prot · GN0916 · 1999-10-20 00:00:00 — Men det är klart att i enforskningspolitisk proposition ska vi också ha engrundläggande diskussion om inriktningen av forsk-ningspolitiken och varför vi bedriver forskningspoli-tik.Jag skulle vilja ha som första utgångspunkt att dennaturliga drivkraften för oss människor är att få vetamer om hur det faktiskt står till på alla områden - irelationer människor emellan, i våra samhällen, i detsätt som vi har valt att organisera dem men också ihur naturen fungerar och hur tekniken kan utvecklas.Det är en grundläggande drivkraft i forskningspoliti-ken.Sedan har vi i våra forskartraditioner vid vårauniversitet skapat vägar att på vetenskaplig grunddriva denna utveckling framåt. Där sker ju inte allutveckling. Teknisk utveckling sker ju i mycket storutsträckning utanför forskningspolitiken. Men det ärklart att i forskningen och i forskningspolitiken läggsmånga viktiga värdegrunder fast.Fritt sökande är för mig väldigt viktigt, att i förstahand inte inledningsvis begränsa det fria sökandet.Användandet är en annan mycket viktig principiellfråga, och där finns det skäl att fundera på hur manska resonera i ett samhälle där vi ser en mycket snabbutveckling, inte minst inom genteknikens område.Men det fria sökandet efter kunskap, att ta reda på hurdet faktiskt ligger till, är en bra utgångspunkt för ensådan diskussion.Anf. 33 () re-plik:Fru talman! Jag tror på det fria sökandet. Ändå ärdet konkret på det sättet att våra skattebetalare inves-terar stora medel i en verksamhet som de ofta har ensvag kännedom om. De har rätt att få något tillbaka,och de har rätt att ställa krav. Forskningen ska levasitt eget liv. Det tror jag också. Men den är inte till försin egen skull. Därför blir detta väldigt viktigt, inteminst när man kan se en obalans i medelstilldelningpå grundutbildningar. Man ser att det finns ett glappmellan det faktum att man styr in utbildningsplatsermot vissa områden och att det kanske finns andrauppenbara behov utifrån samhällsmedborgarens syn.Jag tänker inte enbart på humaniora. Jag tänker ocksåpå spetsutbildningar, t.ex. specialistutbildade läkare,osv. Då är det väldigt viktigt att man kan konkretiseraoch klargöra vad det är man gör. Därför skulle jagvilja uppmärksamma behovet av att också i populari-serad version kunna delge människorvad forskningen egentligen handlar om. Jag tror attdet finns ett behov av detta.Jag har också funderat på hur ni har resonerat närdet gäller spetsutbildningarna, t.ex. inom medicinen,där vi inom en relativt nära framtid kommer att saknaen mängd specialister på grund av att de inte har fåttden utbildning som de har haft behov av. Hur resone-rar ni om detta?Det sägs att vetenskapsområden för med sig resur-ser. Men det gjorde det inte på högskolan Karlskro-na/. Där har man kämpat utanatt få resurser för forskarutbildningen, trots att manfick vetenskapsområdet. Hur resonerar ni omkringdetta?Anf. 34 Utbildningsminister ():Fru talman! När det gäller vetenskapsområden harju gjort en förändring somger regeringen och inte beslutsmak-ten över tilldelningen av vetenskapsområden. Argu-mentationen från sida var att beslut omvetenskapsområden ju måste innebära att det ocksåges resurser, eftersom det innebär ett stort och tungtansvar att bedriva egen forskarutbildning. Tidigarevar det som efter en kvalitetsbedöm-ning sade att det räckte för att få ett vetenskapsområ-de. Men det är klart att i ett läge då staten står medgigantiska underskott finns det inte några nya resurseratt fördela. Då sitter vi på alla områden och funderarkring hur vi kan se till att använda varje krona såeffektivt som möjligt.Nu har vi fått en ordning som kommer att fungeraväl. Regeringen fattar beslut om vetenskapsområdemen regeringen kan inte göra kvalitetsbedömningen,utan den måste göras av utseddalikar som bedömer likar.När man fattar beslut om vetenskapsområde måsteman ha sett att det finns resurser för attdriva den utvecklingen framåt. Det har vi . Karls-krona/och får en väldigt fin resurs-utveckling och kommer attkunna bygga upp en väldigt fin forskarutbildning. Detblir ett sammanhang kring bedömning, beslut och enbra resursutveckling som jag tror kommer att vara tillgagn för hela högskolesystemet.När det gäller själva frågan om forskningens in-riktning och forskningsetiken delar jag huvudsakliga inriktning, att det krävs enöppen diskussion. Vi har för få forum, för få platt-formar, där människor i allmänhet som inte är forska-re men som har ett intresse för frågorna har en möj-lighet att resonera med forskare om forskningensinriktning, om vilka metoder som används och om deetiska frågeställningarna. Det är inte så lätt att skapasådana forum men jag är beredd att göra mitt för attse till att det via forskarkonferenser och bättre forsk-ningsinformation skapas möjligheter till sådana härplattformar. Detta måste dock också växa underifrån.Det finns idéer om t.ex. forskningen och folket. Så-dant kan inte regeringen bilda, utan det måste växaunderifrån, från dem som är intresserade av att delta iett sådant samtal. Det tror jag skulle vara värdefullt.Anf. 35 ():Fru talman! Först yrkar jag bifall till majoritetensförslag, till hemställan i utbildningsutskottets betän-kande.Efter att ha läst igenom de olika partiernas motio-ner slås jag av hur samstämmiga uppfattningarnakring forskningspolitiken faktiskt är. Det är kanskeinte så egendomligt med tanke på att det i utredning-en Forskning 2000 råder konsensus kring i stort settalla förslag, med undantag av forskningsstiftelsernasom fortfarande tycks vara en kontroversiell ochkänsloladdad fråga.Jag tror att den här samstämmigheten är bra. Denmöjliggör långsiktighet, trygghet och förutsägbarhet -viktiga delar i forskningspolitiken. Trots att sam-stämmigheten är stor finns det ett antal motioner frånde borgerliga partierna och från . Jag harnoga läst motionerna och tycker mig kunna konstate-ra att yrkandena antingen är mycket allmänt hållnaeller redan tillgodosedda eller rör frågor som hörhemma i diskussionerna om budgeten eller ocksåkommer att behandlas i den forskningspolitiska pro-positionen eller i andra propositioner som kommernästa år.Jag skulle vilja vända mig till Kristdemokraternaoch göra en kort kommentar. Kristdemokraternasmotion tycker jag är väldigt otydlig. Till vissa delarupplever jag den som motsägelsefull. Det gäller dåförhållandet mellan statlig politisk styrning och regle-ring samt forskningens och forskarens frihet ochuniversitetens autonomi. Där tycker jag att Kristde-mokraterna är mycket otydliga. De säger själva att deåterkommer med ett förslag till helhetslösningar. Vikanske får invänta det. hittar jag faktiskt bara ettbegripligt och konkret förslag i deras motion, nämli-gen ett förslag om att slopa den s.k. femårsgränsenvid tillsättning av forskarassistenttjänster.I detta anförande ska jag försöka positionsbe-stämma politik i två för oss viktigafrågor som egentligen inte direkt hör ihop med propo-sitionen men som har berörts i några av motionerna.Först och främst gäller det forskarutbildningen.Vi motsatte oss de förändringar av reglerna omantagning till forskarutbildningen som röstades ige-nom här i med stöd av . Sedandess har vi arbetat på att snabbt få till stånd en upp-följning och en analys av de konsekvenser som deförändrade antagningsreglerna har fått. fickHögskoleverket i uppdrag att göra en sådan uppfölj-ning. Tyvärr tycksflera av våra farhågor ha besannats. Jag ska nämnanågra exempel.Fakulteterna har svårigheter med att göra tillför-litliga bedömningar när studenterna åberopar en an-nan form av studiefinansiering än doktorandtjänsteller utbildningsbidrag. Det har medfört en mer re-striktiv hållning till forskarstuderande med annanstudiefinansiering.Viktigt är också följande: Ett etiskt dilemma upp-står när behöriga och meriterade sökande utan finan-sieringsmöjligheter får stå tillbaka för mindre merite-rade studenter som har egen förmögenhet eller somfår ekonomiskt stöd från föräldrar eller andra anhöri-ga. Att en sökande till en utbildning måste ha ekono-miska resurser för att kvalificera sig till en urvals-grupp är, som pekar på, någontinghelt nytt i svensk utbildningspolitik.Vi, liksom , menar att studenter-nas rättssäkerhet måste ges ökad uppmärksamhet ochatt det finns behov av att reglera antagningsordningenvad gäller forskarutbildningen på samma sätt som deti dag finns författningsbestämmelser som reglerarantagningen till grundutbildningen.I likhet med tycker vi också attdet måste bli möjligt att överklaga beslut om att dra inrätten till utbildningsbidrag för doktorander och atttillsättningar av doktorandtjänster ska vara överklag-ningsbara.Av rapporten framgår med stor tydlighet att svå-righeterna rör humaniora och samhällsvetenskap; detska jag villigt erkänna. Reformen har inom de härområdena medfört en ökad användning av utbild-ningsbidraget. är det nästan så att doktorandtjänstunder hela inte ges inom humaniora och sam-hällsvetenskap. Många institutioner har i stället över-gått till att ge utbildningsbidrag och dokto-randtjänst . I och för sig är detväl inte helt olyckligt men vi menar att det är viktigtatt regeringen inte överger tidigare ambitioner utan iframtiden överväger att ge fler studenter möjlighet attstudera och få en doktorandtjänst under hela sin stu-dietid, alltså under fyra år.Det kan finnas en uppenbar risk att den minskadeantagningen inom humaniora och samhällsvetenskapkrymper variationen och idéflödet genom att det gesfärre specialkurser och seminarier. Genom att forsk-ningsvolymen minskar riskerar den samlade kunska-pen inom ett ämnesområde att tunnas ut. Det kan i sintur leda till att vissa ämnen helt försvinner.Det tycker vi skulle vara olyckligt. Därför är detmycket viktigt med en fortsatt uppföljning.Vi tycker att det är bra att övergångsbestämmel-serna för doktorander som befann sig i studier närreformen infördes har mjukats upp och förlängts iårets budgetproposition. Om det visar sig att ytterliga-re åtgärder behövs för att komma åt de befarade ne-gativa effekterna av reformen hoppas vi att regering-en utan prestige är lyhörd även när det gäller att lösadetta.Sedan till en annan för oss väldigt viktig fråga,jämställdheten. Den frågan har också berörts i ettantal motioner, även om propositionen inte handlarom detta. Att kvinnor inte har samma möjligheter attavancera inom universitet och högskolor är väl käntsedan lång tid tillbaka. Ju längre upp i tjänstehierar-kin, desto färre kvinnor. Detta var bakgrunden till des.k. Thamprofessurerna, som varmtstödde. Meningen var att de nya kvinnliga professo-rerna skulle vara förebilder. De skulle initiera ochstödja kvinnliga studenter och doktorander i derasarbete och de skulle förstärka rekryteringsbasen så attandelen kvinnor på högre tjänster äntligen ökade.Jag såg också möjligheten att ge docentkompetentlektor professorstitel som en möjlighet att förändrabalansen mellan könen inom professorskåren.Nu har det kommit ett antal rapporter, och vi kantitta lite grann i backspegeln - vad var det som hän-de? Det fanns vällovliga politiska ambitioner att för-söka bedriva en framgångsrik jämställdhetspolitikmed hjälp av politiska styrmedel. har detlokala självstyret utökats.Men den springande punkten är: Finns den godaviljan till ett aktivt förändringsarbete ute på de lokalalärosätena? Det gör den inte alltid, kan jag konstatera.Jämställdhet är i grund och botten en fråga om makt.Det visades tydligt i bl.a. debatten som fördes efterdet att man införde Thamprofessurerna. Det gällermakten över tolkningsföreträdet och makten över dekonkreta villkor som kvinnor och män arbetar på.Beslutet att utlysa tjänster för det underrepresente-rade könet var ett medel för att synliggöra situationenoch även för att utmana makten - och många har käntsig utmanade.Problemet är inte att särbehandling får kvinnornaatt känna sig utpekade och mindre värda, som mångahävdar i debatten, utan problemet är de villkor somkvinnorna har fått arbeta på. Får inte kvinnor de re-surser de ska ha och som möjliggör utveckling ochexpansion - då hamnar de i särställning och då blir deinte förebilder längre. Då blir de endast symboler, ochdet var inte det vi avsåg.I ett antal rapporter framkommer att man frånlokalt håll inte finansierat mer än det absolut nödvän-diga och inte heller uppfyllt sina skyldigheter attavrapportera varje professur med tillhörande resurser.Detta tycker vi är mycket allvarligt. Det var ju me-ningen att de här extraresurserna skulle integreras ijämställdhetsarbetet - inte slukas upp och försvinnahelt.Slutsatsen man drar i rapporten från det nationellasekretariatet för genusforskning är att det fortfaranderåder en bristande överensstämmelse mellan de cent-rala målen och det konkreta genomförandet på lokalnivå. Detta är något som jag tycker att både regeringoch riksdag måste fundera mycket vidare på inför denforskningspolitiska propositionen. Det, kära kamrateri utbildningsutskottet, är nämligen ett gemensamtansvar som vi har oavsett partipolitik och färg.Anf. 36 PER () replik:Fru talman! Det är intressant att se att Vänster-partiet nu verkligen är en del av majoriteten, och tarsig god tid att granska och läsa igenom oppositionenssamtliga förslag.Visst råder det stor samstämmighet om mycket -det tycker jag vi har hört i debatten här . Men jagtycker också att vi väldigt tydligt i debatten har hörtde ideologiska skillnader som finns när det gällervilken statens roll är och var politiker ska vara ochinte vara.Britt-Marie Danestig tar upp en viktig fråga,nämligen den om antagningsreglerna till forskarut-bildning. De genomfördes ju när s och c var bästavänner på alla upptänkliga sätt. Vi varnade då sam-fällt för att detta skulle få förödande konsekvenser.Nu visar uppföljningen att dessa varningar till stor delhar besannats.Jag håller med om att rättsosäkerheten för stu-denter är ett av de stora problemen. En överklag-ningsrätt är klart intressant att fundera över. Det bor-de det också vara när det gäller CSN.Men jag tycker också att det nu gäller för oss attförsöka ändra förslaget. Vilka skarpa förslag harBritt-Marie Danestig för att ändra reglerna? Vi kan juinte i längden leva med sådana här övergångsregler.Då blir det lite grann som med PUL, personupp-giftslagen, fast på utbildningsområdet. Det innebär attlagen finns där och att det finns massor av undantags-regler som man tror fixar saker och ting, men att denegentligen är en stor hämsko.Anf. 37 () re-plik:Fru talman! Per tycks dela min, och även rap-portens, uppfattning i de väsentliga dragen.Jag nämnde två saker som tyckerskulle vara viktiga att driva vidare och som rör juststudenternas rättssäkerhet, och det finns säkert flersaker som man kan göra.Jag tror att det är viktigt att vi nu får en fortsattuppföljning. Som jag nämnde kan det bli för-ödande konsekvenser för de smala områdena, och detskulle utarma möjligheterna.Jag är medveten om - det sade jag redan i debat-ten om de nya antagningsreglerna till forskarutbild-ningen - att en åtstramning behövs. Forskarutbild-ningen måste bli effektivare, och förändringar be-hövs.I nuläget har Per fått några konkreta förslagfrån , och vi lovar att återkomma. Menvi vill också studera vidare de rapporter som är påväg in.Anf. 38 PER () replik:Fru talman! Jag har stor respekt för att man behö-ver fundera ytterligare kring detta. Men skulle vi intekunna vara överens om att vi behöver få fram försla-gen till forskningspropositionen? Eller ska vi specifi-cera ett senare datum? Jag tror nämligen att det finnsen majoritet i för att ändra antagningsreg-lerna som de ser ut i dag.Anf. 39 () re-plik:Fru talman! Jag vill inte binda upp detta till någonspeciell tidpunkt.Vi kan se på problemet, men jag är inte säker påatt och skulle kommafram till samma lösning av det, Per . Jag tror fak-tiskt inte det, med tanke på att vi i andra sammanhangnär det gäller forskningspolitik faktiskt har olikauppfattning i grunden.Anf. 40 () re-plik:Fru talman! säger att Väns-tern tycker att vår motion är otydlig. Jag kan inte sägaannat än att jag funderar på om det handlar om viljaoch intresse, eller om det handlar om att man faktiskttyckte det. När jag läser igenom yrkandena ser jag attsex av de åtta därtill är konkreta. Vi kanske kan talasvid om detta när har gjort en ny analys.För att lugna ned dem som möjligtvis har hörtdetta vill jag redan nu förtydliga att när det gäller denstatliga styrningen handlar det om vilken värdeinrikt-ning vi ska ha på samhällsutvecklingen och därmedforskningen. Det handlar också om övergripande målsom politiker och stat bör kunna lägga fram, medanforskarna har hand om forskningen och de mål somden har.Den del jag tycker är mer aktuell att diskutera nuär hur möter de problem som finns. fara och ett stort hål för många, både kvinnor ochmän men främst kvinnor, har varit femårsgränsen förforskarassistenttjänsterna. Det är ofta den vägen mangår innan man blir docent, professor eller vad det nuär. Det är här den ytterst lilla del som är kvinnor finns- jag tror att det är . Femårsgränsen finns kvar.Forskarutbildningen sker oftast i den del av männi-skors liv där man bildar familj och föder barn, dvs.fullgör sina reproduktiva uppgifter i samhället. Dettavill också akademiker göra. En femårsgräns blir medautomatik ett stort hot och en stor fara. Hur ser ni iVänsterpartiet på detta? Varför hade ni inte ryggradatt ställa upp på förslaget från ?Anf. 41 () re-plik:Fru talman! Jag får påminna att det finns alla möjligheter att få dispens frånfemårsgränsen eller förlänga perioden när det gällerföräldraledighet och sjukdom. För denna grupp kvin-nor - och jag tycker också att det är väldigt viktigt attde får möjligheter - tillgodoses detta i propositionen.Däremot finns i andra sammanhang kanske skälför att behålla femårsgränsen. Det får nämligen intevara alltför långt avstånd mellan den tidpunkt då mandisputerar och genomför sin avhandling och dentidpunkt då man får sin assistenttjänst.Jag tycker faktiskt att motionen är otydlig. Mensom jag sade kan det ju hända att Kristdemokraternablir tydliga i nästa omgång. Man skriver så här:"När det gäller det särskilda ansvaret för forsk-ningens frihet är det viktigt att grundforskningen skerutifrån inomvetenskapliga bedömningar. När detdäremot gäller den tillämpade forskningen har stateninledningsvis ett ansvar att, utifrån övergripandepolitiska mål, bedöma på vilka områden forsknings-behoven finns. "Sedan pratar i sitt anförandeom att den socialdemokratiska regeringen borde varatydligare med att beskriva vilket samhälle regeringenvill ha i förhållande till forskningspolitiken och ocksåi vilken riktning man är beredd att gå för att nå detsamhället. Man ska också vara väldigt tydlig när detgäller värde. Då undrar jag om det är fråga om enökad central politisk styrning. säger att vill värna omforskningens frihet och forskarens självständighet.Jag får inte det att gå ihop.Anf. 42 () re-plik:Fru talman! Det här blir väl en debatt som vi fårfortsätta med. När det gäller styrningen handlar detom den inriktning som sker via medel. På det tilläm-pade området är det t.ex. väldigt viktigt att vi har kvarsektorsorgan och annat. Men det kan vi kanske integå in på nu.Nu handlar det om synpunkter påde studerandes möjligheter att göra en akademiskkarriär. Då tycker jag att det är mer intressant varförman lägger på gränser så att vissa kan falla ur sys-temet. Det handlar väldigt ofta om kvinnor, menockså män. Det finns faktiskt ett syfte med att var utetillfälligt och arbeta internationellt eller arbeta påfältet om man ska disputera som läkare. Det finnsandra områden också som inte enbart har att göramed sjukdom och barnafödande, även om det är nå-got som kan göra att man vill bedriva studier på halv-fart. Jag tycker att dessa hårda gränser som förhindrarmänniskors fria val är ett allvarligt hot särskilt motkvinnor.För övrigt tror jag att det är jätteviktigt att vi för-söker finna det öppna samtalet och den öppna dialo-gen mellan partier när vi talar om att vi ser proble-men. Forskningspolitiken är långsiktig. Forskningenär en viktig del av samhällsutvecklingen. Den bör bliföremål för breda politiska lösningar.Anf. 43 () re-plik:Fru talman! Jag tycker att jag redan har besvaratden första frågan.Det är väldigt bra att vi bedriver det öppna sam-talet. Ju fler som deltar i det samtalet, desto bättre ärdet. Jag inledde faktiskt med att säga att det är ganskafantastiskt att vi över partipolitiska gränser är såöverens om forskningspolitiken. Sedan sade jag atttrots detta finns det ett antal motioner, bl.a. finns detett antal kristdemokratiska yrkanden som jag upple-ver har väldigt lite av konkretion . Det vardetta som jag hade en fundering kring.Anf. 44 ():Fru talman! Per gjorde en liten jämförelsemellan den här mandatperioden och den förra man-datperioden när det gäller forsknings- och utbild-ningsfrågor. Vi som var med förra mandatperiodenkan konstatera en skillnad. Då hade vi ganska våld-samma debatter i kammaren för att försöka övertygaregeringen om att grundforskningen skulle ha ettkraftigare stöd och att det rådde obalans mellangrundforskning och tillämpad forskning. I en radfrågor var debatten ganska hätsk.Det ser lite annorlunda ut den här perioden. Nuhar vi fått en proposition från regeringen där manbetonar vikten av stöd till grundforskningen och fors-karutbildningen. Vi i oppositionspartierna kännerigen oss på en rad punkter. Det är förslag som kom-mer igen i propositionen. känner igenmycket, men vi är långt ifrån ensamma. Det är mångapartier som känner igen detta.Vänsterpartiet, och Socialdemokra-terna har samverkat kring den här propositionen som iandra utbildningsfrågor. Jag vill klart säga att det intealls har varit frågan om några hårda förhandlingar föratt få den här prägeln. finns det ett gemensamtsynsätt, en grundsyn, på de här frågorna. Det under-lättar arbetet. Det finns alltså inga konflikter på denpunkten. Jag tycker att det också återspeglas i debat-ten. Det är en helt annan situation när vi nu diskuterarmöjligheterna att utveckla svensk forskningspolitikpå ett aktivt sätt.Jag skulle vilja betona en skillnad som är intres-sant. Det gäller öppenheten i alla avseenden. Rege-ringen, och får väl personifiera den,har lagt ned ett stort arbete på att lyssna på högskolor,universitet, forskare, näringslivet, den offentliga sek-torn och andra politiska partier. Detta återspeglas ipropositionen som ett förslag till hur det fortsattaforskningspolitiska arbetet ska se ut med en forsk-ningsproposition varje mandatperiod. Där ska detfinnas ett bra underlag genom att alla instanser ska hamöjlighet att ge sina synpunkter i kunskapsstrategieroch forskningsstrategier som ska redovisas. Förhopp-ningsvis kommer detta att bli ett bra underlag ochinstrument. Det kommer i alla fall att blir betydligtbättre än de budgetredovisningar och verksamhets-planer som vi har sett hittills.Det ser jag kanske som en av de viktigaste bitarnanär det gäller det fortsatta arbetet. Jag vill gärna hän-visa dem som har efterlyst en bred politisk uppslut-ning kring detta och möjlighet att påverka det tillForskning 2000, som är ett exempel på detta. Jag satti den utredningen. Alla politiska partier fanns repre-senterade där. Den är ett exempel på att man i fullenighet fick fram ett betänkande som faktiskt delvisligger bakom den här propositionen.Jag kan haka på det som påminde oss om, nämligen den våldsammautveckling som har skett när det gällerutbildning, högre utbildning och forskning. gick det lika många elever på gymnasiet som detgår på forskarutbildningen . Det är naturligtvis enkolossal förändring. Dessutom går alla i gymnasietnu, vilket man inte gjorde . Det är en för-ändring. Det finns många människor i forskarutbild-ningen och inom forskningen. Expansionen har skettmycket snabbt och accelererat under de sista tio åren.Då är det naturligtvis självklart att man måstestanna upp och fråga sig om kvaliteten bibehålls un-der den här volymökningen. Det handlar egentligenom flera frågor. Får vi in rätt folk? Hur är det medden sociala snedrekryteringen? Hur är det med jäm-ställdheten mellan män och kvinnor?