prot · GN0911 · 1999-10-12 00:00:00 — Då har politiker,, ett alldeles särskilt ansvar attgöra sig tillgängliga för barnen i deras olika situatio-ner. Jag tycker därför att skolministerns agerande urdemokratisk synvinkel är allvarligt. Det sätter en bildav politiken som blind och döv för berörda männi-skors uppfattningar.Regeringen gick till val på vården, skolan ochomsorgen. är alla tre - och den ska manlägga ned! För mig handlar Ekeskolanfrågan om attalla barn, alldeles särskilt de med funktionshinder,har rätt att vistas i en miljö där de känner att de kanväxa, där de får del av bästa tänkbara pedagogik ochundervisning, där de har tillgång till bästa tänkbarahjälpmedel, där de har vänner, där de känner sig tryg-ga och där de mår bra.För många barn kan hemkommunen vara en sådanmiljö men för alla barn är det inte så och kan aldrig,eller kommer aldrig att, bli det. Alla barnhar prövat och misslyckats i skola efter skola påhemorten. Föräldrarna stångar sig blodiga. För de härbarnen måste det finnas alternativ som Ekeskolan.Ekeskolan är en sista utväg för många och samtidigtett första hopp.Ingen lösning fungerar för alla, skolministern!Man kan inte driva systemenhetlighet hur långt somhelst, i synnerhet inte när det gäller barn med funk-tionshinder och som har så individuella behov somdet är fråga om här. Är det några som är i behov avatt hänsyn tas till individuella förutsättningar så är detjust dessa barn. Då är det inte majoritetens rätt somska gälla, utan då handlar det om familjernas rätt attfinna de lösningar som passar varje enskilt barn.Skolministern har alldeles åt pepparn för låga ambi-tioner.Orsaken till att har färre barn äratt den här rätten att välja inte finns. Föräldrarnakänner inte till möjligheterna med . Ditkommer man först när alla andra alternativ är uttömdaoch när den sociala situationen försvåras i takt medatt barnen blir äldre. Det finns inte, skolministern, förmånga alternativ för barn med funktionshinder. Istället finns det alldeles för få sådana. Knappast förnågon grupp i landet är valfriheten i livet så begrän-sad som för den här gruppen.Jag är inte beredd att offra det mänskliga växthussom är för politiska principer om integra-tion eller skolans kommunalisering. Den enda rimligavägen att gå är tvärtom att garantera alla funktions-hindrade barn valfrihet i skolan.Anf. 57 ():Herr talman! För ungefär sedan var det,som sade, en demonstration med bar-nen från i . Många av deras rösterkunde höras runtom i vår stad, alltså i . Någraav de röster och meningar som kom fram var: PåEkeskolan fick jag lära mig att växa. På Ekeskolanfick jag känna en trygghet. Det var på somjag fick möjlighet att få vänner. Detvar på som jag lärde mig att skratta.Vad det handlar om, skolministern, är alltså att gede här barnen möjlighet till en skola där det finnstillgång till bra pedagogik, till valmöjligheter och tillskolgång liksom till vänner och hjälpmedel. Dethandlar om att känna sig trygg och om att få någonsom bryr sig om.För många av barnen finns den här möjligheten ihemkommunen. Det är bra. Vi ska stärka den påhemmaplan. Det är viktigt med integration på hem-maplan men det är inte viktigt, enligt skolministern,att se till att de här barnen får den möjlighet som vivill ge dem.Integrationen i den kommunala skolan måste varafrivillig. Det ska inte vara som enligt det förslag somnu föreligger - dvs. att man tvingar barnen att stannapå en plats. Det ska finnas en valmöjlighet för eleveroch föräldrar att planera sin framtid och för skolan.Det handlar om att ge barnet ett hopp och en tro omdess framtid, lärande, vänner och trygghet.Regeringens förslag om nedläggning av den fastaskoldelen i känner vi till. Från regeringenssida pratar man också om en utökning av resurscen-ter. Det är bra. Det vill vi också. Problemet är dockatt regeringen vill minska den fasta skoldelen. Manvill se till att eleven får gå på resur-scentrumet. Vad betyder ""? Detta fungerarinte för alla elever. Det är bara för ett litet antal eleversom den här möjligheten fungerar bra. Den fungerarinte t.ex. för barn med autism som behöver en långva-rig trygghet, som behöver lärare som känner till democh som behöver vänner och bekanta för att må braoch för att lära sig och få ett hopp om sitt liv.Förslaget innebär, som sagt, en stor försämring förde barn som skulle behöva gå på en specialskolaläsårsvis, med klasskamrater, en stabil miljö ochmöjligheter att planera sin framtid.Skolministern framhåller i det svar som hon nyssläste upp den princip som vi har, nämligen att barnmed funktionshinder så långt som möjligt ska erbju-das en anpassad utbildning i hemkommunen. Jaghåller med om det och tycker att det är viktigt. Jagtycker också, som skolministern säger i sitt svar, attdet är viktigt att vi ska ge skolan överlag mer pengartill utbildning. När det gäller det gamla mantrat omvård, skola och omsorg vill vi se resultat. ser viinte resultatet. Det är viktigt att pengarna och val-möjligheten för eleverna kommer till.Det är dock just valmöjligheten som fattas. Härkommer elever och föräldrar att fastna i en situationdär möjligheten till en framtida trygghet inte finns.Jag vill ge barnen den valmöjligheten. Jag vill gebarnen den trygghet och den framtidstro som de kanfå. Varför vill inte skolministern ge barnen och för-äldrarna den valmöjligheten?Anf. 58 HANS ():Herr talman! När vi diskuterar funktionshinderoch människor med ett eller flera funktionshinder ärdet väldigt viktigt att som utgångspunkt ha det faktumatt det inte finns en sanning.I lördags kunde vi som läser Nerikes Allehandaläsa berättelsen om - som gick den andravägen, som inte kände sig hemma på ochsom inte tyckte att pedagogiken där fungerade förhenne. och har här fastnat i ettsätt att anvisa en enda väg som en lösning i alla situ-ationer för ungdomar med funktionshinder. Dettaskrämmer mig.Svensk handikapprörelse har slagits för att det ska finnas möjligheter attleva och bo så att säga i hela samhället. Man ska intebehöva vara hänvisad till speciallösningar, särlös-ningar.Vidare kan jag konstatera att minst tusen personerberörs av den typ av insatser som erbjuder.34 elever går där, om den sifferuppgift jag har ärkorrekt. Detta visar att de allra flesta går i skola ihemkommunen. I flertalet fall finner man lösningarsom fungerar på ett bra sätt.Som förälder till ett funktionshindrat barn kan jagsäga att jag har en bred och djup erfarenhet. De somsjälvsäkert talar om vad det är för lösningar som dehär barnen behöver vet inte särskilt mycket om verk-ligheten. Varje barn behöver nämligen särskilt stödoch särskild undervisning. Varje elev behöver ocksåolika former av hjälpmedel. I en del fall kan dessatillhandahållas i särskolan och ibland i en normal-klass. behöver man tillfälligt eller särskilt stöd.Jag tycker att det finns anledning att ta fasta påvad handikapprörelsen och Handikappombudsman-nen säger om behovet av att fortsätta med arbetet medintegration och normalisering. Jag tycker också att detfinns anledning att ta fasta på FN:s standardreglersom säger att man så långt det är möjligt ska få bohemma hos sina föräldrar och anhöriga, nära släktoch vänner, och ha möjlighet att gå i skola på hem-maplan.För dem som vill fördjupa sig i svensk handikap-politik rekommenderar jag en bok som heter . Det är en bok som visar en historia som intealltigenom är ljus, men den visar att om vi är beredaatt arbeta för integration och normalisering kan viskapa ett samhälle för alla, ett samhälle som fungerari alla olika situationer. Den här boken har ett förordav . Jag tycker att alla som vill sättasig in i svensk handikappolitik och den kamp somsvensk handikapprörelse har drivit skaläsa den boken.Anf. 59 ():Herr talman! Det handlar om människor som harsvårt att göra sig hörda. När vi upplever att någontingär fel eller att vi inte är riktigt nöjda med någonting,organiserar vi oss och går ut på gator och torg ochprotesterar. Det kan inte de människor som den härfrågan handlar om.Jag skulle egentligen vilja ställa ett par frågor tillskolminister . Är det barnetsbästa som ligger till grund för den tänkta förändring-en av verksamheten på ? Får barnen det pånågot sätt bättre när man planerar att avveckla denfasta skoldelen i ? En liten del blir kvar,men man säger att det bara ska vara placering underviss tid. Det ska bli ett resurscentrum. Ser skolminis-tern någon som helst risk för att multihandikappadebarn i små kommuner, i glesbygden kommer attdrabbas av att inte få den hjälp som de egentligen ärberättigade till?För oss kristdemokrater är det helt obegripligt hurman ens kan planera att avveckla eller att i alla fallmer eller mindre skära ned en väl fungerande verk-samhet som både barnen och föräldrarna vill ha kvar.Vi vet att det kommer att finnas kommuner somkommer att klara av detta. Men jag kommer självlångt uppifrån norr och vet att det finns små kommu-ner med mycket knappa resurser som aldrig kommeratt orka med det här.Jag vill gärna få svar på de här frågorna: Är detbarnets bästa som står främst när man vill göra denhär förändringen? Ser skolministern någon som helstrisk för att de här handikappade barnen kommer attlida nöd?Anf. 60 ():Herr talman! Barn med multifunktionshinder finnspå där det också finns en unik kompetens.Men de här barnen finns också i stor utsträckning utei landets kommuner. Utifrån en ganska lång egenerfarenhet av arbete med funktionshindrade vet jag attdet är fullt möjligt att väl integrera funktionshindradei den kommunala verksamheten och faktiskt ge defunktionshindrade ett gott liv även i små kommuner.Det handlar väldigt mycket om att se det unika i varjebarn.Det kommunerna behöver för att göra ett bra ar-bete är bl.a. att det specialpedagogiska stödet sam-ordnas och utvecklas. Ett bra exempel på steg åt rätthåll är den utveckling av resurscentrumverksamhetensom faktiskt föreslås.Debatten om funktionshindrade i skolan har enligtmin personliga mening på ett olyckligt sätt kommitatt mest handla om fortsatta verksamhet.Talet om avveckling av borde ur min syn-punkt egentligen handla om hur man utvecklar verk-samheten. Det ska vara en utveckling som syftar tillatt förbättra stödet till de funktionshindrade eleverna,de barn som enligt min mening i likhet med alla andrabarn har den självklara rätten att faktiskt bo hemma.Jag noterade med glädje regeringens ståndpunktatt elever med funktionshinder definitivt inte hör tillett område som lämpar sig för besparingar. Jag tyckerockså att det är viktigt att påpeka de ökade resursernatill kommunerna. I det sammanhanget skulle jag fak-tiskt vilja höra statsrådets bedömning av om resur-stillskottet till kommunerna och därmed också tillskolan räcker för att höja kvaliteten eller om det fort-farande finns ett behov av mer resurser.Anf. 61 ():Herr talman! Jag tycker att den här frågan handlarom principer för sunt förnuft. Det handlar om demsom ser på en social ingenjörskarta jämfört med demsom försöker se på verkligheten. I bakgrunden har vien utredning, den s.k. , som harblivit kraftigt kritiserad, och det förslag som vi harsett har blivit kraftigt förändrat på departementet.Ytterst tycker jag att det är en mycket bra princip.Det är viktigt att människor ska kunna integreras ochoavsett sitt funktionshinder leva integrerat i samhäl-let. Men det finns ofta något som heter att undantagetbekräftar regeln. Jag tycker att detta är ett tydligtsådant.Jag skulle vilja identifiera tre grundproblem. Detena är verkligheten. Hur ska det funka? Har kommu-nerna ekonomi? pratade omatt det kanske finns mer pengar. Vi vet hur verklig-heten ser ut. Det kommer inte att finnas några pengar.Kommunalt domstolstrots blir ett allt större problem.Det andra är kompetensen. Hur ska kompetentapedagoger rekryteras? Det är redan en skriande bristpå vanliga lärare i skolan, hur ska man då hitta män-niskor som har den här kompetensen till den kommu-nala särskolan, där de här barnen företrädesvis ska gåsedan?Det tredje är valfrihet, som det också handlar om.Hans Karlsson var inne lite på bok, med liberalaförtecken. Jag har inte läst den. Men jag förutsätter attden handlar om respekten för och behovet av att sessom en individ och mötas efter sina egna förutsätt-ningar, att inte tryckas in i ett kollektiv. Därför tyckerjag att valfriheten måste lyftas fram.Det finns ingenting i i öv-rigt goda förslag och goda idéer om ut-veckling som står i motsats till att den fasta skoldelenfaktiskt finns kvar. Men den ska stängas, offras pånågon sorts ingenjörsprincipsaltare, för att användaen klyscha.Logiken är svår att se för den som inte är expertpå handikappolitik, för den som vet att det skeddestora förändringar jämfört med utredningen, somändå måste vara vetenskaplig så långt man kan tänkasig.Barn som haft turen att inte ha något funktions-hinder ska självklart integreras. Döva och hörselska-dade barn ska inte behöva integreras, men de skaåtminstone ha en valmöjlighet. Dövblinda barn skainte heller integreras. De ska ha en valfrihet. Menblinda med något annat handikapp än dövhet skaintegreras. Punkt, slut. Detta blir en logik som ärväldigt svår att förklara. Jag har mött många männi-skor som är mer insatta i handikappolitik än vad jagär som inte förstår detta.Men jag ber att skolministern ändå försöker släp-pa prestigen i denna fråga och försöker se möjlighe-terna att kunna förändra sin åsikt efter att ha lyssnatpå en liten, liten grupp. Oavsett om det rör tusenmänniskor i hela samhället som har de här proble-men, finns det ändå en liten grupp som tycker attvalfriheten och möjligheten att få välja är viktig, ochdem tycker jag att vi ska visa respekt.Tack!Anf. 62 Statsrådet ():Herr talman! Först vill jag tacka föratt han har överlämnat namninsamlingen.Jag börjar med att ge några kommentarer till ut-redningen som ligger till grund för den propositionsom vi nu talar om. Utredningen arbetade i två och etthalvt år. Den berör ett oändligt antal barn med funk-tionshinder. tror jag att inte ens ärmedveten om hur många barn med funktionshindersom faktiskt finns i vårt land. Jag kan nämna att inomsärskolan finns 15 000 barn. Då kan vi sedan funderaöver hur många barn det finns med dyslexi, DAMP,synskadade osv. som inte tillhör kretsen av barn isärskolan.Utredningen hade att beakta alla dessa barn. Detär en utredning som inte bara behandlar Ekeskolanutan alla dessa barn. Jag ska i mitt sista inlägg åter-komma till helheten i utredningen.Utredningen sammanträdde i två och ett halvt år.Här fanns representanter för , . En ledamot var generaldirektören för SCH.SCH har ett högt anseende i hela handikappvärlden.Till utredningens förfogande fanns en stor referens-grupp där alla handikapporganisationer fick vara medom de så ville. Underlaget och möjligheterna att skaf-fa en god kompetens har verkligen funnits.Efter två och ett halvt års arbete var utredningenfärdig. Man var då överens förutom ett litet särskiltyttrande från , som dock icke berörEkeskolan.Att man i en utredning av denna svårighetsgrad,som det alltid är i fråga om handikappade, kan få engemensam syn mellan fyra partier tycker jag varoerhört bra. Jag var då ordförande i utredningen. Densamsynen hade skapats med hjälp av den erfarenhetoch kompetens som utredningen hade fått under detvå och ett halvt årens arbete. Vi har alla blivit rördaoch gråtit när vi har sett dessa barn. Vi har besökt såoerhört många platser och ställen - , trä-ningsskolor, särskolor och alla andra specialskolor.Det har varit en oändligt lång rad av skolor som ärbra på att möta elever med funktionshinder.Så var det dags för denna stora utredning att gå utpå remiss. När remisstiden hade gått ut hade vi fått inmånga synpunkter, och de har lett till vissa föränd-ringar. En utredning ska alltid testa sina tankar ochidéer till det yttersta. Sedan ska dessa beaktas närremisserna har kommit tillbaka och människor harhaft möjligheter att lämna sina synpunkter.Det har gjorts vissa förändringar där remissinstan-serna har varit kritiska. Då har regeringen gjort be-dömningen att inte fortsätta på den linjen. Inga re-missinstanser var kritiska när det gäller Ekeskolan.Förslaget om det nya sättet att arbeta på Ekeskolanmed ett förstärkt resurscenter och möjlighet till vis-stidsvistelse har stärkts. ,och står bakomförslaget. Vi kan se att den opinion som är emot för-slaget är koncentrerad till . Givetvis finnskompetensen i , men den har inte kommit frånövriga landet. LO avvisade också förslaget.Anledningen till att regeringen har lagt fram pro-positionen - jag får ofta den frågan - är det starkastöd som finns från alla remissinstanserna. Regering-en vet att eleverna har möjlighet att klara sig på trä-ningsskolorna, särskolorna eller på de kommunalaskolorna.Anf. 63 ():Herr talman! Det måste vara synnerligen bekvämtför skolministern att definiera bort som relevant re-missinstans de barn och föräldrar som hennes förslagrör. Det är t.o.m. så att de har bildat ett eget riksför-bund för just blinda multihandikappade barn. Detycker att de andra förbunden inte har företrätt dessabarns intressen - barn med många handikapp, intebara ett.I dagens tar i ställning mot en nedläggning avEkeskolan och tar alltså ställning mot sitt eget för-bund. "Funkis" var en högeligen kritiserad och -tycker jag - på många sätt misskött utredning. Manfullgjorde inte sitt uppdrag, de ekonomiska aspekter-na var inkonsekventa. De interiörer jag har tagit delav hur utredningen fungerade har inte varit direktsmickrande för dess ledning. Men nog om "Funkis".Den har skolministern tidigare inte velat diskutera.Låt mig gå till kärnfrågan, nämligen integratio-nen. Integrationen i den kommunala skolan måstevara frivillig. Barn har en rättighet men icke en skyl-dighet att vara integrerade i den kommunala skolan.Ett barn är inte heller integrerat bara för att det vistasi samma lokal som andra barn om det inte accepteras,kan delta i lekar, socialt liv, undervisning, fritidsakti-viteter.Ekeskolans barn har tidigare gått i kommunalaskolor, dvs. formellt integrerade, vilket ofta inneburitatt de har suttit ensamma med en assistent i en skrubbhelt vid sidan av de andra barnens liv. Det är lätt attförstå hur utanför många av dessa barn med funk-tionshinder måste känna sig. De är närvarande, for-mellt integrerade, men inte inkluderade. Tvärtomsätter integrationen fokus på utanförskapet.Situationen är helt motsatt på . Mångafår sina första vänner i livet när de kommer dit. De får kanske t.o.m. kille-tjej-relationer. Just genom att man låter barn med sammafunktionshinder lära känna varandra och läsa till-sammans, stärker man självkänslan hos dem. Dettahar kanske inte remissinstanserna sagt, men de berör-da barnen säger så varje gång man träffar dem.Det som både "Funkis" och skolministern missarär att segregation kan vara positiv under förutsättningatt den är självvald. är ett alternativ fördem som inte kommer till sin rätt eller känner sig tillrätta i den kommunala skolan. Det faktum att inte allasynskadade barn med multifunktionshinder går ellerkommer att gå på kan knappast vara ettargument för att inte något barn ska få göra det. Detär verkligen inte som hävdar, nämli-gen att vi som försvarar stänger vägar. Detär nedläggningspartierna som bokstavligen stängervägar. Det är jättebra att en elev som fann sigtill rätta på en annan plats. Det visar bara vikten av attdet finns många lösningar och mycket valfrihet ochinte politiska dogmer med ett uppifrånperspektiv somstyr skolpolitiken för funktionshindrade.Skolministern vill stärka resurscenter,och därför säger hon att resursdelen måste stängas föratt frigöra resurser. Då ställs barnen i kommunernamot de få barnen på . Men vad är vunnetmed detta? Ambitionen är för låg. Vi måste se till attalla barn får de bästa möjligheterna att växa och ut-vecklas. Resurscentret är beroende av samverkan medden fasta skoldelen - som skolministern vill stänga.Dessutom skriver hon i propositionen att hon villflytta resurscentret till . Ingenting blir dåkvar av . Likväl förnekar nedläggningspar-tierna att den ska stängas. Man undrar hur det är möj-ligt.Barn ska kunna komma till resurscentret för ut-redning och visstidsbesök. Vad är då visstid? Skolmi-nistern själv blev svaret skyldig när hon presenteradepropositionen. Hon har förblivit svaret skyldig. San-ningen är att ingen vet. Om ingångsvärdet är att denkommunala kompetensen inte är tillräckligt god - viär alla överens om att den måste stärkas - kan maninte börja med att avveckla specialisterna och hoppasatt kommunerna ska bli tillräckligt bra. Man måstebörja med att stärka kommunerna. Sedan får föräld-rarnas och barnens valfrihet avgöra om specialskolor-na behövs.Anf. 64 ():Herr talman! Vi kunde höra i ett par anförandenatt vi som arbetar för att ska få finnas kvarhar tvingande argument för elever och föräldrar. Vihar fastnat i principer som säger att barnen måste gåen viss väg.Hans Karlsson tog upp fallet med eleven valde att gå i en skola i sin hemkommun. kritiserade oss också för att ha fastnat iprinciperna och i de tvingande åtgärderna. Men det ärprecis tvärtom. Det gör mig så ledsen och besvikenatt återigen få höra från socialdemokraternas, rege-ringens, sida att valmöjligheten inte ska få finnas föreleverna. Det ska inte få finnas olika vägar att gå förelever och föräldrar. Det ska inte finnas möjlighet tillatt utvecklas på annat sätt än vad den kommunen kange. Det finns stora möjligheter för vissa elever att gå iskolan i sin hemkommun. Det är bra. Vill eleven ochföräldrar det ska möjligheten finnas. Det är helt klart.Det ska också finnas resurser till det. Men det ska intebli en tvingande åtgärd från sida som integer möjlighet till att utvecklas vidare.För alla fungerar inte kommunerna. Valmöjlighe-ten måste finnas.Vi fick också höra att vi som arbetar för attEkeskolan ska finnas kvar uttalar oss med så självsäk-ra tankar och säger att vi vet vad varje elev behöver.Det är ju det vi inte gör. Vi vill ju ge valmöjligheten.Det är ju socialdemokraterna och regeringens förslagsom har den självsäkra tanken och de självsäkra för-slagen, som vet vad eleverna och föräldrarna vill.Anf. 65 HANS ():Herr talman! Specialskolorna som institution ellersom form tror jag leder till att motverka det som jagåtminstone har uppfattat vara alla riksdagsle-damöters ambition, nämligen att skapa valfrihet. Sålänge den här formen finns kommer vi inte att få denutveckling som vi behöver för att alla barn ska hamöjlighet att gå i skola i sin hemkommun och att bohemma hos sina föräldrar.Jag tycker att det är väldigt märkligt att Center-partiet, och gör den härformfrågan till en symbolfråga i stället för att ägnasin kraft åt att utveckla skolan så att den verkligenblir en skola för alla i hela och att ta till varade resurser som finns vid resurscentrum så att de kankomma fler till del. är det så att det är en väldigtbegränsad del som har möjlighet att få del av de härresurserna. Med den här förändringen och den härtydliga signalen kommer fler barn, förhoppningsvisså många som behöver det, att få del av dem.Jag tycker också att det är viktigt att vara tydlig idet som skolministern sade tidigare och som jag harsagt i många olika sammanhang: Det handlar inte omatt lägga ned skolan. Tydligen vågar inte centerpar-tister, moderater och folkpartister diskutera sakfrå-gan, utan man diskuterar en symbolfråga, dvs. Jag är övertygad om att de resurser som finnsvid kommer att finnas kvar, och de kom-mer att finnas kvar till nytta för många fler ungdomar,och inte som för en liten begränsad del.Anf. 66 ():Herr talman! Skolministern sade att om Ekeskolanhar vi inte fått några som helst kritiska röster frånremissinstanserna. Men jag vill ställa en ny fråga tillskolministern: och föräldrarnas röst, vägerinte de tungt i den här frågan, de som det egentligenberör? Det måste ju vara så att den som det drabbar,dess röst måste väga väldigt tungt. Och vi vet vad dehar sagt. Jag har själv besökt och möttelever som knappt kan tala, men det framkommerändå att de vill ha kvar .