prot · GM0972 · 1999-03-19 00:00:00 — Manmåste ha ett avtal som gör detta möjligt. För det ärverkligheten vi måste angripa. Har den politiska led-ningen levt upp till att ge den möjligheten?Man kan också se olika möjligheter att användaden här styrkan. Jag ser att justitieministern lämnar enöppning för olika sorters hantering. Jag vet att det påmånga håll i landet finns ett stort behov av att kunnaanvända den här kompetensen. Men då skall det intevara så att man behöver betala för den här verksam-heten. De skall ges den här möjligheten så att det intei stället byggs upp små specialstyrkor i varje polis-distrikt. Det skall vara den här styrkan som kan ge enmöjlighet utöver det vanliga att hantera speciellasituationer ute i samhället.Anf. 10 ():Fru talman! Jag vill också instämma i tacket försvaret på interpellationen. Många av de frågor somjag hade tänkt ställa har redan kommit fram i de tidi-gare frågeställarnas anföranden. Jag vill bara under-stryka vikten av att får behålla en väl funge-rande nationell insatsstyrka.Bakgrunden till den här debatten är ju en skrivelsesom insatsstyrkan själv har riktat till vårt utskott därman har berättat om att arbetssituationen är ohållbar.Som beslutsfattare och politiker måste man ta ensådan skrivning på allvar. Vi kan inte begära att despecialutbildade poliser som ingår i insatsstyrkan ochsom skall utgöra en trygghetsfaktor för vårt land skallutsättas för de risker som deras uppdrag innebär utanatt vi ombesörjer att de har en kompetens,erfarenhet och utrustning som motsvarar de krav somproblemlösningen ställer.Ministern instämmer. Hon skriver i sitt svar att in-satsstyrkan har en betydelsefull uppgift och att det ärangeläget att genom kontinuerlig övning vidmakt-hålla och förbättra förmågan att bekämpa terroran-grepp.Ministern skriver att de två tillförordnade chefersom nu leder de båda enheterna skall försöka kommatill rätta med de aktuella samarbetssvårigheter som vihar hört om . Då är min fråga: Vad var detsom gjorde att den person som insatsstyrkan haft somsin närmaste chef, som man haft fullt förtroende för,som man ser upp till för att han har den kompetenssom krävs för att vara ledare för insatsstyrkan ochsom också internationellt är erkänd, lyftes ut ochomplacerades till annan tjänst, till utredningstjänst?Är det verkligen ett bra sätt att tillvarata kompetensenatt använda denna resurs till att sitta och utreda sam-arbetsproblem?Ministern skriver också i svaret att i de allmännaråden framgår att mot bakgrund av att styrkan är ennationell resurs skall den kunna användas av annanpolismyndighet då särskilda händelser inträffar -precis som vi hörde om här. Men då måste vi kommatillbaka till frågan: Hur skall det här finansieras?Länspolisområdena har inte resurser att använda sigav den nationella insatsstyrkan.Dessutom är det fortfarande förvillande vad sommenas med begreppet terrorism. När kan styrkankomma i fråga? Är inte det här ett tecken på att detvore värdefullt om styrkan ingick under Rikspolissty-relsen och verkligen blev en nationell insatsstyrka iordets rätta bemärkelse? Vi vet ju alla att det finnsnog så mycket allvarlig verksamhet nationellt sominsatsstyrkan skulle kunna ha stor betydelse i arbetetmed. Men då måste också begreppet terrorism analy-seras, och insatsstyrkans uppgift måste ges en vidaredefinition. Jag vill fråga: Avser ministern att utredaden frågan? Vi vet ju att under sin tidsom rikspolischef begärde att insats-styrkan skulle läggas under Rikspolisstyrelsen.När det gäller pengar och resurser till insatsstyr-kan har vi i flera inlägg hört vad som har avsatts förinsatsstyrkans verksamhet och vad man har haft möj-ligheter att köpa utrustning för. Man har fått användadriftspengar för nyanskaffning i stället för de pengarsom egentligen var avsatta till detta. Det vore väldigtintressant att få ett svar på om den här frågan skallutvärderas och på om direktiven till insatsstyrkanskall klargöras så att de kan få en möjlighet veta hurde skall arbeta inför framtiden.Anf. 11 ():Fru talman! Jag vill också tacka justitieministernför svaret. När man kommer sist i en sådan här frå-gerunda har de flesta frågorna varit uppe. Men jagskulle vilja ta upp det här från en lite annan infalls-vinkel.År 1990, när man beslutade att man skulle ha denhär styrkan, var mycket tveksamt tillatt inrätta en elitstyrka av det här slaget. Vi var detjust av de skäl som justitieministern själv tar upp; attdet finns en risk att den här gruppen blir väldigt starki sig och att man får en kultur i gruppen som inteskulle vara bra. Därför har vi sett det som positivt har kunnat använda den här styrkan också i detvanliga polisarbetet. Däremot har uppenbarligen denintegration som har skett helt misslyckats. Vid despeciella tillfällen då vi skall använda styrkan kanman inte längre ha den här kompetensen.Jag vet att det nu har varit en mängd frågor somjustitieministern har fått. Jag inser också att det kan-ske inte direkt ligger på justitieministerns bord att ivarje detalj kunna lyfta upp de här frågorna. Däremotborde det finnas mycket klara besked om hur budget-frågan skall lösas. Hur skall man få pengar till utrust-ning? Skall man kunna ha utbildning när det gällerden här kompetensen bör man också ha en egen bud-get. Den skall räcka för att kunna följa med i utveck-lingen på det sätt som krävs.Jag vill också ta upp frågan om chefsproblemati-ken. Den har flera varit uppe och berört. Men där villjag också lyfta fram ytterligare en fråga. I den organi-sation som finns är det uppenbarligen så attstyrkan större delen av tiden egentligen inte liggerunder den chef som styrkan har. Den ligger egentli-gen under länspolismästaren. Det är så gången är.Men den chef som styrkan har, den person som styr-kan betraktar som sin chef, skall egentligen bara varachef när styrkan tas i anspråk.Det är en mycket underlig konstruktion. Manmåste ha klara, tydliga och direkta kopplingar tillchefskapet. Insatsstyrkan pekar själv på att bristen pådirektkontakt med ledningen också har inneburit attde krav som man har framfört inte har nått ända upptill ledningen.Jag vill lyfta upp frågan om huruvida justitiemi-nistern är beredd att återigen se över om styrkan skallvara placerad under länspolismästareeller om man nu i stället faktiskt skall placera denunder . Eftersom meningen ändå äratt det här skall vara en nationell styrka, att den skallkunna användas över hela , borde det ocksåvara rimligt att den är placerad under Rikspolisstyrel-sen.Jag vill avsluta med att säga att jag ser det somväldigt positivt att justitieministern i sitt svar ocksåhar öppnat för att hon inte är främmande för att manskall vidga styrkans användningsområde men att mandå också skall se över det regelverk som finns. som finns är nämligen inte klart ochtydligt. Jag ser alltså mycket positivt på svaret och jagskall med stort intresse lyssna på justitieministernssvar på alla de frågor som hon har fått.Anf. 12 Justitieminister ():Fru talman! Det gläder mig att kunna konstateraatt olika partier tycks vara ense om att vibehöver en särskild styrka som kan användas videxceptionella tillfällen. Ett av problemen som vi harär att det är så sällan som dessa exceptionella tillfäl-len inträffar.Vi befinner oss i den situationen att vi i Sverigehar utvecklat vår polis kraft för att kunna möta denalltmer grövre brottsligheten som är oftare förekom-mande. Till skillnad från t.ex. vårt grannland Norgeinrättade vi specialstyrkor i alla våra tre stora städer,de s.k. piketstyrkorna, för att kunna omhänderta demer frekventa men speciella händelser som kräversärskild kompetens. Vi i inrättade utöver deten ännu mer speciell kompetens och kraft för att an-vändas vid terroristattacker. I hade man intespecialstyrkor i form av piketstyrkor, utan när manbeslutade att inrätta en specialstyrka som skulle an-vändas vid terrorattacker blev det motsvarigheten tilldet som är piketstyrkan i Sverige.Varför berättar jag detta? Det är bara för att upp-märksamma er på den problematik som finns inbyggdi denna fråga och som inte är lätthanterlig. Den fannsredan från början. När jag tog över ansvaret för poli-sen och började åtgärda dessa frågor1995 då hade den problematiken funnits i flera år.Gun hade inte ägnat någon uppmärksamhetåt detta, såvitt jag kunde se, . Fortfaran-de har vi inte löst problemet. Men vi har åtminstonegjort så mycket att vi har sett över frågan ett antalgånger och försökt hitta en lösning för hur man hante-rar en specialstyrka som skall använda hälften av sintid för att utbilda sig och skaffa sig ny kompetens föratt klara dessa yttersta händelser i form av terrorist-attacker och liknande och hitta menings-fulla uppgifter under den andra hälften av sin tid påett sådant sätt att den vidmakthåller sin allmännapolisiära kompetens. Det är detta som det har handlatom. Och alla har diskuterat detta. Det har funnitsolika uppfattningar. Sedan kom det ett förslag om skulle kunna uppnå detta genom att samordnadenna spetskompetens tillsammans med den speciellastyrka som piketen i utgör. Och vi troddeatt vi hade hittat en teoretisk lösning.Integrationen mellan de här har pågått ett par må-nader, och det är alldeles uppenbart att de som ärinvolverade i den inte är nöjda och har stora svårig-heter. Och en del av dem framför sina farhågor ochsin rädsla. Och det är bra, eftersom vi måste omhän-derta detta och komma vidare.Men vad som förvånar mig är att ni i ärså lite intresserade av att ta reda på allt det som manbehöver veta för att kunna bilda sig en uppfattningom detta. Detta är ingen lätt fråga.Jag skulle kunna fördjupa mig i detta betydligtmer. Men låt mig ta tag i några av de konkreta fråge-ställningar som har tagits upp. Var i landet kan dessapersoner användas? Det är också en viktig fråga. Menockså mot bakgrund av att vi har piketer i både Göte-borg och finns det lite grann av samma pro-blematik som finns i . Men som jag visadegenom exempel har man försökt att använda dennastyrka även för olika typer av normalt polisarbete.Och jag tror att man måste tänka vidare i detta sam-manhang för att hitta formerna för denna speciellastyrka att delta i den typen av polisarbete utan att detuppstår revirtänkande och konkurrens mellan olikadelar av polisens verksamhet. Det är ingen lätt upp-gift, men vi måste hitta lösningen på den.När det gäller att upprätthålla och utveckla kom-petensen har en del väldigt överdrivna påståendenkommit här. Låt mig referera vad chefen för dennaenhet säger. Han säger att detta är en av de bästastyrkor som finns. Jag antar att han menar att den ärdet vid en internationell jämförelse, eftersom det intefinns någon annan.RPS inspektioner har visat att utrustning ochkompetens är fullgod. Vi kan säkert ha högre ambi-tioner i fråga om detta. Men det har inte varit brist påresurser. Driftskostnaden för varje polisman i dennagrupp är jämfört med fören vanlig polisman. Så måste det naturligtvis vara närman vill upprätthålla en specialkompetens. Låt ossavvakta myndigheternas utredning och se om de kankomma längre i sitt tänkande och därefter ta ställning.Ta icke ställning utan att ni har hört alla parter ochhar alla faktum på bordet.Anf. 13 ():Fru talman! Jag blir väldigt konfunderad över attministern anklagar oss för att inte ha tagit reda på vadsom gäller. Gäller inte den upplysning som vi har fåttfrån en hel insatsstyrka och genom signaler från olikapolisdistrikt i landet? Jag vill kontra med att säga tilljustitieministern att det gäller att inte bara ta informa-tion från polisledningen utan från hela organisatio-nen. Jag och tycker att det är synnerligenallvarligt när en hel personal skriver.Det som också är mycket allvarligt och som mi-nistern inte svarar på är att det står att det finns sam-arbetssvårigheter. Vad är samarbetssvårigheter? Ärdet när en chef, den som skall ansvara för den opera-tiva verksamheten och leda den och som har ansvarför tredje man och personal och som skall se till attverksamheten inte äventyras, nu säger att han intelängre kan ansvara för säkerheten? Den frågan skullejag gärna vilja ha svar på, om det är så i offentligförvaltning att när man säger ifrån på ett konstruktivtsätt riskerar man sin anställning.Det som också är viktigt att påpeka för justitiemi-nistern är att det måste bli en förändring av chefs-strukturen. Jag har fått information om att många avdessa problem beror på att man tillsätter chefer sominte har den grundläggande kunskapen om verksam-heten. Dåliga kunskaper ger osäkra chefer, och osäkrachefer blir dåliga ledare. Det är nog tyvärr så, justi-tieministern, att polisledningen saknar grund-läggande kunskaper om vad som krävs av en nationellinsatsstyrka.Att det sällan händer saker och ting i skallvi vara tacksamma för. Men katastrofer som gasat-tacken i eller bombdådet i Okla-homa kan ske även här. Därför är det oerhört viktigtatt insatsstyrkan får använda sin tid till att träna pådetta. Det är också oerhört viktigt att de som ingår istyrkan äntligen får börja använda sin tid till att varaförberedda och gå igenom lokaliteter och annat. Dethar de inte fått göra. Det åsidosätter också de grund-läggande säkerhetskraven.Det som också är anmärkningsvärt, och det villjag att ministern svarar på, är varför det står en sak påpapperet men förhåller sig på ett annat sätt i verklig-heten, t.ex. när det gäller president besök. Dåagerade den faktiskt i praktiken, men inte på pappe-ret, som en insatsstyrka. Är det klara ordergivningar?Det tycker inte jag att det är. Och har man inte ipraktiken överträtt sina befogenheter?Anf. 14 ():Fru talman! Justitieministern refererade i sitt se-naste inlägg vad den nu omplacerade chefen för in-satsstyrkan uttalat, nämligen att den är en av de bästaenheter som finns. Det är just den uppfattningen somvi också har. Och detta är en uppfattning som vi harklara belägg för, bl.a. beroende på det intresse att tadel av kunskapen inom den svenska insatsstyrkansom vi ser från andra länder. Det är ju just detta somär orsaken till att vi är bekymrade, eftersom vi villbehålla en av världens bästa insatsstyrkor. Och detsom vi ser är att vi nu håller på att förlora en av värl-dens bästa insatsstyrkor.Justitieministern sade att vi är överens om att detfinns ett behov. Justitieministern sade också att vi serexempel på alltmer grov brottslighet. Och även om viskulle önska måste vi nog acceptera att denna negati-va utveckling inte är slut . Då är vi angelägna omatt den kompetens som finns i skall vidmakt-hållas och kunna utnyttjas.Vi beskylldes för att inte ha tagit reda på allt. Jagskall inte gå in i något försvar på den punkten. Själv-klart vet vi inte allt, men det gör tydligen justitiemi-nistern, och då måste man fråga sig: Hur i all världenhar justitieministern kunnat tillåta den utveckling somvi ser, en utveckling som också oroar Polisförbundet.Man har på varit mycket engagerad ifrågan rörande den särskilda insatsstyrkan och är förtvivlad över det som man ser hända.Jag ställde några frågor. Jag är medveten om attjustitieministern har begränsad talartid, men jag hop-pas att jag i nästa inlägg får reda på bl.a. vad somgjorde att det var omöjligt att utvidgainsatsstyrkans ansvarsområde, medan det tydli-gen skulle vara möjligt. Jag skulle också vilja höralite mer om justitieministerns syn på hur insatsstyrkankan få och vidmakthålla den specialistkompetens somvi alla vill att den skall ha.Anf. 15 ():Fru talman! Jag skulle vilja kommentera justitie-ministerns uttalande att insatsstyrkan sällan behöveranvändas. Det är i och för sig skönt, men vi vet att detkan hända något precis när som helst och när vi minstanar det. Då måste man vara beredd.Jag kan instämma i att det är bra att se det här i ettstörre sammanhang och att man skall titta på använd-ningsområdet, men då gäller det också att lyssna påpersonerna i insatsstyrkan och att ta vara på deraskunskaper och möjligheter.Jag tycker att är bra att styrkan används ute i lan-det enligt de exempel som har givits i svaret. Vi börfortsätta att arbeta med detta. Det är aldrig fel medsamverkan åt alla möjliga håll.Det som jag vänder mig mot är 50-50-tjänstgöringen. Det är så typiskt svenskt med en in-satsstyrka som är lagom. Begreppet lagom finns junästan bara i det svenska språket. Vi skall ha en la-gom nationell styrka, inte för stark och inte för brautan lagom. Jag tycker att det krävs en hög motiva-tion och en stark samträning. Minsta misstag kan ju fåkatastrofala följder, och det är då viktigt att det finnsen speciell styrka, som har möjligheter att öva ochträna för att inte göra misstag.Styrkan är känd utanför gränser, somsagts här tidigare, för sin kompetens och för sitt före-dömliga ledarskap. Det skall vi ta vara på och inte slåsönder. Insatsstyrkan har haft bristande möjligheteratt bedriva samträningsövningar på det sätt som varsagt från början. Jag har inte följt frågan under tidiga-re år, men jag har läst handlingarna och vet att det ärviktigt att ge styrkan övningsmöjligheter. Annars kanman inte förvänta sig att det utförs ett bra arbete.Anf. 16 ():Fru talman! Med all respekt för slutsatser och re-sonemang i den här frågan måste jag återkoppla tilldet som jag sade inledningsvis. Bakgrunden till heladen här interpellationsdebatten är en skrivelse frånden , inte bara från några i denutan från hela styrkan. Man talar där tydligt om inte tycker att arbetet fungerar, av olika skäl somvi har redogjort för här.Bara för att konkretisera vill jag ta upp en endafråga. Varför används inte styrkan i sin egenskap avnationell insatsstyrka när den tas i anspråk i olikasammanhang? Är det här en medveten inriktning,ministern, att på något sätt spräcka dess egna identi-tet, eller vad handlar det om?Ligger det under de resonemang som ministernför i svaret när det gäller och om att det sällanhänder saker i som på något sätt skulle krävaden kompetens som den här styrkan har ett tänkandeom att den här styrkan inte behövs?Jag går tillbaka till frågeställningen om ministernmenar att det är viktigt att vi har en nationell insats-styrka med den kompetens som den besitter för attmotverka terrorism. Världen förändras, och vi kaninte leva i tron på att vi i all framtid skall förskonasfrån svåra attacker. Det vore också mycket kortsiktigtbåde i ekonomiskt hänseende och vad gäller denkompetens som den här styrkan har skaffat sig utbildning att inte respektera dess åsikter, inteta till vara det som den tycker är fel och inte snaraståtgärda detta, för att göra det möjligt för styrkan attutveckla och förbättra sitt arbete och fungera somnationell insatsstyrka.Anf. 17 ():Fru talman! Jag tycker att det är väldigt positivtatt vi diskuterar den här frågan. Justitieministernunderströk att det är lite anmärkningsvärt att manbara har lyssnat på den ena sidan och så ensidigtställer sig på insatsstyrkans sida. Jag har lyssnat påbåda sidorna. Jag har även tagit del av länspolismäs-tarens syn på saken. Jag tycker att det är oerhört vik-tigt att man när sådana här problem dyker upp lyssnarpå båda sidorna och inser att det är en mycket komp-licerad fråga. Men det är också vår skyldighet sompolitiker att lyfta upp de här frågorna och att ta endebatt för att kunna föra frågan vidare.Jag vill återigen ta fram det positiva i att justitie-ministern signalerar att man är beredd att utvidgareglerna för när man skall få använda styrkan. En heldel av de frågor som har ställts från de övriga partier-na och som även har lyfts fram av styrkan själv går utpå att den inte får fungera som en grupp. När den hartagits i anspråk har den inte fått agera som grupp.Regleringen härav är mycket oklar. Genom att styr-kans användningsområde utvidgas kommer den att fåstörre möjlighet att agera just som grupp.Justitieministern svarade inte på frågan om de ut-redningar och den översyn som har gjorts. Det ärpositivt att man tar tag i detta. Kommer man också attse över om organisationen skall förändras? Skallstyrkan läggas under , eller anserjustitieministern att dess placering under skall bibehållas?Jag skulle också vilja få svar på den fråga som härhar ställts om det utvidgade begreppet. Jag inser attjustitieministern vill vänta på den utredning sompågår, men kan justitieministern säga något om hurministern kan tänka sig att vidga användningsområ-det? Justitieministern har vid tidigare tillfällen när vihar lyft fram det här sagt att detta inte är möjligt. Detskulle vara intressant att få veta vari förändringenbestår och hurdana förändringar som kan tänkaskomma.Jag tror att det är ganska viktigt att ministern i dagkan vara tydlig, att ministern kan ge signaler om vilkaförändringar hon kan se och inte bara hänvisar till deutredningar som pågår.Jag vill också poängtera att vi när den här styrkanbeslutades och togs i bruk var kritiska, just av de skälsom jag anförde tidigare. Vi såg stora problem medatt ha en mycket stark elitstyrka. Jag ser också att detfinns en skiljelinje mellan och de övri-ga partierna i diskussionen om den här styrkan. Menvi har en styrka som skall vara beredd att sättas ini mycket svåra sammanhang, och vi har en skyldighetatt se till att dess arbete och möjligheterna för demsom ingår i den blir så bra som möjligt.Det är de människorna som skall ta de risker somdet kommer att krävas att man tar vid ett skarpt till-fälle. Därför måste man ta ansvaret för att se till attdet fungerar.Sedan vill jag lyfta upp kostnadsfrågan.När insatsstyrkan används ute i landet debiteras deandra polisdistrikten. Detta måste man också kunnalösa.Anf. 18 Justitieminister ():Fru talman! Jag kanske skall börja med att sägatill att jag aldrig har uttalat att någon-ting är omöjligt. Men det är inte lätt att finna en lös-ning på problemet. Det är inte som tro att det är någonting som plötsligt har häntsom gör att det inte fungerar eller att det är någon nyinsikt som har kommit att det har utvecklat sig på ettsätt som inte var tänkt från början och att därför pro-blemen på något vis är nya.Även om jag inte har haft ansvaret för polisen desenaste tio åren har jag ändå haft det under fem år.Jag har också gått tillbaka och tittat hur det såg utunder av styrkans existens. Jag kankonstatera att den aldrig riktigt funnit sina former. Jaghar upplevt det som att de som är engagerade i denhär frågan aldrig har varit riktigt nöjda med lösning-arna.Det går inte att bryta ut en fråga och tro att det ärdär problemet ligger, som t.ex. . Det ärinte fråga om att det är 50/50-regeln som skulle varaden som är det huvudsakliga problemet, att det skullevara något "lagom" som man har hittat och att detegentligen finns något bättre. Ambitionen äratt hitta just det bästa.När man fattade det beslutet trodde man att denavvägningen var den rätta. Det är ungefär sammaavvägning som man har gjort t.ex. i , så den ärinte ovanlig. Det är väldigt viktigt, flera som varit inne på den frågan. Ni tror attlösningen skulle vara att de får träna och öva mer. Jaghar uppfattat från dem som arbetat i insatsstyrkan attde inte bara vill träna. De vill bli använda. De vill hauppdrag, och de vill jobba.Det är därför den här frågan är så komplicerad.Det är klart att vi skulle kunna säga: Vi avsätter me-del enbart för en styrka som inte ägnar sig åt någon-ting annat än att träna och förbereda sig för de uddahändelser som vi aldrig kan veta när de inträffar - detkan vara eller . Visst kan vi göradet. Men det tror jag inte att insatsstyrkan är nöjdmed. Det har inte jag uppfattat. Den vill arbeta också.Den är såvitt jag vet principiellt nöjd med 50/50.Det kan säkert göras förändringar där åt ena ellerandra hållet. Det svåra är att hitta avvägningen mellaninsatsstyrkans arbete vid sidan av det som är dessspecifika uppgift i samband med terroristattacker ellerytterligare något som man kan definiera fram och detvanliga polisarbetet som utförs på polismyndigheter-na.Jag trodde att de kloka människor som arbetatfram ett förslag 1995 som innebar en integrering medpiketen kanske hade hittat en lösning. Jag är inteberedd av efter några månaders verkställande av detbeslutet säga att det är helt fel tänkt. Jag avvisar inteheller tanken på att det blir en styrka inom Rikspolis-styrelsen.