prot · GM0942 · 1999-01-20 00:00:00 — Det visar också att alltfler tvingas att underallt leva på socialbidrag. Under 1990-talethar antalet hushåll som haft bidrag under 10-12 må-nader nästan tredubblats. Nästan 100 000 hushåll harlångvarigt socialbidrag. Detta har skett somkraven för att få socialbidrag kraftigt har skärpts.Kommunerna har fått ta ett större ansvar för med-borgarnas ekonomiska trygghet. Det är ett hot motkommunernas övriga verksamhet som vård, omsorgoch skola.Centerpartiet står inte bakom en riksnorm för so-cialbidragen. Vår främsta kritik riktar sig mot att detbefäster ett system med behovsprövade bidrag. Män-niskors ekonomiska situation och övriga levnadsför-hållanden granskas i detalj. Dessutom innebärriksnormen att det är staten som beslutar om storlekenpå riksnormen medan kommunerna får betala.Jag har en fråga till socialminister det inte nu läge att slopa riksnormen och i ställetinföra en grundpenning utan individuell prövning? Ärdet inte dags att låta socialkontoren återgå till sinursprungliga uppgift att vara samhällets ytterstaskyddsnät och låta det normala försörjningsstödetvara en statlig angelägenhet i stället?Välfärdssystemen skall utformas så att de blirlångsiktigt hållbara. Ett trygghetssystem skall vararobust, lättöverskådligt och det får inte finnas risk föratt det blir så omfattande att statens och kommuner-nas centrala uppgifter trängs undan.Ett nytt välfärdssystem måste bygga på nya tidersförutsättningar. Alltfler människor väljer att startaeget, vara egenföretagare, vara uppdragstagare elleratt ha flera anställda. Alla personer skall vara likakvalificerade till den grundläggande tryggheten. Detgår inte att bygga ett nytt trygghetssystem på förhål-landet arbetsgivare-löntagare.Centerpartiet har föreslagit en ny arbetslivs- ochohälsorelaterad försäkring. Det skall vara en allmän-försäkring som skall täcka oväntat inkomstbortfallunder de förvärvsaktiva åren. Det skall vara ett nytttrygghetssystem som skall ge grundtrygghet åt varoch en strax över socialbidragsnormen - en garanti-del.Därutöver skall det finnas en inkomstrelaterad delvars storlek är baserad på den inkomst man har somföretagare eller anställd. Den bör ge i ersättningvid arbetslöshet, sjukdom, arbetsskada och förtids-pension. I den här försäkringen skall arbetslinjen helatiden stärkas. Principen skall vara att arbete alltidskall löna sig mer än bidrag.Den som efter upprepade erbjudanden inte är be-redd att ta anvisat arbete skall kunna utförsäkras. Densom däremot utan egen förskyllan står utanför ar-betsmarknaden, t.ex. den som är sjuk eller på annatsätt är tillfälligt eller långvarigt oförmögen att för-sörja sig, skall omfattas av det generella systemet.Med välfärdspolitik, byggd pågrundtrygghetsprincipen, skapas en i verklig meninggenerell välfärd genom den ekonomiska tryggheten.Det innebär att betydande grupper av människor somi dag uppbär behovsprövade socialbidrag i stället fårdel av den generella grundtryggheten.Anf. 58 ():Fru talman! Rubriken på den här debatten är väl-färdspolitik. Jag tycker att det alltför ofta bara blir ensorts materialistisk diskussion om bidrag och denoffentliga sektorns storlek.För mig handlar välfärden så otroligt mycket omatt människor skall kunna bestämma själva. Man skallha makt över sin egen vardag och kunna bestämmaöver sitt eget liv. Då blir ju den viktigaste välfärds-frågan att ha jobb och egna pengar. Pengar kan ocksåbetraktas som något materiellt, men det handlar fram-för allt om att kunna vara den som styr och ställer isitt eget liv. Det handlar om att man inte skall varaberoende av någon överhets beslut.Vår liberala vision om jobb handlar just om indi-videns frihet och individens makt över sin egen tillva-ro. För att den här friheten och makten över den egnatillvaron inte bara skall bli någonting krasst, som vialltid anklagas för, och bara gälla de friska och starkakrävs det, för att många människor skall få del avdetta, gemensamt betalda insatser för att kunna skapafrihet.Friheten för en handikappad ungdom kan ju justvara att få en personlig assistent. För att en handikap-pad ung människa skall kunna gå på bio, kunna gå tilljobbet och kunna träffa kompisar som alla andrakrävs det en personlig assistent.För att friheten och makten över vardagen skallkunna gälla för en lågutbildad, invandrad kvinna somvill kunna ge sina barn en bättre framtid än vad honsjälv har kunnat skapa sig handlar det om att det finnsen skola - och kanske t.o.m. att hon får välja skola försina barn - som kan ge den bästa utbildningen medläxstöd, satsning på svenska och bra utbildning ibaskunskaper och att hennes barn får gå i förskolan.För den arbetslösa småbarnsmamman kan ju fri-heten och makten handla om att hon har barntillsynför barnen och att barnen får gå i en bra pedagogiskförskola. Om hon är utan jobb får barnen inte gå iförskolan, och om barnen inte går i förskolan får honinget jobb.För en äldre människa kan frihet och makt handlaom att färdtjänsten skall komma så själv kan passa den läkartid man har fått. Frihetoch makt kan handla om att både gamla människoroch deras anhöriga kan sova gott i vetskap om atthemvården faktiskt kommer på morgonen.Frihet och makt kräver därför välfärdstjänster. Vii vill självfallet att detta skall bli bättre.Det kräver fler skattebetalare och det kräver att kom-mun, landsting och stat, som har ansvar för detta,väljer att jobba med de riktigt viktiga sakerna - gör saker rätt och att man gör rätt saker.Socialdemokraterna valde att ägna den mesta de-len av valrörelsens diskussion om de här frågorna åtatt tala om mer statsbidrag. Vi stöder dessa extrapengar på grund av det som jag nämnde tidigare,nämligen att det fattas skattebetalare och att man intealltid gör de rätta sakerna. Både vi och människorruntomkring oss ser att mer statsbidrag inte räcker.Det krävs mycket mer.För att de människor som för sin frihet och makt ivardagen ytterst är beroende av de offentligt betaldavälfärdstjänsterna, t.ex. förtidspensionärer, vårdbehö-vande i alla åldrar, gamla människor och handikappa-de, säkert och tryggt skall veta att vi har råd meddetta, att detta är något som finns för dem och att deinte behöver oroa sig för detta, behöver vi en starkekonomi. Men vi behöver också en stark vilja.Bengt talade om att det behövs starkanypor i den ekonomiska politiken för att kunna för-svara mjuka värden. Det kan också uttryckas så att föratt kunna sköta välfärden måste vi vårda de väl-ståndsbildande krafterna.Jag upprörs mycket över att människor är fattiga.Jag upprörs nästan ännu mer över att människor somär fattiga också sitter fast i fattigdomsfällor och avsystem som vi har byggt upp hindras att ta sig ur sinfattigdom. Det gör mig nästan ingenting att folk ärrika, men det gör mig oerhört mycket att folk är fatti-ga och sitter fast i fattigdomsfällor. Jag vill bo i ettland där människor kan bestämma själva, där männi-skor så långt det är möjligt får samma förutsättningarmen där de faktiskt får möjlighet att välja att användadet på olika sätt och får göra olika saker. Då måste viframför allt få ett öppet , ett där viöppnar den nya arbetsmarknaden. Arbetsmarknadenär ogästvänlig mot människor. Ungdomar, invandra-re, människor med utländsk bakgrund sedan mångagenerationer ibland, och lågutbildade släpps inte in.Det utanförskapet ombildas till vanmakt.Fru talman! Den andra sidan av det här utanför-skapet är att vi får färre skattebetalare och att de somär skattebetalare får mer att betala. Arbete har blivitså dyrt att vi inte har råd att använda varandra. Vimänniskor har gjort oss själva för dyra för varandra.Människan skall ju skapa system till sin hjälp, systemsom skall vara redskap. har systemen i ställetblivit människans fiender. De har blivit hinder. Dåskall vi ändra på systemen. Systemen är till för män-niskorna, inte tvärtom. Därför tycker jag att det ärotroligt viktigt att vi sänker skatten på arbete, att vireformerar arbetsmarknaden så att vi kan släppa in deutestängda.Fru talman! Jag har just kommit tillbaka från enföräldraledighet. Det är underbart att få tillbringa entid, med ekonomin nästan opåverkad, med att enbartvara mamma. har min mellandotter haft sinpedagogiska förskola som hon älskar, och min sonhar kunnat delta i verksamheten på fritis, som helatiden följer upp och arbetar i samklang med skolar-betet. Varför kunde det här ske? Jo, därför att jaghade ett jobb innan att vara ledig ifrån. Därför fårmina barn den förutsättningen. Det är en skarp kon-trast att se det moderna klassamhället. Där skiljerman inte på arbetare och kapitalägare eller arbetareoch tjänstemän, utan där skiljer man på arbetare ocharbetslösa. Arbetslöshetens utanförskap förs vidaretill barnen. som jag har kunnat glädjas åtmina barns situation har jag känt skammen att andrabarn inte får vara med när fritis åker på utflykt ochtittar på det man har talat om på lektionen. Jag kankänna vreden över att andra barn inte får den skolför-beredelse och den pedagogik som mina barn får där-för att deras föräldrar inte platsar på arbetsmarkna-den.Rubriken på den här debatten är Välfärdsfrågor.Det handlar om så otroligt mycket mer än om pengar,bidrag och offentlig sektor. Det handlar om att låtafolk få bestämma över sitt eget liv, att göra makt övervardagen till någonting vardagligt och inte särskiltmärkvärdigt. Det handlar om att jobb och egen för-sörjning, inte minst för kvinnor, skall bli någontingsjälvklart.Fru talman! Man pratar om ekonomiskt oberoen-de. Det intressanta är att det betyder två helt olikasaker beroende på om det är män eller kvinnor. Eko-nomiskt oberoende män är oberoende av arbete. Eko-nomiskt oberoende kvinnor är sådana som inte ärberoende av en man utan kan klara sig själva.Jag blev ganska illa berörd när jag blevpåmind om att när talar om välfärdtalar han om den i termer av att lillgrabben kan få enny cykel och mamman kan få en ny vinterkappa. Jagkan tala om att mamman vill ha ett jobb, en rättvis lönoch bestämma själv vad hon skall köpa för sina peng-ar. Vi behöver inte mer av överhet, omhändertagande,projekt och klienttänkande. Vad vi behöver mer av ärrivna hinder, tilltro och fler möjligheter. Då får vi ettsamhälle med välfärd.Anf. 59 HANS () replik:Fru talman! Jag gillar det säger omatt det inte bara handlar om pengar. Välfärd handlarmycket om frihet. Då skall man riva hinder, sägerhon. Men många hinder på t.ex. en fri marknad ärägnade att skapa trygghet för människor.Karin säger att människor inte släpps in -unga och invandrare. Nej, ärdet korttidsjobb, deltidsjobb, lågavlönade jobb somofta inte uppfyller ett minimum av trygghet som gårtill ungdomar, invandrare och framför allt unga kvin-nor. Varför är ni i , som tidigare lade en såstor vikt vid ordning och reda och system som stärktearbetslinjen och rättvisan, och också hade en relationtill facket, emot att ha ordnade förhållanden? Varförvill ni enbart riva ned allt annat än det som är frimarknad? vet ganska väl vilka detgynnar och inte gynnar.Jag tycker mycket om och ställer upp på ambitio-nen i det säger, jag gillar det. Men delösningar som hon förordar är inte roliga att höra.Anf. 60 () replik:Fru talman! Under föregående år minskade antaletmänniskor som försörjde sig som egenföretagare med1 200 personer. Det är en siffra på att villkoren fördem som skapar välståndet inte är tillräckligt bra i dethär landet.När jag talar om att riva hinder handlar det om attriva sådana hinder som hindrar människor från attkunna komma in på arbetsmarknaden och från attkunna vara med och försörja sig själva. De nya jobbsom skapas är ofta på det sättet en spegel av att sys-temen håller människor utanför. Arbetsgivare, inteminst kommuner och landsting, är väldigt stora nytt-jare av det här med vikariat och utanförskap. För demsom står utanför finns det ingenting därför att regel-verket håller människor utanför snarare än innanför.Systemen är inte till för att leva sitt eget liv, utanverkligheten förändras. Då måste vi vara beredda attförändra regelverk och annat så att det tjänar männi-skan. Jag kan ta ett mycket konkret exempel.Jag förordar en ny modern arbetstidslag som gördet möjligt för folk att hitta mycket bättre lösningar ibalans med arbetsgivare och arbetstagare, i stället föratt ha det som att man antingen är inne i ett steltsystem eller man står helt utanför. Jag kan räkna uppexempel på område efter område.Anf. 61 HANS () replik:Fru talman! Det är tur att replikomgången räddarKarin . Jag tror inte att det blir så lätt att räknaupp dem. Jag har nämligen följt politikunder senare år. Jag tycker att ni avlägsnar er frånrealiteten. Realiteten är att alltfler, just de gruppersom nämnde, tappar i välfärd och blirallt otryggare.Jag delar uppfattningen att vi inte skall ha rigidasystem som håller folk ute. Vi har system somfår mindre och mindre inverkan på arbetsmarknaden,och marknaden verkar alltmer fritt. Det leder till alltstörre otrygghet. Det leder till allt större lönediskri-minering. När vi tar initiativ till att i positiv andaunderstödja jämställdhets- och jämlikhetsåtgärder ochhävda arbetslinjen och bekämpa lönediskrimineringenär det väldigt svårt att få med hela vägen,även om ni i princip talar om de liberala principerna.Det räcker inte, . 62 () replik:Fru talman! tror kanske att deförslag som förordar och ibland fårigenom gynnar jämlikhet och gör att folk får bättrevillkor. Men vi ser att löneskillnaderna mellan kvin-nor och män ökar med er politik. Med er politik ökarotryggheten på arbetsmarknaden, framför allt förmånga stora kvinnogrupper.Det finns otaliga undersökningar som visar bl.a.att kvinnor som jobbar inom privata alternativ inomden offentligt finansierade välfärdssektorn både harbättre betalt och trivs bättre på jobbet. Det tycker jagär en bra trygghetsreform som är bättre både för demsom nyttjar tjänsterna och för dem som jobbar där.De som biter sig fast i systemen i sig och tror atthöga murar kan hålla människor kvar på en arbets-marknad som inte fungerar är fel ute. Vad vi behövergöra är att skapa en arbetsmarknad där så mångamänniskor som möjligt kan finna ett jobb och enfödkrok och kan vara med och betala skatt så att desom verkligen behöver de offentligt betalda tjänsternaoch servicen kan känna sig riktigt säkra på att det härfungerar.Anf. 63 PER ():Fru talman! Det behövs en solidarisk världsord-ning och en rättvis resursfördelning om livet skall haen chans på det här klotet. Det behövs respekt för alltlevande och framför allt förståelse för de icke för-handlingsbara gränser som naturen sätter. Det behövsen stark solidaritet med alla människor i världen ochmed framtidens generationer. Detta handlar solidariskvälfärd och mitt anförande om.Självklart måste vi börja här hemma med att ska-pa arbeten, sänka arbetstiden och genomföra en grönskatteväxling, förbättra vården, skolan och omsorgensamt minska de ekonomiska och sociala klyftorna ochskapa rättvisa för inte minst de nya svenskarna. Menperspektivet, fru talman, måste vidgas. Vi måste höjablicken över nationsgränsen, över den växande EU-muren och våga se den fattiga befolkningen på jordeni ögonen, dem som flyr för sina liv från svält och demsom inte orkar.Vi lever på gräddhyllan i världen. Det är vi somhar resurserna, tekniken, och det är vi som har råd.Det är vi som måste sträcka ut den hjälpande handen.Det är vi som måste avstå i rättvisans namn.Vi har snärjt in oss i tron att allt kan värderas ipengar och att ett ständigt ökat konsumerande äreftersträvansvärt när det i stället på lite ärförödande för överlevandet, även för oss själva.Hushållningen av våra gemensamma resurser harexploderat, naturens gränser ignorerats och obalanseni världen är i det närmaste total när det gäller tillgångoch efterfrågan på livsmedel och livsviktiga förnö-denheter. Vi är helt enkelt tvingade att återfinna ba-lansen.En ständig ekonomisk tillväxt är inte möjlig. Inteens en grön tillväxt, som vi i förordar, ärgränslös. De förnybara resurserna kräver stram hus-hållning för att räcka till för alla, och det gäller deändliga resurserna i än högre grad.Vad vi borde eftersträva är en dynamisk balansmellan oss och alla organismer på jorden där vi var-samt kan nyttja de förnybara resurserna och skapa enrättvis fördelning, så att alla ges möjlighet till ettvärdigt liv. Livet är ju till för allt levande, det är intebara till för oss människor.1,3 miljarder av jordens befolkning lever iextrem fattigdom. Drygt 26 miljoner dör enbart avfattigdom varav de flesta är barn. Livsme-delssituationen för dessa medmänniskor är sedanlänge ohållbar, och den blir bara värre. Vattensitua-tionen är katastrofal i deras regioner liksom den på-gående miljöförstörelsen.Det undgår väl ingen att vi har försatt oss själva iett kemiskt fullskaleexperiment som infiltrerar helalivscykeln och drabbar allt levande. De fattiga drab-bas värst och barnen drabbas förstås först. Marknadentar givetvis inga ekologiska och sociala hänsyn. Tilldetta måste vi förhålla oss i våra dagliga diskussionerhär och i alla beslut och vid alla ekonomiska över-väganden. Vi kan inte låtsas om att vi inte är en delav detta.Vad som behövs är något av en mental revolution,en kulturell och socialekologisk synvända som kanlyfta oss ur och bort från snäva och inskränkta per-spektiv. Det är dags att sätta globala överlevnadsetis-ka hänsyn på den nationella dagordningen och dis-kutera nödvändiga begränsningar i produktion ochkonsumtion. Det är dags att konkretisera ett rättvistmiljöutrymme, dvs. det resursutrymme som vi kan geoss rätt att ta i förhållande till den övriga världen ochutan att det sker på andras och framtidens bekostnad.Jag föreslår att regeringens nytillsatta tillväxt- ochmiljögrupp definierar det rättvisa miljöutrymmet ochanvänder det som kontroll och avstämningsvärde iarbetet för en grön tillväxt.På det internationella planet borde vi initiera att år2000 blir den rättvisa resursfördelningens år ochsedan aktivt driva på arbetet med en solidarisk sane-ring eller avskrivning av de fattiga ländernas skulder.FN uppskattar att en generell sådan avskrivningskulle rädda cirka sju miljoner barns liv . Ärinte detta anledning nog? frågar jag mig.I dag är biståndet, u-hjälpen, genom olika avtalofta i slutändan i stället en nettoöverföring från bi-ståndstagare till biståndsgivare, alltså ett slags i-hjälp.Detta är givetvis oacceptabelt. Vår solidariska resur-söverföring för att öka balansen måste bygga på lokaloch regional självtillit och självförsörjning i , alltså hjälp till självhjälp. I detta samman-hang ter sig biståndsmål som oerhört futtigt,ja, som en välgörenhetsskärv. Det behövs solidariskakrafttag och en internationell överenskommelse av enhelt annan dignitet.Av de som satsaspå energiinvesteringar handlar långt över90 % om fossil energi. Detta är fullständigt horribeltmed tanke på de kunskaper som vi har om växthusef-fekten och om den giftiga livsmiljö som olja, fossiloch gas skapar. uppgår stödet till miljövän-lig energiproduktion bara till 200-300 miljoner dol-lar.Fru talman! Det behövs en global synvända, ettskifte av grundläggande tankemönster framför alltbland världens makthavare inför det nya årtusendet.Vi här i med vår teknik, med vår forskningoch våra möjligheter kan gå i första ledet och drivaresursfördelningsfrågan som den viktigaste frågan iFN. Vi måste hjälpa till med s.k. teknikhopp, dvs. attkomma förbi de dåliga teknikstegen, våra egna miss-tag, och förmedla den återerövrade insikten om lång-siktig social och ekologisk hållbarhet. Jag tror att detär den chans som vi måste ta för att undvika just englobal ekologisk kollaps.I förbrukar vi upp till tio gånger mer änvad som är ett rimligt, rättvist miljöutrymme. Detfinns ingen anledning för oss att vara särskilt stolta.Också vi överskrider ständigt gränserna för vad natu-ren och framtiden tål.Jag anser därför att det är dags att förstärka detnationella Agenda 21-arbetet med en permanent kon-sument- och livsstilskommitté, som identifierarmisstagen och som kan ge utvecklingsmöjligheterinom såväl de nationella som de internationella soci-ala och ekologiska gränserna, de gränser som vi imångt och mycket har blivit blinda för, och att inspi-rera oss att ta ett ökat personligt ansvar, ett störreengagemang och visa ökad solidaritet.Vi måste utveckla kretsloppssamhället, den mil-jövänliga tekniken och inrikta oss på förnybara ener-gikällor för att successivt och påbörja av-vecklingen av den livsfarliga kärnkraften och mini-mera uttaget av farliga metaller och fossil energi urjordskorpan.Vi måste hejda den sanslösa konsumtionen ochbesinna den livsstil som vi har utvecklat här i väst-världen. Vi måste helt enkelt höja blicken och seeffekterna och ta ett större ansvar.Fru talman! Välfärd handlar i stor utsträckning omhur barnen har det här hemma och ute i världen. Detär barnen som alltid råkar värst ut. Det är barnen sområkar ut för kemikalierna, allergierna, de obotligasjukdomarna, krigen, ovärdigheten och svälten. Ochdet lilla barnet är som den känsligaste kompassnål.Nålen kanske darrar, men vart den pekar går det inteatt ta miste på.För att stärka arbetet för en solidarisk välfärd an-ser jag att man i skolan från första till sista studieårbör ha ett övergripande och obligatoriskt ämne omlivet - låt oss kalla det för livet på jorden - somhandlar om grundläggande livskunskap, alltifrån denmest basala och praktiska överlevnadskunskap tillindividuell personlig utveckling, våra behov, balan-sen i naturen, om kretsloppet och global solidaritet,dvs. om livets hela spektrum. I grunden handlar vårnärvaro här på jorden om att överleva och just därförsamsas om och hushålla med de gemensamma resur-serna.Fru talman! : Varför inte låta idén om detgröna och rättvisa folkhemmet bli starten för någotstörre, för en verklig solidaritet med hela världen nuoch ? Den frågan skickar jag vidare tillsocialministern.Anf. 64 () replik:Fru talman! Jag blir mörkrädd när jag hör Per La-ger i talarstolen. Han tror att välfärd är någon form avnollsummespel, att någon måste bli fattigare för attnågon annan skall få det bättre.Vi ser och kan lära av historien att i de länder därman har valt marknadsekonomi och där man inserbetydelsen av en god ekonomisk tillväxt får folkfler-talet det bättre.Men det är klart att förespråkar enpolitik som är emot tillväxt, så egentligen är kanskePer Lagers anförande väldigt logiskt.Låt mig bara ge ett kort exempel för att förklaraför Per vad tillväxt betyder.En 22-årig sjuksköterska tjänar knappt15 . Hade vi i haft en nor-mal tillväxt på skulle hon ha dubbeltså mycket i månadslön. Fråga hennes arbetskamrat i40-årsåldern vad det skulle innebära att ha imånadslön i stället för de futtiga som honhar !Anf. 65 PER () replik:Fru talman! Vad jag talar om är att vi skall höjablicken utöver nationsgränserna och se hela jordklo-tet, se till det behov som vi har av att balansera resur-serna i världen. Det är ett helt annat perspektiv. Islutändan är detta ett nollsummespel. Det går nämli-gen inte att ha en tillväxt utöver de gränser som natu-ren sätter.Men här hemma, , handlar det givet-vis också om rättvisa. Den utjämning som bör ske avde ekonomiska resurserna går just i den riktning sombl.a. De lågavlönade är för lågtavlönade och de högavlönade är för högt avlönade.Det finns ingen rättvisa när det gäller lönerna i Sveri-ge.Anf. 66 () replik:Fru talman! Med det synsätt som Per harmåste ju vissa befinna sig på stenåldern för att detskall gå bättre i andra länder. Detta är ju helt befängt,Per Lager.Jag är bekymrad över att Socialdemokraternatvingas samarbeta med ett parti som har den synen påvälfärden och den synen på hur man kan se till attmänniskor runt om i världen kommer ifrån den fattig-dom som gör det svårt för så många miljoner männi-skor att kunna klara av sin vardag.Det är marknadsekonomi och en ekonomi medöppna gränser som är grunden för välfärd och grun-den för att bli av med fattigdomen.Anf. 67 PER () replik:Fru talman! , det är ju just mark-nadskrafterna som skapar den situation som råder ivärlden. Jag förstår inte hur man kan se den i så blåfärger. Det är ju fruktansvärda situationer som råderute i världen.