prot · GN0911 · 1999-10-12 00:00:00 — Vi har rett upp den oerhört besvärliga situa-tionen som vi hade att ta tag i 1994. Vi kan nu klaraav en successiv ökning av biståndet med full finansie-ring, till skillnad från hur det såg ut mellan åren 1991och 1994.Jag fick inget svar på frågan om trovärdighet.Moderata samlingspartiet har ett helt annat förslag isin budget. Hur ska detta gå till, ?Vilken trovärdighet ligger i ert förslag om en höjning,eftersom er samarbetspartner har en helt annan upp-fattning om hur biståndet ska utformas ?Man vill inte ens ställa upp på FN:s mål för biståndet.Sedan till frågan om utredningen. Vi håller på attarbeta med direktiven till översynen. Vi räknar medatt ta ställning till direktiven. Vi kom-mer naturligtvis att i samband med det presentera entidsplan för utredningen. Jag ser fram emot att få göraden breda översynen av vår biståndspolitik.Anf. 14 ():Fru talman! Jag förstår uppriktigt sagt inte vadmoderaterna har i denna debatt att göra. När de harsuttit i regering har också vi suttit där. Vi har sett tillatt det är vår biståndspolitik som har förverkligats,utom vid tiden för krisförhandlingarna där ocksåsocialdemokraterna var med. En av de besparingarman, tyvärr, kunde enas om var just en besparing påbiståndet.Vad har med detta att göra? Vi harnu ett parti i regeringen som har sett till att vi i årsannolikt kommer under skammens gräns. Det finnsmycket som tyder på att utbetalningarna av biståndeticke kommer att nå av BNP. Det ärnågot som socialdemokraterna ansvarar för. Vi kanhålla utanför detta.Statsrådet är bekymrad över att det finns"reservationer", dvs. att myndigheten håller innepengar. Det stora problemet är att det vattnas i mun-nen på när man ser överskotten.Jag antar att Sida har goda argument för att man villvara noga innan belopp betalas ut. Då blir det vissa årett visst överskott. Men det stora bekymret med dethär är inte att man vill ha en långsiktighet i biståndet,utan det är att den socialdemokratiska regeringenutnyttjar detta överskott till att skära ned.Statsrådet måste tala mot bättre vetande när hontalar om skillnaderna mellan vår och höst. Den storaskillnaden är ju att vi nu gör en mer optimistisk pro-gnos över svensk tillväxt. Det är väl inget argumentför att hålla inne pengar som man har lovat att ska få.Talet om att alla anslag har ett utgiftstak är ju heltfelaktigt, därför att det på s. 88-89 i budgetproposi-tionen helt klart framgår att just biståndsanslaget skafå ett begränsningsbelopp år 2000.Anf. 15 Statsrådet ():Fru talman! Jag fick ingen kommentar från LarsLeijonborg om han var nöjd med beloppet, mellan 3och 4 miljarder i nästa års budget. Vi lägger oss på3,4 miljarder, och jag tycker att det är en väldigt brabörjan på en successiv ökning av biståndet. Självklartär det så att det är bra med ekonomisk tillväxt, LarsLeijonborg, därför att det är den som ger oss utrymmeför att kunna höja biståndet och se möjligheterna attkomma vidare och nå upp till enprocentsmålet.Men låt mig i min avslutande replik säga någon-ting ytterligare om fråga omöversynen, eftersom den blev lite summariskt besva-rad. Det här kommer att bli väldigt viktigt enligt minbedömning. Vi har fortfarande biståndsmål somlades fast för . Mycket har hänt underden här tiden. Det ekonomiska samarbetet mellanländerna i världen har ökat. Det ömsesidiga beroendethar ökat. Det som vi brukar kalla för globalisering ären viktig förändring . Min uppfatt-ning är att vi behöver se en helhet i biståndspolitiken.Bistånds-, utrikes- och handelspolitik behöver gå itakt för att vi ska bli så effektiva som möjligt. Vi kanockså se att det här ekonomiska samarbetet är enviktig förutsättning för utveckling, för demokratiskainstitutioner och för en utveckling mot en rättsstat,och naturligtvis för respekten för de mänskliga rättig-heterna. Men kärnan i biståndet är fortfarande, somjag ser det, fattiga människors makt att ta ansvar ochpåverka sin framtid, och det får vi aldrig tappa bort ibiståndsarbetet.Det här är en utredning runt vilken jag vill se enbred politisk samsyn, och trots allt finns den. Och jagtycker att det är oerhört glädjande att den inte barafinns bland många av partier, utan ocksåhos allmänheten, där den Sifoundersökning som vinyss har tagit del av just visar att även alldeles vanli-ga människor i vårt land tycker att biståndspolitikenska förbättras, och att man också är beredd att självgöra en insats. Så ska fortsätta att vara ett avde bästa biståndsländerna.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1999/2000:20 omsvensk politik gentemot KambodjaAnf. 16 Utrikesminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen är beredd att offentliggöra de rapportersom utsända svenska diplomater skrev efter sinabesök i . också om regeringen är beredd att tillsätta enkommission med uppgift att utreda vad den svenskaregeringen visste om det folkmord som pågick ilandet.Den svenske somockså var ackrediterad i besökte till-sammans med departementssekreterare . I samtal med vice premiärmi-nister Ieng framförde efter bemyndigandeav att möjligheten till ett huma-nitärt bistånd till förelåg. Ett villkor för attbistånd skulle komma i fråga var att man fick närma-re kännedom om förhållandena i . Därförföreslogs från svensk sida ett besök i landet av enbiståndsdelegation. Besöket kom aldrig till stånd. Inovember 1976 meddelades att inte längrehade beredvillighet att lämna humanitärt bistånd.Ambassadör besökte på nytt Kambodjai . Det skedde inom ramen för den ordi-narie verksamhet som varje sidoackrediterad ambas-sadör bedriver. Besöket var kort och omfattade ävendenna gång bara officiella kontakter.Sveriges dåvarande ambassadör i gjorde en privat resa till . Efter resan gjorde han ett antaluttalanden i massmedierna vilka stred mot den svens-ka regeringens politik i flyktingfrågor och engage-mang för mänskliga rättigheter. Detta påtalade dendåvarande utrikesministern för ambassadör fråga om offentlig-görade av rapporter, har ansvarig tjänsteman i Utri-kesdepartementet redan gjort en prövning av vilkahandlingar som kan offentliggöras utan att man brytermot internationell diplomatisk praxis. Nästan alltmaterial har offentliggjorts.De ovannämnda besöken är de som gjordes iKambodja av svenska diplomater . Någon tät besöksverksamhet var det alltså inte talom. Innehållet i deras rapportering är i huvudsakredan frisläppt. Jag vill tillägga att dessa besök sked-de under hårt kontrollerade former från kambodjansksida. I finns inte mer att hämta i fråga omavgörande observationer och slutsatser beträffandeSveriges politik gentemot under denna tid.Att tillsätta en kommission för att reda ut vad densvenska regeringen visste om folkmordet i Kambodja1976 är därför enligt min mening inte påkallat. Störredelen av det aktuella materialet är redan offentlig-gjort.Låt mig säga att folkmordet som begicks iKambodja 1975-79 var en tragedi som inte kan för-dömas nog. Jag beklagar djupt att det inte avslöjadespå ett tidigare stadium.Anf. 17 ():Fru talman! Jag tackar utrikesministern för svaret.Jag vill knyta an till de allra sista orden i svaret.Det här var en tragedi, ett av de mörkaste kapitlen imänsklighetens 1900-talshistoria. Vid sidan av någraandra diktatorer och massmördare framstår Potsom en av de absolut värsta folkmördarna under detårhundrade som håller på att ta slut.Sverige hade en unik position gentemot PotsKambodja på det sättet att våra diplomater släpptesin. av gjordes tre besök avsvenska diplomater. Man kan diskutera huruvida detär en tät trafik, men faktum är att inget annat landhade motsvarande möjlighet. När de här diplomaternakom ut skickade de rapporter, och de gjorde också enhel del tidningsuttalanden. Det internationella intres-set var stort, och de gjorde mycket häpnadsväckandeuttalanden.Det var ju nämligen så - jag minns själv den därperioden - att det kom olika rapporter från Kambod-ja. Å ena sidan extremt alarmerande: Det pågårmassmord! Å andra sidan: Det är inte så farligt. Desvenska diplomaterna bekräftade den senare versio-nen, och detta framstår därmed som ett oerhört mörktkapitel också i svensk utrikespolitisk historia.Jag tror naturligtvis inte att andra rapporter på ettpåtagligt sätt hade kunnat ändra historiens gång iKambodja, men man vet inte om omvärldens reaktio-ner mot hade kommit tidigare och varittydligare om det svenska hadeagerat annorlunda. Därför är det här en väldigt viktigdiskussion.En bakgrund är det brev som den dåvarande bi-ståndsministern, , skrev till ambas-sadör före hans första resa. Dess utgångs-punkt var en liknande debatt som den vi har här ,där en talare påstod att fördrivningen av människorfrån var ett fruktansvärt folkmord, en avde värsta händelserna i historien efter . Då skri-ver biståndsministern till ambassadör och sägeratt det skulle vara besvärande om sådana påståendenkom att prägla svensk biståndsdebatt. vet vi att detvar motdebattören till , nu framlid-ne redaktören , som hade rätt.Det var just så brutalt som han påstod. Då fram-står det som väldigt pinsamt, för att använda ett miltuttryck, att den anmodade ensvensk diplomat att åka till ett land med uppgift attförneka uppgifter som hade förekommit i debattensom visade sig vara fullständigt sanna.Statsrådet säger att nästan allt har offentliggjorts.Jag har här rapport. Det kommer inte attsynas i protokollet, men jag bläddrar nu i rapporten.Som vi ser är det väldigt mycket vitt. Utrikesdepar-tementet har valt att censurera mycket stora delar avrapporten. Jag måste därför på nytt fråga statsrådet:Är statsrådet beredd att göra mer än för atthela sanningen om politik gentemot Kam-bodja ska komma fram?Anf. 18 Utrikesminister ():Fru talman! Det här är ett område där det är vik-tigt att alla svenska partier som under den här perio-den satt i olika regeringar, inte bara svenska partieroch alla de partier som ingick i den svenska regering-en utan hela västvärlden, har en anledning att funderaöver varför man inte visste mer om vad som skedde iKambodja. Det var ett oerhört slutet samhälle, för-modligen det mest slutna samhälle som vi någonsinhar upplevt, precis som säger.Svenska diplomater under olika regeringar var därtre gånger. Jag tror inte att de fick en rättvisande bildalls av situationen i . Det kanske man inteheller ska begära efter tre besök.Vi har offentliggjort i princip allt. De blanka si-dor, som pekade ut, det tror jag LarsLeijonborg också vet är samtalsuppteckningar med nulevande och aktiva kambodjanska politiker, som ienlighet med UD:s praxis inte har lämnats ut. Allaslutsatser, allt vad den visste ärdärmed offentliggjort.Sedan tror jag, fru talman, att vi verkar ha upp-fattat beskedet från den dåvarande svenska bi-ståndsministern väldigt olika. Hennes besked varockså varför det inte utgick något bistånd. Man hadesagt till kambodjanerna att man eventuellt var bereddatt lämna humanitärt svensk bistånd. Men man villegöra en biståndsresa. Man ville inte betala ut bistån-det, och det var också det som jag uppfattade att bi-ståndsministern syftade på när hon sade att man inteville ha debatten om ett utbetalat bistånd. Man villeinte betala ut biståndet.Det är också viktigt att komma ihåg vårt gemen-samma ansvar för hur Pot-regimen sedan be-handlades. Västvärlden var faktiskt med och röstadein Pot-regimen i FN . Man för-dömde då inmarsch som brott mot Kam-bodjas suveränitet, men vi hade inte tillräckligt tydli-ga avståndstaganden från Pot.Tyvärr kan vi bara konstatera att de svenska rege-ringsrepresentanterna verkade halika dålig information som sina europeiska och ame-rikanska motsvarigheter. Det har de i efterhand djuptbeklagat. Vi ska, tycker jag, dra slutsatsen hur viundviker så här dålig kunskap . Det hand-lar om ett gemensamt ansvar för att t.ex. ta flykting-ars berättelser på allvar. Det handlar om ett gemen-samt ansvar för hur man följer upp en diktators över-grepp. sitter på FN:suppdrag på ett MR-centrum i för att geutbildning i mänskliga rättigheter, för att hjälpa till attutbilda jurister och för att hjälpa de FN-jurister som vill få till stånd en krigsförbrytartribunal för attockså döma de ansvariga för folkmorden.Anf. 19 ():Fru talman! Jag instämmer naturligtvis helt i densenare delen av utrikesministerns synpunkter på hurvi ska agera . Det finns all anledningatt ha högsta tänkbara demokratiprofil, mänskligarättighets-profil i den svenska utrikespolitiken. Såda-na här historiska tillbakablickar har ju den relevansenatt de kan påverka aktuell svensk politik. Vi har fort-farande en debatt om svensk utrikespolitik, hurmycket vi ska samverka med andra länder och vilkendemokratiprofil vi ska ha t.ex. i vår biståndspolitik.Därför är det väldigt viktigt att ibland också analyseraskeenden i vår historia.När jag har föreslagit en kommission har jag varitväl medveten om att satt enborgerlig regering, t.o.m. flera borgerliga regeringarde kommande åren. Det är rent av sannolikt, somutrikesministern påpekar, att det går att i dagens be-lysning hitta fel också i deras agerande. Men jagtycker inte att man ska ha skygglappar av det skälet.Jag antar att hänsynen till de borgerliga partierna inteheller var något huvudargument för utrikesministernsavvisande av en kommission.Det är riktigt, som utrikesministern säger, att desvenska diplomaterna naturligtvis inte fick se alltunder sina besök. Men det hindrade dem inte från attgöra mycket långtgående uttalanden. Det har före-kommit påståenden från flyktingar att det var omfat-tande avrättningar. Det avfärdade ambassadör orden: De behöver arbetskraft. De kan av detskälet inte avrätta personer. Varför skulle de avrättaen massa personer? Den medresande diplomatenuttalade: "'För kambodjanerna är det här inte alls såmärkvärdigt som det framställs i väst.' Artiklar omblodbad i 'bygger på uttalanden som miss-förståtts och vantolkats'." Lund-vik motiverade de brutala deportationerna frånPhnom Penh som en landsbygdens seger över staden.Detta var ett uttalande i Vietnambulletinen nr 2 1976.Det faktum att de inte fick se hela sanningen hind-rade dem inte från att göra mycket långtgående utta-landen. Det kommer fram nya fakta. Detvar en radiodokumentär för sedan där en jour-nalist hade grävt fram ett antal fakta.Jag får naturligtvis tro utrikesministern på hennesord. Jag hade inte hört den uppgiften förut att skälettill att så här mycket var borttaget ur rapporten var attdet var uppgifter från en nu levande person. Men jagmenar att det är så viktigt att vi får fram sanningenoch vad som låg bakom de svenska regeringarnasagerande, att man bör överväga att offentliggöra alltmaterial. Jag vill verkligen vädja till utrikesministernatt överväga frågan på nytt därför att det har ettmycket stort värde att hela sanningenom Kambodjapolitik kommerfram.Anf. 20 Utrikesminister ():Fru talman! Jag tycker definitivt inte att vi ska hanågra svenska skygglappar när det gäller vad vi hargjort i . Vi ska komma ihåg att även om detvar ett par besök är det fortfarande väldigt begränsat.Jag tycker också att det är viktigt att vi frågar oss:Vad visste resten av världen, framför allt den delen avvärlden som hade väldigt stora underrättelsetjänster?Varför reagerade inte de tidigare? Varför var de intemed och lämnade rapporter? Det måste ha funnitsunderrättelserapporter långt innan man fick de härtydliga signalerna om hur fruktansvärt utvecklingen iKambodja hade varit.När det sedan gäller kommissionen är skälet tillatt jag inte velat ha en kommission inte skygglappar,utan det finns nog inte mera att hämta när det gällervad som skett i den svenska Kambodjapolitiken,eftersom allting i princip är utlämnat. Jag gör gärnaen prövning till av uttalandena och samtalsuppteck-ningarna med den kambodjanska politikern. Jag skagärna se till att det blir offentligt ifall jag har någonmöjlighet enligt vår praxis. Men det kommer hellerinte att bidra till någon mer kunskap om vad somskedde och hur det kunde ske utan att västvärlden reagerade.Fru talman! Som jag sade får vi dra lärdomar förframtiden. Vi är med och stöder FN:s arbete i dag,bl.a. för att se till att man i ett land som Kambodjaarbetar med att följa upp den gamla diktaturen, medatt utbilda människor i mänskliga rättigheter och medatt försöka att få till stånd en krigsförbrytardomstolsom kan döma de skyldiga.Det är också viktigt att vi väldigt tydligt agerar ti-digt när vi ser brott mot mänskliga rättigheter. Dettaär också en viktig del av den svenska utrikespolitiken.Regeringen brukar ha ett gott samarbete med allapartier i riksdag när det gäller att vara tydligoch påtala brott mot mänskliga rättigheter.Vi kan också se att vi har större möjligheteratt agera och få kunskap än vad vi hade för 25 årsedan, inte minst genom att det på detta område finnsen ny teknik som gör att vi har betydligtlättare att få information.T.ex. senast i samband med kriget i Kosovo kundevi mitt under brinnande krig via Internet få rapporterfrån personer som befann sig mitt inne i krigszonenoch före kriget mitt inne i Kosovo när det begicksövergrepp mot de mänskliga rättigheterna. Här har viett gemensamt ansvar för att se till att vi i framtidenreagerar på alla de informationersom vi kan få.Anf. 21 ():Fru talman! Jag har en känsla av att nuhar en utrikesminister som har ett starkt engagemangför demokrati och mänskliga rättigheter, och det ärmycket bra. Det är kanske inte vi som borde föra denhär debatten, men jag för den delvis här därför att jagvet att det finns personer i som fortfarandehar dessa skygglappar som jag talade om. För att deska bli varse t.ex. vilka förbrytelser mot mänsklighe-ten som har skett i kommunismens namn är det vik-tigt att detta skede i historia lyfts fram.Det är av intresse att se hur demokratierna hante-rar information om förbrytelser mot mänskliga rättig-heter. 1900-talets historia handlar ju tyvärr inte baraom massmördare och diktatorer utan den handlarmånga gånger också om hur demokratierna har valtatt se mellan fingrarna vid brott mot mänskliga rättig-heter.Jag uppskattar att utrikesministern är beredd att pånytt pröva frågan om ett fullständigt offentliggörandeav det material som finns. Jag tror att det vore välgö-rande. På grund av de exceptionella omständighetersom detta handlar om kan det finnas anledning attifrågasätta praxis när det gäller sekretess. Det är av ettmycket stort intresse att så mycket av sanningen sommöjligt kommer fram här. Låt det som hände i Kam-bodja - precis som utrikesministern säger - bli enpåminnelse för oss att alltid stå upp för mänskligarättigheter i utrikespolitiken.Anf. 22 Utrikesminister ():Fru talman! Det finns frågor kvar som behöverbesvaras. Jag tror inte att vi i kommer attkunna besvara dem, men det handlar om hur man frånvästvärldens sida och det internationella samfundetkunde rösta in i FN . Varförreagerade inte länder med stora underrättelsetjänstertidigare på det som skedde i ?Låt oss gemensamt för framtiden se till att vi alltidvärnar mänskliga rättigheter, oavsett stormaktsintres-sen och oavsett ekonomiska intressen.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1999/2000:11 ombarnsoldaterAnf. 23 Utrikesminister ():Fru talman! har i eninterpellation ställt frågan om har övergivittidigare ståndpunkt att inga barn skatillåtas att rekryteras för att delta i väpnad konfliktoch strid samt om jag ämnar agera vidare i frågan.Innan jag svarar på frågan vill jag påpeka att ävenSocialdepartementet, som är ansvarigt för den berör-da , berörs av ärendet.Sveriges uppfattning kring barnsoldatfrågan äroförändrad och innebär att inga personer under 18 årska tillåtas rekryteras eller delta i väpnade konflikter.Vi deltar aktivt i förhandlingarna inom om ett till fakultativt proto-koll.Det svenska ordförandeskapet i arbetsgruppen ärytterligare ett tecken på vårt engagemang för frågan.Senaste exemplet på aktiva arbete är dennordiska utrikesministerdeklaration, som i augustiantogs på mitt initiativ vid ett utrikesministermöte iIsland. I denna deklaration slår vi fast att barn, dvs.personer , inte ska vara soldater och inteengageras i väpnade konflikter. Vi uttrycker ocksåvårt starka stöd för det arbete som görs inom FN föratt stärka barnens skydd i väpnade konflikter. Vi villha internationella regler som hindrar både stater ochväpnade grupper från att rekrytera och utnyttja barn,och vi vill att dessa regler ska gälla i både internatio-nella och interna väpnade konflikter.Vad gäller Internationella arbetskonferensen(), som berörs i interpellationen, behandlade den ijuni för ämnet barnarbete. Konferensenavslutades med att en konvention och en rekommen-dation om de värsta formerna av barnarbete antogs.Den enhälligt antagna konventionen förbjuderbl.a. tvångsrekrytering av personer för attanvändas i väpnade konflikter. Detta måste anses somett framsteg då , som bekant, baraslår fast en 15-årsgräns.Jag ämnar fortsätta att arbeta för att nå fram tillinternationella regler som klart och tydligt förbjuderatt personer rekryteras och deltar i väpna-de konflikter.Anf. 24 ():Fru talman! Jag vill naturligtvis börja med atttacka utrikesministern för svaret. Jag konstaterar attdet är kort och lite undvikande, men vi kanske harnågra minuter på oss att tränga djupare ned i proble-met.Hur kunde det bli så här, att under gick med på förslag att baraförbjuda tvångsrekrytering av barnsoldater? Och hurkan utrikesministern framhålla att detta var en fram-gång för svensk ståndpunkt?Låt oss försöka att reda ut vad det var som hände.Inför konferensen fanns det två förslag på bordet.Det var ett förslag från där det tydligt mar-kerades en 18-årsgräns. Sedan fanns det ett förslagfrån som var ytterst vagt i sin skrivning. Jag villtillägga att redan i det läget stod på sida.Så vidtog förhandlingar inför lyckta dörrar, ochman tvingades att försöka att hitta en samskrivningför att nå en kompromiss. Det var därför som jagreagerade mycket skarpt när man i pressmeddelandetfrån svensk sida lite lättvindigt skrev att beslutet varenhälligt. Det var det ju såtillvida att man skrev underkompromissen, men det var under mycket stor press.Från UD:s och sida vet manmycket väl hur starka påtryckningarna från varför att skulle skriva under. Ni stod inte pallför trycket. Ni svek övertygelsen, och jag anser att detvar därför att ni var rädda för de repressalier somkunde komma från . Det är klart att jag undrarvad ni fick i utbyte.Varför stödde ni inte , de afrikanska län-derna, , , , , ,, ? Hade ni gjort det innan förhand-lingarna började, hade situationen kanske varit liteannorlunda.Det kom ett pressmeddelande efter denna konfe-rens från en lycklig treklöver av kvinnliga ministrar.Där uttryckte man sin glädje över att nu fattatbeslut om förbud mot de värsta formerna av barnar-bete, mot slaveri, tvångsarbete, sexuellt utnyttjandeosv. Det var helt riktigt och det var ett efterlängtatbeslut. Men det står också i pressmeddelandet:"Dessutom innebär beslutet nu stopp för tvångs-rekrytering av barnsoldater. Genom beslutet kan nuFN:s barnkonvention som firar tioårsjubileum i höstfå ett värdefullt komplement. "Jag anser att detta pressmeddelande grovt undan-håller fakta när det gäller barnsoldater och manskönmålar verkligheten. Det hade varit ärligare atterkänna det misslyckande som det i själva verket var.Det hade varit på sin plats att uttrycka upprördhetöver att man från svensk sida fortfarande accepteraratt 15-åringar frivilligt tillåts delta i väpnade konflik-ter, såsom när barn från Kosovo lämnade svenskasommarläger och gick ut i väpnad konflikt.Fru talman! Problemet är att man inte alltid kanavgöra vad som är tvångsrekrytering och vad som ärfrivillighet. För många är död och svält det enda al-ternativet till att vara barnsoldat.En svensk flicka på ett rehabiliteringsläger förbarnsoldater i norra kontaktade mig efterILO-konferensen, och hon var mycket upprörd. Honlevde i verkligheten i norra talman! Jag undrar naturligtvis vad det varsom fick att gå med på , och förslag. Jag vill att utrikes-ministern här talar om vad det var som gjorde att maninte fullföljde tidigare ställningstagande.Anf. 25 Utrikesminister ():Fru talman!