prot · GM0942 · 1999-01-20 00:00:00 — Statens och lands-tingens minskade resurser har medfört att bl.a. denkliniska forskningen har fått stå tillbaka.Den kliniska forskningen är sjukdomsorienterad.Till de kliniska forskarna räknas inte bara läkare utanäven tandläkare, sjuksköterskor och ett flertal yrkes-grupper som beteendevetare, biologer, farmaceuter,psykologer och sjukgymnaster. har i sin senaste rapport om den kliniskaforskningens kris och pris pekat på tilltagande pro-blem. Man nämner sjukvårdens hårdare ekonomiskastyrning, försvagad forskningsmiljö på universitets-sjukhusen, brister i förståelsen för den kliniska forsk-ningens villkor och lägre status. I rapporten påtalasbehovet av ökad samverkan mellan kliniska ochprekliniska institutioner.Att forskning är av vikt för den svenska hälso-och sjukvården och dess framtid råder det knappastnågra delade meningar om. Forskning om och studierav medborgarnas hälsotillstånd ger indikationer omnuvarande och kommande behov. Från dessa studiervet vi om ökande förekomst av allergisk sjukdom ochastma, sociala faktorers inverkan på hälsan, att ar-betslösa klart upplever sig har sämre hälsa, sviktandesociala nätverk för kvinnor och ekonomiskt svagagrupper etc. Vi kan alltmer belägga kopplingen mel-lan människans kroppsliga och själsliga välmåendesom en förutsättning för god hälsa.Vi kristdemokrater anser att forskning och studierger möjligheter att planera och arbeta mer långsiktigt,så att vi kan motarbeta, förhindra och botaohälsa. De olika forskningsområdena griper in i var-andra och ger oss en klarare bild av vad som är förut-sättningar för hälsa och välbefinnande. Därför ärtvärvetenskaplig forskning och utbildning viktig attstödja.Sett mot bakgrund av en längre, och ibland ävenkortare, tidsrymd är investering i forskning på olikaområden också en kvalitetsförbättrande besparing.Forskning genererar dessutom fler arbetstillfällenbåde direkt och indirekt. Jag känner en viss oro överde neddragningar av anslagen till den medicinskaforskningen som har aviserats.Det räcker dock inte med att enbart konstaterafakta, utan dessa måste omsättas i praktiskt handlan-de. Det kan innebära resursplaneringar för kommandebehov, uppföljningar och utvärderingar av insatser.Vi måste också ta till vara befintlig kompetens ochsträva efter att öka den kvalitativa forskningsutbild-ningen. Tillräckliga resurser till universitetssjukhusenär viktigt. måste bättre utnyttja sin sjukvård iden alltmer internationella kliniska forskningen.Fru talman! I begreppen välfärd och välfärdssam-hälle ingår som en grundförutsättning en välutveckladhälso- och sjukvård som är tillgänglig för alla, därrespekten för individen och dennes behov ingår somen självklar del.Anf. 179 ():Fru talman! har en väl utbyggd välfärd.De flesta av oss har det bra. Problemet är att vår väl-färd är orättvist fördelad och att vi inte tillräckligttätat maskorna i vårt sociala skyddsnät.Vi ser det tydligt om vi går tillbaka i tiden och serutvecklingen. Vi ser att de behovsprövade socialbi-dragen har ökat dramatiskt. Alkohol- och narkotika-missbruket är mycket omfattande. Det kryper långtned i åldrarna med kriminalitet, våld, utslagning ochsocial misär som följd. Anmälda fall av barnmisshan-del ökar kraftigt. Hemlösheten har ökat. Många ärmissbrukare, psykiskt sjuka eller har andra bekym-mer. Vi möter dem på centralstationer och andraplatser. De lever ett ovärdigt liv. Det finns växandevårdköer och problem med att ge gamla och sjukanärhet, omvårdnad och den tid som de själva ochpersonalen anser skulle behövas.Centerpartiet vill medverka till ett samhälle medfinmaskiga sociala nätverk och lokal samverkan förgemensamma angelägenheter: ett varmt samhälle i engemenskap där alla behövs. Det skall vara ett sam-hälle som bygger på grundtrygghet där man inte be-höver stå med mössan i hand. vill be-gränsa behovsprövade bidrag. Vi måste bekämpaalkoholmissbruket och stoppa knarket, vilket vi integör med tillåtande attityder. Åtgärder mot barnmiss-handel och för att komma till rätta med de hemlösasproblem får inte stanna vid inventeringar och utred-ningar. Jag och har stora förväntningarpå de arbeten som startar kring dessa frågor. Cen-terpartiet ser det dessutom som mycket angeläget kan erbjuda behövande vård och omsorg av högkvalitet där den enskilde bemöts med respekt ochvärdighet. Likaså skall människor med funktionshin-der kunna verka i samhället utifrån sina förutsättning-ar som aktiva medborgare.En stark ekonomi är naturligtvis grunden för attvälfärdssamhället skall fungera och för att resursernatill vården och omsorgen skall kunna förstärkas. Ensund ekonomisk politik med budgetbalans och fortsattlåga räntor är en förutsättning för långsiktig välfärd.Centerpartiet har i hög utsträckning bidragit till attlandsting och kommuner har erhållit ökade resurserför att utföra sina viktiga vård- och omsorgsuppgifter.Men vi vet att många kommuner och landsting ändåhar olika förutsättningar och stora ekonomiska pro-blem när det gäller att klara sina åligganden. Härtillkommer de dramatiska befolkningsförändringar somsker och som för avfolkningslänen innebärmindre skatteintäkter och begränsar underlaget tillvård, omsorg och service. Sjukhusen i glesbygdentvingas minska sin kapacitet medan trycket i storstä-derna ökar. För mitt hemlandsting, , innebären fortsatt minskande befolkning, enligt prognoser, i kombination med det skatte-utjämningsförslag som föreligger att år2003 skulle få mindre attröra sig med. Lägg därtill de underskott som redanfinns i många landsting. Då blir situationen än allvar-ligare. Rättvisare statsbidrag till kommuner ochlandsting och decentraliseringspolitikbehövs mer . Flyttlasspolitiken måstestoppas - även för vården och omsorgens skull.Fru talman! Ett decentraliserat samhälle somgrundas på människors aktiva deltagande ger de bästaförutsättningarna när det gäller att utjämna skillna-derna i hälsa. vill utveckla och stärkaprimärvårdens roll både i fråga om förebyggandeinsatser och längs vårdkedjan. Framtidens sjukvårdskall präglas av småskalighet, kortare vårdtider ochökat inflytande för både patienter och personal. Vivill bl.a. införa en ny vårdgaranti och dessutom entillgänglighetsgaranti inom primärvården. Inom äld-reomsorgen vill vi medverka till kvalitetsutvecklingav verksamheten, en fungerande och väl utbyggdhemtjänst, valfrihet i boendet, rättvisa och rimligataxor och avgifter. Läkarinsatserna inom äldreomsor-gen behöver säkras, brukarmedverkan och anhö-rigstöd utvecklas. Vi vill införa hemservicecheckarför att tillgodose pensionärshushållens behov av var-daglig service. Och vi måste ta larmrapporterna ombristen på personal på största allvar.Patienten skall erbjudas valfrihet och mångfald.Olika vårdgivare och huvudmän kan med fördel an-litas för att man skall åstadkomma bästa möjligakvalitet och kostnadseffektivitet. Det viktigaste ärinte vem som utför vården utan att patienten får bästatänkbara vård. Det grundläggande är att vården ochomsorgen finansieras gemensamt och solidariskt viaskatten. Moderata försäkringslösningar säger vi nejtill. Vi måste söka nya vägar att öka medborgarnaseget engagemang. Vi skall uppmuntra människor somvill engagera sig. Det gäller i hög grad även entrepre-nörer inom vård- och omsorgsområdet. Vi skall släp-pa fram alternativa driftsformer. Privata entreprenör-er, ja t.o.m. kooperativ, har faktiskt länge uppfattatssom både fel och fult bland många socialdemokrater.Socialminister gav, som jag uppfattadedet, sken av att vara öppen för och positiv till nyaorganisatoriska lösningar. Den nuvarande socialmi-nisterns uttalanden kan uppfattas som att manvill tillbakahålla alternativen. Socialministern där-emellan hann knappast avge något sken alls. Delega-tionen för samverkan mellan offentlig och privatsjukvård lämnade för ett drygt år sedan sitt slutbetän-kande, spelregler, där det finns förslag på dethär området. Jag skulle vilja fråga regeringspartietsföreträdare vad som händer med slutbetänkandetKlara spelregler. Var har det hamnat? Ligger det inågon byrålåda? Min uppmaning är i så fall att manskall ta fram det och göra någonting bra av det.Fru talman! Vården och omsorgen kräver mångahänder, hög kompetens, empati och social förmåga.Detta kan aldrig ersättas med teknisk utveckling.Såväl Landstingsförbundet som Kommunförbundetredovisar att det redan nu är svårt att rekrytera vård-och omsorgspersonal. I mitt tidigare replikskifte medsocialministern hänvisades det bl.a. till huvudmän-nens ansvar och regeringens arbetsgrupp på dettaområde.Till sist, fru talman, vill jag bara erinra om att detbehövs ett batteri av åtgärder, t.ex. ökat platsantalinom vårdutbildningen och en flexiblare arbetsorga-nisation.Anf. 180 ():Fru talman! Vi har hört mycket omvälfärden och att den omfattar många saker. Som ensammanfattning kan man säga att välfärden i allrahögsta grad handlar om människors trygghet. Manskall känna trygghet när det gäller sådant som mankan drabbas av: sjukdom, arbetslöshet och andrasaker som man kanske inte själv styr över.Jag tänkte i mitt anförande uppehålla mig vid ettenda område i välfärden: primärvården. Primärvårdenoch dess utveckling oroar mig alltmer.Primärvården är basen i svensk sjukvård. Det harriksdagen enhälligt slagit fast. Trots det har ijämförelse med exempelvis övriga nordiska länder ensvagt utvecklad primärvård. För att man skulle nåmålsättningen, som har antagit, om enläkare per 2 000 invånare behövdes ytterligare 500läkare i primärvården enligt siffror . Situa-tionen är inte bättre. har endramatisk nedgång skett i antalet utbildningstjänsterför blivande allmänläkare. av läkarna i läkarkå-ren är , enligt undersök-ning. Den här åldersstrukturen är tillsammans medbristen på läkare ett stort problem. Det krävs flerainsatser för att man skall kunna tillgodose behovet.Primärvården får alltfler nya uppgifter och har nuockså fått ett ökat ansvar för äldrevården, där de medall nödvändighet måste ta ett betydligt större medi-cinskt ansvar om inte de missförhållanden som desenaste åren uppdagats skall upprepas.Arbetssituationen för personalen inom primärvår-den, och då inte bara läkarna, är enligt många rap-porter mycket pressad. Väntetider på flera veckorförekommer. kommer rapporter om attbesöken på sjukhusens akutmottagningar ökar dras-tiskt, och det är ju inte så konstigt när väntetiderna tillvårdcentralen kan vara upp till tre veckor.Primärvårdens kris slår självfallet tillbaka på allsjukvård, och även på äldreomsorgen. Vi har talat omolika kriser inom sjukvården, och det finns förvissoen hel del problem. Det gäller inte minst de långaoperationsköerna. Men åtgärdas inte problemen iprimärvården kommer krisen att bli ännu större inomall övrig sjukvård.Fru talman! Att avskaffa bristen på läkare i pri-märvården var en av tankarna bakom husläkarrefor-men vid sidan av att öka patientens valfrihet och attge en nära och god vård med hög kvalitet. När huslä-karlagen infördes skedde en förändring. Plötsligtfanns det ett intresse bland läkare att arbeta som all-mänläkare. Inte minst möj-ligheten att få vårdavtal och att kunna etablera sigfritt gjorde att många tyckte att det var intressant ochspännande.Att kunna få arbeta på ett friare sätt än vad mankanske hade kunnat göra inom , att kunnaförnya arbetet, var stimulerande för många. Patienter-na fick dessutom möjlighet att fritt välja sin läkare iprimärvården. Det var det också väldigt många somgjorde. I mitt eget landsting, , var detfaktiskt som valde sin egen läkare.Innan husläkarlagen infördes och man fick rätt attvälja läkare frågade vi folkpartister ganska ofta när vivar ute och pratade med människor om de kundenamnge sin läkare. Det var faktiskt väldigt få somkunde det. När man besökte primärvår-den fick man ta den läkare som hade tid att ta emot.Det har skett en förändring. Och just det här medrätten att välja läkare behöll man ju när man avskaf-fade husläkarlagen. fattade vi dessutombeslut om att stärka den här lagen så att den i stort settger samma rätt som den ursprungliga lagen.Fru talman! När Socialdemokraterna kom tillbakatill makten avskaffade man husläkarlagen. Mansatte stop för husläkare. Man satte stopp för fri etable-ringsrätt för specialister i allmänmedicin. Man sattestopp för privata läkare att vara verksamma efter attde fyllt . Man satte stopp för privata läkare attöverlåta sin praktik till en kollega. Man satte stoppför konkurrensneutralitet mellan flera privata specia-lister och offentlig vård. Man satte stopp för bättrevillkor för den privata vården. Man satte stopp förmångfald i vården.Resultatet har inte låtit vänta på sig. Antalet pri-vatpraktiserande läkare har sedan den 1 januari 1996minskat . Antalet privata allmänläkareminskade när husläkarlagen upphörde.Fru talman! En fråga måste ställas till socialde-mokraterna, tycker jag. är det inte speciellt månganärvarande i kammaren just , men det kanske ärnågon som läser protokollet. Är det enligt socialde-mokraternas uppfattning så att primärvården intelängre är basen i svensk sjukvård? Man bryr sig jutydligen inte om de brister som dyker upp. Ärsvaret nej, tycker man alltså fortfarande att detta skallvara basen i sjukvården, måste ett antal åtgärder vid-tas för att se till att primärvården blir det som riksda-gen faktiskt har fattat beslut om.Folkpartiet har i sin sjukvårdsmotion, och vi hargjort det , visat på vägar att se till attprimärvården återigen blir basen i sjukvården. Vi villåterinföra rätten till en egen husläkare och återinföraden fria etableringsrätten för allmänläkare.Läkarutbildningen måste dimensioneras för flerläkare. Målsättningen är en läkare per 1 500 invånare.Det kräver fler utbildningsplatser och även att flera avdem som går läkarutbildningen specialise-rar sig i allmänmedicin.Det måste bli stopp på nedskärningarna i vården.Om husläkarmottagningarna får fler husläkare ochdistriktssköterskor ökar möjligheten att göra flerhembesök. Det skulle göra att det blir en bättre medi-cinsk tillsyn för många äldre. Det behövs fler läkarepå sjukhemmen och i annat äldreboende.Det handlar också om återinförd etableringsfrihetför allmänläkarspecialister, om att privata vårdgivareskall ha rätt att överlåta sin praktik till kolleger ochom att man skall få arbeta efter att man fyllt 65 år.De här åtgärderna måste vi vidta. Annars är detrisk att människorna förlorar förtroendet för primär-vården och vänder sig till sjukhusen. Då har vi verk-ligen fått ett stort problem som kommer att leda tillvårdköer och göra att mycket av den vård som vigärna vill ge människor kommer att gå förlorad.Anf. 181 ():Fru talman! har vid upprepade till-fällen tagit upp personalsituationen inom vården. Detkommer jag att göra även i detta anförande.God vård till alla är en av de viktigaste bitarna ivälfärden. För att vi skall kunna ha en god vård ford-ras det att vi har tillräckligt med välutbildad personalsom tycker om sitt jobb och som ges möjlighet attgöra sitt bästa. Det måste också finnas ungdomar somvill utbilda sig inom vårdområdet och som kan ta vidnär de äldre slutar.Fru talman! uttalade vi i Miljö-partiet följande i en motion som vi kallade Vi har rådmed vård:"Vi är väl medvetna om att ny operationsteknikoch andra landvinningar inom vården medfört attvårdtiderna blivit kortare, och det tycker vi är bra. Devårdanställda som blivit övertaliga på grund av dessaförändringar anser vi borde användas för att kortavårdköer och höja omvårdnaden i stället för att fri-ställas.Det är oförlåtligt att flytta motiverad vårdpersonalfrån deras viktiga och meningsfulla arbeten till denoffentliga sektorns dyra och improduktiva del, ar-betslöshetskön. Vårdfacket har gjort beräkningar somvisat att samhället inte gjort/gör någon ekonomiskvinst på neddragningar inom vårdområdet. "Fru talman! som gått sedan vigjorde detta uttalande har ytterligare tiotusentals jobbförsvunnit inom vården, och situationen för persona-len har ytterligare försämrats. De extra pengar, de s.k.Perssonpengarna, som landsting och kommuner fåttden , har bromsat upp ytterligare försäm-ringar. Men de har inte räckt till för att förbättra ochge fler händer i vården som så många av oss önskat.För det är just fler händer i vården som behövs.Kontakt med patienter, anhöriga, vårdpersonaloch personalansvariga tjänstemän, senast nu , har visat att personalsituationen ärmycket sämre . Än värre är att det ser ännumörkare ut för om det inte snarastsker något radikalt.Allt oftare hör jag från vårdpersonal och kan läsa itidningen att det är mycket jobb och för lite personaloch att personal skulle sluta direkt om det bara fannsnågot annat arbete att få. Jag får höra att reservkraf-terna hos vårdpersonalen är slut, att de inte hinnergöra sina jobb, att risken är stor att det skall skemisstag och att det redan sker på tok för många inci-denter som kunnat leda till allvarliga misstag. Jag fårhöra att personalen inte hinner med de nya arbetsupp-gifter som läggs på dem. De hinner många gångerinte ens med att läsa den nya information som kom-mer. Som jag ser det är det här en orimlig situation.Som exempel skall jag beskriva något av perso-nalsituationen i , det län som jagkommer från och som svarar för av lan-dets sjukvård.Det går inte att ge en riktigt exakt bild av perso-nalsituationen eftersom många anställda i vårdenarbetar deltid och eftersom det finns timanställd per-sonal. Men den månadsavlönade personalen harminskat från 15 014 till 8 674 i underåren 1990-1998. Även om något mer än häften harfått en annan huvudman, är personalminskningenändå mycket stor. Det har självfallet påverkat vård-kvaliteten och försvårat personalens arbetssituation.Det direkta vård- och omvårdnadsarbetet har yt-terligare minskat genom att vårdpersonalen har fåttöverta en del administrativt arbete. På vissa ställenhar även städning och tvätt blivit arbetsuppgifter förvårdpersonalen. Det minskar ju också en den tid somanvänds för det direkta vårdande arbetet.Som om dagens bild inte vore tillräckligt dysterstår vi inför en än allvarligare situation, som ävenandra har omnämnt. Det är den s.k. ålderspuckelninom vårdsektorn. Det är ett problem som förstärktsde senaste åren.I är medelåldern . Det inne-bär att det mycket snart behövs ett nytillskott avvårdpersonal. Här har vi ett stort problem som ome-delbart måste åtgärdas.Låt mig ta ett exempel från läkarsidan. Vid Hu-diksvalls sjukhus är den yngsta kirurgöverläkaren 54år. De andra är väsentligt äldre. Det innebär att detmycket blir problem där. Det behövs ett stortnytillskott av läkare.I primärvården talar man om att det inom några fåår kommer att behövas 60 nya läkare i vårt distrikt.Detta är inte unikt. Man har samma problem på flerahåll. är det också ett känt faktum att detutbildas färre läkare än trots att behovetökar. Det är rätt lång leveranstid på läkare.När det gäller övrig vårdpersonal har intressetminskat. är det svårt att fylla platserna påvårdskolorna. Det är inte heller alla av dem som hargått vårdlinjen som väljer att arbeta inom vården. Dethar jag också mött många exempel på, och det äroroande.Det har visat sig att det är svårt för landstingen attfå köpa viss specialutbildning inom vården, även närdet gäller bristyrken. Det är någonting som måsterättas till.Den kommande personalbristen är ett stort pro-blem som inte löser sig självt. Det finns inte hellerutrymme att vänta med åtgärder. De borde vara i gångredan nu. Här har och regeringen ett stortansvar, som jag ser det.Det måste ske en omedelbar förbättring av vård-personalens arbetssituation för att skapa intresse förvårdjobben. Det viktigaste är att det blir fler anställdai vården, så att man inte sliter ut dem som redan job-bar där. Det ger också positivare signaler till de ungasom kan tänka sig ett framtida vårdjobb. Om man intelöser personalfrågan , kommer vi att få betala dyrtför detta inom några år.Som även andra har nämnt har Landstingsförbun-det redovisat att det behövs ett tillskott på 5 miljarderför att landstingen skall klara sina uppgifter. Jag ärockså övertygad om att det tillskottet behövs, och detmåste komma relativt snart.Det som trots allt ger hopp i den här situationen äratt det finns ett starkt folkligt stöd för att vården skallfå nödvändiga resurser. Alla partier säger att de vär-nar vården. Det är också positivt att statsministern uttalat att vi skall ha en bättre vård och att kvali-teten i vården skall garanteras. Statsministern har juockså tidigare uttalat att om inte Perssonpengarnaräcker till, skall ytterligare pengar skjutas till. Jaganser att vi är där nu.Fru talman! Avslutningsvis vill jag säga att detbehövs fler händer i vården för att ge patienterna engod vård och omvårdnad och för att ge personalen enrimlig arbetssituation.Anf. 182 ():Fru talman! Jag skall tala om någonting annorlun-da. Jag har faktiskt suttit här nästan , ochjag har inte hört att någon har pratat om det interna-tionella äldreåret. Jag tycker nämligen att de äldressituation i vårt samhälle är en mycket viktig välfärds-fråga.I den nationella handlingsplanen för äldrepolitikensom antogs av hänvisar man ett pargånger till det internationella . Det sägs att deltagande skall präglas avlångsiktighet och strategiska diskussioner om deäldrepolitiska frågorna med ett brett deltagande frånde äldre själva och befolkningen som helhet. Det härlåter ju väldigt fint.Aktiviteterna i samband med det internationellaäldreåret borde därför kunna bli verkningsfulla start-skott för just sådana strategiska diskussioner somman har uttalat skall ske i bred politisk enighet i vårtland och i nära anknytning till den internationelladiskussionen, som också är mycket livaktig. I flertaletEU-länder kommer man att, genom olikaaktiviteter, t.ex. seminarier och konferenser, belysa deeffekter den kommande befolkningsförändringenkommer att få för samhället och vilka åtgärder sommåste vidtas.I , som vi har hört mycket talasom , diskuterar man de äldres situa-tion . I samband med äldreåretanordnar man en konferens i den 1-2 oktober1999 kring fyra viktiga teman.Dessa teman är:· Behålla äldre på arbetsmarknaden· Äldre skall ha en säker position i samhället· Äldre skall ha ökad livskvalitet· Värdighet och icke-diskrimineringDetta är ju frågor som i hög grad anknyter till densvenska debatten och som allihop bottnar i attitydernatill åldrandet och till oss äldre. Därför är det oerhörtviktigt att frågor om attityder till äldre och de äldresinflytande i samhället får en framträdande plats i detaktivitetsprogram som planeras inför äldreåret. Jaghade väldigt gärna velat fråga socialministern omman på departementet arbetar för att attityd- ochinflytandefrågorna kommer i fokus.Fru talman! Vi vet ju att de negativa attitydernatill äldre i hög grad påverkar bemötandet av helaäldregruppen från de äldre i arbetslivet till de gamla ivården. Rekryteringen av personal till äldreomsorgen,såväl läkare och sköterskor som paramedicinsk per-sonal, påverkas också av de negativa attityderna. Vivet att äldreforskningen har svårt att få medel och attintressera forskare. Det är ju inte lika statusfyllt attforska kring de äldres problem.Det är alltså en förändring av attityderna till äldre,en ny syn på åldrandet och på äldre människors roll i2000-talets samhälle som måste bli en gemensamsträvan för oss alla i det här huset.Vi har alla möjligheter att i våra lokala partiorga-nisationer och på möten och sammankomster påmin-na om FN:s äldreår och behovet att diskutera de be-folkningsmässiga förändringar som vi står inför försthos oss i den industrialiserade världen och någotsenare i utvecklingsländerna. Det är också viktigt attvåra nya EU-parlamentariker engagerar sig i dendiskussion som förs ute i . Vi måste hela tidenlära av varandra.Fru talman! Till slut: Jag hoppas att det interna-tionella blir ett avstamp in ,det århundrade då människor av alla åldrar har sam-ma värde, då vi inte bedömer människor efter ålderutan efter kapacitet. måste det finnasplats för alla - både unga och gamla måste få kännaatt de behövs i samhället.Anf. 183 ():Fru talman! , , ,är namn som föder många olika associatio-ner.