prot · GM0974 · 1999-03-24 00:00:00 — Detta har i sin tur medfört att kom-munpolitikerna allmänt sett blivit mer anonyma förmedborgarna. De aktiva politikerna i storkommuner-na har sina dagar till brädden fyllda av sammanträ-den, möten och inläsning. De hinner alltför sällantänka och fundera bortom nästa sammanträde ellernästa ärende. I många kommuner kan man tydligt sehur kommunpolitikerna blivit mer intresserade av attförvalta kommunen än av att förvalta kommuninvå-narnas intressen. Kommunpolitikerna har fått svårt attmöta den enskilde kommuninvånaren på dennes nivå.Den ökade arbetsbelastningen för kommunala förtro-endemän medför också att många människor heltenkelt inte hinner ge sig in i politiken.Allt detta leder, herr talman, till en urholkning avde politiska partierna och en motsvarande försvag-ning av legitimiteten i det politiska systemet med entilltagande osäkerhet om det politiska uppdragetssyfte och innehåll.Den grekiske filosofen , som väl i ochför sig får anses vara den mest inflytelserike filosofeni den västerländska tanketraditionen, men som ändåinte precis var känd för att vara någon större demo-krat, förklarade att enrepublik med hundra tusen invånare var lika omöjligsom en republik med tio individer. Vad Aristotelesmenade var att om folket sväller över vissa gränser,omöjliggörs sammanträdandet av en folkförsamlingoch därmed också av ett fritt samhällsskick.Ett av skälen till kommunsammanslagningarnavar naturligtvis att kommunerna måste ha ett störrebefolkningsunderlag än 1800-talets sockenkommunerför att kunna klara sin del i arbetet och bära sin andelav kostnaderna för det moderna välfärdssamhälletsserviceanordningar.Men de som drivit fram sammanslagningarna harändå haft en övertro på stordriftsfördelar och en över-driven ambition att skapa likformighet. Man har tänktatt alla svenska kommuner skall se likadana ut, erbju-da samma service och uppfylla samma normer varesig de är små eller stora och vare sig de ligger i norreller i söder. Man har utgått ifrån att människorna ärgruppvarelser som lever under exakt likadana förhål-landen och som tänker och handlar lika. Man harglömt bort att människor faktiskt är olika och därförockså har olika behov och önskemål.Genom att många kommuner blivit så stora haravståndet mellan medborgarna och de politiska för-troendemännen ökat. Detta torde i sin tur vara enbidragande orsak till att misstron mot politiker gene-rellt sett också ökat och att man hos enskilda männi-skor allt oftare kan se en bristande respekt för detpolitiska livet.Det är ju egentligen på den lokala nivån sommedborgarna borde ha den största möjligheten attmöta de förtroendevalda och dessutom själva engage-ra sig i verksamheten. På den lokala nivån finns för-utsättningar för inflytande och deltagande på ett heltannat sätt än på den statliga nivån. Jag vill gå så långtatt jag påstår att det i praktiken är ute i kommunernasom rikspolitiken formas. I många avseenden är detju på kommunpolitikerna det ankommer att realiserarikspolitiken. Kommunpolitikerna har att visa huruvi-da rikspolitiken är förnuftig och genomförbar ellerinte. Det är kommunpolitikerna som skall förvaltaoch i praktiska insatser omvandla det politiska bud-skap som utsänds från riksdag och regering. Rikspo-litikerna drar upp linjer för framtiden, medan beslutenkonkretiseras och ges innehåll i det dagliga arbetetute i kommunerna. Kommunpolitikerna utgör medandra ord den breda basen i de politiska partierna.Jag har funnit ett yttrande i från mittenav där friherren framförjust den här synpunkten angående förhållandet mellanrikspolitik och kommunalpolitik. "Den 21 oktober1840 sade följande: Den communala lag-stiftningen förtjenar lika mycken omvårdnad som denpolitiska, ja ännu mera, ty den ena bör utgå från denandra. Det är nedifrån, icke uppifrån, samhället skallombildas; fattas basen, får öfverbyggnaden aldrighvarken fasthet eller varaktighet. "Herr talman! Det är utomordentligt viktigt att de-mokratin bärs upp av ett stort antal lokalt förtroende-valda och att sammansättningen av beslutsorganenspeglar befolkningen så bra som möjligt. God repre-sentativitet ökar legitimiteten hos de kommunalaorganen och främjar andra centrala värden som t.ex.bättre kontakter med medborgarna. En rimlig avväg-ning mellan makt, ansvar och legitimitet är grundläg-gande för en god demokrati. Den utveckling vi fått -med ett kraftigt minskat antal politiskt förtroendeval-da ute i bygderna - kan hota den svenska partimo-dellen och därmed hela det demokratiska systemet.Det resonemang jag här fört leder till slutsatsen attdet ur demokratisynpunkt är önskvärt att fler kom-muner delas. Enligt majoritetbör de procedurer som har samband med kommun-delningar underlättas. Regeringen bör återkommamed förslag till med detta syfte. För attstärka det medborgerliga inflytandet bör det också blilättare att få till stånd kommunala folkomröstningar.Även detta finns det en majoritet i utskottet som stäl-ler sig bakom.Herr talman! Utskottet har vid sin behandling avföreliggande betänkande även behandlat frågan omkommunernas beskattningsrätt. Anledningen till dettaär att det finns en motion som handlar om skatteut-jämningen.Den kommunala självstyrelsen finns inskriven i1 kap. 1 § regeringsformen som en av grunderna förvårt demokratiska statsstick. I 1 kap. 7 § andra styck-et regeringsformen stadgas specifikt om beskattnings-rätten följande: "Kommunerna får taga ut skatt förskötseln av sina uppgifter." Betydelsen av denna textkan i såväl språkligt som juridiskt hänseende baratolkas på ett enda sätt, nämligen att kommunerna ägerrätt att ta ut skatt för sina egna uppgifter, men att mansamtidigt inte har någon som helst rätt att ta ut skattför andra kommuners uppgifter.Ända har det funnitsnågon form av skatteutjämning i . Syftet harvarit att utjämna alltför stora skillnader mellan kom-muner och mellan landsting i olika delar av landet ifråga om ekonomiska resurser och levnadsvillkor.Utjämningen hade från början en karaktär av statsbi-drag som staten själv finansierade.Den 1 januari 1996 infördes ett helt nytt utjäm-ningssystem. Det nya systemet innebär att statenbestämmer principerna, men att kommuner ochlandsting själva får betala genom en inomkommunaleller mellankommunal utjämning av såväl skattein-komster som kostnader. Tanken är att alla kommuneroch landsting efter utjämningen skall ha en skatte-kraft som motsvarar genomsnittet i landet. Kommu-nerna skall alltså nu själva stå för utjämningen, vilketinnebär att kommunalskatten är en lokalskatt, utan att kommunalskattemedel i praktiken nuskickas runt mellan kommunerna på sådant sätt att enkommun faktiskt kan påverka sina skat-teinkomster såsom man kunnat förut.Det nya systemet är synnerligen komplicerat, ochdet finns inte tid att här i detalj redogöra för det. Sys-temet medför en mängd egendomliga effekter sominverkar negativt på både sysselsättning och tillväxt.Om exempelvis en kommun bedriver en aktiv sys-selsättningspolitik och en politik som leder till ökadtillväxt medför detta inte som det borde ökade in-komster för kommunen. Nej, i stället tar utjämnings-systemet hand om dessa pengar. Effektiviseringar ochnya arbetstillfällen bestraffas medan t.ex. en ökadarbetslöshet bland kommunens invånare innebärstörre inkomster för kommunen.Systemet sätter inte bara den kommunala själv-ständigheten ur spel. Det torde också kunna drabbahela vårt lands välstånd om det bibehålls. Principenatt det som tas upp i skatt lokalt också skall gå till deegna lokala uppgifterna måste vara okränkbar. Ingenkommun skall tvingas höja skatten för att finansieraandra kommuners åtaganden.Herr talman! har vifått en ökad rörlighet i kommunalförsamlingarna.Många nya partier som bildats och erhållit mandat utei kommunerna har försvunnit. Kommunpolitiker harbytt parti, och nya majoritetsförhållanden och koali-tioner har skapats under pågående mandatperiod påsamma sätt som tidigare mest förekom på riksplanet.Avslöjanden om skandalösa förehavanden blandkommunpolitiker har förlamat hela kommuner. Medandra ord har vi sett åtskilliga exempel på situationersom liknat vad man på riksplanet skulle kalla en rege-ringskris. Det handlar ytterst om hur väljarnas berät-tigade krav och förväntningar skall kunna tillgodosesnär de inte längre hyser något förtroende för densittande politiska majoritetenI enlighet med vad som sägs i reservation nr 4 bördet tillskapas en ordning som gör det möjligt attupplösa kommunfullmäktige och utlysa nyval om denpolitiska situationen i en kommun motiverar det.Det betänkande vi nu debatterar behandlar bl.a.också en motion med yrkande om att titeln borgmäs-tare skall användas som beteckning på kommunsty-relsens ordförande.Begreppet borgmästare har mycket gamla anor.Borgmästarfunktionen infördes i i slutet av1200-talet efter tyskt mönster. I vårt land har borg-mästaren inte i första hand haft en politisk uppgift.Men det har varit annorlunda i många andra länder.I exempelvis är högsta beslutande organi kommunerna ett fullmäktige. Detta fullmäktige utseren borgmästare som svarar för beredning och verk-ställighet av de kommunala besluten och även avvissa uppgifter som fullmäktige delegerat. Borgmäs-taren har en tydlig nyckelroll i kommunen och i dessrelationer med andra nivåer. I en stor stad kan enborgmästare t.ex. spela en framträdande rolli nationell politik. Till skillnad från regionernas ochdepartementens presidenter utför borgmästaren dess-utom en rad uppgifter åt staten. Det innefattar ansvarför lokal polis och befolkningsregister samt organise-randet av allmänna val.Även om borgmästarämbetet i inte i förstahand varit av politisk karaktär har borgmästarna un-der årens lopp ändå haft sådana uppgifter i samhälletatt de i praktiken kommit att utöva en viss politiskfunktion även här. Detta förhållande jämfört med vadsom är brukligt i andra länder leder till slutsatsen attdet inte bör finnas något som hindrar att vi i Sverigebenämner kommunstyrelsens ordförande borgmästa-re. En sådan titulatur skulle bl.a. kunna underlätta desvenska kommunernas internationella kontakter. Dekommuner som vill bör kunna använda sig av titelnborgmästare på det sätt som angivits i motion K242och reservation nr 10.Herr talman! har också be-handlat ett förslag om att det skall bli lättare att ge-nomföra direkta val till kommun- och stadsdelsnämn-der. Tanken med ett sådant förslag är väl i principgod - om man nu skulle kunna säga så. Förslaget ärförmodligen sprunget ur en grundidé om att politikenskall föras närmare kommuninvånarna. Problemet ärbara att idén inte går att genomföra utan att den förmed sig en mängd oönskade bieffekter. Bara detförhållandet att det finns förslag om att ha direktvaltill de här nämnderna visar att nämndsystemet i sigsjälvt inte är bra.Jag kommer själv från kommun som för13 år sedan införde kommundelsnämnder. Redan frånbörjan kunde man se att medborgarna ute i kommun-delarna inte skulle få mer att bestämma om. Vid valet1988 röstade t.ex. av väljarna i kommundelenVårby på de socialistiska partierna, men valresultateti sin helhet medförde att en borgerlig koalition ändåkom att styra politiken från kommunalhuset i Hud-dinge . I 1994 årsval röstade av väljarna i kommundelen Segel-torp borgerligt, men det kom att sitta en röd koalitionoch styra politiken från kommunalhuset under åren1994-1998. Kommundelsnämnderna i ochSegeltorp hade samma majoriteter som den i kommu-nalhuset - alltså den klart omvända i jämförelse medvalresultaten i respektive kommundel.Som framgår av ett särskilt yttrande tror inte vimoderater att medborgarinflytandet skulle komma attstärkas ens om det infördes direktval till kommun-delsorganen. Med sådana organ följer som sagt auto-matiskt en mängd negativa effekter. I de kommunersom infört kommundelsorgan har man kunnat iakttaföljande.Ytterligare en nivå i den kommunala hierarkin harskapats. Kostnaderna har blivit betydligt högre ännågon föreställt sig. Antalet politiska uppdrag harvisserligen ökat, men man har i stor utsträckning barasatt samma personer på fler stolar, vilket i sin turinneburit att den tilltänkta politiska breddningen heltuteblivit. Tjänstemännen har fått ökat inflytande ochbyråkratin har stärkt. Även personalfrågor har byrå-kratiserats. Facknämndernas roll och den värdefullakompetensen har uttunnats. Specialistkunskaper överstörre sakområden har gått förlorade när specialför-valtningarna splittrats. Servicen till kommuninvånar-na har inte blivit bättre, och dessa har inte fått merinflytande.Herr talman! Det är en hedervärd ambition attvilja öka medborgarnas inflytande ute i bygderna.Men detta kan inte ske med kommun- eller stadsdel-snämnder utan görs bäst på det sätt som jag tidigareangivit i mitt anförande, nämligen genom delning avkommuner, kommunala folkomröstningar, okränkbarkommunal beskattningsrätt och möjlighet till kom-munala nyval.När det gäller beskattningsrätten under mom. 2har jag följande yrkande som jag nu framställer. Jagyrkar att med anledning av motion1998/99:K313 som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om lagstiftningsom förhindrar att en kommun tvingas finansieraandra kommuners åtaganden.Anf. 50 ():Herr talman! majoritet harmed anledning av motioner från ,uttalat att det bör bli lättareatt dela kommuner genom att procedurer som harsamband med kommundelningar underlättas. Mansäger att en möjlighet att öka den demokratiska vita-liteten och delaktigheten är att dela upp större kom-muner i mindre.Mot detta har och Socialdemo-kraternas ledamöter reserverat sig. Vi menar att vi hargoda skäl för detta. Det är bara att beklaga att Miljö-partiet i den här frågan har anslutit sig till den bor-gerliga ståndpunkten.Det finns ibland i debatten en ganska oreflekteraddecentraliseringsdemagogi enligt modellen: Ju mind-re kommuner, desto mer demokrati. Något sådantenkelt samband finns naturligtvis inte. Det kan t.o.m.hävdas att alltför små kommuner försvagar demokra-tin.Sverige har historiskt sett haft en stark central-makt. Men vi har också haft en i internationell jämfö-relse mycket stark nivå. gjort en intressant exposé över den utveck-lingen. Större delen av det som vi ibland kallar förvälfärdsstaten finansieras och styrs i vårt land påkommunal nivå. Svenska kommuner har beskatt-ningsrätt och en vittgående självstyrelse.Svenska kommuner är också jämfört med kom-muner i många andra länder relativt stora. Kommun-sammanslagningarna på 50-, var enförutsättning för att den offentliga sektorn - barnom-sorgen, skolorna, äldreomsorgen, biblioteken osv. -kunde byggas ut på den kommunala nivån och intelades i händerna på centralmakten.Små kommuner innebär förvisso fler förtroende-valda och i en viss mening kortare avstånd mellanväljare och valda. Men små kommuner är också sva-ga kommuner. Små kommuner innebär att makt för-skjuts uppåt till centralmakten.Om man eftersträvar lokalt folkstyre bör man där-för tänka sig för innan man hyllar kommundelningarsom en kungsväg till ökad demokrati.En annan aspekt är att inte sällan är krav på kom-mundelningar helt enkelt uttryck för bristande solida-ritet. Rika och välmående bostadsområden i storstads-regionerna vill gärna slippa att ta ansvar för de fattigai miljonprogrammets problemtyngda bostadsområ-den. Det är knappast en utveckling som vi bör upp-muntra om vi menar allvar med vår strävan efterintegration och minskade klyftor i samhället, i syn-nerhet som segregationen i sig är ett av de störstahoten mot demokratin.Visst skall kommungränser kunna ändras, ochvisst är kommundelningar ibland motiverade. En heldel sådana justeringar har också gjorts under åren.Men kommunindelningar är inte bara en angelägenhetför dem som bor i den berörda kommunen. Kommu-nindelningen som sådan och kommunernas storlek ären bärande del av den offentliga sektorn och därmeden gemensam nationell angelägenhet. Och någrabegränsningar i regeringens möjlighet och skyldighetatt väga in alla relevanta faktorer i samband medkommundelningar bör därför inte införas. Jag yrkardärför bifall till reservation 1 och även till reservation6.När det gäller frågan om direktval till kommun-delsnämnder - en fråga som har diskuterats ändasedan kommun- och stadsdelsnämnder började infö-ras - har ställt sig bakom hemställan iutskottets betänkande, dvs. att motionerna avslås medhänvisning till att denna fråga tillsammans med en delandra demokratifrågor just nu bereds i departementet.På motsvarande sätt har vi hanterat t.ex. frågan ommedborgerlig motionsrätt.Frågan om direktval är inte okomplicerad. Direkt-valda kommundelsnämnder kan leda till att vissadelar av en kommun styrs av en annan politisk majo-ritet och efter ett annat politiskt program än vad somgäller i kommunen i dess helhet. Detta leder till attdet blir svårare för den majoritetskonstellation somfått kommuninvånarnas förtroende att förverkliga sittprogram, i alla fall om kommundelsnämnden skallvara något mer än en administratör av fullmäktigesbeslut. Man kan alltså med fog hävda att direktvaldakommundelsnämnder försvagar demokratin på denkommunala nivån. Å andra sidan är det otivelaktigt såatt om en kommundelsnämnd skall få en demokratiskförankring i lokalsamhället, om den skall få en demo-kratisk legitimitet, då är sannolikt direktval nödvän-digt. Att t.ex. i , där avde röstande stöder arbetarrörelsens partier, styrs avmoderater, kristdemokrater och folkpartister som inteens bor i bostadsområdet är knappast ägnat att stärkaförtroendet för den lokala demokratin.Detta har lett till att i olika sam-manhang, även här i , trots allt har förordatmöjlighet till direktval till kommundelsnämnder. Närvi nu stöder utskottsmajoriteten och formellt avstyr-ker motionerna är det för att vi utgår från att dessafrågor bereds skyndsamt och att regeringen relativtsnart kommer till med konkreta förslag.Om så mot förmodan inte sker kommer jag att väckafrågan på nytt via motioner.Herr talman! Slutligen vill jag ta upp reservation9. Utskottet är enigt om att lagtrots från kommunerssida, t.ex. när det gäller att tillförsäkra människor detstöd som de enligt lag har rätt till, är helt oaccepta-belt. Tyvärr är utskottets majoritet inte redo att avregeringen nu begära förslag till åtgärder mot sådantdomstolstrots. Jag tvingas därför yrka bifall även tillreservation 9.Anf. 51 ():Herr talman! Demokratin bygger bl.a. på majori-tetsprincipen. I den tidigare allmänpolitiska debattentog jag upp en del av värdefrågorna när det gällerdemokratin. Jag skall här inte beröra dem så mycket.Men majoritetsprincipen är mycket viktig. I dessaolika sammanhang gäller majoritetens beslut fram tilldess att en ny majoritet uppstår. Men denna princip ärju inte oinskränkt. måste manockså ta rimlig hänsyn till minoriteters rättigheter.Med andra ord är majoritetsprincipen och majoritets-besluten kringskurna av en etisk ram.I den kommunpolitiska verksamheten måste mål-sättningen vara att stärka demokratin och öka detdirekta medborgarinflytandet. Den kommunala själv-styrelsen skall i alla sammanhang grundas på med-borgarinflytande och lika värde för varje medborgaresröst.Herr talman! Kommunala folkomröstningar skallinte ersätta det representativa beslutsfattandet i kom-muner och landsting. Men folkomröstningar måstevara en möjlighet för en folklig opinion att kommatill tals där de politiska partierna inte visar lyhördhet.Med andra ord behövs det en form av säkerhetsventili den kommunala demokratin.Nuvarande lagstiftning när det gäller kommunalafolkomröstningar har varit ett steg i rätt riktning. Menerfarenheten visar att när man lägger det slutligaavgörandet hos en majoritet i kommunfullmäktige såhar denna majoritet i det närmaste genomgåendeavvisat folkinitiativ om folkomröstning. Enligt vårmening blir det inte mycket bättre av det förslag sominnebär att en minoritet i fullmäktige skall kunna gesitt godkännande för att en folkomröstning skall ge-nomföras. Lösningen med att en minoritet i fullmäk-tige ges den avgörande makten för en folkomröstningriskerar att leda till ett taktiskt spel. I stället bör man ilagstiftningen tydligt kunna ange vilken nivå somkrävs för att en folkopinion skall kunna tvinga framen folkomröstning. Enligt vår mening kandet vara rimligt att sätta gränsen vid av de röst-berättigade. Har man via namninsamling uppnåttdetta antal medborgare som uttalar sin önskan om enfolkomröstning så skall den genomföras, utan attfullmäktige över huvud taget prövar frågan om folk-omröstning. Däremot bör fullmäktige givetvis med-verka till att fatta beslut i hur själva frågeställningenutformas. Den måste utformas så att den hamnarinom den kommunala kompetensen och så att den ärjuridiskt korrekt men ändå med en klar relevans fördet krav som framförts i folkinitiativet. Det är gläd-jande att det kristdemokratiska folkomröstningskravetvunnit majoritet i utskottet genom ett tillkännagivan-de till regeringen.Herr talman! De stora kommunsammanslagning-arna har minskat många medborgares möjligheter tillinsyn och överblick över den kommunala verksam-heten. De har också medfört att antalet politiskt akti-va avsevärt har minskat jämfört med tiden före 1970.Under har en möjlighet funnits att ge-nomföra kommundelningar. En rad återhållsammakrafter har dock - ibland av maktskäl - motverkatsådana möjligheter till en ökad demokratisk vitalitetoch delaktighet. Och det borde ju ligga i regeringensoch intresse att den lokala demokratin ärså vital som möjlighet. Även på denna punkt har det iutskottet skapats en majoritet för ett tillkännagivandedär det konstateras att det bör bli lättare att delakommuner genom att procedurerna för kommundel-ningar underlättas. Och vi i utskottet efterlyser förslagi den vägen från regeringen.Herr talman! I utskottet har vi kristdemokraterockså en reservation avseende s.k. insynsplatser ikommunala nämnder. Det är ett förslag som har dis-kuterats i tidigare sammanhang. Vän av ordning in-vänder kanske att nu är ett medel-stort parti och knappast borde ha behov av den stånd-punkten. Nej, det är väl sant i den meningen att detakuta behovet för vår del inte känns så stort. Mensamtidigt har vi mycket lång erfarenhet av att varasmå och inser faktiskt det principiella behovet avinsynsplatser för små partier. Jag har själv under sjuår suttit ensam i fullmäktige i metropolen kan verkligen intyga behovet av möjlighet tillrelevant information för små partier. hade vår ståndpunkt i frågan, men denavvisades av regering och riksdag.I dag är vi ensamma om vår reservation men efterlite eftertanke borde de mindre partierna inse att dethär kravet faktiskt är viktigt. I grunden handlar detom en rimlig hänsyn till minoriteten, så även de storapartierna borde öka sin klokskap på området. Dethandlar inte, som det heter i utskottsmajoritetensreferat av tidigare proposition, om att det föreliggeren konflikt mellan valutslag och minoritetsintresse.Valutslaget manifesteras ju i form av beslutskompe-tens i styrelser och nämnder, medan insynsplatser igrunden bara handlar om informationstillgänglighet.Herr talman! Av hänsyn till kammarens arbetsbe-lastning avser jag inte att yrka bifall till nämnda re-servation, utan jag nöjer mig med denna markering. Iövriga delar vill jag yrka bifall till utskottets hem-ställan.Anf. 52 ():Herr talman! Jag skulle vilja börja med att yrkabifall till reservationerna 3 och 7.Det är med tillfredsställelse som jag konstateraratt en majoritet i nu har tagit etttydligt steg framåt vad gäller inställningen till dettamed att kunna dela kommuner och genomföra folk-omröstningar. Krav som hardrivit får nu gehör och ger nu bra förutsättningar fören förstärkt lokal demokrati. Regeringen bör åter-komma till med förslag om hur kommun-delningar lättare kan genomföras och om hur med-borgarnas inflytande över initiativärenden kan för-stärkas.Demokratins utveckling och demokratins tillstånddiskuteras mycket , oftast med utgångspunkt i ettminskande intresse för politiska partier och i ettminskande valdeltagande.