prot · GN0947 · 1999-12-15 00:00:00 — Vi har inte råd att bygga dessa jättelika mo-torleder. Jag kan inse behovet av att förbättra inorra t.ex., men vi har inte de budgetpeng-arna. Det finns ännu angelägnare projekt. vill mananvända den här metoden för att bakvägen smyga insaker och därmed också tränga ut andra saker urstatsbudgeten. Sedan låtsas man att det är nya pengarsom kommer in. Nya pengar på det här området kanman bara få in genom att se till att de som användervägarna, dvs. bilåkarna, är med och betalar en störreandel och skattebetalarna en mindre andel.Anf. 48 ():Fru talman! Allra först villjag deklarera att står bakom majoriteteni utskottet när det gäller synen på infrastrukturprojektoch finansieringen av dem. Det är värdefullt att få enutredning, som ska bedrivas skyndsamt, för att seeffekterna av ett privat-offentligt partnerskap förfinansiering av stora vägprojekt. Man kan också kon-statera att vi faktiskt har lagt ganska stora pengar ibudgeten på vägförbättringar. Man kan delvis gå denvägen också.Den engelska förkortningen för privat-offentligtpartnerskap är PPP, och jag tycker inte heller att denär bra. Jag tycker att vi ska använda ursprungsbety-delsen polluter pays principle. Vi ska inte ha tvålikalydande förkortningar i våra diskussioner.Om man bara använder den principen är det all-deles självklart att det blir en utträngningseffekt. Manbinder upp budgeten genom de delfinansieringar somstaten ändå ska stå för, och lägger man dem på hög ärdet alldeles självklart att de äter ut andra projekt.Däremot är det alltid bra med konkurrens, varia-tion och en möjlighet att jämföra. Det är anledningentill att vi tycker att det är viktigt att snabbt ta framförslag till hur man kan prova privat-offentligt part-nerskap för infrastrukturella finansieringar.Fru talman! ställer sig, liksom deövriga partierna, i det här läget i stort också bakom deprincipiella förändringar som anges i propositionennär det gäller budgetprocessen. Vi har aktivt deltagit idet förändringsarbete som redan har skett, t.ex. denreformerade budgetprocessen och utvecklingen avden statliga redovisningen. Detta innebär att vi även iframtiden kommer att värna systemet med utgiftstakliksom ettåriga ramar för utgiftsområden som princip,även om smärre justeringar kan behövas.Den långsiktiga restriktionen på omfånget av denstatliga verksamheten som detta innebär behöverföras över i det nya systemet. Däremot kan kritikriktas mot hur regeringen arbetat vid risk för över-skridande , precis som FredrikReinfeldt berörde i sitt inlägg tidigare i debatten.Däremot är jag väldigt säker på att utgiftstakens be-gränsande funktion har varit till stor nytta som åter-hållande faktor i när budgeten har behövt sane-ras för att stabilisera den svenska ekonomin.Det nuvarande systemets koppling till statsskul-dens förändring är också mycket värdefull enligtCenterpartiets åsikt. Det är viktigt att marknad, en-skilda personer och folkvalda klart inser vilka bety-dande belopp fortfarande har i statsskuld.Ramanslaget för räntor på statsskulden är för nästa århela 81 700 miljoner av de totalt knappt 700 miljardersom utgiftssidan i statsbudgeten hamnar på. Vi kanjämföra det med utgiftsområde 4 Rättsväsendet somdrar drygt 22 miljarder, utgiftsområde 6 Totalförsva-ret som drar 46 miljarder eller utgiftsområde 11 Eko-nomisk trygghet vid ålderdom som får drygt 33 mil-jarder. Det kostar ofantliga summor att ha en så storstatsskuld, och det måste vara tydligt.Vi ser också faran med det nuvarande budgetför-slaget där det under inkomsttiteln 3 300 ligger in-komst av försåld statlig egendom på 95 miljardersamtidigt som vi har den nuvarande debatten omTelia-Telenor-affären. Eftersom den här händelseut-vecklingen har så stor budgetpåverkande effekt be-gärde jag av finansutskottets ordförande attutskottet ska få en direktinformation av ansvarigminister om vilka effekter som den nuvarande hän-delseutvecklingen ger på statsbudgetens resultat nästaår.Fru talman! Det är viktigt att arbetet med störreöverskådlighet, mer rationella beslut och bättre upp-följningsinstrument fullföljs. De folkvalda måste hatillgång till en överskådlig och tydlig information föratt rätt kunna fullgöra sitt uppdrag. Det är lika viktigtatt resultatet av fattade beslut blir belysta. De upp-följningsinstrument som finns är inte tillräckli-ga. Ett exempel som redan har nämnts av mångatalare är de skenande kostnaderna för sjukförsäkring-en och de tilläggsanslag som vi har behövt besluta omhär i kammaren. Varför ökar kostnaderna? Hur harandra samhällsbeslut påverkat utvecklingen? Vilkaeffekter har de här förändringarna i systemet fått? Detär frågor som inte har besvarats.Ett annat exempel på att det behövs större över-skådlighet är hur EU:s budget påverkar vår egenbudget och den fragmentisering av information somfinns i det budgetförslag som regeringen har lagtfram. Jag har tidigare påpekat i utskottet att den in-formationen behöver samlas och bli mer överskådlig.Vi i tror, i likhet med övriga partier,att det är viktigt med en förbättrad koppling mellanfinansiell styrning och resultatstyrning. Det föreslag-na systemet kommer att innebära att det blir lättare attjämföra förbrukade resurser på ett område med enanalys av hur uppsatta mål har nåtts. Detta är kanskenågot som förvånar dem som inte sitter i finansut-skottet och som lyssnar på den här debatten.Kombinationen av förslagets resultatbudget, fi-nansieringsbudget, balansbudget, driftsbudget ochinvesteringsbudget gör det möjligt att presenterautvecklingen av den statliga ekonomin på ett bättresätt. Hur och på vilket sätt detta rent praktiskt skaorganiseras är ännu inte klart. Här återstår ett viktigtutvecklingsarbete. I det framtida systemet måste dockledamöterna kunna ställa krav på överskådlighet ochklarhet.Det är också viktigt att partierna ges tid och möj-lighet att utveckla sina alternativa förslag. Det ärmöjligt att dagens motionsperiod bliralltför kort för att detta ska vara möjligt i det framtidasystemet. Det arbetsätt som vi har innebär ocksåatt det kan komma rättelseblad frånRegeringskansliet, medan oppositionen inte har möj-lighet att rätta ens enkla fel efter det att respektiveekonomisk-politisk motion lämnats in. Den här skev-heten i hanteringen behöver rättas till i det nya försla-get.Fru talman! Vi ser fram emot en grundlig debattom analys, kontroll och uppföljning när den av rege-ringen aviserade rapporten kommer i vår. Vi tror, ilikhet med övriga partier, att det är rätt väg som vitillsammans har beträtt.Anf. 49 ():Fru talman! talare har på ett mycket brasätt redovisat riktlinjerna för och innebörden i detutvecklingsarbete som pågår angående den ekono-miska styrningen, så det ska jag inte upprepa.En övergång till resultatbudgetering och resultat-redovisning behövs om den nya budgetprocessen ochsystemet med utgiftstak ska fungera på ett bra sätt.Den ökade tydlighet som eftersträvas är också en godsak. tycker jag att det är bra att utskottet isin skrivning lyfter fram riksdagsperspektivet ochframhåller vikten av en analys av hur de föreslagnaförändringarna kommer att påverka be-slutsfattande i budgetfrågor.När det gäller frågan om public private partners-hip som modell för väginvesteringar är jag liksomJohan mycket skeptisk. Precis som utskottetframhåller tar investeringarna i anspråk resurser oav-sett om de finansieras över anslag när de genomförseller genom avgifter, alternativt amorteringar ochräntekostnader, över när de utnyttjas.När det gäller möjlighet till effektivitetsvinsteravvaktar jag resultatet av den utredning som aviserasi betänkandet.Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §. )9 § Allmänna bidrag till kommunerFöredrogsfinansutskottets betänkande 1999/2000:FiU3Utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner(prop. 1999/2000:1 delvis).Anf. 50 PER ():Fru talman! byggs underifrån och uppåt iolika nivåer av gemenskaper. Individer ingår i famil-jer, dvs. naturliga gemenskaper med relationer sommänniskan föds in i. Därefter kommer det civila sam-hällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokalaoch regionala politiska gemenskaper till den statliganivån. På den internationella politiska sidan kommerorganisationer och sammanhang mellan länder, t.ex.EU och FN.I en kristdemokratisk vision av följersamhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Varjenivå är till för att lösa uppgifter som inte på ett till-fredsställande sätt kan lösas på en lägre nivå. Varjegemenskapsnivå är i första hand kompletterande tillde lägre och inte avsedd att ersätta eller beröva varesig deras uppgifter eller frihet.De naturliga gemenskaperna, fru talman, motive-rar en maktfördelning sinsemellan. En familj har sinauppgifter och mål som inte kommunen ska ta över.Familjen har också rättigheter som kommunen skarespektera. På samma sätt har kommunsektorn upp-gifter och mål som staten inte ska ta över. Kommu-nala rättigheter ska respekteras av staten såsom de harerkänts av staten genom den kommunala självstyrel-sen.Kommunens roll är att vara subsidiär, stödjande, iförhållande till de gemenskaper som bygger uppkommunen; landsting och regioner ska vara subsidiä-ra i förhållande till de gemenskaper som bygger uppdem och staten i sin tur till det som bygger upp staten.Bestämmanderätten över sådant de såväl naturligtsom effektivast kan sköta själva ska också respekte-ras.Den logiska konsekvensen av detta resonemang ären makt- och uppgiftsfördelning enligt det som påkontinenten kallas just subsidiaritetsprincipen. Bevis-bördan ligger t.ex. på staten i förhållande till kommu-nerna för att motivera om staten ska bestämma omuppgifter som ligger eller borde ligga på kommuner-na. Det ingår även i den subsidiära rollen att vid be-hov värna medborgares rättigheter gentemot mellan-liggande nivåer.Ytterligare en logisk konsekvens är att regeringoch riksdag skapar en ekonomiskt stabil grund förden kommunala respektive regionala självstyrelsenmed legitima och stabila skattebaser så att den kom-munala sektorn, med viktiga uppgifter som undervis-ning, äldreomsorg, sjukvård etc., blir mindre sårbar ikonjunktursvängningar.Lagar, för att nu bli lite rättsfilosofisk, går enligtkristdemokratisk uppfattning tillbaka på och bör har-moniera med naturliga rättigheter, såsom jag harskisserat ovan. En motsatt uppfattning som präglatmycken politik, även i denna kammare, är att lag igrund och botten inte är något annat än en befallningsom får stöd av hot eller sanktion. Hoten står den somäger makten för.Låt mig nu ge några exempel inom detta utgifts-område där staten stiftar lag gentemot kommunsek-torn utifrån maktperspektiv och inte utifrån rättighet-sperspektiv, där staten alltså bortser från dessa ovanrefererade rättigheter och enbart använder maktspråk.Jag vill inte sticka under stol med, fru talman, att jagär mycket intresserad av att senare höra statsrådetssynpunkter på den kommunala självstyrelsen, mitttidigare resonemang och det som följer.Vi konstaterar inledningsvis att kommunsektornunder de senaste mandatperioderna använts som ettinstrument, nu i den socialdemokratiska regeringenssaneringspolitik. Till följd av successivt ökade all-männa egenavgifter har kommunsektornsskatteintäkter minskat med ,eftersom egenavgifterna är avdragsgilla. Till dettakommer statliga reformer om ett ökat kommunaltansvarstagande som inte finansierats av staten enligtden tidigare knäsatta finansieringsprincipen, t.ex.assistansersättningen inom LSS.Det kraftigt ökande antalet äldre medborgare ochde höga födelsetalen i början av decenniet har dess-utom krävt en kraftig utbyggnad av skola, vård ochomsorg samt annan service. Det kraftigaskattebortfallet på grund av egenavgifterna och endastetappvisa men äntligen inledda återföringar i formav ökade statliga bidrag har krävt ett stort föränd-rings- och omstruktureringsarbete inom kommun-sektorn för att uppnå ekonomisk balans. Det har varitbåde negativt och positivt. Verksamheten har ofta enhög effektivitet och god kvalitet, men ut-nyttjas personal ofta alltför hårt. Arbetsmotivationoch arbetsglädje måste återställas.Detta första exempel visar något jag skulle viljakalla en instrumentalisering av kommunsektorn avstatsfinansiella skäl. Utifrån ett rättighetsperspektiv ärkommunerna däremot mål i sig.Mitt andra exempel gäller balanskravet. Mångakommuner och landsting tycks trots hårda besparing-ar inte kunna klara balanskravet 2000. Iregeringens förslag till budget för och utgift-stak har därför medel avsattsför att stödja kommuner med avsevärda ekonomiskasvårigheter. Vi har stöttat detta. Beslutet om dennakommunakut förstärker dock intrycket av att tillväxt-främjande åtgärder uteblivit, att utjämningssystemetinte fungerar och att kommunernas skattebas måsteutökas för att klara de kommande årens stora åtagan-den, främst inom äldreomsorgen.För att långsiktigt trygga god vård och omsorgmåste kommunernas ekonomi utvecklas från en för-valtande nivå som med liten marginal klarar balan-skravet till en utvecklande ekonomi som tål tillfälligapåfrestningar.Äldreberedningen och HSU 2000 är två utred-ningar som presenterats och somgemensamt visar att kommuner och landsting behöverrejält förstärkta resurser. Detta försöker vi ocksåtillgodose genom att till kommunsektorn lägga på 1,1miljard utöver det regeringen föreslagit för år 2000.Mitt tredje exempel, för att nu bli mer detaljerad,är den som det synes underfinansierade maxtaxaninom förskolan. Maxtaxan är inte bara ytterligare ettsätt att med ekonomiska medel söka styra barnfamil-jernas val av barnomsorg. Den tvingar också med allsannolikhet kommunerna att prioritera bort annanangelägen verksamhet för att finansiera det socialde-mokratiska vallöftet. Regeringen har avsatt 1,7miljarder och 3,4 miljarder till allmänförskola, rätt till förskola för barn till arbetslösa samtmaxtaxa inom förskola och skolbarnsomsorg.Förutom att reformen såvitt jag kan begripa - ochjag vill gärna, fru talman, höra ministerns kommentartill detta - är ett brott mot den kommunala självsty-relsen som jag har skisserat ovan och förmodligenmot den av staten knäsatta finansieringsprincipenkostar den åtminstone, men därom kan man tvista,enligt beräkningar som gjorts av Kommunförbundetomkring 8,7 miljarder kronor.Det finns alltså risk för att förslag som maxtaxan,med en otillräcklig finansiering, tvingar kommunernaatt minska resurser till angelägna saker, som vård ochannat, och att det sker undanträngningseffekter ävenpå andra områden. Denna övervältring från statenssida kan jag inte riktigt se stämmer överens med deträttighetsperspektiv som jag tidigare skissat.Mitt fjärde exempel rör kommunernas eget bo-stadsbestånd. På detta område finns det också anled-ning att verka för en strukturförändring som gör attkommunerna påtagligt minskar sina, och därmedskattebetalarnas, risker, vilka följer av stora åtagan-den på bostadsområdet.Kommunala utförsäljningar av bostadsbolag skainte, enligt min mening, motverkas från statligt håll,som sker med den nuvarande socialdemokratiskapolitiken. Verksamheten i kommuner och landstingska vara gemensamt finansierad, men vem som utförden på det här området är inte det betydelsefulla.Mitt femte exempel gäller det kommunala utjäm-ningssystemet. Alla kommuner och lands-ting/regioner ska ha likvärdiga förutsättningar för sinverksamhet och service, oberoende av skattekraft ochopåverkbara strukturella kostnader. Därom är vi heltöverens.Enligt vår mening går dock den nuvarande ord-ningen med inomkommunal utjämning emot grundla-gens intentioner med den kommunala självstyrelsen.Den går även emot lokaliseringsprincipen och denkommunala beskattningsrätten.Systemet med inomkommunal utjämning ledermed jämna mellanrum till allvarliga motsättningarmellan kommuner och mellan landsting. När vissakommuner och landsting betalar stora summor i av-gift och andra får del av bidrag i motsvarande ut-sträckning skapas också möjligheten till och före-ställningen om att medel från en kommun används tillolika icke lagstadgade verksamheter eller investe-ringar i en annan.Vi kristdemokrater anser att det enligt subsidiari-tetsprincipen är staten som ska stödja kommunsektornoch utjämna de opåverkbara förutsättningar somföreligger mellan kommuner och landsting. Vi anserockså att hela behandlingen från statens sida ska skeutifrån ett rättighetsperspektiv, där man ser kommu-ner och landsting som naturliga gemenskaper medrättigheter som uttrycks i självstyrelse.Tack, fru talman!Anf. 51 ():Fru talman! Situationen för många kommuner ilandet är ansträngd. 210 av landets 289 kommunerminskar i folkmängd. När befolkningsunderlagetminskar försämras förutsättningarna att upprätthållagrundläggande service till dem som bor i berördakommuner, vilket i sin tur medför att arbetstillfällenförsvinner och att skattekraften minskar. Det blir enond spiral som är svår att ta sig ur.Regeringen står här handfallen och ser på när Sve-rige kantrar. Inga försök görs för att åtgärda de un-derliggande strukturella problemen. I stället öppnarregeringen akutmottagning på är som att åtgärda en trasig minisk med ett plåsterpå knät. Det kan ge tillfällig lindring, men det gertyvärr ingen varaktig förbättring.Under året är det också så att två tredjedelar avlandets kommuner går back, visar röda siffror. Detger också mycket svåra problem för dem som bor i dehär kommunerna, eftersom kommunerna har huvud-ansvar för delar av vården, för skolan och för omsor-gen.När det gäller landstingen blir resultatet för 1999årtiondets sämsta, enligt en enkät bland landstingensekonomichefer. Enligt de prognoser och enkätsvarsom finns blir det samlade underskottet hela6,. Det är 1,3 miljarder mer än vadsom budgeterats. Av landets 21 landsting är det bara2, och , som visar överskottenligt prognosen för året. Och det är mycket småöverskott. Det är 8 respektive 10 miljoner kronor.Fru talman! anser att all konkurrensmellan offentliga och privata aktörer ska ske på likavillkor. En fungerande konkurrens bidrar å ena sidantill ökad kvalitet och å andra sidan till minskade kost-nader i den offentliga verksamheten.Andra fördelar som kan uppnås är en valfrihet, enökad frihet för individen, t.ex. när det gäller val avskola eller val av vårdgivare. För en familj där ett avbarnen kanske har kommit på kant med läraren i enskola är det en befrielse att kunna välja en annanskola och kanske en annan pedagogik. Där fyllerfriskolorna en mycket stor och viktig funktion.Utöver den fria konkurrensens betydelse för denkommunala ekonomin behöver kommuneroch landsting grundläggande förutsättningar för ut-veckling. De behöver bättre vägar. De behöver endigital allemansrätt, både för demokratiutvecklingoch för företagens utveckling. De behöver utbildningsom sprids till dem som bor kvar och de behöverkultur och framtidssatsningar.Sist men inte minst behöver de ett skatteutjäm-ningssystem där större vikt läggs på befolknings-strukturen och kommuner som har befolknings-minskning. Förändrad sysselsättning och hög arbets-löshet slår igenom direkt i utjämningssystemet.Det bör därför byggas in en bromsmekanism, så atteffekten neutraliseras under en övergångstid. Underövergångsperioden kan sedan kommunerna ochlandstingen anpassa kostnaderna efter intäkterna i entakt som är möjlig att genomföra.Förutom, som jag har påpekat innan, konkurrens,regional satsning och en fördelning mellan kommuneroch landsting för att det ska vara möjligt med enlikvärdig service oavsett var i landet man bor behövsockså tillskott i form av statsbidrag. harvarit med och beslutat om och finansierat 16 miljar-der i ökade statsbidrag till kommuner och landstingunder de senaste åren.Under förra riksdagsåret förutsåg vi också de fort-satta problemen med att finansiera vård och omsorg ikommuner och landsting. Vi träffade därför en över-enskommelse med Socialdemokraterna om inrikt-ningen och finansieringen av försvaret. Den uppgörelsen innebär att sammanlagt 8miljarder kronor frigörs under perioden 2002-2004.Socialdemokraterna och är överensom att de här medlen genom en konkret och uppfölj-ningsbar satsning ska tillföras vård- och omsorgs-sektorn. Överföringen av medel från försvaret tillvård och omsorg är en nödvändig omstrukturering avresurser från en verksamhet där samhällets behovminskat till en verksamhet där samhällets behov ökat.Det räcker dock inte. Långsiktigt är de strukturellabesluten ofantligt viktiga för att hela skaöverleva. Det finns europeiska regioner som visat attdet går. var så fattigt att detinte fanns centralvärme i husen. Arbetslösheten varhög och den sociala situationen mycket svår. I dagensläge är det en blomstrande region. Det är resultatet avstrukturerade regionala satsningar. För detta krävshandlingskraft och det krävs vilja. Det borde varamöjligt med motsvarande satsningar i Sverige.Fru talman! Jag yrkar bifall till re-servation nr 6.Tack!Anf. 52 ():Fru talman! En mycket viktig del av välfärden or-ganiseras och finansieras av kommuner och landsting.Hur kommunerna sköter denna verksamhet är avavgörande betydelse för medborgarnas välstånd.Riksdagens vänstermajoritet har redan fastställt ra-marna för olika utgiftsområden och beräkningar avstatens inkomster och lagt fram förslag förpreliminära utgiftstak för och år 2002.Vi har lagt fram våra förslag till inriktning av denekonomiska politiken i vår parti- och kommittémo-tion. När majoritet har valt en annan rikt-ning redovisar vi våra synpunkter på utgiftsområde25 genom ett särskilt yttrande.Folkpartiet har inte haft nå-gon avvikande bedömning från regeringen vad gällerde totala behoven av statsbidragen till kommunerna.Hade vårt förslag beträffande samverkan mellan för-säkringskassor och landstingen genomförts hadeytterligare resurser skjutits till denna sektor.Till skillnad från regeringen och dess stödpartierser vi inte kommunernas ekonomiska utveckling somen fråga om enbart bidrag och utjämning. Kommu-nernas ekonomiska ställning beror också på skattein-täkternas utveckling men också effektiviteten av denkommunala verksamheten.Mellan 1991 och 1994, trots de besvärliga makro-ekonomiska förhållanden som rådde, steg kommun-sektorns produktivitet . Vi har kunnat kon-statera att denna utveckling avstannat sedan 1994.Politiken har i alltför stor utsträckning varit fokuseradtill bidrag från staten och till utjämningsfrågor.Kommunernas ekonomi handlar enligt Folkparti-ets mening inte enbart om hur stora summor som kandisponeras. Kommunerna måste göra rätt saker ochpå rätt sätt. Det handlar om effektiv upphandling,koncentration till kärnverksamhet och mångfald ochkonsumentorientering inom den kommunala verk-samheten.Regeringen har på olika sätt försvårat för kommu-nerna och landstingen att bedriva sin verksamhet inya former. Ett stopp för försäljning av kommunalabostadsbolag, försvårande av start av friskolor ochplaner på förbud mot privata entreprenörer inomsjukvården är några flagranta exempel på ideologisktbetingade ingrepp i kommunernas förnyelsearbete.Folkpartiet har vid olika tillfällen sagt nej till bo-stadsbolagsakut och till en allmän kommunakut. Ibudgeten öronmärks återigen pengar för sådan verk-samhet. En modell med en permanent inrättad akut-mottagning ger helt fel signaler. Tonvikten på riksda-gens arbete måste ligga i att skapa rimliga generellaförutsättningar genom ett fungerande utjämningssys-tem. De kommunala förlustbostadsbolagen får interekonstrueras för fortsatt underskottsdrift. Vi sägerdärför nej till de anslag som finns för dessa ändamål.Det är orimligt att kommuner som har långsiktigastrukturella problem utan generella regler får pengarfrån staten.Regeringen anför att vissa av kommunernasstrukturella problem inte kan fångas av utjämnings-systemet. Därför ska de få särskilda anslag. Detta, frutalman, anser vi vara fel. De strukturella faktorernafångas i systemet, och övriga faktorer ska kommu-nerna ta ansvar för gentemot sina väljare.Vi har alla talat om marknadsekonomi och plane-konomi. Men, fru talman, det växer fram ett nyttekonomiskt system tack vare den socialdemokratiskaregeringen. Det är projektekonomi.