prot · GM0981 · 1999-04-16 00:00:00 — samlade bedömningvar att försöken i sin nuvarande form bör avslutas,men att man i de fall man är intresserad av fortsattsamverkan bör överväga andra former, t.ex. entrepre-nadlösningar, i stället för huvudmannaskapsföränd-ringar.I propositionen (prop. 1997/98:113) Nationellhandlingsplan för äldrepolitiken framhöll regeringenatt det i vissa fall finns rättsliga hinder för att skapaden organisation och samordning av landstingens ochkommunernas vård och omsorg som är önskvärd.Man konstaterade att det finns behov av att stärka delagliga förutsättningarna för samverkan. Regeringenuttryckte därför sin avsikt att se över frågan och åter-komma med förslag till förändringar.Mot bakgrund av inriktningen att se över fråganom samverkansmöjligheterna för kommuner ochlandsting fann regeringen i propositionen (prop.1997/98:189) Patientens ställning det olämpligt attlångsiktigt ta ställning till den pågående försöksverk-samheten med primärvård. I avvaktan påöversynen förlängdes därför försöksverksamheten tillutgången av år 1999.Regeringen avser att ge en särskild ut-redare i uppdrag att analysera de problem som före-ligger vid samverkan mellan bl.a. landstingens pri-märvård och kommunernas vård och omsorg. Utreda-ren skall också lämna förslag till lösningar som för-bättrar möjligheterna till samverkan på dessa områ-den. Jag utesluter inte att utredaren i det samman-hanget också kan överväga om det finns skäl att infö-ra möjligheter för kommuner och landsting att i ökadutsträckning kunna komma överens om ansvarsför-delningen av vården och omsorgen.I avvaktan på utredningen är jag inte bereddatt ta ställning till en eventuell fortsättning av för-söksverksamheten med primärvård.Anf. 27 ():Fru talman! Jag får tacka statsrådet för svaret. Jaghoppas att han har fått en stärkande promenad hit tillriksdagen.Mina frågor föranleddes dels av att de berördakommunerna behöver kunna planera för framtiden,dels för att jag tror att fler försök är bra eftersommångfalden ökar - även om jag inte tror att en kom-munaliserad primärvård generellt är den lämpligastelösningen. Svaret är svagt, och kommunerna vet fort-farande inte hur det blir i framtiden.Jag har hört mig för om försöken i Katrineholmoch . Den övriga primärvårdsverksamhetenupplever försöket som ett hot. Därmed uppstår enregional konkurrens, och det tror jag är bra. I all sinbeskedlighet är det ett steg mot fler aktörer som dri-ver likvärdig verksamhet. Det sporrar till förändring-ar, nya regler skapas och invanda mönster bryts.Detta uppskattas också av personalen. Alla an-ställda inom primärvård har framhållit att devill vara kvar i regi. De anser att de är merdelaktiga, får bättre acceptans och att de bättre kanpåverka och vidareutveckla den lokala hälso- ochsjukvården. Med tanke på arbetsmiljön i primärvår-den är det en värdefull signal.Vill huvudmännen förändra huvudmannaskapetbör de få göra det. Men då måste de inse behovet avlångsiktighet och uthållighet. Även staten bör förståatt inga snabba vinster görs vid ett sådant försök.Fru talman! Jag har tittat närmare på Sigtunaför-söket. Det redovisas genomgående att det inte rådernågon skillnad på hur primärvården bedrivs. Denenda avvikelse som kan utläsas är att kommuninvå-narna i har, i jämförelse med genomsnittet iövriga kommuner inom det aktuella sjukvårdsområ-det, ett något lägre sjukvårdsutnyttjande av akutsjuk-vård och specialistsjukvård, medan primärvården harett högre nyttjande. Det är bra. Primärvården skallvara det första alternativ som kommuninvånarna skallvälja.Nya sätt att arbeta har vuxit fram. En samman-slagning till hemvård av hemsjukvård och hemtjänsthar genomförts. Det tog innan den eftersträvadeeffekten uppnåddes av den förändringen. Det är enviktig erfarenhet. Som jag har antytt tar det tid attsammanfoga kulturer.Konkurrens och nya möjligheter har stimuleratutvecklingen. äldreläkare har ansvar förkommuninvånarna i särskilda boendeformer. Detfinns distriktsläkare med dubbel specialistkompetenssom både allmänläkare och geriatriker. När det ståen-de klagomålet på ädelreformen är just den minskadeläkarmedverkan och den låga medicinska kompeten-sen i särskilda boenden visar detta vad som går attgöra.Fru talman! Mycket mer skulle kunna nämnas,men jag får avstå nu och bara kort beröra de ekono-miska effekterna.Den samordning man har kunnat göra har innebu-rit att kommunerna inom främst hemvård och hem-sjukvård har klarat en 60-procentig volymökning utannämnvärda resurstillskott. I jämförelse med sjuk-vårdsområdets övriga primärvård finns alltså i Sigtu-na en betydligt högre andel av verksamhetspengarnakopplade till den direkta vården.Finns det då, fru talman, inga svaga punkter meden kommunaliserad primärvård? Det finns det själv-fallet. Framför allt måste man ha ögonen på kompe-tensutvecklingen för att kunna kvalitetssäkra arbeteoch säkerställa en medicinsk kompetens. Man har iSigtuna en obligatorisk intern utbildningsplan förprimärvården, och det behövs enligt min mening.Fru talman! Utredning kan vara bra, men nogmåste väl socialministern kunna meddela de kommu-ner som har verksamhet att förändringen är bestå-ende, med tanke på deras budgetplanering?Anf. 28 Socialminister ():Fru talman! Det gladde mig att , somhar en läkarutbildning, hoppades att jag fått en stär-kande promenad. vet, just på grund avsin utbildning, hur viktig hälsovård och friskvård ärför folkhälsan. Han kanske nästa gång i likhet medmig kan uppmana folk att ta stärkande promenader.Så går jag över till själva sakfrågan. Det faktiskaproblemet med formerna för samverkan behöver nuutredas. Det är inte bara dessa försökskommuner somdet handlar om, utan vi har en rad andra frågeställ-ningar som handlar om de lagliga förutsättningarnaatt hitta en samverkan, att skapa gemensamma nämn-der eller gemensamma organ för denna samverkan.Frågan behöver utredas.Det som behöver snabbt besked om är omförsöksverksamheten skall avslutas i och med ut-gången av det här året. Vi avser att lämna ett beskedtill försökskommunerna, också till , mycketsnart. Jag utesluter inte att vi, beroende på att vi be-höver utreda frågan, också därmed kan förlänga för-söksverksamheten.Anf. 29 ():Fru talman! Jag skall inte förlänga debatten sär-skilt mycket. Jag kan meddela att det var i bästa väl-mening jag sade detta om en stärkande promenad -jag tar själv en sådan hit.Det kom ändå ett besked, nämligen att Sigtunamycket snart får ett besked om man skall avslutaförsöksverksamheten eller inte. Sjukvård är enkomplicerad verksamhet, och förändringar behövs,men man måste vara medveten om behovet av enlångsiktig uthållighet, som jag sade förut. Om mangör försök måste man ha en långsiktig planeringsho-risont, så att de som arbetar med det kan jobba på ettrimligt sätt. Därför hoppas jag nu att de försök somger god utdelning och som själva upplever det, frånbåda huvudmännens sida, kommer att få fortsätta ochatt nya får komma till där man är överens. Mångfaldär bra för alla. Det visar sig så fort man släpper framförsök, och även ett så beskedligt försök som detta,att man får nya former och hittar nya vägar. Några avde broar som man har talat om att bygga mellan hu-vudmännen kanske kan bli byggda - det har byggtsförskräckligt lite jämfört med allt vad som har sagts.Försöket är förlängt till utgången av 1999, menman jobbar med budgeten . Jag hoppas att manväldigt snart får besked, därför att annars kan maninte klara planeringen. Det kommer att gå ut övervården, som då lever i en osäker miljö.Anf. 30 Socialminister ():Fru talman! skall få besked snabbt, just avde skäl som säger, nämligen att budge-tarbetet måste kunna fungera. Men från regeringenssynpunkt är beskedet mer motiverat av att vi måste fåklarhet i under vilka omständigheter huvudmanna-skapet skall kunna växla mellan landsting och kom-mun.Grundprincipen är naturligtvis att huvudmanna-skapet bör ligga som , dvs. när det gäller sjukvår-den och primärvården i landstingen och när det gälleräldreomsorgen i kommunerna. Frågan som skallutredas är i vilken mån man skall acceptera överens-kommelser mellan landstingen och kommunerna omatt ändra huvudmannaskapet. Där förordade Social-styrelsen att man skulle gå vidare bara med entrepre-nader, men jag tycker att det är rimligt att utredarenockså får möjlighet att fundera på om man skall ac-ceptera förhandlingslösningar i stället.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1998/99:216 omsjukvårdenAnf. 31 Socialminister ():Fru talman! har frågat om rege-ringen avser att vidta några åtgärder med anledningav bristen på vårdplatser, om regeringen avser attvidta några åtgärder så att patientens önskemål om attfå vårdas respekteras och vilka åt-gärder regeringen avser att vidta så att antalet vård-platser ökar i den takt som är önskvärd för att kunnasäkra en värdig vård för äldre. Slutligen har ChatrinePålsson frågat vad regeringen avser att vidta för åt-gärder för att attrahera ungdomar till vårdyrket.Socialstyrelsen konstaterar i en nyligen överläm-nad rapport till regeringen (En behandlingsgaranti ihälso- och sjukvården - förutsättningar och konsek-venser) att det finns många orsaker till de kapacitets-problem som finns i hälso- och sjukvården.De långa väntetiderna till planerade operationerberor till en del på kapacitetsbrist - flaskhalsar - iform av personalbrist på röntgenavdelningarna och ioperationsverksamheten. Den kanske viktigaste orsa-ken är dock att nya operationsmetoder medfört ökadebehandlingsmöjligheter, vilket lett till successivtvidgade behandlingsindikatorer. Antalet operationerför kranskärlssjukdom, grå starr, höftledsförslitningetc. har ökat i stort sett kontinuerligt och har aldrigvarit större än . Köerna beror alltså inte på att sjuk-vården producerar mindre, utan tvärtom producerarmer än någonsin.Det andra tillgänglighetsproblemet för patienternaär överbelastade akutmottagningar och överbelagdamedicinkliniker. konstaterar här attdet finns en säsongsmässig variation med årligenåterkommande belastningstoppar tidig vår och senhöst. En annan faktor bakom den på många håll före-kommande vårdplatsbristen är att vissa befintligavårdplatser eller t.o.m. hela vårdavdelningar är stäng-da på grund av sjuksköterskebrist. När det gällerfrågor om personalförsörjningen vill jag erinra om attregeringen har inrättat en kommission med uppgift attkartlägga utbildningsbehoven samt föreslå åtgärderför att underlätta rekryteringen av personal till vård-och omsorgssektorn. Kommissionen skall lämna sittförslag senast den 31 juli 1999.Den kanske allra viktigaste orsaken till överbe-lastning och överbeläggning är emellertid, enligtSocialstyrelsen, att vårdkedjorna inte fungerar på etttillfredsställande sätt. Det finns brister i både"förvården" och "eftervården". Många som i dagkommer till sjukhusens akutmottagningar borde hatagits om hand i primärvården. Det finns vidare up-penbara brister i andra ändan av vårdkedjan därför attprimärvården inte byggts ut i den takt som krävs föratt klara eftervården och på grund av kvantitativa ochkvalitativa brister i kommunernas vård och omsorg.Socialstyrelsen pekar på att resursförstärkningar ikombination med kloka prioriteringar och effektivise-ring av vårdkedjan kan ge konkreta förbättringar.Regeringen är också beredd att verka för att hälso-och sjukvården får resurser för att säkra den framtidatillgängligheten och kvaliteten i vården och omsor-gen.Vid sidan av det resurstillskott som successivttillförs kommuner och landsting under en femårsperi-od - de s.k. Perssonpengarna - har Socialdemokra-terna och träffat enöverenskommelse om en särskild satsning på vårdoch omsorg . Bakgrundentill överenskommelsen är den försvarsuppgörelse somträffades mellan de båda partierna ochsom innebär att ca bedöms kunnafrigöras för insatser inom vård- och omsorgssektornunder de tre åren. Målet för överenskommelsen är attkvaliteten och tillgängligheten i vården och omsorgenskall förbättras genom ökad närhet och korta vänteti-der i hela landet. I överenskommelsen utpekas särskiltfyra områden som bör prioriteras, nämligen primär-vård, vård och omsorg för äldre, psykiatri samt insat-ser för ökad tillgänglighet och mångfald.Överenskommelsen innebär bl.a. att landstingenoch kommunerna genom samverkan skall säkra välfungerande vårdkedjor inom äldrevården. Den medi-cinska kompetensen liksom kvaliteten i övrigt i sär-skilda boendeformer och i hemsjukvården skall för-bättras. Tillgången till läkarmedverkan i fråga omallmänmedicin och geriatrik skall garanteras. Vårdenskvalitet i livets slutskede skall särskilt uppmärksam-mas.En bättre fungerande primärvård och utbyggd äld-revård innebär att överbeläggningar på medicinklini-kerna kan motverkas genom att människor behandlaspå rätt nivå i vårdkedjan. Resurstillskottet ger ocksåhuvudmännen reella förutsättningar att förbättra vår-dens tillgänglighet i övrigt och påtagligt korta vänte-tiderna till behandling.Anf. 32 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka socialmi-nistern för svaret. Jag kanske skulle ha önskat få merkonkreta svar på mina frågor, men vi kanske kanutveckla det under debatten.Jag tycker att grundbulten i all vård och omsorg ärden enskilda människan. Ingen människa kan bytas utmot någon annan - alla har ett unikt och lika värde.Med den utgångspunkten är det för mig självklart attalla också har rätt att få den vård och behandling somtillståndet kräver.Jag vet inte vad socialminister körför bil, men jag skulle tro att den bil han kör behöverställas på verkstaden ibland - det behöver ju bilar omvi inte själva kan avhjälpa felen. Jag är helt övertygadom att det inte finns en enda svensk som kan tänkasig att låta bilen stå på verkstaden eller etthalvår för att det är väntetider. Då säger vi direkt: Dågår jag till någon annan bilverkstad, som snabbarekan åtgärda felet på bilen.Med denna utgångspunkt kan jag inte förstå att vii kan acceptera så långa väntetider när män-niskokroppen har gått sönder och behöver repareras.Har vårt samhälle blivit så materialistiskt att vi hellreser till att bilverkstaden fungerar än att operationsav-delningar och sjukvården fungerar?Jag vet att inte har varit socialmini-ster så länge, men jag har stått i den här kammarenstalarstol och diskuterat sjukvård och omsorg mångagånger. Alldeles för ofta dras de frågorna i långbänk.För en människa som har smärtor är ettdygn . Att få vänta på en nöd-vändig operation kan ses som ett oöverstigligt pro-blem.Jag tycker att vi måste ha just den här utgångs-punkten, och vi måste också kunna be de människorsom finns i vårdköerna om förlåtelse för attsamhället inte kan klara av att fixa det här. Eftersommänniskor har betalat sin skatt har de också betalatsin lilla försäkringspremie till vården, och när debehöver den vården finns den inte!Jag är naturligtvis glad över att socialministernhar pratat om flaskhalsarna, men jag är inte nöjd meddet, och framför allt är inte sjuka människor nöjdamed att man pratar om flaskhalsar och vill åtgärdadem. Inte förrän de har åtgärdats blir det till någon-ting som de får nytta av.Jag vet att det här är ett akut problem. Vi kan intebegrava sådana här saker i utredningar och tro att detskall ordna sig om ett par . Vi måste visa på sättatt komma till rätta med problemet i dag.Jag tror att vi ibland kan behöva operera i tvåskift.Vi har operationssalar. De används till knappt 30 %av sin kapacitet runtom i landet. Vi har teknisk ut-rustning, och vi har kompetenta medarbetare. Menmånga av de kompetenta medarbetarna får gå frånsina jobb därför att man inte har råd att ha dem.Jag skulle vilja fråga socialministern vad han , , har att säga till människor som ståri en vårdkö. När kan de få möjlighet att komma fram ivårdkön, och vilka akuta åtgärder är man beredd attvidta?Jag har analyserat de vårdtider vi har på svenskasjukhus i världsperspektiv. Vi har världens kor-taste vårdtider, och vi har ändå världens äldsta be-folkning. Min nästa fråga är: Hur rimmar det med ständigt pressar ned vårdtiderna?Anf. 33 ():Fru talman! tar i sin interpella-tion upp några viktiga problem i dagens sjukvård, ochvi är ense i mycket.Det är riktigt att vi efter det att socialdemokrater-na avskaffade vårdgarantin 1995 har fått tillbakagisslet med vårdköer. Det är också riktigt att perso-nalens arbetsmiljö har blivit allt sämre med allt mind-re möjligheter att påverka sin arbetssituation, alltmindre inflytande och dåliga löner.Att detta har kunnat ske beror på att landstingenhar regionala monopol. Man har aldrig behövt bry sigom de anställda - de har ju inte kunnat gå någonannanstans. Andra arbetsgivare har inte funnits ochdärmed ingen verklig arbetsmarknad. plötsligtvaknar man upp då vanskötseln lett till att personalsäger upp sig, flyttar eller helt byter yrke. Det är ock-så riktigt att allt färre unga söker sig till vårdyrkena;alltfler längtar bort från och allt färre vill börja arbetai landstingens vårdvärld. Det är kontentan av mono-polet.Förvisso skall människan vara i centrum, somChatrine säger. Däremot, fru talman, förChatrine ibland, som många kristdemokrater,ett lätt populistiskt resonemang när det gäller antaletvårdplatser. Grundat på medvetet eller omedvetetfelaktig sifferexercis föreslår man att minst 20 000vårdplatser skall inrättas till en kostnad av 40 miljar-der. Det finns skäl att hyfsa den debatten.Chatrine påstår ju att vårdköerna beror påbrist på vårdplatser. Det kan stämma marginellt, närdet gäller tillgång till och på enstakaställen där det finns flaskhalsar. Men vid en gransk-ning av landets medicinkliniker visade det sig attdet fanns ca 300 överbeläggningar. Det är ett margi-nellt antal, som huvudsakligen beror på att vårdked-jorna gentemot kommunerna inte fungerar. Om medi-cinklinikerna fick önska fritt önskade de sig 600 plat-ser i en enkät.Som skäl för sina utbyggnadsplaner brukar Krist-demokraterna ange att det fanns 117 500vårdplatser vid sjukhus och att det nu finns bara35 000. Drygt 80 000 platser skulle ha försvunnit!Men det är inte en korrekt redovisning. Nästan 35 000överfördes via ädel till kommunerna. De psykisktsjuka har fått möjlighet att vistas i en annan form avvård, utanför sjukhusen, vilket gjort att 21 000 platserhar kunnat läggas ned. En del gick säkert alldeles förfort, och det var inte bra, men jag tror inte att någonvill återskapa det som var med hospitalisering ochannat.Vad det gäller är alltså 60 000 vårdplatser somminskat till 35 000 . Under denna tidhar vårdköerna i stort sett halverats, dvs. dagens plat-santal stämmer relativt väl överens med behovet. Mensom jag sade tidigare finns det flaskhalsar. Kanskebehövs det något tusental - men inga tiotusental! Och förvisso behövs det platser ikommunerna, kanske geriatriska jourlinjer på vissahåll och akutgeriatrisk hemsjukvård. Men framför alltmåste vi se till att vårdkedjorna fungerar - på denpunkten är vi helt ense.Det är inget negativt att vårdtiderna har kunnatkortas. Sjukhus är ingen naturlig vistelseplats. Därregredierar man, förlorar sin självbestämmandeför-måga, blir beroende av hjälp som man egentligen inteskulle behöva bli beroende av. Det är bra att vårdti-derna har minskat. Det skall vi vara glada för. Ochvarför skall man framställa medicinska framsteg sommisslyckanden i stället för att säga att detta är bra -människan skall vara utanför sjukhusen och där barakortaste möjliga tid.Jag vill fråga både statsrådet och de föreslår att man skall göra för att komma åt debakomliggande grundproblemen i vården, de problemsom landstingens monopol och begränsade ekono-miska överblick med suboptimeringar medför. Det ärdär problemet ligger.Anf. 34 ():Fru talman! Som vanligt har en mycket viktig interpellation. Hon tar uppproblem som har varit aktuella länge och som tyvärrkommer att vara aktuella framöver.Jag har som många andra gjortett flertal studiebesök i vården och tydligt sett deproblem som beskriver. Jag harbesökt sjukhus som trots överbeläggningar tvingas attgöra ytterligare neddragningar av personal och vård-platser av ekonomiska skäl.Jag har som många andra också mött många av depatienter som har farit illa av att stå i kö. Helt nyligenfick jag telefonsamtal från en äldre man som har starrpå bägge ögonen. Han har fått ena ögat opererat, ocheftersom han nu ser på det ögat får han vänta sex årpå att få det andra ögat opererat. Han säger: Jag är sågammal så jag lever knappast då. - Detta tycker jagkänns väldigt otillfredsställande.Jag har också mött personal som har berättat hursliten den har varit. På grund av bristen på vårdplatserhar man ibland skrivit ut patienter för . Så nogfinns det en platsbrist.Jag har fått uppgifter om att man ibland har haftmöjlighet att operera i mycket större omfattning, menman har inte haft några sängplatser till patienternaefteråt.Jag ser personalbristen som den allvarligaste frå-gan med tanke på den ålderspuckel som finnsoch som man länge har känt till. Personaldirektören imitt hemlän tog upp denna ålderspuckel redan i bör-jan av 90-talet, och han varnade för den situation somvi har , en mycket akut situation.I , där jag kommer ifrån, är den yngstakirurgöverläkaren , och vi förstår ju alla vad detkommer att innebära , eftersom det inte ärnågot större tillflöde av nya läkare.I , som på många andra ställen, är detmånga sjuksköterskor som säger upp sig. De har fåttnog, vilket de förvarnade om redan för många årsedan. De känner att de inte orkar längre.I finns det en väldigt stor brist pådistriktsläkare. Det försvårar situationen genom attdet blir primärvården som får ta den första stöten.Jag känner att det är bråttom att komma till rättamed personalsituationen inom vården. Jag undrar omsocialministern har några tankar på några akutåtgär-der i det avseendet.Landstingsrådet har skrivit till socialministernmed anledning av dels den ekonomiska situationen ilandstinget, dels personalsituationen. Här undrar jagom det finns möjlighet att göra akutinsatser om detbehövs. De pengar som är aviserade kommer trots alltlite längre fram i tiden, och det är ju som situa-tionen är akut.Anf. 35 Socialminister ():Fru talman! Först en upplysning: Jag kör inte bilöver huvud taget. Jag åker kollektivt. Jag äger ingenbil, men jag har körkort, om det skulle behövas. Menframför allt åker jag kollektivt.Vi diskuterar i själva verket tre olika problem-ställningar.Den första gäller resurserna till vården. Jag anseratt svensk sjukvård i dess helhet har ett re-sursproblem. Sjukvården tar för liten del av våragemensamma resurser. Den behöver resurser för attkunna anställa mer personal, för att kunna utveckladen medicinska tekniken och för att utöka antaletvårdplatser - dock delar jag bedömningatt det knappast kan handla om de tal som Kristde-mokraterna talar om. Här och var behövs antaletvårdplatser byggas ut, men framför allt är det en frågaom att ge möjligheter till att anställa mer personal.Vi måste diskutera hur dessa resurser skall tillfö-ras. Det går inte att klaga på bristande re-surser eller för lite personal i sjukvården och sedanförvägra landstingen eller staten att verkligen hittainstrument för att tillföra dessa resurser.Socialdemokraterna, har och Socialdemokra-terna och för en period som sträcker sigfrån 2002 till 2004 tillsammans lagt upp en plan sominnebär att fr.o.m. och tillför staten 17 miljarder till kommuner ochlandsting att användas för skola, vård och omsorg.När det gäller de särskilda pengar som vi harkommit överens om med att flytta frånförsvaret till vården skall dessa specialdestineras justtill vård och omsorg. Men det betyder en mycketkraftig resursöverföring som ger möjlighet för sjuk-vårdshuvudmännen och för kommunerna att under dekommande åren planera för en utökning så att de kananställa mer folk och se till att det blir fler läkare,sjuksköterskor och mer övrig personal i sjukvården.Det är viktigt att vi är beredda att bana väg fördetta. Vi kommer aldrig att lösa sjukvårdens problemom vi inte är beredda att se till att sjukvården får depengar som behövs.Den andra frågan är en principfråga som LeifCarlson driver. Det gäller frågan om vem som skallvara sjukvårdshuvudman.