prot · GM0956 · 1999-02-16 00:00:00 — Men det vi villpröva på kort sikt är möjligheten att se över den häreftergiftsparagrafen i lagen. Det är det vi kommer attåterkomma till med . Det äralltså fråga om åtgärder som går i flera steg tidsmäs-sigt.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1998/99:123 om delåga födelsetalenAnf. 33 Statsrådet ():Fru talman! Skånberg har frågat vilka åtgär-der socialministern är beredd att vidta som bidrar tillatt vända de låga födelsetalen. Enligt arbetsfördel-ningen inom regeringen är det jag som skall besvarainterpellationen.Sverige hade ett efter europeiska förhållandenmycket högt födelsetal . Somhögst var den summerade fruktsamheten 2,14 föddabarn per kvinna, dvs. över reproduktionsnivån.I början av 1990-talet gick födelsetalet ned myck-et brant. Nedgången skedde snabbare än vad vi någongång har upplevt. Minskningen i födelsetalensammanföll tydligt i tiden med den ekonomiska krissom då utvecklade sig med ökad arbetslöshet ochneddragningar i de offentliga utgifterna som ound-vikliga följder. var den summeradefruktsamheten mellan 1,50 och 1,55 barn per kvinna.Statistiska centralbyrån har på regeringens upp-drag gjort en analys av bakgrunden till födelsetalensutveckling. Av vad som framkommit kan vissaiakttagelser göras. Nedgången i födelsetalen finns istort sett i alla familjegrupper. En särskilt kraftigminskning har skett av antalet födslar av första barn.När det gäller barn nummer tre och barn med högreordningsnummer har också en tydlig nedgång skett.Förstagångsfödslarna är givetvis av särskilt intres-se. Man kan konstatera att det finns påtagliga skillna-der mellan olika grupper av kvinnor när det gäller attföda det första barnet. Unga kvinnor, med låg utbild-ning och en osäker position på arbetsmarknaden, harminskat sitt barnafödande kraftigt. Denna tendensförstärks av de utbildningssatsningar som görs ochsom riktar sig bl.a. till dessa grupper eftersom det ärsällan som kvinnor kombinerar studier och barnafö-dande.Jag delar Skånbergs oro över de låga födel-setalen. Det gäller särskilt om den nedgång av födel-setalen som skett kommer att bestå , eftersom vi då riskerar att få en alltför snedåldersfördelning i samhället, med alla problem dettaför med sig både för enskilda och för samhället. Omnedgången är temporär är problemet mindre. Det ärännu för tidigt att avgöra hur långvarig nedgångenblir.Jag tror inte på några kortsiktiga åtgärder för attändra utvecklingen. Det måste finnas en tillit till attvälfärdssystemen skall fungera, inte bara på kort siktutan också i det långa perspektivet. Försörjnings-ansvaret för ett barn sträcker sig ofta till tiden efterdet att barnet blivit myndigt.Vad som behövs är i stället stabilitet och förut-sägbarhet i de unga parens liv. Att pressa tillbakaarbetslösheten, vilket är en av regeringens huvudupp-gifter, är det allra viktigaste. Tillgång till en bra barn-omsorg till låga kostnader är en annan nödvändigförutsättning. Det ekonomiska familjestödet måstevara långsiktigt.Målet för den socialdemokratiska familjepolitikenär att barnets behov och intressen skall sättas ifrämsta rummet. Familjepolitiken skall också under-lätta för föräldrar att välja den omsorg för barnen ochden arbetsfördelning som passar dem och barnen bäst.Den svenska föräldraförsäkringen är unik i världen.Den sätter barnet i centrum och har genom sin flexi-bilitet givit familjer med mycket olika villkor möjlig-heter till tid med barnen efter vars och ens behov.Om varje familj får möjlighet att lösa barnom-sorgsfrågan på det sätt den själv önskar skapas störretrygghet för barn och föräldrar. Det innebär att detmåste finnas barnomsorg utanför hemmet för densom vill ha det. De flesta av dagens föräldrar ser detockså som självklart att det skall finnas daghemsplatstill barnet när de skall börja arbeta efter föräldrale-digheten. har därför beslutat att kommu-nerna är skyldiga att tillhandahålla barnomsorg förbarn vars föräldrar förvärvsarbetar eller studerar.När det gäller de familjeekonomiska stöden har nunivån för barnbidragen återställts till den nivå somgällde innan saneringen av statens finanser påbörja-des. Detsamma gäller ersättningsnivån inom föräldra-försäkringen. Förstärkningar av det ekonomiska fa-miljestödet planeras också genom ytterligare höjning-ar av barnbidrag och flerbarnstillägg och, inte minst,genom införandet av en maxtaxa inom barnomsorgen.Att ändra inriktningen på sexualundervisningenoch därmed riskera att få fler oönskade graviditeter ärför mig alldeles fel väg. Det fungerar inte heller.Konsekvensen blir i stället fler aborter bland de ungaflickorna, vilket jag tycker vore en olycklig utveck-ling.Att bygga ett barn- och ungdomsvänligt samhällekräver en långsiktig politik. Det är ett samhälle därdet finns utrymme för ett aktivt föräldraskap sominbegriper både mamma och pappa. Det är ett sam-hälle där barnen är önskade och välkomna och där detfinns tid, plats och intresse för dem när de växer upp.Det är ett samhälle där barn respekteras.Anf. 34 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Jag vill tacka statsrådet försvaret. Det var ett fylligare svar än vad jag hade vågathoppas på.I svaret noterar jag med glädje att vi är överensom att statistiken visar att födelsetalen har gått nedmycket brant. Det är en god grund för det fortsattasamtalet. Jag noterar också att statsrådet kände en oroinför de sviktande födelsetalen.Jag hoppas att statsrådet vill stryka under att det ärett problem när det gäller bristen på arbetskraft, somkan förutses, inte minst inom vården. Det blir enalltför tung skattebörda på en allt mindre yrkesverk-sam grupp för de alltfler åldrande pensionärerna. Vikan vänta en lägre tillväxt, sämre sparande, mindreefterfrågan på bostäder, varor och tjänster. Och iförlängningen riskerar vi att få en ekonomisk depres-sion och naturligtvis allt färre unga som om en gene-ration kan bilda familj och i sin tur föda och fostrabarn.Det vore värdefullt om statsrådet ville utvecklanågot om den oro som vi av rent statistiska skäl börkunna vara överens om. Jag noterade åtminstoneansatser till det.Jag välkomnar också det förhållandevis ambitiösasvar som statsrådet hade när det gäller åtgärder. Jagnoterade ingenting nytt, men det fanns åtminstone ettvisst engagemang.Statsrådet sade flera saker som man möjligen kanta fasta på när det gäller valfrihet i fråga om barnom-sorgen. Det är viktigt. Som det nu är går nästan alltsamhällsstöd när det gäller barnomsorg just till demsom väljer att ha sina barn på dagis. Självfallet tyckerjag som kristdemokrat att det är ett mycket bra val fördem som vill välja så. Men många vill av olika skälinte ha sina barn på dagis. Jag vill höra om statsrådetär beredd att pröva vårt förslag, som vi har upprepat imånga år, om ett vårdnadsbidrag. Det skulle göra detmöjligt för mamman eller pappan - eller den som deanser är lämplig - att få vara hemma ibostaden och ta hand om sina egna barn eller för t.ex.mor- och farföräldrar att ta hand om sina barnbarn. Vihar föreslagit en ersättning på under tre årstid. Föräldrarna skall under den tiden också ha möj-lighet till tjänstledighet om de väljer att utnyttja dethär.Möjligen finns det en öppning för att återigen taupp den här frågan, eftersom statsrådet sade att detvar önskvärt med en valfrihet. Vi kanske kan varaöverens om att det inte är valfrihet annat än närdet gäller att välja dagis.Anf. 35 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig börja med att kommenteradet som Skånberg inledde med, nämligen oronför den demografiska utvecklingen.Om det här är en långsiktig trend inger den natur-ligtvis oro av många skäl. Det blir självklart en mind-re grupp än som skall försörja, framför allt, enstörre grupp äldre. Det kommer att få konsekvenserockså rent servicemässigt när det gäller att klara avökade vårdbehov. Det kan vi också se som en effektav en demografisk utveckling med färre barn och fleräldre.Vad vi behöver få mera klart för oss - och detkanske tiden framåt kan visa oss - är hurlångsiktig den här trenden egentligen är, och vilkamöjligheter vi har att bryta den.Det finns en annan oro som har en annan karaktär.Det här handlar ju så mycket om hårdfakta: möjlig-heten att finansiera, möjligheten att klara av behov,efterfrågan osv. Det finns också någonting annat somhandlar om att vi vill ha ett samhälle med barn. Detger ju en kvalitet i livet som vi inte kan få på någotannat sätt. Det handlar om att uppleva glädjen medbarn och om det som barn tillför oss både som föräld-rar och som vuxna. Enligt min mening får vi ettmycket bättre samhälle om vi har ett samhälle medmånga barn. Barn skall känna sig välkomna och ha enplats i vårt samhälle. Därför arbetar naturligtvis ocksåregeringen med att införliva påalla nivåer i samhället. Barn skall respekteras. Det är en ny syn på barn. harvi kanske mest pratat om barns behov och intressen.Men vad innebär för oss är jufaktiskt att man också skall se att barn har rättighetersom egna individer. Det tycker jag att vi måste läggain när vi pratar om varför det är så viktigt att ha högafödelsetal. Vi vill ha ett samhälle med många barn.Sedan skall jag gå över till frågan om valfrihetoch möjligheterna att leva det familjeliv som manvill. Det finns, trots allt, stora möjligheter attvälja en livsform som passar familjens önskemål, tackvare att det finns en rad olika delar i vår familjepolitiksom leder i den riktningen. Vi har ett allmänt barnbi-drag som omfattar alla barn med samma summa. Vihar ett flerbarnstillägg som vi, tack vare att vi harlyckats få ordning på finanserna, har kunnat återinfö-ra fullt ut. Vi har också kunnat höja nivån på fler-barnstillägget. Bostadsbidraget är i och för sig be-hovsprövat, men det är en viktig del i det här stödet.Men det som jag absolut vill peka på som en väldigtviktig del i detta är föräldraförsäkringen. Den ger stormöjlighet för föräldrarna att just kunna hitta sin egenkombination av ledighet, för att vara hemma medbarnen, och förvärvsarbete. Den flexibiliteten ger enväldigt stor valfrihet.Anf. 36 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Givetvis finns det ekonomi bakom attmänniskor väljer att inte sätta barn till världen. Detskall vi inte förneka. Det bör t.o.m. i många fall varaen väsentlig del av problematiken. De sociala systemsom statsrådet nämnde är förvisso ett sätt att angripadet.Jag noterar att under förra mandatperioden var detframför allt barnfamiljerna som fick stå för en störredel av nedskärningarna. Om jag räknat rätt rör det sigom under den tiden som inte pålånga vägar är fullt återställt. Det innebär att barnfa-miljerna behöver få en större del tillbakaav det som de har avstått för att sanera ekonomin.Jag vill också peka på att det inte bara är en frågaom ekonomi även om vi kristdemokrater gärna un-derstryker möjligheten att kunna ha ekonomiska för-utsättningar att vara hemma avbarnets liv. Jag tänker mer på vår opinionsbildande,trygghetsskapande roll som representanter för rege-ring och riksdag att kunna inge framtidstro.Vi bör precis som statsrådet sade betona att barn isig är någonting oerhört värdefullt som berikar ochsom vi behöver som enskilda och också i samhället.Det allra allvarligaste bortom försörjningsbörda ochekonomiska problem är om den allvarliga tendensenhåller i sig. Det pekar på en bristande framtidstro attmänniskor inte sätter barn till världen därför att deinte tror världen och framtiden om något gott.Statsrådet var inne på de oönskade graviditeterna.Naturligtvis vill jag lika lite som någon annan att sex-och samlevnadsundervisningen eller ungdomars sättatt leva skulle innebära oönskade graviditeter. Det jag har vänt mig mot i interpellationenär just att man ensidigt talar som om graviditet varnågonting destruktivt som man skall undvika genompreventivmedel. Preventivmedel har naturligtvis sinplats i ett skede av livet, och kanske i flera skeden.Det är detta att framställa att barn är värdefulla,berikande och att tidigarelägga barnafödandet somjag vill understryka. Som läget är nu är det svårt un-der studietiden att sätta barn till världen. Hela studie-systemet gör att man kan riskera att välja abort elleratt inte sätta barn till världen över huvud taget justdärför att studiemedlen faller bort om man inte kanprestera de poäng som systemet kräver.Har statsrådet någonting att tillföra om möjlighe-ten för studerande att kunna sätta barn till världentidigare än , som det ofta är ?Anf. 37 Statsrådet ():Fru talman! Förvisso är barnfamiljerna en gruppsom har fått ta en väldigt stor del av de besparingarsom har gjorts under saneringsperdioden. Därför ärdet också väldigt viktigt att vi kunde återställa nivå-erna i barnbidraget och i föräldraförsäkringen. Menjag vill också särskilt peka på det extra statsbidragettill kommuner och landsting för att ge bättre möjlig-heter att klara kvaliteten inom barnomsorgen ochskolan.Vi gör nu två saker för att skaffa oss ett bättre un-derlag inför viktiga avvägningar . Dethandlar om att kunna beskriva barnfamiljernas eko-nomiska situation. Jag avser där att arbeta fram ensådan analys . Det gäller också det socialabokslut över 90-talet som vi nu har bett ett antal fors-kare göra åt oss. Där finns naturligtvis barnens situa-tion med som en del i det bokslutet.För att människor skall känna framtidstro bedö-mer jag det som oerhört viktigt att de känner trygghet,tillit, att välfärdssystemet fungerar men framför alltatt de kan få arbete och försörja sig. Det måste finnasutbildningsmöjligheter. De måste verkligen kunna se:Jag har en framtid. Jag vågar bilda familj, och jag villskaffa barn till den här världen. Det är detta som visjälvklart vill arbeta för: En ökad framtidstro förmedborgarna i vårt land. Det är viktigt att vi kan fåfram den som ett viktigt stöd för att förhoppningsvisockså kunna öka barnafödandet.Sedan hade Skånberg en fundering om sex-ualundervisning. Jag fick nu lite mer kött på benen änvad som framgick av interpellationen om vad somavsågs. Jag blev nämligen oerhört bekymrad när jagläste just passusen om en förändring av inriktningenav sexualundervisning och undrade vad det kundehandla om. Är det någonting som är väldigt viktigt ärdet att vi får önskade barn till världen, att de är efter-längtade.Sedan var det frågan om studiemedelssys-temen. Jag har inte för avsikt att påverka statsrådetÖstros i den meningen att vi skulle ha ett studieme-delssystem som på något sätt skulle tjäna som för-sörjningen medan man får barn. Vi har föräldraför-säkringen som ett sådant väldigt viktigt stöd.Anf. 38 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Medan statsrådet står här ikammaren och lyssnar kan vi kanske aktualisera denhär frågan. Det är inte något stöd för småbarnsföräld-rar som jag särskilt efterlyser utanbara att man inte straffas om man blir med barn me-dan man studerar. Man kan skall kunna fortsätta attstudera och inte välja abort för att kunna fullfölja sinastudier, utan i stället ha rätt till ett uppskov.Jag tänker på en berömd dikt av med slutklämmen: Handen som gungar vag-gan styr världen. Det skulle kunna bli något av slut-kläm också för den här interpellationsdebatten.Framtiden ligger i deras händer som föder, fostrar ochtar hand om barnen som är vår gemensamma framtid.Jag tänker också på premiärministerTony Blair som har sagt att varje beslut som denengelska socialdemokratiska regeringen fattar skallstämmas av för att se om det gagnar familjen och hurdet påverkar familjen. Det skulle vara oerhört värde-fullt att få höra en svensk socialdemokrat säga att idetta avseende är värd att följa. TonyBlair är förståndig, vis och klok. Också vi kristdemo-krater har mycket att hämta därifrån.Skulle det inte vara möjligt att kunna yttra sig ochsäga: Också i bör varje beslut prövas utifrånhur det påverkar barnen och utifrån vissheten atthanden som gungar vaggan styr världen.Anf. 39 Statsrådet ():Fru talman! Det var ett väldigt intressant avslu-tande inlägg från Skånberg. Det inbjuder migtill att åter referera till regeringsförklaringen frånoktober . Där deklarerade statsministern attalla beslut med relevans på barn skall granskas ur ettbarnperspektiv.Det innebär att jag numera har ett mer tydligtsamordningsansvar i regeringen när det gäller attgranska alla relevanta beslut ur ett barnperspektiv. Vihåller just nu på att bygga upp rutiner för hur det skallgå till på . Så kommer det att seut . Alla beslut som har relevans på barnkommer att granskas ur ett barnperspektiv.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1998/99:122 omforskningsresurser vid mindre och medelstorahögskolorAnf. 40 Utbildningsminister ():Fru talman! har frågat migpå vilket sätt jag avser att stärka arbetet med att byg-ga upp bra forskningsmiljöer vid mindre och medel-stora högskolor så att de också kan mot-svara högt ställda krav på forskningen. Vidare harhan frågat vilka initiativ jag kommer att vidta för attfullfölja intentionerna bakom tilläggsdirektivet tillForskning 2000.Anslagen till forskning vid de mindre och medel-stora högskolorna har ökat. har, på rege-ringens förslag, beslutat att för budgetåren 1994t.o.m. 1998 tillföra de mindre och medelstora hög-skolorna permanenta forskningsresurser. Det är frågaom närmare en fördubbling av forskningsresursernaräknat i fasta priser. Dessa resurser disponeras fritt avrespektive högskola för att denna skall kunna ut-veckla forskningen under eget ansvar och fördelamedlen med beaktande av de sedvanliga kvalitetskri-terierna. Den största ökningen har skett vid de trehögskolor som är universitet från och med den 1januari 1999: , och samt vidMitthögskolan. Det är en mycket stor ökning om mantar hänsyn till att statsutgifterna under dessa år varitföremål för betydande besparingar.Forskningen vid de mindre och medelstora hög-skolorna är viktig för utbildningens kvalitet. Det ärangeläget att dessa högskolor inriktar sina forsknings-resurser mot de områden där grundutbildning bedrivsoch där det finns en hög vetenskaplig kompetens.Flera mindre och medelstora högskolor har lyck-ats etablera forskning i nischområden som är av bety-delse för respektive regions utveckling. Det omfat-tande stöd som en del av denna forskning också er-håller från näringslivet, stiftelser och det övriga sam-hället är ett tydligt vittnesbörd om detta.Beslutet att tillskapa tre nya universitet samt am-bitionen att har möjlig-het att bli universitet är ett bevis för forskningenskvalitet och betydelse. Beslutet innebär ett åtagandeför regeringen och om ökade forskningsre-surser. Åtagandet är omfattande och kommer att krä-va ett stort engagemang framåt.I betänkandet Forskningspolitik framhåller kom-mittén Forskning 2000 att forskningen vid de mindreoch medelstora högskolorna måste kunna svara motsamma kvalitetskrav som verksamheten vid univer-siteten. Detta måste även enligt utredningen beaktasvid medelsanvisningen till forskning vid dessa hög-skolor. Enligt utredningen förutsätter en ytterligareutbyggnad av fasta forskningsresurser vid de små ochmedelstora högskolorna att andelen forskarutbildadelärare ökar och att forskningen visar sig uppfyllakvalitetskriterier, t.ex. genom att andelen medel somerhålls i vetenskaplig konkurrens från forskningsrå-den ökar. Remisstiden för utredningen har just gått utoch jag är inte beredd att göra uttalanden i den-na fråga utan närmare analys av remissvaren. Dockvill jag framhålla vikten av att de mindre medelstorahögskolorna har tillräckliga fasta forskningsresurserför att kunna skapa goda och konkurrenskraftigaforskningsmiljöer.Anf. 41 ():Fru talman! Jag ber att få tacka utbildningsminis-tern för svaret. Jag delar helt och hållet uppfattningenom det positiva som hänt när detgäller den volymmässiga utvecklingen av våra hög-skolor, och givetvis också tillkomsten av tre nyauniversitet. Det ligger helt i linje med hög-skolepolitik. Jag vågar väl också påstå att vi har varitmed och drivit de frågorna och medverkat till att såblev fallet.Om vi betecknar det som har hänt det senaste åretsom ett kvantitativt språng, skulle jag vilja påstå attdet också behövs ett kvalitativt språng. Jag tolkarutbildningsministerns uttalanden i den senare delenav svaret om att andelen forskarutbildade skall ökasom ett löfte om mera resurser för just den kvalitativautvecklingen.Det är möjligt att detta är en fråga om hur otåligavi är när det gäller tidsaspekten. Jag delar alltså inteutbildningsministerns uppfattning att resursfördel-ningen är bra. vet jag inte om utbildnings-ministern riktigt har den uppfattningen. Jag konstate-rar bara att har vi av studenterna vid desmå och medelstora högskolorna, medan dessa 40 %bara får av de fasta forskningsresurserna, såvittjag känner till. En omfördelning är väl nödvändigsåvida man inte vill tillskjuta nya medel och nyaresurser.Jag skall också säga att jag är en smula oroad överden rapport från som komhäromveckan beträffande de frågorna. Jag vet inte omutbildningsministern vill kommentera just detta, mengärna det i så fall.Vi i tycker naturligtvis att man måsteskynda på med detta och eventuellt också omfördelaresurser från de större etablerade universiteten till desmå och medelstora högskolorna såvida man inte ärberedd att tillskjuta nya resurser. Den fråga som jagställde var egentligen: Vad avser regeringen att göraför att bygga upp de forskningsresurser som vi tycksvara överens är nödvändiga vid de små och medelsto-ra högskolorna?Jag skall återkomma till en fråga kringkvalitetskriterier.Anf. 42 Utbildningsminister ():Fru talman! Socialdemokratin och Centerpartiethar ju samarbetat nära kring högskolefrågor i ett antalår. Det har varit av stor betydelse för utbildningspoli-tiken. Vi har delat de grundläggande värderingarnanär det har gällt att bygga ut den högre utbildningenöver hela landet. Det är en mäktig förändring som harskett med sammanlagt 68 000 platser i den högreutbildningen spritt över hela landet, och framför allttill de små och medelstora högskolorna. Många avdem börjar nu få en storlek och en hård kärna somgör att det blir väldigt bra utbildningsinstitutioner avdem.Dessutom har vi tillfört fasta forskningsresurser,vilket innebär att det har skett en dramatisk föränd-ring när det gäller möjligheten att bedriva forskningockså vid de små högskolorna.När det gäller frågan om resursfördelningen är brai dag och om en omfördelning är nödvändig, vill jagsamtidigt bestämt framhålla att det är av stort natio-nellt intresse att våra stora universitet är mycket star-ka forskningsmiljöer. Det är utan tvekan så att forsk-ning i vissa delar också kräver koncentration av re-surser för att skapa den kärna som behövs för attkunna bedriva en forskning som ligger vid den inter-nationella forskningsfronten. Det är för mig inte aktu-ellt att resonera i termer av att omfördela från vårariksuniversitet till de små och medelstora högskolornanär det gäller forskningsresurser. Jag tror att det voreolyckligt för den sammantagna forskningspolitiken ilandet.Därmed blir möjligheterna att ytterligare förstärkade fasta forskningsresurserna på små och medelstorahögskolor naturligtvis en budgetfråga. Jag tror inte attdet är möjligt att ha ett bestämt kriterium för fördel-ning av dessa medel. Det är inte så att vi kan ha au-tomatiska utgiftssystem i den offentliga sektorn därman kvalificerar sig för statligt stöd när man når upptill en viss nivå. Det innebär att budgeten inte hållerpå något sätt och vis. Vi orsakar snarare besvikelse ihögskolesystemet om vi inte är tydliga på att dettahandlar om prioriteringar.Den första och viktigaste åtgärden för att fortsättaatt stärka kvaliteten vid de små och medelstora hög-skolorna är att det finns tillräckligt med forskarutbil-dade lärare. Det är den huvudsakliga och förstakopplingen, forskningsanknytningen, som studenter-na behöver i undervisningen.Då måste jag också framhålla att de stora univer-siteten har en förmåga och en kapacitet att kunna ökapå forskarutbildningen. Det är till fromma för helahögskolesystemet. Jag ser högskolesystemet ochuniversitetssystemet som ett system som hängersamman. Vi måste vara rädda om våra starka forsk-ningsmiljöer.