prot · GM0978 · 1999-04-13 00:00:00 — Då ärden vidare frågan våldet mot kvinnor.Vad kan vi göra för att skapa respekt och förståel-se för alla människors lika värde hos alla ungdomar,ja, hos alla svenskar? Är det möjligt att tidigt hitta dekillar och män som är våldsbenägna, som är på vägatt hamna snett? Vad kan vi göra för att stärka ungakillars och tjejers självkänsla och rättskänsla? Hurstöttar vi de kvinnor/tjejer som råkar ut för våld? Hurhjälper vi invandrarkvinnor att på egna ben komma uti samhället? Hur stöttar vi de män som råkar ut förvåld?Och ännu vidare: Hur skapar vi en situation därpressen på familjen minskar? Arbetslöshet, dåligekonomi och utanförståendeskap skapar en söndringav och i familjer. Men familjepolitik hand-lar mer om procentsatser i bidragssystem, inte om attupprätthålla förutsättningar för att bilda familj. Detgör att många unga inte känner igen sig i MargaretaWinbergs retorik. Många unga uppfattar att hon ägnarsig åt lyxproblem, vilket födelsetalen också visar -och har visat.Kan man bilda familj när man måste veckopend-la? Kan man låna till en villa eller en bil om man intehar fast jobb? Vad spelar ersättningsnivån i föräldra-försäkringen för roll om man aldrig kan bilda familj?Det är inte så att dessa frågor är oväsentliga, utan detär bara så att det finns andra som är viktigare, Marga-reta !Vad spelar det för roll om att mannen och kvinnan skall vara hemmahalva tiden var med barnet om ekonomin inte klarardet eller om man tvingas ta ledigt från ett korttidsvi-kariat och sedan inte har jobb efteråt?Jag tycker att har varit såupptagen av sin generations i sammanhanget mindreproblem i familjepolitiken - såsom fördelningen avledighetstiden - att hon missat att uppmärksamma deproblem som är stora och som många yngre familjer möter.Fru talman! Tiden är förbi då jämställdhetsdebat-ten kunde föras i interna vänsterkretsar. Jämställd-hetsdebatten är i hög grad en angelägenhet för ossförhållandevis unga manliga politiker. Det är en frågaom människosyn, som jag sade i mitt inledningsanfö-rande. Det är en fråga om vilket samhälle våra döttraroch andra närstående tjejer skall växa upp i. Det är enfråga om vilket samhälle vi själva vill leva i. Det ären fråga om rättfärdighet.Vi behöver i hiva ut den kollektivistiskaklasskampsinfluerade vänsterretorik som Winbergstår för och ersätta den med en liberal jämställdhets-syn, baserad på att ingen skall särbehandlas negativtpå grund av sitt kön, man eller kvinna.En jämställdhetsminister som använder sin posi-tion till att sprida misstro och ringakta halva landetsbefolkning är inte trovärdig och gör debatten ommänniskors lika värde en otjänst. Jag tycker att här skall erkänna att hennesuttalanden i inte var nyanserade nog.Backa, eller dra slutsatsen att den här debatten harvarit ett misslyckande från början till slut! En minis-ter kan faktiskt inte säga vad som helst och sedankräva att inte bli tagen på allvar. Det var det hongjorde i den debatt som blev följden av hennes artikeli Expressen.Anf. 75 ():Fru talman! Återigen måste jag säga att jag hållermed i precis allt hon säger. Jagtycker att det är glädjande. Det visar dessutom påprecis det som påstår inte finns, attjämställdheten är för viktig för att det skall bli envänster-högerskala.Jag är faktiskt tillräckligt gammal för att ha varitmed då slagorden var: Allt som är privatär offentligt! Tack vare det lyckades vi få igenom enlagstiftning som accepterade att gifta kvinnor ocksåkunde bli våldtagna av sina äkta män i hemmen.Det försöker göra nu är att återigenkrympa det offentliga rummet och göra det till enliten intim sfär där vi andra inte har någonting attsäga till om, där vi inte kan skydda t.ex. kvinnor omdet skulle behövas.Att göra maktobalansen, det patriarkala, och jäm-ställdhetsfrågorna till en vänster-högerfråga eller attse till att den skall debatteras i större sammanhangdärför att det finns unga män som somvill debattera på ett annat sätt kan jag ha viss förståel-se för. Men det kommer alltid att finnas ett vänster-högerperspektiv på detta så länge det handlar om attkrympa det offentliga rummet och se till att kvinnorinte har det skydd som de behöver.Glöm inte att både SSU och Ung Vänster bestårav unga män som diskuterar på exakt samma sätt somMargareta och jag gör!Anf. 76 Jordbruksminister ():Fru talman! Jag brister i analys, säger . Vilken analys har själv?Jag läser brevet till ledarsidan på , som i långa stycken var detsamma som denhär repliken. Samma frågor upprepas, men analysenblir återigen mycket individualiserad. De män somgör kvinnor till offer kan t.ex. bara bemötas, straffasoch hjälpas som individer. Sedan kommer familjepo-litiken.Det är inte enskilda problem. Det är inte något felpå de enskilda männen. Det är inte som i inledningen av sin artikel att det bara återstårgenterapi. Om det vore ett individuellt problem kundeman möjligen, om man gillade det, behandla det medgenterapi. Men man kan inte behandla ett samhällemed genterapi, åtminstone inte . Jag hoppas attdet aldrig blir så.Det är det som är skillnaden i vårt synsätt, att StenTolgfors ser detta som ett individuellt problem. Hurskall vi komma åt dem tidigt? Hur skall vi tidigt kun-na diagnostisera detta fel på de unga männen, så att vikan ta hand om dem och göra något med dem så attde inte våldtar, så att de inte blir brottslingar? Det ären felsyn.Han frågar mycket riktigt: Hur kan vi stärka kvin-nor? Det är precis det vi försöker göra i vårt jäm-ställdhetsarbete. Men där har vi också olika syn påhur det skall gå till. Enligt mitt förmenande stärkerman kvinnor genom att erbjuda kvinnor och män likamöjligheter, samma rättigheter och samma skyldig-heter. Det gör vi genom att erbjuda deltidsarbetandekvinnor heltid, så att de kan försörja sig själva. Vierbjuder arbetslösa kvinnor ett jobb. Det är inte allsnågot lyxproblem. Det är precis det som är grundenför jämställdhet, att både kvinnor och män skall hasamma rätt till ett eget arbete, samma rätt till en egenlön och därmed samma rätt till sin frihet att välja liv,att bo ihop med någon för att man tycker om denpersonen, inte för att bli försörjd, eller att bo ensam.Här skiljer vi oss också.Här finns också ett famöst uttalande. I början, närman jobbar upp sig, jobbar nog båda, men får mansedan ett toppjobb och har en annan inkomst kanskeman skaffar sig en liten herrgård eller vad det nu blir,och då kanske inte frun jobbar, säger omkvinnors och mäns olika livsöden den 25 maj 1998.Undra på att ni har en sådan politik, när ni har enpartiledare som uttalar sig på detta vis. Tala om lyx-politik!Anf. 77 ():Fru talman! Jag vet inte om observerat det, men det är inte hondebatterar med utan det är med mig. Det vorekanske rimligt om hon kunde bemöta mina stånd-punkter och mina slutsatser och söka debatten medBildt vid annat tillfälle, när han är närvarande. Detbrukar vara bäst i debatter.Margareta sätt att göra män till brotts-lingar och kvinnor till offer kränker inte bara vanligamän utan också många kvinnor. Många unga kvinnorkänner sig lika lite som passiva offer som männenkänner sig som potentiella brottslingar.Samma dag som skrev sin famösa artikeli hade DN en intervju med en ung tjej sombehandlade precis samma tema. Så här sade hon:"Från den bilden bygger de idén att alla tjejer är offer.Det är som att vuxenvärlden ser oss unga tjejer i dagsom en förlorad generation som det är synd om. Mankänner sig förolämpad! Det stämmer verkligen inte,jag skulle aldrig gå med på något jag inte vill, intemina tjejkompisar heller. "Vad säger till henne? Är hon naiv, harhon inte förstått sitt eget liv? Har hon inte insett attden strukturella diskussion som för egentli-gen är det som skall styra hennes liv?Jag tror att projicerar 60-taletssituation mellan könen på sin egen jämställdhetspoli-tik . Det är där hon hämtar inspiration och influ-enser.Jag känner också många unga kvinnor som direktförolämpas av kvoteringar och syn på demsom offer som måste ha särskild lagstiftning för att tasig fram. Det är fel att ständigt beskriva kvinnor itermer av drabbade, underlägsna, utsatta och hjälplö-sa. Det finns en annan bild, som jag beskrev i och som jag gärna skulle höra Winberglyfta fram, av kvinnor som duktiga, starka, uppskatta-de och älskade.Poängen är att de som verkligen är offer hjälpsinte av att alla görs till offer. Den som är offer förvåld kan bara hjälpas som person, och den som ut-sätter någon för våld kan bara straffas, bemötas ochhjälpas som individ. Glöm den kollektiva skulden!Den leder ingen vart, annat än att man stöter bort allaSveriges vanliga män som faktiskt bryr sig om sinakvinnor och alla andra kvinnor i samhället.Anf. 78 Jordbruksminister ():Fru talman! Nej, jag diskuterar inte med CarlBildt, men han är väl fortfarande partiledare. Jagutgår från att det han säger gäller för Moderata sam-lingspartiet, eller har jag fel på den punkten? Jag hartagit upp tre citat som är grova, som är famösa, ochSten Tolgfors har inte tagit avstånd från dem. Dåutgår jag från att som partiledare har ut-tryckt ett partis åsikt, en åsikt som också delar. Konstigt vore det väl annars.När i synnerhet partiledare uttalar sig offentligt, itidning eller i TV, är det ett uttryck för vad deras partitycker.Det är inte alls så att kvinnor är offer. Kvinnor äroerhört starka. Kvinnor går framåt. Men det gör deinte tack vare att vi har fört en moderat politik påjämställdhetens område, utan tack vare att vi har förten politik som har stärkt kvinnorna.Men vi är inte färdiga. Det var det jag sade inled-ningsvis i mitt svar. Vi har oändligt mycket kvar attgöra. Tänk om vi skulle lämna allt detta till individer-na, om vi skulle sluta föra en politik för jämställdhet!Hur skulle det då gå med lönesituationen? Hur skulledet gå med allt det andra som vi har talat om här somär skevt och snett om vi bara skulle lämna det ochsäga att det är de enskilda individernas eget fel? Viskall stötta dem och vi skall tidigt försöka hitta felenoch bristerna på de enskilda personerna - läs männen!Det är tack vare en politik för jämställdhet som vihar starka kvinnor i och inga offer.Kvinnor som kollektiv är inte offer, de är starka. Menvi lever i en struktur som vi har börjat att förändraoch som vi naturligtvis enligt mitt förmenande måstefortsätta att förändra.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1998/99:202 omrehabilitering och jämställdhetAnf. 79 Statsrådet ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta dels för att personertillhörande olika försäkringskassor skall få likvärdigbehandling, dels för att attityderna till kvinnors ochmäns olika behov av rehabilitering skall uppmärk-sammas.Som mycket riktigt framhål-ler har den arbetslivsinriktade rehabiliteringen underde varit föremål för ett flertal utredning-ar. Utöver RFV:s rapporter Vem får arbetslivsinriktadrehabilitering (RFV redovisar 1997:10) och Försäk-ringskassornas handläggning av ohälsoförsäkringar-na (RFV 1998:4), kan här också nämnas Statskonto-rets rapport på rehabilitering (1997:27)och betänkande Arbetsgivarnasrehabiliteringsansvar (1998:104).Sammantaget visar dessa utredningar på allvarligabrister i tillämpningen av lagstiftningen hos rehabili-teringsarbetets centrala aktörer, framför allt arbetsgi-vare och . Rehabiliteringsinsatsernasker ofta för sent som arbetsgivarna intefullgör sina skyldigheter när det gäller rehabilite-ringsutredningarna. Ett annat resultat är att man intekan dra några djupgående slutsatser om resultaten ocheffekterna av de senaste årens rehabiliteringssats-ningar - dvs. det går inte att bedöma huruvida demedel som budgeteras till rehabilitering ger önskatresultat. Slutligen framgår av undersökningarna attdet är betydligt fler faktorer än diagnos som är avavgörande betydelse för vem som får en viss rehabi-literingsåtgärd, t.ex. individens motivation, yrke,ålder, medborgarskap och kön.Regeringens bedömning är att dessa problem tillviss del kan förklaras av yttre faktorer som t.ex. bris-tande resurser hos ansvariga aktörer, framför alltförsäkringskassan, samt den för svenska förhållandenhöga arbetslösheten. Dessa faktorer har i hög ut-sträckning bidragit till de redovisade problemen.Samtidigt vittnar utredningarna om brister i reha-biliteringsarbetets förutsättningar, bl.a. oenighet kringbetydelsen av vitala begrepp, otydlig ansvarsfördel-ning mellan aktörer och oprecisa mål för verksamhe-ten. Det är oklart för vem en viss åtgärd skallköpas. Orsaken är att det inte finns klara kriterier ochvärderingar om vem eller vilka som bör prioriteras irehabiliteringsarbetet.Därmed blir det upp till varje enskild handläggareatt bedöma eventuella behov av rehabiliteringsåtgär-der, vilket i sin tur kan förklara att försäkrade medsamma diagnos behandlas olika beroende på t.ex.kön, ålder och etnisk tillhörighet samt vilken hand-läggare eller försäkringskassa vederbörande tillhör.Nu frågar vilka åtgärder jagavser att vidta för att åtgärda dessa brister och för attstärka en likvärdig tillämpning i rehabiliteringspro-cessen.Regeringen är inte nöjd med den rådande situatio-nen på rehabiliteringsområdet och avser därför atttillsätta en utredning med huvuduppgift att förutsätt-ningslöst utarbeta en etisk plattform för prioriteringarinom rehabiliteringsområdet. Rehabiliteringshandläg-gare ägnar sig åt bedömningar och val avåtgärder utan att det finns en gemensam grund fördessa bedömningar. En etisk plattform skulle utgöragrunden för att säkra centrala principer om en rättssä-ker och likvärdig tillämpning av socialförsäkringen.Förutom den planerade utredningsinsatsen avserregeringen att fortsätta bedriva en aktiv politik pårehabiliteringsområdet. Som exempel vill jag nämnade åtgärder regeringen vidtagit för att uppmuntra ochunderlätta samverkan mellan myndigheter. Våren1997 lämnade regeringen den s.k. samverkanspropo-sitionen (prop. 1996/97:63) till där rege-ringen underströk vikten av att utveckla samverkanmellan olika aktörer när det gäller rehabilitering.Riksdagen biföll propositionen och i budgetproposi-tionen för gjordes ytterligare preciseringar,bl.a. har försäkringskassorna fått särskilda medel församverkan och rehabilitering.På många håll ute i landet pågår nu samver-kansprojekt av olika slag. har dessa pro-jekt befunnit sig i en uppbyggnadsfas med kartlägg-ning av målgrupper, gemensamma utbildningar ochplanering. Projekten förväntas komma i gång med ettmer aktivt rehabiliteringsarbete . Därförhar också de särskilda medel som försäkringskassandisponerar för samverkan tillförts ytterligare ca 200miljoner kronor för år 1999.Socialstyrelsen har fått i uppdrag att kontinuerligtutvärdera samverkansprojekten och skall i sommarredovisa en fördjupad analys med utvärdering i treolika perspektiv: effekter för individer, effekter förorganisationer samt effekter för regel- och ersätt-ningssystem.Jag kan också nämna att regeringen avsatt 5 mil-joner kronor från anslaget A1. Sjukpenning och reha-bilitering m.m. till att stödja utvecklingsarbete inomrehabiliteringsområdet. Pengarna skall främst stödjaprojekt som inte kan finna sin finansiering från annathåll.Jag kan därutöver nämna att regeringen föreslog ibudgetpropositionen att engångsvis tillförasocialförsäkringsadministrationen ytterligare 225miljoner kronor för . Dessa extra medel gerförsäkringskassorna större möjligheter att bl.a. tillseatt den försäkrades behov av rehabilitering klarläggsoch att de åtgärder vidtas som behövs för en effektivrehabilitering.Slutligen vill jag nämna att Riksförsäkringsverketnyligen genomfört en studie, Lika inför kassan, därman undersökte om socialförsäkringens regler tilläm-pas rättvist mellan kvinnor och män samt om utbild-ningsnivå och etnicitet påverkar bedömningarna.Syftet med studien var just att få fram ett underlagsom medvetandegör de värderingar och attityder somstyr handläggarnas bedömningar, bl.a. på rehabilite-ringsområdet. RFV avser att redovisa studien i vårvarefter en noggrann analys kommer att ske frånregeringens sida.Ulla-Britt andra fråga gäller vilka åt-gärder jag avser att vidta för att attityderna till kvin-nors och mäns olika rehabiliteringsbehov skall upp-märksammas. Som svar på den frågan hänvisar jagtill de utvecklingsprojekt som jag beskrivit tidigare.Projekten har alla som utgångspunkt såväl kvinnorsom mäns behov och förutsättningar.Jag vill också nämna det utvecklingsprojekt -Genderprogram för social välfärd - som pågår inomSocialdepartementets verksamhetsområde sedan cirkatvå år.Anf. 80 ():Fru talman! Jag vill tacka för ett mycket seriöstoch genomarbetat svar på min interpellation om reha-biliteringen. Det är ett mycket allvarligt problem attrehabiliteringen är så orättvis och ojämställd. Jag vetatt regeringen också påpekat det tidigare i budgetpro-positionen och att socialförsäkringsministernarbetar seriöst med frågan.Trots alla rapporter från RSV som jag har räknatupp i interpellationen och som socialförsäkringsmi-nistern har redovisat för undrar jag följande. Vilkenroll har när försäkringskassor-na ändå gör som de vill? Jag vet att på en del håll därsamarbetet mellan försäkringskassa och kommunerfungerar mycket bra fungerar också olika personligainsatser bättre. Ger ?Socialförsäkringsministern pekar på allvarligabrister i tillämpningen av lagstiftningen hos rehabili-teringsarbetets centrala aktörer, främst arbetsgivareoch försäkringskassa. Insatserna sker för sent ochrehabiliteringsutredningarna är bristfälliga. Det ärockså allvarligt att det inte går att bedöma om demedel som budgeterats för rehabilitering ger önskatresultat. Hur skall man då kunna veta hur mycketmedel som skall budgeteras för rehabilitering? Detmåste kunna utvärderas.Jag är mycket glad över att socialförsäkringsmi-nistern vill utarbeta en etisk plattform för priorite-ringar inom rehabiliteringsområdet. Det är viktigt attsäkra centrala etiska principer för att få en likvärdigtillämpning. I min interpellation har jag hänvisat tillatt vissa sjukdomar ger högre sannolikhet för rehabi-litering, t.ex. ryggsjukdom och reumatism. Det harvisat sig att för åldersgrupperna före-kommer rehabiliterande åtgärder i betydligt mindreomfattning. Cirkulationsorganen ges en lägre grad avåtgärder än rörelseorganen. En av utredningarna visaratt störst chans för rehabiliteringsåtgärder ges långva-rigt sjukskrivna inom små till medelstora lokala ar-betsmarknader med flersidig näringsstruktur. Då kanman undra var principen om människans lika ochunika värde tagit vägen. Männen ges i högre gradutredning och utbildning medan kvinnorna oftare gesarbetsträning. Var finns jämställdheten i detta?Fru talman! Jag vill därför fråga socialförsäk-ringsministern vad som direkt har hänt efter det attrapporten får arbetslivsinriktad rehabiliteringlades fram? Detsamma gäller rapporten av ohälsoförsäkringarna ochStatskontorets rapport på rehabilitering.Det hela handlar om att det inte bara läggs fram rap-porter som sedan inte följs upp.Anf. 81 Statsrådet ():Fru talman! När det gäller regeringens åtgärdermed anledning av de rapporter som har kommit ochden ökade kunskap som vi har fått vill jag nämna bl.a.de krav som formuleras i regleringsbrevet till , nämligen att hänsyn skall tas tillkvinnors och mäns olika villkor och förutsättningaroch att man inom de förmåner där det ingår ett stortinslag av skälighetsbedömningar aktivt skall anläggaett gender-perspektiv. Åtgärder skall också vidtas omdet framkommer omotiverade skillnader i hur kvinnoroch män bedöms. Ett uttryck för en sådan åtgärd ärjust rapporten inför kassan och som skall pre-senteras under den här månaden, såvitt jag har erfarit,från Riksförsäkringsverket.I övrigt skriver regeringen att hänsyn skall tas tillkvinnors och mäns olika villkor och förutsättningarnär det gäller att arbeta för att återfå arbetsförmågaoch kunna tillvarata den arbetsförmåga som finnskvar.Vidare skriver vi i regleringsbrevet attRiksförsäkringsverket skall över-lämna en handlingsplan avseende verkets fortsattagender-arbete. har i sitt regle-ringsbrev till försäkringskassorna åberopat gender-perspektivet. Detta med regleringsbrev till myndig-heterna är en viktig del, men sedan vill jag nämna detväldigt konkreta uttryck som det innebär att vi nutillsätter en utredning för att arbeta fram en etiskplattform. Den behöver vi för att bli bättre på att klaraviktiga prioriteringar och viktiga avvägningar. Dethandlar om att utforma de principer som skall styravem som skall bli föremål för rehabilitering och huren sådan prioritering skall göras. Då handlar det omatt utreda hur rehabiliteringen skall se ut och hur denskall vara beskaffad samt på vilket sätt.Vi kommer att bli mycket tydligare med att defi-niera den arbetslivsinriktade rehabiliteringens inne-håll och gränser mot andra typer av rehabilitering.Det här är en beskrivning av en del av de åtgärdersom regeringen nu avser att vidta för att helt enkeltuppnå en bättre ordning för kvinnors och mäns möj-ligheter att få en bra rehabilitering.Anf. 82 ():Fru talman! Jag vill tacka socialförsäkringsminis-tern. Jag har ytterligare en del frågeställningar somjag gärna vill framföra. Jag tycker att jag fick ett brasvar vad gäller gender-perspektivet. Jag förväntarmig mycket att den etiska plattformen och de etiskaprinciperna. Jag hoppas givetvis att Kristdemokrater-na kan få ett gott utrymme om det blir en utredningsom får till huvuduppgift att förutsättningslöst arbetamed en etisk plattform för prioriteringar inom rehabi-literingsområdet.Socialförsäkringsministern sade tidigare att honvill uppmuntra och underlätta samverkan mellanmyndigheter. Ett exempel på en sådan samverkansom vi eftersträvar och planerar i ärFINSAM-modellen. SOCSAM-modellen är ett annatgott alternativ. I min hemkommun upprätta-des under LSS-införandet en mycket god samverkanmellan försäkringskassa och kommun. Det är alltidden enskilde som skall finnas i fokus. En person skallinte behöva vandra från myndighet till myndighet i enhopplös förtvivlan, utan ansvar och uppgifter måstevara tydliga därför att samhället är så komplice-rat. Det skall bli spännande att se Socialstyrelsensrapport som kommer till sommaren.Jag följer ett projekt hemma om rehabilitering förpsykiskt funktionshindrade människor. När man fåreldsjälar att leda sådan projekt händer det alltid godasaker.Fru talman! Jag tänker också på alla rapportersom vi får. Vi har fått många svar på att rap-porter görs. känner jag att det finns en riskmed alla dessa rapporter. Vi läser dem noggrant,tänker och filosoferar, men vad händer, vad är detsom rättas till? Det borde utfärdas ett måste att rap-portens budskap återkommer efter en bestämd tid såatt det på punkt efter punkt avstäms vad som gjorts.Det måste vara förpliktigande. Det är en del av denetiska plattformen att det inte skall räcka att utreder och dokumenterar, utan varjerapport måste leda till ett seriöst efterarbete.Jag har läst igenom förarbetena till rehabilite-ringsreformen. Man talar om medicinsk, social ochyrkesinriktad rehabilitering - den medicinska för attåterställa och förbättra grundläggande funktioner, därlandstingen i första hand ansvarar för den medicinskarehabiliteringen; den sociala med åtgärder som ser-vice, råd och bistånd i personliga ärenden och, främsten fråga för kommunerna, socialtjänst; den yrkesin-riktade rehabiliteringen inom arbetsmarknadsorga-nens ansvarsområde. Försäkringskassorna har juansvar för samordning av resurserna på alla dessa hålloch det yttersta ansvaret för att de försäkrade får denrehabilitering som är lämplig. Det handlar hela tidenom samarbete för att se till att behov av rehabiliteringsnarast klarläggs och att de åtgärder vidtas som be-hövs för en effektiv rehabilitering.Jag tänker på initiativroll ochsamordningsansvar. Jag vill ställa socialministernytterligare en fråga: Är socialförsäkringsministernberedd att arbeta vidare med samspelet mellan försäk-ringskassan och ? Jag har upp-levt att försäkringskassorna kan få vänta alltför längevid nya reformer på direktiv från Riksförsäkringsver-ket. Jag tror att det här finns en hel del brister.Anf. 83 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig först knyta an till frågan omsamverkan.