prot · GM0953 · 1999-02-10 00:00:00 — Det är ett egenin-tresse för oss att hävda dem.I artikel 51 klargörs det som också ärgrunden för Natoländernas samarbete, nämligen rät-ten till självförsvar - individuellt eller kollektivt. Förden som inte känner till det förtjänar det att påpekasatt Natoländernas ömsesidiga säkerhetsgarantier ut-tryckta i Washingtonfördragets artikel 5 bara gällerinom ramen för denna FN-stadgas bestämmelser omjust självförsvar.Under en lång följd av år byggde vår egen säker-hetspolitik på hopp och förväntan om hjälp från väst ihändelse av att vi skulle bli angripna av dåvarandeSovjetunionen. Vår försvarsstrategi var i sin tur iförsta hand tidvinnande. Vi skulle kunna hålla ut tilldess att hjälp anlände. Att vissa förberedelser för ettmottagande av sådan här hjälp har gjorts - i enlighetmed - är välkänt för alla.Läget är i detta avseende i grunden detsamma.Vår egen doktrin bör så länge vi står utanför Natoalltså formuleras på ett sådant sätt att den ocksåstämmer överens med . I stället för hän-visningen till "ömsesidiga säkerhetsgarantier" bör viuttrycka att alliansfriheten - som ju inte är mycketannat än ett konstaterande av det obestridliga faktumatt vi inte är medlemmar i - inte utesluter varesig att bistår annan FN-medlem eller tar emotbistånd i enlighet med artikel 51.Fru talman! Det är fullt möjligt att det var bättreförr men ännu mer självklart är att förr inte är . Vilever i omprövningens tid. Enligt min mening är detdags att förändra neutralitetsformulering,alldeles oavsett om man är av uppfattningen att ettNatomedlemskap är en framtida option eller inte. Ochi fråga om solidaritet, som enligt dagens utrikesdekla-ration också måste prägla vår utrikespolitik, är det välett rimligt krav att solidariteten också kommer tilluttryck i vår säkerhetspolitiska stentavleskrift?Anf. 54 () replik:Fru talman! visar här att Mo-deraterna har lite dåligt samvete när det gäller säker-hetspolitiken och integrationsarbetet. Jag var i i går och flertalet moderater där hadeungefär samma anförande som det som har här i dag.I botten handlar det väl egentligen om integratio-nen. sade själv att integrationenär det som ökar säkerheten i . Då vill jag barafråga: Varför var det parti som förstsläppte stödet till och när det gällerEU-utvidgningen? Varför ställde ni er direkt på sida? Varför ställde ni inte upp påden starka politik för att snabbapå processen även för och ? Varförduger inte integrationen då?Anf. 55 () re-plik:Fru talman! ställer intressanta frågor.Jag tror inte att han försöker komma bort från huvud-frågan, den fråga som jag tog upp i mitt anförande häri dag och som handlar om vårt eget sätt att formuleradet centrala i vår säkerhetspolitik. Vilken väg manvalde som den potentiellt mest framgångsrika i frågaom hur snabbt de baltiska länderna skulle kunna fåsätta i gång förhandlingar och i vilken kontext detskulle ske har faktiskt inte med den här saken attgöra.Vad vi talar om här och vad jag har tagit uppi mitt anförande är frågan om dagens neutralitetspoli-tiska doktrin är relevant eller inte. Som den står ochsom den upprepas i utrikesdeklarationen konstaterarjag att den inte är relevant. Min motfråga till UrbanAhlin är: Eftersom vi tycks vara överens om att integ-ration, inte isolationism, är det viktiga, varför då inteställa upp på en förändring som just pekar på att detär integrationen och solidariteten som skall vara detavgörande i vårt eget sätt att uttrycka vår säkerhets-politik?Anf. 56 () replik:Fru talman! Om hade lyssnatpå utrikesministerns tal skulle han ha hört att detegentligen enbart handlade om integration och solida-ritet i utrikespolitiken. Det är också det som styr vårEU-politik. Jag vågar faktiskt hävda att för säkerheteni norra och för de baltiska länderna är EU-medlemskapet betydligt mer betydelsefullt än HenrikLanderholms hårklyverier.Anf. 57 () re-plik:Fru talman! Det här är inga hårklyverier, utan dethär är vår egen beskrivning av det centrala i vår sä-kerhetspolitik. Jag förstår att regeringen har varitsplittrad. Jag förstår att regeringspartiet har varitsplittrat. Jag förstår att det finns en grundläggandemotsättning mellan dem som vill gå vidare och hahandlingsfrihet för framtida möjligheter att ocksåvälja ett Natomedlemskap och att de måste tillgodo-ses på något sätt. Men jag tycker att det är fegt. Jagtycker inte att det är en framgångsväg att välja att ståfast vid gamla formuleringar som är uppenbart obso-leta och uppenbart irrelevanta bara för att man inteklarar av att beskriva det som är framgångsvägen isäkerhetspolitiken grundat på integration och solida-ritet, som utrikesministern så väl uttryckte i de övrigadelarna av utrikesdeklarationen. Jag litar på att UrbanAhlin kommer att tillhöra de progressivakrafter som deltar i ett arbete för att förändra sten-tavleskriften, för det är nödvändigt om inte omvärl-den skall skratta lite lätt åt oss.Anf. 58 ():Fru talman! I omvärldsfrågorna lever vi med storaparadoxer. Den globala ekonomins tillväxt skaparökad välfärd, som klyftorna växer. De tek-niska framstegen har gett oss oanade möjligheter.Ändå saknas primära förutsättningar för en stor del avjordens befolkning att ha en dräglig vardagstillvaronär det gäller mat och husrum. Det är positivt attdeklarationen innehåller en ambition om stärkt sam-arbete för demokrati, för säkerhet och för en utveck-ling i vårt närområde.Som verksam i känner jag för denökade betydelse som regeringen tillmäter det nordiskasamarbetet som en ny dynamik i bl.a. vårt medlem-skap i EU. Dessutom gäller att är en viktigutgångspunkt för ett vidare internationellt engage-mang. Att detta samarbete för demokrati, säkerhetoch utveckling skall gälla hela hindrar inte detsom regeringen själv säger, att "medlemskapet i EUgagnar vårt land".Jag delar också uppfattningen att EU:s arbetssättoch institutioner måste reformeras. Det är bra att nu "sätter fram foten" och därmed spelaren tyngre och viktigare roll i ett öppet EU. Utvidg-ningen av EU österut har hög prioritet för regeringen.Det måste i sin tur leda till att man nu höjer aktivite-ten gentemot de kontinentala Europaländerna, somtill synes visar en allt svalare inställning till en sådanutvidgning. Jag tror också att vi får göra klart för osssjälva att en sådan öppning österut till fattiga f.d.kommunistiska länder har ett pris även i vårt land.Vad gäller intresset för den gemensamma euro-peiska valutan finns det en intressant skrivning ideklarationen. Man har på känn att regeringen villbetydligt mer än den orkar eller vågar säga i förhål-lande till sin egen partiopinion. Det är bra att rege-ringen nu satsar en rejäl slant för att stimulera debattoch folkbildning om EU. För övrigt tror jag att detmed den splittring som har rått inom regeringen iförhållande till både EU och EMU kan vara dags fören studiecirkel också inom regeringskretsen - kanskerentav med de två partier som ofta villkorslöststöder regeringen men som har drivit en negativ linjegentemot Europasamarbete. Men det ingår kanske ide hemliga avtal som finns listade i kanslihuset.Intressant är också att lyssna på utrikesministernston när det gäller Nato. Regeringens hållning är jukraftigt förändrad till en mera Natovänlig inställning.Låt vara att man använder språk som att Nato efterkalla kriget genomgått en dynamisk förändring, ochman meddelar fortsatta stöd då Nato getts enny och central roll för krigshantering i samarbete medländer utanför alliansen. Detta uttryckssätt liggerlångt från den negativa hållning som en tidigare soci-aldemokratisk försvarsminister ganska hade, dåman närmast förbjöd en statlig utredning att överhuvud taget fundera på Natos roll visavi svensk med-verkan i ett globalt säkerhetsarbete.När tillträdde som partiledareför så där hade han ett viktigt utrikespoli-tiskt avsnitt i sitt första tal. Det gällde hans förhopp-ning och önskan att dåvarande skullefå en demokratisk utveckling. Han betonade att detskulle vara det största bidraget till avspänning och enförbättrad världsfred. Detta ogillades av den dåvaran-de socialdemokratiska regeringen, och man rusade utoch sade att så där fick man inte driva så att sägainrikes utrikespolitik. därefter kom en utrikes-minister av samma partifärg och gav svenska debattö-rer och politiker bannor för att man tog klar ställningför den polska frigörelsen då den fackliga Solidaritetledde upproret mot kommunistregimen i Polen.Men har ju socialdemokratiska rege-ringar tänkt om, och det är bra. skriver man iregeringsdeklarationen att det är av största betydelseatt skapa fungerande rättsstater och en socialt hållbarmarknadsekonomi. De raderna klingar vackert ocksåför oss som önskar en social och liberal god utveck-ling i dessa tidigare diktaturstater.I går och i förrgår hade en gemen-sam konferens med den baltiska församlingen. Detvar även god medverkan från regeringssidan, ochflertalet länder hade sina statsministrar med. Jag på-minde i debatten om att den som hadepåstått att nordiska parlamentariker skulle ha ingåen-de och öppna överläggningar med företrädare för debaltiska länderna knappast hade blivittrodd. Men satt vi där, eller stod i talarstolen, medmånga goda uppslag. Vi diskuterade miljö och eko-nomi, men också säkerhet och folkligt och kulturelltutbyte. Det är ingen tvekan om att det fanns en ge-nuin önskan att freden och säkerheten, den ekono-miska utvecklingen och förnyelsen av produktion ochsamarbete skall sätta högsta fart.Men det har sina villkor. Detta kräver ett närings-liv som ger utrymme för fler människor i arbete ochatt vi har ambitionen om social rättvisa. Allas rätt tillutbildning och god sjukvård måste hävdas. Staternahar att gemensamt ansvar för att bekämpa kriminalitetoch våld som ofta har sina rötter i narkotikabruk,alkoholmissbruk och en tilltagande prostitution, bete-enden och verksamheter som är så destruktiva ochslår så hårt mot de allra svagaste i samhällena. Jag harfått det bekräftat då jag besöktsåväl som de ryska områdena i , och . Dessa besök har varitintressanta, men ofta ganska dystra.De mänskliga rättigheterna måste få en högre ga-ranti än vad kan uppbådas. Men då handlar detom många förändringar, om vi skall få harmoni ochhelhet i våra samhällen och stater. Det finns en starktradition i de nordiska länderna att samverka, intebara i den organiserade form som sker i . Dessutom har vi i -och jag tror att det är det viktiga - i ungefär 600 årumgåtts på det mellanfolkliga planet. Handel ocharbete har inte varit särskilt gränsbundet, och kulturenhar flödat genom de nordiska länderna, ofta med engemensam grundsyn.Intressanta var också deklarationerna från de bådajustitieministrarna i och , där man frånbåda sidor hävdade att det internationella samarbetetockså främjar nationellt inre samarbete.Freden måste starta i basplanet om den skall blihållbar och långsiktig. I regi har ettantal rapporter skrivits. Några är på gång när detgäller att göra insatser för att förhindra kriminellahandlingar och främja välfärd och fred. Det är viktigtatt vi inser att all kriminalitet hindrar ekonomisk ochsocial utveckling och att den är ett direkt hot motfredens väg.Det gavs under konferensen många goda uppslag,inte bara om vad vi skulle bekämpa, utan också vadvi skulle främja. Det är då viktigt att också verksam-heter som rör människors vardagsvillkor blir grundenför fredliga relationer. Här har de gamla kommunist-diktaturerna en lång väg både till demokratiska ar-betsformer och en välfärd som närmar sig den som vihar haft förmånen att ha i . Mendå får vi inte glömma att vår snart 200-åriga fredkanske har varit den främsta förutsättningen för att vihar haft en så priviligierad situation jämfört med deflesta andra länder.Därför blir, fru talman, min slutsats att globalaöverskridande avtal är oerhört viktiga, men de måstekopplas till de vardagssituationer vi har att hantera.Om människor handlar med varandra, arbetar till-sammans och utbyter kulturella erfarenheter, ja, då ärriskerna för ofred och krig minimerade.Anf. 59 ():Fru talman! Vi lever i en värld som under det se-naste årtiondet blivit både tryggare och osäkrare. Detkalla krigets terrorbalans innebar ett ständigt över-hängande hot om att en gnista snabbt skulle kunnaleda till en kraftig explosion. fanns entrygghet i vetskapen om att de största hoten mot densvenska säkerheten var väl kända och att man därige-nom kunde inrikta säkerhetspolitiken mot just dessahot.I dag är hoten mot vår säkerhet mer avlägsna, menäven mer diffusa. Sedan det slut harockså de internationella säkerhetsstrukturerna snabbtändrat karaktär. Man talar om ett nytt Nato, omett mer aktivt , om en gemensam europeiskutrikes- och säkerhetspolitik, GUSP, samt om denvästeuropeiska unionen som skall fungera som EU:sförlängda arm och vars existens och utformning dis-kuteras livligt. Dessutom spelar naturligtvis FN enfortsatt avgörande roll.Fru talman! Svensk säkerhetspolitik bygger i storutsträckning på vårt deltagande i dessa internationellaforum. Det är en kristdemokratisk uppfattning attSverige kan och skall spela en viktig roll i det inter-nationella säkerhetspolitiska arbetet. Varken vårt landeller omvärlden skulle främjas genom ettsvenskt medlemskap i . Det innebär dock inte attvi skall låsa den positionen . Snabbaförändringar kan ske både i omvärldsutvecklingenoch i Natos inriktning, vilket nödvändiggör en stän-digt pågående debatt och förutsättningslös ompröv-ning av vår egen säkerhetspolitik.Faktum kvarstår dock att spelar enviktig roll som brobyggare mellan Natoländer ochicke-Natoländer inom PFF. Liknande synpunkter harframförts även från amerikanskt håll.Vi kristdemokrater vill inte se en europeisk för-svarsunion, men vi är däremot mycket måna om etteuropeiskt utrikes- och säkerhetspolitiskt samarbete.Europa måste ta ett större ansvar för kon-flikter i dess närhet. Det måste finnas instrument föratt på ett tidigt stadium upptäcka hot mot freden i våromvärld. Inga ansträngningar får sparas för att försö-ka kväva fredshotande krigsgnistor innan en förödan-de och svårsläckt krigsbrand uppstår. Om de förebyg-gande insatserna trots allt misslyckats och en konfliktutbrutit skall vårt land vara berett att delta i humanitä-ra operationer, men även fredsframtvingande insatserom så krävs. Villkoret bör dock vara ett FN- ellerOSSE-mandat att agera.Fru talman! EU är av fundamental betydelse försäkerhet och stabilitet i , och med-lemskap ger ökade möjligheter att verka för ett Euro-pa präglat av öppenhet, demokrati och gemensamsäkerhet.Sverige har ett intresse av att de hot, risker ochpåfrestningar som ryms inom det vidgade säkerhets-begreppet kan hanteras gemensamt med andra länderi vårt närområde samt inom EU. Det innebär att vårtmedlemskap i i sig utgör en viktig säkerhetspoli-tisk faktor.Det nära och djupa samarbetet mellan EU:s med-lemsländer stärker banden länderna emellan och byg-ger upp solidaritet mellan dem. Det är klart att samar-betet har bidragit till och även fortsättningsvis bidrartill stabilitet i . Det finns fog för att den solida-ritet som byggts upp inom EU även utgör en outtaladgaranti till varje medlemsland om ett stöd från övrigamedlemmar om freden i landet skulle vara hotad.Fru talman! Jag kan i den här debatten inte un-derlåta att ta upp det hot mot freden och framtidensom den växande klyftan mellan de rika och fattigaländerna utgör. De rika ländernas hjälp till u-ländernasjönk på ett årtionde, ochalla bedömningar tyder på att biståndet fortsatte attsjunka år 1998.OECD-ländernas statliga utvecklingshjälp tilltredje världen sjönk till av BNI . Framtill var den i genomsnitt . Tyvärr finnsSverige med bland de länder som sammantaget dragitned sitt bistånd, även om vi med lite darr på ribbanklarar den gräns på som FN satt som mål attde rika länderna bör avsätta till bistånd av sin BNI.Det finns här anledning att påminna om attsvenskt bistånd aldrig varit så högt som när vi krist-demokrater i regeringsställning hade ansvar för dettaoerhört viktiga område. Vi fortsätter att hålla fananhögt och står för de högsta ambitionerna för bistånds-nivån. tappat tempooch accepterar nu regeringens för dennaperiod.Fru talman! Jag vill sluta med något framtidsin-riktat och positivt. Det jag tänker på är 2000 som ett sextiotal tillsjuttiotal länder är engagerade i liksom en mängdolika organisationer, kyrkor och fackföreningsrörelserrunt om i världen och även i vårt land. I harman som mål att få in 300 000 namnunderskrifter.Det sammanlagda målet är 22 miljoner namn somman tänker överlämna till de rika G 8-ländernas leda-re vid deras toppmöte i i år.Vi i den rika världen kan inte och får inte varapassiva när situationen är den för att devarje år får i bistånd samtidigtsom de tvingas betala i räntor ochamorteringar till den rika världen.Det är både en ekonomisk och moralisk fråga föross i den rika världen att hjälpa människorna i defattigaste länderna att få en förändring. Världsbankenoch IMF har här ett oerhört ansvar. Vilka signaler viger från svensk sida har betydelse. Vi har ett gottrenommé när det gäller bistånd.Fru talman! Jag vill citera det utrikesministern sa-de i slutet av utrikesdeklarationen: "har kan-ske aldrig haft så stora möjligheter som att isamverkan med andra länder bidra till fred, frihet ochframtidstro. Vi har den vilja och de verktyg somkrävs för att ta till vara dessa möjligheter - i närom-rådet, i och globalt. "Viljan, verktygen och möjligheterna att skapaframtidstro finns alltså. Vad hindrar då regeringen attaktivt agera för ett stöd till skuldavskrivningskam-panjen Jubel 2000? Varför passivitet i denna fråga?Vi kristdemokrater kommer att fortsätta vårt stöd tillJubel 2000. Ett stöd till Jubel 2000 kan verkligen geframtidstro till de fattigaste länderna. Låt oss ge detstödet och den framtidstron.Anf. 60 ():Fru talman! I de utrikespolitiska debatterna de se-naste åren har glädjeämnen kunnat staplas på varand-ra. Öst- och frigörelse, avskaffandetav apartheid i , diktaturernas undergång ochmycket annat har varit positiva nyheter.I förra årets utrikespolitiska debatt tog jag uppnågra områden där jag dock oroades över framtiden.Jag talade exempelvis om . Jag var förar-gad över det faktum att världssamfundet kunde bidramed för att rädda denindonesiska ekonomin men ingen kunde skicka medkrav på demokrati och mänskliga rättigheter.Omvärlden ställde inte några krav på att det skulleinföras demokrati eller att ockupationen av Östtimorskulle upphöra. I stället krävdes det otaliga upplopp,dödsskjutningar, mord, studentdemonstrationer ochfolkligt uppror innan tvingades på knä.Det är glädjande att det indonesiska folket nu harfått en liten möjlighet, men ändock en möjlighet, framtid i demokrati. Glädjen skuggas dock av detfaktum att omvärlden egentligen inte bidrog medannat än desperata räddningsaktioner för att räddaden indonesiska ekonomin.Att den indonesiska regeringen nu verkar intresse-rad av en lösning på den långa konflikten om Östti-mor är naturligtvis hoppingivande. Förhoppningsvisleder de nu inledda förhandlingarna i FN till att denösttimoresiska befolkningen i en fri och rättvis folk-omröstning själva får avgöra sin framtid. Det är ocksåbra att Gusmao har flyttats från fängelse till husarrest.Förhoppningsvis kommer han inom en nära framtidatt släppas och kunna återvända till ett fritt och själv-ständigt Östtimor.Förra året nämnde jag också och depositiva tecken som då fanns. Tyvärr finns det i daganledning att revidera den optimismen. hargjort allt för att hindra att en folkomröstning skallkunna genomföras trots att i Houstonavtaletförbundit sig att verka för en folkomröstning.Jag vädjar till regeringen att inte ge upp och attabsolut inte släppa kravet om en rättvis och fri folk-omröstning. Omvärlden måste ge sitt fulla stöd tillfredsprocessen för att skall inse att det intelönar sig att förhindra det västsahariska folkets rätt attsjälvt avgöra sin framtid. behöver bidra medsåväl minröjare och civilpoliser som många valöver-vakare från såväl enskilda organisationer som olikainternationella organisationer.Fru talman! Den turkiska statens jakt på misshag-liga politiska partier fortsätter. handlade detom som under ledning an-klagades för att arbeta emot den turkiska konstitutio-nen. Det må vara hur som helst med det. Intressant ärdock att ordförande tidigarevar premiärminister. är han förbjudenatt verka politiskt.Till omvärlden sänder detta naturligtvis tvivelak-tiga signaler. Hur kan han den ena dagen vara premi-ärminister för att vara förbjuden att arbetapolitiskt? Detta visar med tydlighet att det turkiskasamhället har en lång väg att vandra innan det kansägas följa internationell praxis och demokratiskanormer.I dag finns . Den turkis-ka staten letar i stället efter nya hotande partier.Statsåklagaren har fått upp ögonen för det kurdiskapartiet . Där handlar det om anklagelser omatt HADEP skulle vara PKK:s politiska gren. Tidiga-re har flera kurdiska partier förbjudits. Från den tur-kiska militärens synpunkt är det naturligtvis lämpligtatt inleda de undersökningarna nu för att kunna hastafram ett beslut innan valet senare i vår. Man måstevåga debattera den kurdiska frågan i . Enpolitisk lösning måste till.För mig är det obegripligt hur någon kan tro attTurkiet är moget för ett medlemskap i . Att det är välkommet när det uppfyller des.k. Köpenhamnskriterierna om demokrati, respektför mänskliga rättigheter, marknadsekonomi ochfungerande rättssamhälle är oomstritt. Men det är upp till Turkietsregering att visa att den möta de kriterier som sattsupp.Den nye premiärministern ansessom den anses som den störste förnekaren av de kur-diska rättigheterna. Han bärs fram av en stark natio-nalistisk framtoning. ser den kurdiska fråganenbart som ett socio-ekonomiskt problem. Han hartidigare föreslagit stora satsningar för att moderniserasydöstra . Sydöstra är fattigt och sön-derslaget efter den långa och utdragna konfliktenmellan den turkiska militären och ochbehöver naturligtvis allt stöd för att kunna bygga uppsamhället igen. Men det är dock viktigt att omvärldenär vaksam så att moderniseringen inte syftar till att slåsönder den kurdiska befolkningens identitet.Fru talman! I har styrka, Unpredep, som är den första i sitt slag. Denutplacerades i ett mycket tidigt skede av förutseendepolitiker för att förhindra att konfliktungar och inci-denter urartar till regelrätta strider. Arbetet har varitmycket lyckosamt.Svenska FN-soldater har genom resoluta ingri-panden och en stor del svenskt tålamod och samför-stånd kunnat förhindra mycken blodspillan. Derasinsatser är det tyvärr mycket tyst om. Vem vet hurmånga liv de har kunnat rädda? Det är det som ärproblemet med den preventiva diplomatin, man vetaldrig hur lyckosam den har varit. Man ser bara omden har misslyckats.I finns det starka etniska motsätt-ningar underblåsta av fundamentalistiska extrem-krafter. Situationen i Kosovo har ju diskuterats utför-ligt tidigare under debatten , men tyvärr är denkonflikten ett exempel på hur omvärldens passivitetgav grogrund för fortsatta kränkningar av kosovoal-banernas rättigheter. Om omvärlden lyssnat till Ibra-him Rugova i stället för att klappa honom på huvudetför hans icke-våldspolitik hade förmodligen situatio-nen sett annorlunda ut. Omvärlden skulle ha sattJugoslavien under stark press redan när Kosovos dåringa autonoma rättigheter drogs tillbaka för bortåt tioår sedan.I har vi redan sett hur det går när socialaspänningar, valfusk och ekonomiska kriser bryter nedett samhälle. har en lång väg att gå för att nåpolitisk stabilitet.Tyvärr exploaterar en del politiska ledare den sto-ralbanska dröm som många albaner när. Situationen iKosovo underlättar ju inte heller för en stabil politiskutveckling i Albanien.Denna häxkittel av etniska motsättningar, miss-troende och fattigdom utgör en fara för hela regionenoch . Situationen för albanerna i ,och Kosovo utgör en stor fara för fredenoch säkerheten i Europa.Jag vill uppmana regeringen att ta po-litiska initiativ för att kunna fylla orden om förebyg-gande konflikthantering med innehåll. Här finns detett stort utrymme för preventiv diplomati.