prot · GN0920 · 1999-10-27 00:00:00 — Det finns säkert många tillfällen för oss attåterkomma för att diskutera hur vi når en skola föralla. Den här debatten handlar till stor del om hur defunktionshindrade eleverna också ges möjlighet att blidelaktiga i en skola för alla.Det yttersta ansvaret för alla elever - då menar jagalla elever - vilar på kommunerna. Statens roll är attstödja kommunerna med kunskap, kompetens, resur-ser m.m. Men , när man ser att kommunerna intenår upp till de högt satta målen om att forma en skolaför alla kan man se olika sätt att ta sig an problemet.Ett angreppssätt skulle kunna vara att man konstateraratt kommunerna aldrig kommer att klara av en del avde mest funktionshindrade eleverna. Det gäller kan-ske särskilt de minsta kommunerna. Det är orimligtatt tänka sig att de skulle ha kompetens för att kunnamöta elever som bara dyker upp en gång . Lösningen måste i det här fallet vara att statentar ett större och tydligare ansvar för den här elev-gruppen. En fortsättning på det resonemanget ledertill frågan hur vi ska hantera andra brister inom denkommunala skolan. Är det rimligt att staten tar ettstörre och tydligare ansvar för andra elevgrupper,t.ex. rörelsehindrade, dyslektiker och utvecklings-störda? Hur stora statliga specialskolor med internatoch riksintag behövs då? Det här synsättet leder i sinförlängning till just den segregering och isoleringsom handikapprörelsen envist och länge har bekäm-pat.Ett annat och från min synpunkt mer konstruktivtsätt att angripa problemet, dvs. att den kommunalaskolan inte klarar av det uppdrag den har, skulle varaatt det i En skola för alla är viktigt att elever medfunktionshinder ges möjlighet att på samma sätt somalla andra elever bo nära sina föräldrar. Det är ocksåviktigt att kunskapen, kompetensen och inte minstbemötandet verkar för delaktighet och gemenskap.Staten får i det perspektivet en stödjande och biståen-de roll. Genom utbildning, fortbildning, stödjandeorganisation, lagstiftning m.m. kan staten dela ansva-ret för de elever som bäst behöver resurser av olikaslag. Utgångspunkten måste vara att den enskildeelevens specialpedagogiska behov ska styra utform-ningen av skolans insatser. I det sammanhanget kanexempelvis de resurscenter som enligt förslagen skautvecklas fylla en viktig funktion.Detta synsätt innebär också större möjligheter tillett gott stöd från kommunens sida den dag då skolti-den tar slut för den funktionshindrade. Då, om inteförr, måste kommunen ta ett stort ansvar, vare sigeleven gått i statlig specialskola eller i kommunalskola.Fru talman! Förslaget om elever med funktions-hinder löser inte alla problem. serförslagen som ett steg mot att försäkra elever ochungdomar med funktionshinder en rätt till stöd, gelikvärdiga villkor och verka för en utbildning av godkvalitet. Förslagen ska naturligtvis ses i samband medandra förslag som rör de funktionshindrades rätt tilldelaktighet i samhället. Väsentliga delar i detta utgörsav de resurser som kommunerna har och en lagstift-ning som garanterar rättigheter.Vänsterpartiet kommer, i motsats till en del av departier som kritiserar betänkandet, att fortsättaarbeta enträget för att kommunerna ska ges mer re-surser och rättighetslagstiftningen på bl.a. handi-kappområdet stärkas. En hörnsten i svensk handikap-politik måste enligt vara att så långtsom möjligt erbjuda de funktionshindrade barnenmöjlighet till en anpassad utbildning i hemkommunenoch en rätt att i likhet med andra barn kunna bohemma med sina föräldrar.Fru talman! Jag vill gärna avsluta med att ge enpersonlig vinkling på debatten här . En del andrahar gjort det. Det handlar om , i en av landetsminsta kommuner, som var uteoch cyklade . Olyckan var fram-me, och skadades mycket svårt. Han svävademellan liv och död . klaradesig men med mycket svåra bestående skador. Spasti-citet, grava synskador, grava talskador och stora min-nesluckor är några av de saker som kom och kommeratt följa genom livet.När det blev klart att skulle in i skolan igenstartade diskussionen i kommunen omhur man skulle ordna det. Att man skulle ordna detvar det aldrig någon tvekan om. Genom att snabbt tarätt på den kunskap och kompetens som fanns ikommunen kunde man också snabbt få veta vad manbehövde hjälp med. Alla berörda, dvs. även de utan-för skolan, engagerades. En av de viktigaste frågornavar den om assistent. Genom samverkan och utbild-ning lyckades man ordna den frågan på ett bra sätt.Många var de gånger då kommunen behövde hjälpoch stöd utifrån, t.ex. expertkompetens. Nästan likamånga gånger hoppades man på en samordning av deresurser som fanns utanför kommunen. Resursernaoch kunnandet fanns , men tyvärr allt-för splittrat. Genom att ta ett helhetsgrepp lyckades ialla fall kommunen samla sina resurser och tillsam-mans med föräldrarna, och framför allt själv, setill att fick möjlighet till en bra skolgång påhemmaplan.Om man ska tala om en båda-vinner-strategi, somman ibland gör, är ett gott exempel på det. Deklasskompisar som fick förmånen att följa ge-nom skolan har getts en livskunskap och en männi-skokunskap som man bara kan önska att alla eleverfick. Naturligtvis finns det mycket som kunde hagjorts bättre. Många var de som sade att det här gårinte. En lärdom är att med en grundinställning, ellervarför inte använda begreppet bemötande, hos hem-kommunen och ett rätt utformat stöd utifrån går detatt göra en skola för alla - en skola även för Kalle.Kalle är nu och har efter Rh-gymnasium ochfolkhögskola i valt att flytta hem till sin lillahemkommun. Han har en trevlig lägenhet, praktiserarför närvarande i två företag och har tre assistentersom enligt honom själv fungerar bra. Visst är livetbesvärligt för , men för det mesta trivs han. Jagpratade själv med honom och vetdärför att jag får använda honom som exempel -ett exempel på att det faktiskt är möjligt!Avslutningsvis menar jag att genom de förslagsom finns i det här betänkandet görs det än mer möj-ligt för fler av sort runtom i landet att få rätttill en skola på hemmaplan, rätt till en skola för alla.Men detta yrkar jag bifall till utbildningsutskottetsförslag.Anf. 91 (m) replik:Fru talman! beklagar sig överatt debatten framför allt handlar om specialskolor ochinte om de många elever som utredningen och ävenpropositionen berör. Det är ju så i en demokrati attdet är mest intressant att prata om det man faktiskthar olika uppfattningar om. Det är i andra system somman brukar ägna sig åt att prata om sådant som intehar någon betydelse. Vi är väldigt överens om nöd-vändigheten av att öka insatserna för information ochannat visavi kommuner osv.Men eftersom debatten om de här specialskolornaär lite förvirrad har jag ändå två konkreta frågor somjag skulle vilja ha svar på. Efter att ha lyssnat påskolministern skulle jag vilja veta om Vänsterpartietanser att och ska avvecklaseller om de ska bli kvar. Vad är det som gäller i detförslag som ni nu gemensamt lägger fram? Skolmi-nistern hävdade ömsom att de skulle avvecklas, öm-som att de skulle bli kvar. Om jag förstod LennartGustavssons inlägg rätt anser han att specialskolor ärett hinder mot integration och delaktighet. Jag skullealltså vilja veta: Vad är det som gäller i det som nuföreligger?Det andra jag vill veta är: Om jag har tolkat dethela rätt och alltså anser att special-skolorna är något slags hinder mot integration ochdelaktighet, hur motiverar då attjust hörselskadade och döva elever ska erbjudas ut-bildning i specialskola?Anf. 92 () re-plik:Fru talman! Vad som finns i förslaget är en av-veckling av de fasta skoldelarna vid ochHällsboskolan. Detta ställer sig bakom.I stället pratar vi om en utveckling av resurscenter-delen. Den frågan anser jag mig därmed ha besvarat.Sedan var det en fråga om de döva och hörselska-dade: Hur ser vi på det faktum att man behåller speci-alskolorna för den gruppen? Då vill jag påminna omatt förslag gick ännu längre.Man ville ha en kommunalisering även av skolornaför döva och hörselskadade. Under resans gång, vil-ket jag sade i mitt anförande, har man tagit till sigsynpunkter och argument och landat på att special-skolorna för döva och hörselskadade behövs också ifortsättningen.Anf. 93 (m) replik:Fru talman! Det är inte ofta som och jag blir överens. Jag tror dock att den tolk-ning jag här fick, dvs. att det nu handlar om avveck-ling av den fasta skoldelen och utveckling av resur-scenterverksamheten, är den som faktiskt gäller ipropositionen. Så uppfattade i alla fall majoriteten iutskottet det. Därmed är inte heller det skolministernsade om att skolan blir kvar sant. Man kan få en vissutbildning på ett resurscenter, men det är ju inte enskola.Sedan är det intressant att man under resans gånghar insett behovet av specialskola för döva och hör-selskadade. De talstörda har väl då haft svårare attgöra sin röst hörd. Det går nämligen inte att hävda attteckenspråket utgör skillnaden, eftersom gravt tal-störda barn - och många andra handikappade med,för den delen - använder just teckenspråk för attutveckla sin kommunikationsförmåga. Jag konstateraralltså att detta inte är något bra argument. Men det ärnaturligtvis intressant att notera att majoriteten ändåtog till sig något av den kritik som de ursprungligaförslagen möttes av. Det är i alla fall ett steg på vä-gen, men det är ingen logisk argumentation för attgöra på det ena viset för en del och på det andra visetför andra. Det är en halvmesyr ni har åstadkommit.Anf. 94 () re-plik:Fru talman! Huruvida det är en halvmesyr, ennödlösning eller någonting annat vet jag inte om viska gå in och diskutera under den här korta replikti-den.Jag vill först bara kommentera detta med huruvidaskolan blir kvar eller inte. Det är i så fall upp tillministern och upp till mig att göra denna tolkning avhur man vill se på det hela. Jag har gjort den tolkningsom jag gjorde: Vi avvecklar den fasta skoldelen påEkeskolan och . Vi går vidare och byg-ger upp en resurscenterverksamhet med möjlighet tillvisstidsvistelse.Sedan pratades det om de gravt talskadade barnen.En av anledningarna till att vi har landat i att Hällsbo-skolan ges och att vi faktiskt gör mer -det finns medvetna satsningar på att öka kunskapenoch kompetensen om just de gravt talskadade barnen- är att det där finns mycket att utveckla i fråga omkunskap och kompetens. Därför gör man en medvetensatsning på det här, eftersom vi vet att vi där behöverbygga upp mer av kunskap.Anf. 95 () replik:Fru talman! Om man avvecklar en skola är det juinte så mycket utrymme för tolkning. Det är klart attLennart har rätt, den här skolan avrättas,jag menar avvecklas. Men man kanske också kansäga avrättas.När det gäller orden om utveckling av resurscent-rum finns där naturligtvis många intressanta ochpositiva tankar. Problemet är att det i förslaget, såvittjag ser, inte finns några som helst garantier för attkommunerna kommer att utnyttja dessa resurscent-rum på ett likvärdigt sätt så att funktionshindrade iolika kommuner kommer att få likvärdig behandling.Eftersom tog upp alla insatsersom är viktiga när skoltiden tar slut vill jag än engång påminna om att handikappreformen har urhol-kats . Rätten till personlig assistent både iskolan och utanför skolan har minskat, och mångafunktionshindrade har fått gå tillbaka till de förhål-landen som rådde före handikappreformen.Jag har inte hört det när vi har diskuterat handi-kappreformen i utskottet och jag har inte hört här att eller harnågra konkreta förslag som skulle förbättra de funk-tionshindrades garantier både när det gäller livetutanför skolan och i skolan. Det handlar om statliggaranti för finansiering. Det handlar om återställandeav handikappreformen.Anf. 96 () re-plik:Fru talman! Jag tyckte att jag hörde att Ekeskolanskulle avrättas. Det tycker jag är en mycket grovöverdrift när det handlar om ett förslag som faktisktvill utveckla stödet till de funktionshindrade.Jag trodde att även skullevåga gå före, skulle våga ta strid för frågor som rör enutvecklad och väl genomförd handikappolitik. Jag harfaktiskt personligen blivit besviken därför att maninte har vågat göra det.En kommentar till rätten till personlig assistans.Det är rätt att ersättning enligt nu gällande lagstift-ning kan lämnas utifrån särskilda skäl. Det finnsalltså klara möjligheter inom rådande lagstiftning somockså fungerar i vissa kommuner. Socialutskottetvalde att inte ta upp frågan i sitt yttrande över detbetänkande vi behandlar . Men jag ska ge UlfNilsson rätt, frågan om rätten till personlig assistansför barn som vistas i skola eller barnomsorg är säkertvärd att återkomma till.Anf. 97 () replik:Fru talman! Jag tycker att det uttalade konkretaförslaget är en garanti, som exempelvis vårt konkretaförslag här i kammaren i yttrandet om återställande avhandikappreformen, angående finansiell garanti föratt ge barnen möjlighet att få den utbildning de behö-ver. Utan sådana konkreta förslag kan man inte somLennart säga att man utvecklar. Vi harkonkreta förslag för att utveckla möjligheterna för defunktionshindrade. Jag har inte hört några konkretaförslag från i dag.Anf. 98 () re-plik:Fru talman! För att återkomma till den centraladelen i reservation vill jag peka på attden ju rör knytningen till en statlig handikappeng. Jaghar läst och läst i olika motioner ochfaktiskt inte lyckats hitta en fullföljning av de tankarsom har. Jag skulle bra gärna vilja ha ensidhänvisning till var jag kan hitta grundfilosofin ochframför allt finansieringen samt vilken omfattningsom ska gälla för en statlig handikappeng. Det vorejag mycket tacksam för att få av . 99 () re-plik:Fru talman! Ni säger ofta att ni värnar om densvaga och den lilla människan. Ni kämpar för rättvisa.Jag har egentligen ingen anledning att misstro det,men sedan berättar om ochhans tragiska olycka. I förbifarten nämner han attKalle fick gå en Rh-gymnasieutbildning. Det var jubra.Men med det förslag som föreligger kommerKalle inte att ha rätten att läsa individuella program.Däremot kan , som är stor och stark, sportigoch riktigt präktig, göra det.Ser någon orättvisa i att denlagstadgade rätten att få en likvärdig utbildning ställspå undantag?Anf. 100 () re-plik:Fru talman! Jag tackar för komplimangen om minstorlek och min styrka. Den är något överdriven villjag påstå, i alla fall styrkan.Frågan rör hur vi ser på det individuella pro-grammet vid Rh-gymnasierna. Jag anser att om vitillåter ett individuellt program vid Rh-gymnasiernafinns en uppenbar risk att syftet förfelas. Jag villsamtidigt, , peka på möjligheten tillstödundervisning, som faktiskt finns , ochmöjligheten till bl.a. specialinriktad kursplan. Jag troratt det är viktigt att vi ser Rh-gymnasierna som enutbildning som innehåller kvalitet och att vi också serde möjligheter som finns att stötta de elever somkommer in där.Anf. 101 () re-plik:Fru talman! Det finns möjligheter. Men LennartGustavsson säger att om vi tillåter detta finns en upp-enbar risk. Jag frågade om ser attden lagstadgade rätten till likvärdig utbildning sättspå undantag genom det här beslutet.Anf. 102 () re-plik:Fru talman! För att tala kort ser jag inte den mot-sättning som vill göra gällande i ochmed att vi har klara och tydliga möjligheter tillstödundervisning, förlängd studietid och specialin-riktade kursplaner i Rh-gymnasierna.Anf. 103 ():Fru talman! står alltså bakom denproposition som föreligger . Vi var däremot intemed i själva utredningen. Där var , med. Det är med lite förvåningsom man lyssnar på debatten, därför att det förefallersom om de borgerliga partierna har en lite annorlundauppfattning än man hade i utredningen. Propo-sitionen följer alltså utredningens förslag på de vä-sentliga punkterna.Debatten har pågått länge och jag har inte så väl-digt mycket nytt att bidra med. Möjligen skulle jag,eftersom jag hör till de äldre talarna, kunna försökage ett litet perspektiv på frågan som rör ett lite längretidsintervall.På 60-talet hade jag förmånen att arbeta inompsykologutbildningen som lärare i inlärningspsykolo-gi och om barnutveckling. Där träffade jag en barn-psykiater som just hade slagit larm om förhållandenapå de anstalter som då, , hade handom vården och utbildningen av handikappade ochutvecklingsstörda.Jag fick tillfälle att göra en resa och besöka fler-talet anstalter i och i . valdejag därför att det var ett föregångsland. På grund avde stora krigsskador man hade haft under andravärldskriget hade man där en stor grupp personer medolika skador, och rehabilitering och utbildning var enviktig fråga där. Det var ett föregångsland.Besöken på anstalterna visade, i dagens perspek-tiv, att man hade ett system för att ta hand om bådeelever med funktionshinder och utvecklingsstördasom var ett stort misslyckande.Man mötte s.k. anstaltsbarn, institutionaliseradeoch understimulerade i avsaknad av den hjälp somom de hade fått den hade betytt mycket för deraspersonliga utveckling. Målet på många anstalter varett fortsatt anstaltsliv som vuxen.Mycket har ändrats . Två saker harvarit särskilt betydelsefulla. Den ena är medvetandetav betydelsen av att barn under sin utveckling ochunder sin skoltid får vistas hemma, träffa sina föräld-rar i hemmiljö, delta i vardagslivet, möta grannar,vänner och kamrater, kan delta i fritidsaktiviteter inärheten av hemmet, ha en skola i hemmets närhet.Den andra är kompetens hos den personal och delärare som ska ha till uppgift att stödja barnet underskoltiden och i dess utveckling. Medvetandet om attdessa två saker är viktiga är starkt . Redan islutet av 60-talet började den stora omställningen tilldet vi har , dvs. att i närheten av barnens hem-miljö ordna förhållanden så att man kunde ha skol-gång, vård och stöd i utvecklingen. Särskolorna ochträningsskolorna inrättades. Särskolor finns nu i deflesta kommuner - i 187 kommuner och med 15 000elever.Sverige har varit ledande i den utvecklingen, ochvi har varit drivande internationellt. låg bl.a.bakom utformandet av de standardregler som FN:sgeneralförsamling enigt antog 1993, där man deklare-rar betydelsen av att barn med funktionshinder ska fåsin skolgång i närheten av hemmet och ha möjlighetatt vistas i hemmiljö - det som vi lite slarvigt kallarför integrering.Propositionen har ett stort fel, nämligen att denkommer . Utvecklingen har pågått undermycket . Propositionen handlar om en upp-stramning av organisationen, en effektivisering avorganisationen, tillskjutning av nya resurser för attkunna öka kompetensen ute på särskolor och trä-ningsskolor, skapandet av resurscenter för fem regio-ner i där man på ett överskådligt sätt skakunna få insyn, utvärdering, uppföljning och anpass-ning av verksamheterna och att ge stöd ute i kommu-nerna till föräldrar, barn och skolor. De resurser somvi har ska kanaliseras ut, t.ex. och forskningsre-surser på universitet, sjukhus osv.Omorganisationen hade behövts på ett tidigarestadium. får vi den, och det är bra. Den är väl-kommen.Vi får tillfälle till att återkomma till diskussionenom organisationen . Det är inte tänkt attdet ska ligga ett fullständigt organisationsförslagfärdigt. Mycket av detaljerna måste utarbetas av ex-perter i samråd med kommun- och landstingsrepre-sentanter för att förslaget ska bli lämpligt och regio-nalt anpassat. Det viktiga är att diskussionen hållslevande, att frågan uppmärksammas på alla nivåeroch att vi har en rullande uppföljning - som tydligtanges i propositionen och betänkandet. Även soci-alutskottet har påpekat detta. Vi får inte släppa frå-gan.Jag tycker, precis som , attdet är lite synd att vi har fått diskutera såmycket. Det är inte för att är ointressant,men därför att det finns så stora och viktiga frågor iomorganisationen som vi borde ha fått höra fler syn-punkter på.Jag tänker inte ta upp några av de inlägg som harvarit tidigare, även om jag känner en stark vilja attbemöta en del av dem. Det har gjorts tidigare av Len-nart och . Jag nöjermig med att konstatera att vi har fått en propositionsom vi tror är bra för utvecklingen av skolor ochutbildning för de barn med funktionshinder vi har iSverige.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Anf. 104 () replik:Fru talman! Vi kunde höra börjasitt anförande med att tala om gamla institutioner somfanns där barnen var instängda och under-stimulerade. Som vi har hört tidigare i debatten är jagrelativt ung och kunde inte själv vara med och se hurdet såg ut. Men det har ändå varit en positiv utveck-ling, och jag tycker att den ska gå vidare.Gunnar säger att han tar ställning i fråganmed utgångspunkt i integration. Det är bra att vi stär-ker kommunerna. Det är bra att vi ser till att funk-tionshindrade barn och andra funktionshindradestärks i sin ställning i hemkommunen.Men om man har sin utgångspunkt i integration,är det då inte lika mycket segregering och lika liteintegration för de specialskolor där döva barn ochungdomar går? Hur kommer det sig att Miljöpartietkan säga ja till en proposition med den grunden?Anf. 105 () replik:Fru talman! Jag kan konstatera att mitt anförandehade en liten effekt, nämligen att vi kan vara överensom att vi kan konstatera att utvecklingen går åt rätthåll. Den har kommit lite i skymundan i debatten.Organisationsförslaget är i och för sig bra.Sedan går jag över till detaljfrågan. När det gällerde döva finns ett kommunikationsproblem som göratt integrationen är speciell. Man är hänvisad tillteckenspråket. Det går inte att kommunicera medteckenspråk i den vanliga miljön. Personer kan inteteckenspråket. Vi har gjort bedömningen, naturligtvismed stöd av experter, att det är bättre för barnen att fåvara tillsammans, utvecklas, lära sig teckenspråk ochkommunicera med varandra, lärare och vuxna. Detfinns ett negativt argument, nämligen att det inte gåratt ordna på annat sätt. Det måste man ha klart för sig.Anf. 106 () replik:Herr talman! Jag hör vad säger,men jag kan fortfarande inte förstå den skillnad hangör mellan grupperna. På finns elever somi stort sett inte kan kommunicera. Lärarna och peda-gogerna kan enbart förstå elevens vilja genom attbarnet t.ex. använder ögonen på ett visst sätt eller attbarnet använder sig av andningen. Det är det som ärproblemet. Jag vill se en ökning av möjligheterna förflertalet funktionshindrade barn i kommunerna. Sam-tidigt ska möjligheten för de gravt multifunktions-hindrade barnen finnas att kunna gå på en special-skola och få den extrahjälp som behövs. Jag tror inteatt kommunerna kan ge den extra specialkunskapen.Anf. 107 () replik:Herr talman! Det är svårt att diskutera handikappallmänt. Det finns många grupper, och lösningarnaser olika ut för de olika grupperna. Jag har givit ar-gumenten för de döva. Där är kommunikationen såviktig att det motiverar att specialskolorna finns kvar.Situationen för de blinda eller synskadade elever-na har full möjlighet att delta i den vanliga skolan omde får rätt hjälpmedel och rätt stöd. har ingen annan uppfattning än att detockså är målet, och det är det som slås fast i proposi-tionen.När det gäller den typ av grava funktionshindersom nämner nu är det en annan fråga.Jag vill haka på det hon sade sist om specialskolor.Jag tror att vi använder begreppet i två bemärkelser.Det är dels de statliga specialskolorna, dvs. de tvåsom har diskuterats så mycket. Det är dels de väldigtmånga träningsskolor som finns och som man skullekunna använda namnet specialskolor på. Det är alltsåinte så att kompetensen är sämre på de träningssko-lorna än på några andra skolor, utan det finns tvärtomen väldigt bra kompetens på många skolor. Den kanutvecklas vidare, och det ska göras. Men kompeten-sen är inte sämre på träningsskolorna än på Ekesko-lan.Anf. 108 (m) replik:Herr talman! Jag vill börja med att tacka GunnarGoude för den historiska exposén. Den är väldigtintressant. Det är inte bara utvecklingen när det gällerspecialskolor och annat som man behöver funderaöver, utan också politiska utveckling geren del frågor. började ju sin era som enrörelse för alternativ och föräldrakooperativ, för attföräldrar skulle kunna välja.