prot · GM09109 · 1999-06-14 00:00:00 — Jag tror att fem slutsatser är väldigtviktiga.Den första slutsatsen är att man skall se till attforma FN till en organisation som aktivt och offensivtkan förebygga och föregripa konflikter och krig ge-nom att stödja en demokratisk utveckling, fria medi-er, embryon till folkliga rörelser och ekonomisktstödja olika lokala projekt. Det handlar om strukturersom kan utgöra grunden för ett demokratiskt samhäl-le.Den andra slutsatsen är att det krävs en beredskapför civila offensiva insatser när man misslyckas medde förebyggande åtgärderna och det krävs mer kon-kreta insatser därför att konflikten är ett faktum. Dethandlar t.ex. om det beslut som , Organisatio-nen för samarbete och säkerhet i , fattade omatt föra in 2 000 civila observatörer i Kosovo för attbeivra brott mot folkrätten och förhindra att folkför-drivningen fortsatte. Det var ett riktigt beslut, men detvar inte tillräckligt. De var långt ifrån tillräckligtmånga för att kunna närvara i de tusentals olika sam-hällen som fanns. Än mer tragiskt var det faktum attmedlemsländerna saknade en beredskap att ställa uppmed de civila personer som behövdes. Vi såg att maninte fick ihop mer än 1 400 personer. Och Sverigebidrag var 74 personer, av 2 000.Det är symtomatiskt att det nu efteråt, när det ärför sent, finns resurser så att man kan ställa 50 000militärer till förfogande. Då finns det resurser att frånsvensk sida ställa 800 personer till förfogande. Ochdet är symtomatiskt just för den här inriktningen.Man agerar militärt i efterhand, när det är ,och det är en total brist på beredskap när det gäller attagera offensivt och föregripande civilt.Jag kan inte annat än beklaga att en riksdagsmajo-ritet avslog motion om att utveckla enbättre beredskap för att man med civila insatser skallkunna stå till FN:s förfogande i sådana här situatio-ner.Då kommer jag till den tredje slutsatsen. Vi kan konstatera att man misslyckades i Kosovo. Folk-fördrivning och massmord kan och får aldrig vara ettlands inre angelägenhet, utan FN måste agera för attförhindra att brott mot mänskligheten begås. I för-längningen måste FN som ett komplement till decivila och föregripande insatserna också ha resurserför att kunna hota med eller använda våld. Men, äradeledamöter, jag tror att det är oerhört viktigt att FNförblir den organisation som i dessa situationer exklu-sivt innehar den legitima rätten att besluta om våldmot en suverän stat.Den fjärde slutsatsen handlar om att se vad somhar hindrat FN från att agera. Vi vet alla att det ärvetorätten. Slutsaten måste bli att vi skall lämna denvetokultur som finns i och förflyttaoss mot en vetofri kultur. Jag tror att det är viktigt attdiskutera sådana idéer som konsensus minus ett ellerkonsensus minus två just för att man skall förhindraatt stater av egna nationella intressen hindrar världs-samfundet från att ingripa mot brott mot mänsklig-heten.Den femte slutsatsen som man kan dra är att FNtrots allt aldrig blir mer än det som medlemsstaternagör FN till. Jag tror att EU:s budget är närmare 20gånger större än FN:s budget. För de pengar som visatsar på EU skulle vi alltså kunna få 20 stycken FNeller kanske, ännu bättre, ett 20 gånger mer effektivtoch starkt FN.Fru talman! Civilt, förebyggande och aktivt arbeteär dyrt. Men det är ännu dyrare att låta bli det arbetet.Det illustrerar Kosovo med all önskvärd tydlighet.Militära insatser av det slag som vi ser är dyra.Den återuppbyggnad som krävs kommer att varaännu dyrare. Försoningen är dyr. 200 000 barn sombär på tunga och svåra upplevelser behöver hjälp ochstöd. Det kommer också att vara dyrt. Men det högstapriset för att vi misslyckades med att förhindra att denhär konflikten gick så långt har betalats av de tusen-tals människor vars liv redan har släckts. Det är livsom är ovärderliga.Fru talman! Vi beslutar här i att ställa ensvensk styrka till FN:s förfogande. Vi i Miljöpartiettycker att det är ett bra beslut. Insatserna för att över-vaka fredsavtalet, röja minor och garantera att defördrivna kan flytta tillbaka till sina hem är viktiga.Självfallet yrkar bifall till hemställan iutskottets betänkande. Men i den här debatten tror jagatt det är viktigt att man inte glömmer att den styrkasom vi beslutar om är ett kvitto på ett misslyckande.Det är världssamfundets misslyckande med attaktivt föregripa och förebygga konflikter. Vi måste sedet på det viset. Vi måste ta det fruktansvärda somhar hänt till intäkt för att en lång rad punkter måsteförändras så att vi slipper se detta upprepas igen.Anf. 154 () re-plik:Fru talman! Det var intressant att höra . Han betonade att det är viktigt att FN ingripervid brott mot mänskligheten, som han formuleradedet hela. Men frågan är: Vad händer om FN inte in-griper vid brott mot mänskligheten? Det är det di-lemmat som vi har att hantera i världssamfundet.Där menar jag och att vi har en för-skjutning i folkrätten som säger att om FN inte ingri-per vid folkmord finns det likväl en rätt att försökaförhindra folkmord. Man kan inte bara stå vid sidanom och hänvisa till att inte harförmått att fatta någon resolution. Där kommer Ko-sovo på samma sätt som eller inorra att påverka folkrätten.Vi ser en förskjutning i folkrätten där humanitärrätt blir en grund också för interventioner. Sedanhoppas vi alla att vi skall få ett somförmår agera. Men frågan är: Vad gör man om FN:ssäkerhetsråd inte förmår agera? För övrigt stod KofiAnnan i talarstol och reflekterade över detoch hade förståelse för det.Den andra frågan gällde att förebygga. Här är enannan fråga där det är svårt att hänga med i Miljöpar-tiets resonemang. Det bästa sättet att förebygga är väländå att knyta länder samman. Man skall försökaminska gränsers betydelse och få ökade kontakteröver gränser. Det gäller folk, ekonomier, handel ochallt detta. Därför har vi en europeisk union som fårviktiga uppgifter att försöka få de krig- och krisdrab-bade länderna på västra att komma närmarevarandra, kunna samarbeta med varandra och kunnasamarbeta inom länderna.Jag ställer mig frågan: Om man så klokt och rik-tigt som betonar förebyggande, hurman då få för sig att skall gå ur EU? Hur mankan säga nej till en sådan kraftfull mekanism som harvarit så framgångsrik bland sina medlemmar, blandsina kandidatländer och som kanske kan bli det påvästra ?Anf. 155 ():Fru talman! Jag har all förståelse för den slutsatssom kommer fram till. När inte förmår fattabeslut måste någon annan fatta beslut. Men det finnsen risk för att det är en farlig slutsats som leder till inte genomför de förändringar som är nödvändi-ga för att skall kunna fatta beslut.Om man låter andra stater själv fatta beslut ochagera på egen hand riskerar man att komma allt läng-re ifrån den internationella rätt som mycket av deninternationella världsordningen trots allt bygger på.Jag tror att det är en farlig väg att gå. Slutsatsen måstebli det motsatta. Vi måste förändra säkerhetsrådet påett sådant sätt att det förmår fatta beslut.Göran Lennmarker frågar också om Miljöpartietsslutsats vad gäller EU. Det har vi diskuterat tidigarehär i kammaren. Det är helt riktigt att samarbete ärfredsskapande. internationella politikoch samarbete med gröna partier runtom i världenbygger just på detta att samarbete är någonting väl-digt positivt. Men det spelar inte så stor roll vilkenform det samarbetet har.Vi har sett inom EU och andra unioner men ocksåutanför unioner att samarbete har haft samma freds-skapande effekt. är säkert välmedveten om att det finns andra aspekter vad gällerjust Europeiska unionen. Det finns negativa konsek-venser som vi tycker överväger. Men det är helt rik-tigt som säger. Samarbete är rik-tigt och viktigt.Anf. 156 ():Fru talman! Det finns en väldigt viktig lärdom omsamarbetet som vi lärde oss i inte minst under30-talets tragedi. Man kan inte bara ha ett samarbete,utan man måste ha ett förpliktande samarbete.Man måste ha ett samarbete som fungerar ocksånär det blir dåligt väder och alla inte är så överens.Det är på samma sätt som att man inte behöver enstadga i en förening när det går bra, men man behöverden när det blir gnissel. Det var den fundamentalalärdomen av mellankrigstiden att vi måste skapabindande, förpliktande samarbetsorganisationer. Därär EU kraftfullt i just detta. Det bjuder ett samarbetesom man inte lätt kan smita ifrån när det passar.Jag vill ta upp frågan om FN:s utveckling. Frånmoderat håll har vi ett yrkande som inte är med härmen där vi menar att det vore rimligt för attnu inom FN försöka få en utveckling av FN-stadganjust för att försöka reglera frågan om hur man ingri-per mot brott mot mänskligheten: folkfördrivning,folkmord, etc. Det är viktigt att man nu försöker kodi-fiera - inte att skapa ny folkrätt - den folkrätt vi me-nar redan finns.Sedan vill jag i en liten stickreplik säga följandeom vetorätten. Vi skall komma ihåg att när Sverigegick in i FN var ett väldigt viktigt skäl förSverige att kunna gå in att det fanns en vetorätt. Detansågs då kunna bryta neutraliteten om gickmed. Det är något ironiskt att vi , kanske ibred enighet, vill ta bort den vetorätt som då var själ-va motivet för inträde i FN.Anf. 157 ():Fru talman! säger att det ärsamarbete som är förpliktigande som krävs för att detskall vara fredsskapande. Jag håller inte riktigt medom den slutsatsen. Jag tror att det är just samarbetetoch djupet, vidden och bredden av samarbetet som ärfredsskapande.Vi kan som exempel ta säkerhetsgemenskapersom har uppstått utanför politiska unioner. är det mest närliggande exemplet. Från samar-betet att vi har haft en helt demilitariserad zon utefterden norsk-svenska gränsen ochförbjudit militär verksamhet till alla de andra olikasamarbetsavtal har detta lett till en situation där krigbetraktas som en omöjlighet av både våra befolkning-ar och regeringar.Det handlar mer om djupet och bredden av sam-arbetet snarare än att man förpliktar sig att inte angri-pa. Det finns en lång rad exempel i världen på justsäkerhetsgemenskaper som vuxit fram. Det finnsinget kriterium som visar att just samarbete inom enunion skulle vara mer fredsskapande än samarbetetutanför. Den slutsatsen går inte att dra.Jag tror också att det är viktigt att se samarbeteoch att skapa samarbete som delar av en målmedvet-en politik för att omöjliggöra krig och inte bara sesamarbete för samarbetets skull. Man kan också inle-da speciella samarbeten för att just göra krig till enomöjlig tanke för både befolkning och regering.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 14 §. )12 § Förändringar i utjämningssystemet förkommuner och landsting m.m.FöredrogsFinansutskottets betänkande 1998/99:FiU25Förändringar i utjämningssystemet för kommuner ochlandsting m.m. (prop. 1998/99:89)Anf. 158 ():Fru talman! Regering och riksdagsmajoritet beslöthösten 1995 om ett synnerligen tillväxtfientligt sys-tem för kommuner och landsting. Verkningarna avdet systemet sprider sig nu successivt, och alltflerkommuner anpassar sig efter dess närmast groteskauppbyggnad. Det innebär att kommuner inser attekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning inte lönarsig ur kommunalekonomisk synvinkel. Särskilt förkommuner med låg skattekraft och/eller befarad be-folkningsminskning blir utjämningssystemets kon-struktion direkt kontraproduktivt.Till råga på allt annat är utjämningssystemet ock-så grundlagsstridigt. Det är vid det här laget väl känt,men det överraskar tydligen inte längre, att man frisktbryter mot den svenska grundlagens lydelse. Rege-ring och socialdemokratisk majoritet i konstitutions-utskottet sätter sig över sådana saker och hänvisar tills.k. konstitutionell praxis, dvs. att när man väl gåttifrån grundlagen på den aktuella punkten kan manfortsätta med det.Grundlagens lydelse i den aktuella paragrafen iregeringsformen anger att en kommun endast får ta utskatt för skötseln av sina uppgifter. Likväl tvingas nukommuner och landsting att ta ut skatt för skötselnockså av andra kommuners uppgifter.Men det inomkommunala systemet är som sagtinte bara grundlagsvidrigt. Det är också så konstrueratatt alla kommuner sitter fast i en intäktsfälla där deinte kan påverka sina intäkter genom en ekonomisktillväxt i den egna kommunen. En sådan tillväxt tasomedelbart om hand av utjämningssystemet och för-delas ut över hela kommunkollektivet. Detta gällersom sagt alla kommuner.Vi moderater har räknat ut hur detta slår mot enrad kommuner med låg skattekraft som det senasteåret har ökat sin relativa skattekraft. Jag kan nämnakommuner som , och , för attnämna några som börjar på b, där intäktsökningenblivit konfiskerad av systemet. Jag skulle också kun-na nämna ett par på m, t.ex. och ,som våldtagits i sina ansträngningar att bidra till lan-dets ekonomiska tillväxt. Ett sådant här system ärskadligt för hela landet. Det är typiskt att vi har enföljsam utskottsmajoritet i finansutskottet som inteinser detta.När vi moderater beskriver hur man skulle kunnagöra för att i avvaktan på ett nytt system åtminstoneeliminera de groteskt tillväxtfientliga inslagen, kom-mer man med argumentet att detta skulle drabbakommuner som inte har tillväxt. Det är typiskt ochsymtomatiskt att man ser det hela som ett nollsum-mespel. Man inser inte att samtliga kommuner skullefå det bättre om man stimulerar tillväxt och får ensådan. Då finns det nämligen också mer resurser attfördela till kommuner och landsting som har denlägre tillväxten.Om Socialdemokraterna besvärade sig med attstudera vårt alternativ skulle de upptäcka att vi gerincitament till kommuner att medverka till ekono-miskt tillväxt. Resultatet blir bättre för alla kommunerom den kommer till stånd. Men regeringen är tydli-gen så angelägen om att ingen skall kunna påverkasin intäktsnivå att den är beredd att fortsätta med denhär rätt orimliga konstruktionen. Uttrycket"likvärdiga förutsättningar" har getts innebörden attingen skall kunna påverka sin intäktsnivå på annatsätt än genom att höja skatten. Att få en ekonomisktillväxt och öka den egna skattekraften ges ingen somhelst uppmuntran. Tala om ett bankrutt system!Det kan säkert, om det får fortleva, föranledamånga internationella studier av hur vi i vårt land kanuppträda kontraproduktivt inte bara mot företagsam-het och företagande utan också mot kommuner somskulle kunna medverka till ökat välstånd.Fru talman! Jag skulle utförligt kunna utvecklavårt system när det gäller de förslag som vi behandlari dag. Jag avstår från att göra det och hänvisar till vårmotion och reservationerna i betänkandet. Låt migbara säga ett par saker till.Regeringen har valt att göra ett antal justeringarav kostnadsutjämningen i ett komplicerat system. Detär intressant att notera vilka effekter de justeringarnager. De har slagit just mot tillväxtområdena i landet.När man går in i enskildheter i kostnadsutjämnings-systemet kan visserligen vissa av de här förslagenanses motiverade. Andra förändringar som föreslåshar ju blivit utsatta för en mycket massiv metodkritikav erfarna forskare.Nu har man byggt en komplicerad kostnadsutjäm-ning som läggs ovanpå en mycket långtgående in-komstutjämning. Då har man inte beaktat att högskattekraft också innebär högre kostnader för mångaav de kommunerna. Inkomsterna utjämnas medankostnaderna, som åstadkommit den högre skattekraf-ten, inte beaktas på samma sätt. Av den anledningenblir ett antal kommuner i tillväxtområdena förlorare.Kan det vara en sinkadus att just välskötta moderat-styrda kommuner görs till stora förlorare av den soci-aldemokratiska regeringen?Fru talman! Med det här inlägget har jag markeratatt det är att vi upphäverdet inomkommunala utjämningssystemet och ersätterdet med ett annat som är grundat på de principer somvi har redovisat i den moderata motionen. Jag kannotera att i förhållande till föregående år finns det nuflera partier här i kammaren som redovisar mycketkritiska synpunkter på det inomkommunala utjäm-ningssystemet. Därför tror jag att man kan ange enganska klar prognos att det inte kommer att kunnafortleva särskilt länge till.Fru talman! Det har framgått att jag står bakomalla reservationer i finansutskottets betänkande somvi moderater har deltagit i, men för tids vinnandeinskränker jag mig till att här yrka bifall till reserva-tion 1 under mom. 1.Anf. 159 PER ():Fru talman! Låt mig börja med att yrka bifall tillreservation 2.Med mellanrum splittras kommuner ochlandsting i . Statens hantering av det inom-kommunala utjämningssystemet med upprepade jus-teringar genom utredningar, propositioner och ut-skottsbetänkanden leder till allvarliga motsättningar ilandet. Det är lite som en krater som regelbundetåterkommer med utbrott.Det goda målet med utjämningssystemet är att allakommuner, landsting och regioner skall ha likvärdigaförutsättningar för sin verksamhet och service obero-ende av skattekraft och opåverkbara strukturella kost-nader. En invånare i skall inte få sämrekommunal service än en invånare i för att avstånden är större t.ex. Vi kristdemokra-ter sluter helt upp bakom detta mål, men vi tycker attdet är förödande att den senaste utredningen, propo-sitionen och betänkandet om utjämninginte tar itu med de stora principiella problem och deskadliga effekter det nuvarande systemet har.Det stora problemet är enligt vår mening att ut-jämningen är inomkommunal snarare än utjämning isig. Enligt nuvarande modell tvingas som bekantkommuner och landsting att inbördes skapa en utjäm-ning genom att via staten slussa pengar mellan var-andra. Det är strax under 22 miljarder som cirkulerar.Den inomkommunala utjämningen är rimligtvisett brott mot grundlagens intention med den s.k. lo-kaliseringsprincipen. Denna princip innebär ju att enkommun äger rätt att ta ut skatt för att bedriva kom-munal verksamhet inom sina gränser. Verksamhet fårinte bedrivas i andra kommuner, och den kommunalaskatten skall gå till den egna verksamheten för all-mänhetens bästa. Till detta kommer att utjämningenär så långtgående att Pomperipossaeffekter och skäli-ga Pomperipossaaffekter uppstår.Det är väl känt att flera kommuner, inte minst iStockholmsregionen som vi hört, hävdar att de förlo-rar mer i reda pengar vid företagsetablering på ortenoch vid ökade skatteintäkter på grund av den inom-kommunala inkomstutjämningen. Det är en absurdkonsekvens.Men regeringen och statsrådet förnekar det i pro-positionen. När kommunministern kallar det en skön-hetsfläck visar han möjligen att han inte förstått vid-den av utjämningssystemets skadliga effekter reellt,och inte minst mentalt.Nuvarande statsbidragssystem gynnar t.ex. ettpassivt räknande av invånare. Det kan t.o.m. vara merlönsamt för t.ex. en mindre högskoleort att jaga stu-denter för att få dem skrivna på studieorten än attaktivt verka för en ekonomisk tillväxt och närings-livsutveckling genom en förstklassig ser-vice.Den inomkommunala inkomstutjämningen inne-bär att kommuner och landsting som har en skatte-kraft under genomsnittet i riket får ett bidrag, medande kommuner som har en skattekraft över genom-snittet får betala en avgift. Utjämningseffekten ärnärmast total och leder till det ovan beskrivna ochabsurda resultatet att det för vissa avgiftskommuneroch eventuellt landsting/regioner inte lönar sig medtillväxt.Något som behöver uppmärksammas mer i denallmänna debatten är annars att statens generellastatsbidrag till kommuner och landsting handlar omlåt oss säga ca , dvs. ca20 % av de totala inkomsterna. Till detta kommerskatteintäkterna på sammanlagt ca 310 miljarder.Detta betyder att det stridsäpple som med någraårs regelbundenhet splittrar , där län ställs motlän, landsting mot landsting, stad mot stad, storstadmot småstad och tätbebyggelse mot landsbygd hand-lar om enbart av de totala inkomsterna förkommuner och landsting. Detta förhållande skullekunna ge fog för misstanken att regering och riksdaganvänder sig av maktmetoden att härska genom attsöndra. Maktstrategin skulle vara att låta kommuneroch landsting slåss om medan staten lite iskymundan reglerar den totala ekonomiska situatio-nen genom att använda det generella statsbidragetsom ett statsfinansiellt dragspel.När det påstods att ljuset släcks i , attStockholm med förorter utarmas, att Stockholmssjuka får betala notan, att kommun x eller landsting yförlorar z är det ett maktspel om 5 %av intäkterna. All uppmärksamhet koncentreras pådessa procent. Kommuner och landsting ser avund-sjukt på varandra i stället för att måhända genomskå-da maktspelet, om det nu är avsiktligt eller inte. Denromerske diktatorn skulle ha blivitavundsjuk. Regeringen och majoritethärskar genom att söndra med viktiga men marginella5 % av kommuners och landstings inkomster. Kom-munsektorn lever ju ofta på marginalen. Då vill jagfråga: Hur kan kommunministern, eller hur kan SoniaKarlsson, representant för regeringspartiet, försvaraen sådan ordning?För närvarande finns det dessutom orimliga in-gredienser i nuvarande kostnadsutjämningssystem.Tanken är att strukturella olikheter skall utjämnas,men inte förmågan till service och effekti-vitet. Den oöverblickbara standardkostnadsmetodenräknar i nuvarande tappning även in högst påverkbarafaktorer. För landsting kan det gälla vårdkonsumtion,vilket leder till en underkompensation för de lands-ting som har icke tillgodosedda vårdbehov etc. En delför kommunerna opåverkbara faktorer som hyres-,löne- och prisnivåer finns inte med i systemets uträk-ningar, medan andra, t.ex. glesbygdsfaktorn, finns.Till detta erkände utredningen öppet att väsentligstatistik saknas. Det gäller inte bara att man har utgåttfrån på landstingssidan utan även t.ex.förändrat huvudmannaskap inom äldresjukvård ochpsykiatri, vilket inte redovisas separat i kommunalbokslutsstatistik.En professor som vid företagseko-nomiska institutionen på häv-dar i sin granskning att utredningen helt enkelt miss-lyckats med sitt eget mål att lämna förslag om enutjämning av de kostnadsskillnader kommuner ochlandsting inte kan påverka. Detta har inte åtgärdatsvare sig i propositionen eller utskottets betänkande.Ändå upprepas det i betänkandet som om det var ettfaktum. För att kunna göra detta måste man nämligenklargöra i vilken utsträckning påverkbara kostnads-skillnader föreligger mellan kommunerna. Detta harenligt utredningen inte "närmare gått in på".Med nuvarande förslag, som regeringen i principantagit och friserat med t.ex. en i och för sig rimligfaktor för invandrarbarn/ungdomar, permanentas ettförslag som med professor ord kritiseratssom ett förslag som missgynnar kommuner som ärföregångare i att ompröva och förnya verksamheten.Kommuner som släpar efter i besparings- och effekti-vitetsarbetet belönas i stället med utökade bidrag.Mot denna bakgrund är det nödvändigt att den nyautredningen får i uppdrag att ta bort den inomkom-munala utjämningen. Utjämningen mellan kommuneroch landsting är rimligtvis en statlig angelägenhet.Det är den självklara tillämpningen av subsidiaritets-principen. Som nu är fallet är statsbidrags- och ut-jämningssystemet ett megakollektivistiskt system,och det är kvävande. Starka tillväxtkommuner vet attegen tillväxt bestraffas av staten, eller också har manden mentala föreställningen. Först när hela Sverigelyfts ett snäpp får den enskilda tillväxtkommunen delav sitt eget bidrag till tillväxten. Detta i grunden såvittjag förstår socialistiska synsätt att omfördela snöperexpansion och tillväxt. Det är som att binda munnentill på oxen som tröskar. Kostnadsutjämningen måsteockså leva upp till sitt mål att utjämna kostnader föropåverkbara faktorer för att uppnå s.k. fiskal rättvisa.Nu känns den godtycklig. Allt för mycket saknas, ochallt för mycket som kompenseras går i realiteten till-baka på påverkbara faktorer.Nej, min uppmaning är: Våga ta med den nuva-rande utredningens främsta och skarpaste kritiker iutredningen som kommer. Bemöt kritiken och integ-rera den konstruktivt. verkar det som om ni låtsassom om kritiken inte finns. Hela omfördelningssys-temet tycks vila på något slags raffinerad centralistiskhärskarteknik från statens sida, medvetet eller omed-vetet. Divide et impera. Härska genom att söndra!Anf. 160 () re-plik:Fru talman! Jag vill gratulera Per tillhans anförande.