prot · GN0920 · 1999-10-27 00:00:00 — Det är minsann fel frågor tycker politi-kerna i , som människor i och påandra håll engagerar sig i.Ingen lösning fungerar för alla, i synnerhet inteför barn med multifunktionshinder. Det går bildligttalat inte att söka tvinga in runda barn i fyrkantigasystem. Barnens funktionshinder är mycket individu-ella, och därmed är också deras behov mycket indivi-duella. På , som är landets enda special-skola för blinda och multihandikappade barn, fårbarnen en individanpassad undervisning. Skolan harkanske ledande kompetens när det gäller attförstå, undervisa och utveckla barn i just deras situa-tion. är ett mänskligt växthus, vars resultatär helt remarkabla. Det vet vi som löpande besökerskolan, skolministern.Den som röstar för skolans stängning ska veta attdetta kommer att få till följd att ytterligare drygt 30av landets barn aldrig kommer att få möjlighet attkomma till sin rätt och bli de personer de har förut-sättningar att bli. För barnen är både ensista chans och en första möjlighet till livet. Barnenkommer till efter att ha prövat ochmisslyckats i hemkommunens skolor. Märk väl att jagsäger "hemkommunens skolor" och inte grundskolor,som skolministern påstod i sitt inledningsanförande.För första gången i livet får de vänner, de får blidelaktiga, kanske t.o.m. får en kille-tjej-relation. Attbarnen går på hemmaplangör att få av eleverna, precis som skolministern påpe-kade, är i ålder . Man kommer först när allaandra möjligheter är uttömda. Vi vet alla som sitterhär inne att i de tidiga tonåren ökar den socialakomplexiteten i livet. Kille-tjej-relationer och kompi-sar blir oerhört viktiga. Det räcker inte längre attspegla sig i familjen som man dittills gjort. Det är dåden formella integrationen i den kommunala skolansätter fokus på det faktiska utanförskapet för barnen.För många barn med svåra funktionshinder är inteden fysiska åldern densamma som utvecklingsåldern,den takt man utvecklas i. Barnen på gårdärför kvar längre än barn i en vanlig grundskola. Tioav barnen är också äldre än de i vanliga skolor. I vissafall kan man vara kvar ända till . Menbarnen måste kunna gå kvar så länge de utvecklas ochlär sig saker. Det här problemet understryks av attblinda barn med multifunktionshinder är den kanskeenda grupp i landet som saknar en rejäl gymnasie-möjlighet. När barnen gått ur grundskola,specialskolan, blir resultatet i många fall omedelbarförtidspensionering. Detta är direkt orättfärdigt.Skolministern har hävdat att har 21elever. Hon har gjort det dels i en interpellationsde-batt här i , dels i sin egen artikel i . Hon hävdar detta trots att bevisligen 33 barn gårpå skolan, 31 fast och två i snitt på besök. Hon bort-definierar alltså tio av skolans barn. Hon underkännerderas existens. De finns inte. De räknas inte därför attde har fel ålder. Tala om att aktivt medverka till attosynliggöra barn med funktionshinder! För majorite-ten och skolministern är det ett problem och ett ned-läggningsargument att barnen på i derastycke inte är i lagom ålder.Nu har skolministern lärt läxan. Hon sade 31 barn,inte 21, i debatten . Hon sade samma sak i ettskriftligt frågesvar till mig.Det viktiga borde faktiskt vara inte i första handåldern utan vilka barn som skolan hjälper. Det viktigaborde vara hur blinda barn med multifunktionshinderkan hjälpas att må bra och utvecklas. Åldersresone-manget från skolministern och majoriteten visar att deöver huvud taget inte förstått situationen för blindabarn med multifunktionshinder. Ta replik på mig,skolministern, och klara ut skolministerns syn påelevantalet. Är det 21 barn som ministern har skrivitoch sagt, eller är det 31 som hon hävdade ? Var-för har ministern nekat tio barns existens? De gårbevisligen inte i hemkommunens skola, de går bevis-ligen på , men ministern har underkänt attde finns där.Skolan sägs också ha för få elever. Man ska spelaned betydelsen. Vem ska bry sig om något tiotal ellertjugotal eller trettiotal barn? Det finns ju många andranågon annanstans. elevantal styrs av attbarnen saknar rätten att välja och föräldrarna saknarkännedom om möjligheterna i . Elevantaletär därför inte ett mått på behov utan ett bevis på bris-tande valfrihet för barn med funktionshinder. Mankan inte driva systemenligheten hur långt som helst,framför allt inte när det gäller barn med funktionshin-der. Är det några barn i detta land som är beroende avatt man tar hänsyn till individuella förutsättningar ärdet just dessa barn.Skolministern sade i sitt anförande att hon kanbarnens situation. Det kan hon inte alls. Det sägerbarnen själva, och det säger föräldrarna och det sägerexperterna. Det beror bl.a. på att hon som skolminis-ter har vägrat att besöka , vägrat att förkla-ra för barnen varför hon vill stänga deras skola, väg-rat att lyssna på de berörda, vägrat att titta dem i ögo-nen och lyssna på deras synpunkter. De enda skolmi-nistern selektivt har lyssnat på är de stora intresseor-ganisationer hon har på bekvämt promenadavståndfrån departementet. Föräldrarna har tvingats att bildaett eget multihandikappade barn,eftersom man anser att deras situation är bortglömd.Ministern har efter den imitt tycke - jag kan återkomma till det om skolmi-nistern vill - vanskötta ochpropositionen vägrat att delta i debatter i radio, . tackade hon nej till endebatt i Aktuellt, för sedan i Rapport. Honhar vägrat intervjuer, hon har inte skrivt några egnaartiklar, hon har inte svarat på andras. Varför står inteskolminister för sina förslag?Politiker har ett alldeles särskilt ansvar att varatillgängliga just för barn som själva inte kan resa tillStockholm, som inte kan demonstrera som LO påtorget utanför eller göra sin röst hörd påannat sätt. Men i stället för att diskutera med dembeslutet berör ägnar sig skolministern, häpnadsväck-ande nog, åt att förneka att beslutet innebär att speci-alskolan stängs. Då föreslår jag att skolmi-nistern innan replikskiftet läser utskottets betänkande.Där skriver man uttryckligen att specialskolan av-vecklas. Då kan vi i och för sig få en intressant debattom avveckling betyder stängning eller någontingannat. Men det sår "avveckling i enlighet med rege-ringens förslag".I mitt tycke ger skolministern en bild av politikensom är blind och döv för människors uppfattningar.Det närmar sig nu 13 000 människor som har protes-terat mot stängning av . Det är en folkrörel-se: Jag protesterar mot stängning av . Ald-rig någonsin har barn med funktionshinder sett ettsådant engagemang för deras situation. Barnen självakräver att skolan ska få vara kvar, även om de vet attde själva först får gå klart. De gör därför att de avegna erfarenheter vet hur viktigt det är att också barni kommande generationer får komma till specialsko-lan . Det är tråkigt att majoriteten och mi-nistern inte är lika klarsynta som barnen på Ekesko-lan. Uppenbarligen trodde man att kritiken skullekunna petas undan bara dagens elever får gå kvar.Men barnen själva genomskådade ministern.Ekeskolefrågan visar för mig hur det kan bli närett politiskt överhetsperspektiv dominerar debatten.Överheten sitter i och bestämmer vilkabarn som ska få gå i en skola i , eller rättaresagt inte gå, eller vart barnen i eller Haparan-da ska ta vägen.Majoriteten säger att man vill stänga specialsko-lan för att frigöra resurser för det pedago-giska stödet till kommunerna. Det är orimligt ochorättfärdigt att ställa 31 barn med kanske landets mestkomplicerade funktionshinder på motbarnen i kommunerna. Är majoritetens ambitioner sålåga att man måste skjuta en verksamhet i sank för attstärka en annan?Kommunernas generella kompetens för barn medfunktionshinder måste förbättras ordentligt just därföratt de flesta berörda barn går i kommunala skolor. Förmånga barn kan hemkommunen vara en bra miljö,men för alla barn är det inte så. special-skola är ett komplement till hemkommunernas skolornär dessa inte räcker till. Det faktum att inte alla syn-skadade barn med multifunktionshinder går ellernågonsin kommer att gå på kan knappastvara ett argument för att inte något barn ska få göradet.Specialskolan ska vara kvar och stödettill kommunerna ska förbättras. Det finns ingen mot-sättning mellan och ökad kom-petens. Detta är bara ett debattrick. Tvärtom är resur-scentret beroende av samverkan med den fasta skol-delen för att man ska kunna utveckla ny pedagogiskkunskap, det säger de som jobbar på resurscentret, desom som minister borde ha träffat.För övrigt är det ingen som vet var detta resur-scenter ska ligga . Riksdagsmajoritetenväljer att inte ta ställning. Beslutet ska skjutas frånlandets högsta demokratiska församling till någonannan, någon annanstans, någon annan gång.Majoriteten söker ge intryck av att möjligheten förnågra få barn att komma på visstidsbesök till resur-scentret för utredning, träningsbesök o.d. är sammasak som dagens specialskola. Men kan barnengå läsårsvis med trygghet, klasskamrater och ett soci-alt liv. Det finns ingen likhet med visstidsbesök vidett resurscentrum. Tanken att flytta ett autistiskt barnför korttidsbesök är i många fall en omöjlighet. Dessabarn, om några, är totalt beroende av en trygg ochlångsiktig miljö.Dessutom vill majoriteten stänga specialskolornautan att realistiska alternativ har säkrats. Ingen vet omförslagen i propositionen i realiteten ens är möjliga attrealisera. Man har inte undersökt de ekonomiskakonsekvenserna för kommunerna. FUNKIS miss-lyckades med detta, och propositionen misslyckas engång till. Man har inte följt hur tidigare kommunali-seringar har utfallit, vilket jag frågat skolministernom . Dagens beslut, om det drivs igenom,blir ett skott i mörkret.Det är omöjligt att tro att landets 289 kommunerska kunna nå samma kunskapsnivå som Europaskanske ledande riksrekryterande specialskola. Deberörda barnens funktionshinder är så ovanliga att enspeciallärare i en kommun vilken som helst kansketräffar ett sådant barn under hela sin yrkesverksammatid.Kommunerna saknar incitament för att på förhandbygga upp specialkompetens, specialanpassade loka-ler och införskaffa utrustning för miljonbelopp. Ochvad ska kompetensen användas till när det enda bar-net med dessa funktionshinder som finns i en kom-mun har gått ur skolan? Resultatet kommer naturligt-vis att bli att om detta drivs igenom kommer kommu-nerna att få gå samman och bygga egna specialskolorpå regional eller annan basis.Kommunerna kommer också att få stora problematt bära kostnadsansvaret. Och vem kan tro att dettainte kommer att drabba barnen så att de inte också ifortsättningen - för så är det - får sitta i enskrubb med en personlig assistent helt vid sidan av deövriga barnens liv, därför att det är billigast men detär verkligen inte bäst.Kommunerna bryter - det vet vi,skolministern - mot LSS-lagen när det gäller assi-stenter och särskilda boenden. Vissa kommuner bry-ter t.o.m. mot domstolsutslag i samband med LSS-lagen. Så varför vill skolministern och majoritetenstänga landets bästa skola för blinda och multihandi-kappade barn? Inga andra hållbara skäl har angetts änatt principen om integration och skolans kommunali-sering överordnas barnens och familjernas vilja.Jag noterade särskilt att i sittinledningsanförande talade om system, organisation,kommunalisering och kommittéer. Men du talade inteom barn. Du talar framför allt inte med barn, för detvill du inte, trots att de har inbjudit dig, trots att jaghar utmanat dig på debatter vid skolan inför barn,personal och föräldrar så att de kan göra sin meningkänd.Integration i den kommunala skolan måste varafrivillig. Barn har en rättighet, men icke en skyldig-het, att vara integrerade i den kommunala skolan. Ettbarn är inte heller integrerat bara för att det vistas isamma lokaler som andra barn, om det inte accepte-ras, kan delta i lekar, i socialt liv, i undervisning och ifritidsaktiviteter. är det så att när de andra bar-nen springer in från rasten är dessa barn fortfarandepå väg ut tillsammans med sin assistent.Ekeskolans barn har tidigare gått i kommunalaskolor, dvs. formellt integrerade skolor, vilket inne-burit att de har suttit ensamma med sin assistent vidsidan av de andra barnens liv. Om man har denminsta inlevelseförmåga är det lätt att förstå hur utan-för många av dessa barn med funktionshinder måstekänna sig. De är närvarande, formellt integrerade, ochuppfyller därmed skolministerns önskan, men de ärinte inkluderade. Tvärtom, integration är det somsätter fokus på utanförståendeskapet. Detta är barnenshistorier, det är inte skolministerns visioner.Situationen är helt motsatt på . Mångafår sina första vänner i livet när de kommer dit, kan-ske . De blir delaktiga. De får kansket.o.m. Just genom att man låterbarn med samma funktionshinder lära känna varand-ra, läsa och trivas tillsammans stärker man själv-känslan hos dem. Barnen säger detta varje gång somman träffar dem.Det som både FUNKIS och skolministern så grovthar missat är att segregation kan vara positivt underförutsättning att den är självvald.Herr talman! Majoriteten gick till val på vård,skola och omsorg. är vård, skola och om-sorg, och den ska man lägga ned. Barn med funk-tionshinder har inte för många alternativ, de har all-deles för få. Jag vill påstå att det är knappast någongrupp i samhället som valmöjligheterna i livet är såbegränsade för, och majoriteten är beredd attinskränka valmöjligheterna ännu mera.Som jag ser det måste utvecklingen snarare gåmot att barn med funktionshinder får en statligt ga-ranterad och finansierad rätt att själva välja skola.Tillräckliga resurser ska följa barnen till den skolasom de väljer och inte kunna tas ifrån dem, inte kun-na användas till annat. Sedan får föräldrarnas ochbarnens valfrihet avgöra om specialskolorna behövs,och det är också svaret på den fråga som skolminis-tern och andra har ställt : Hur många special-skolor vill ha? Ja, svaret är ju så mångasom föräldrarna och barnen behöver. Detta kommeratt kunna om barnen får en reell och finansie-rad valmöjlighet.Skulle en splittrad vänster, ett tvehågset miljöpartioch en minst sagt oentusiastisk socialdemokrati röstaigenom en stängning av specialskolan Ekeskolankommer att få ta ställning till upp-rivningsyrkanden. Om dessa inte går igenom blirEkeskolan en valfråga 2002.De som vill stänga skolan - dvs. Vänstern, Miljö-partiet och Socialdemokraterna - har inte ens med sigsina egna i . I stad och län finns entotal politisk enighet om att skolan ska vara kvar.Skolans ordförande är en tidigare socialdemokratiskriksdagsman och han vill ha kvar specialskolan.Alla argument kommer att börja synas. Hurkommer kommunerna att klara skolan för funktions-hindrade ? Hur klarar de den ? Hurska man uppfylla kraven i LSS-lagen, som man brytermot ? Hur går det med kunskapsuppbyggnaden?Ökar kommunernas beredskap?Ekeskolefrågan handlar om att alla barn, och all-deles särskilt de med funktionshinder, har rätt attvistas i en miljö där de känner att de kan växa, där defår del av bästa tänkbara pedagogik och undervisning,där de har tillgång till bästa tänkbara hjälpmedel, därde har vänner, där de känner sig trygga och där demår bra.Majoriteten är på väg att kränka dessa barns egnalivsval. System överordnas människor med mycketspeciella behov. Men, , systemethar inget värde i sig hur vackert det än kan låta medett enhetligt kommunalt skolsystem, om det inte kanleverera välfärd och god utbildning till de barn som ärberoende av systemet.Barn och familjer vet själva hur den bästa skol-lösningen ser ut. Det är därför som vi vill attEkeskolan ska vara kvar. Och det är därför som jagnu yrkar bifall till reservation nr 3 under mom. 4 ochmom. 5.I detta anförande instämde Per ().Anf. 127 Statsrådet ():Herr talman! Jag har haft förmånen att i dennakammare diskutera skolfrågor. Det harinte varit så att vi mellan partierna alltid har varitöverens om hur vi ska kunna nå målen. Men en saksom jag ser tillbaka på och som har präglat dessa år ärfaktiskt att det alltid handlat om kunskap och kom-petens, även om vi har varit oense om hur vi skulle nåmålen.Jag har mött mitt namn i artiklarsom har varit signerade av . Jag har hörtbeskrivningar av mig som inte någon i min omgiv-ning skulle kunna känna igen, beskrivningar fyllda avosanning och lögner. Det har varit beskrivningar avmig som människa, som politiker, som skolministeroch som lärare. Var dessa beskrivningar är tagna ifrånvet jag ingenting om. De får stå för tänker nu bara kommentera ett par saker somhar tagits upp i anförande.Det första gäller en interpellation som jag besva-rade i . Den finns protokoll-förd. Där framgår klart och tydligt att jag i en del avinterpellationen talar om hur många elever som går iårskurserna 1, 2, 3 osv. Jag säger också att jag tänkeråterkomma till de äldre eleverna. Detta påpekar jagtvå gånger i interpellationen och jag har också gjortdet i mitt anförande här i kammaren. Detta väl-jer att avsiktligt misstolka att jag intekänner till att det finns 31 elever på en skola. Jagtycker att den här nivån är rena sandlådan.Det andra är att han säger att jag aldrig har besöktÖrebro och . Givetvis har jag besöktEkeskolan. Givetvis har jag talat med föräldraföre-ningen där. Senast talade jag med en elev för någraveckor sedan. Den eleven kunde själv resa med ettflygplan från och ned till . Det varfullt möjligt för henne att kommunicera med mig, atttala om sina tankar och idéer. Problemet för den ele-ven var att det var för få killar på , så honkunde inte bli förälskad. Men hon stormtrivdes därändå.Jag vill också säga att de intryck som jag har fåttinte har varit, som uttrycker sig, påbekvämt promenadavstånd från departementet. Jaghar lärt mig genom att resa genom hela . Jaghar besökt alla våra specialskolor, många sär- ochträningsskolor och många kommunala skolor sommöter precis de här eleverna.Anf. 128 () replik:Herr talman! Det där är bara tricks och försök,skolministern, också mot . Tala ompersonen, inte om saken. Fram med alla de saker somjag har sagt om som person!Jag har inte sagt en enda, förutom att jag kritiserathenne för att hon inte deltar i debatten. Och det ärsant. Det andra är att hon inte har besökt skolan somminister, och det är också sant. Fram med dem, sittinte och syfta på dem, hymla inte om dem och försökge intryck av att det är synd om . Det är barnen det här drabbar, inte IngegerdWärnersson.Ingegerd säger att jag med flit harmisstolkat detta att det är 21 elever i ochhänvisar till interpellationsdebatten. Låt mig då fåcitera vad hon själv skrev i , och hon talardå om de tusen eleverna i kommunerna: "- - - ävenom bara en liten del av dessa har lika kompliceradehandikapp som de 21 eleverna på - - -".Jag hävdar inte att inte kän-ner till att det är 31 elever och två elever i snitt som ärdär på besök. Jag hävdar att det är värre än så, därföratt hon har fört ett resonemang om att de ärför gamla, att de är äldre än i grundskoleålder. Det ärett sätt att visa att skolan inte behövs. Därmed blirslutsatsen rimlig. Det råkar nämligen vara exakt 21elever som är i den ålder som att de ska vara, dvs. upp till , i grundskoleål-der. De andra göre sig icke besvär därför att de är förgamla. Det spelar ingen roll att skolan hjälper dem attutvecklas, lära sig läsa, skriva och ha kontakt medandra människor. Det handlar alltså inte bara ominterpellationen, skolministern. Jag har ganska godabelägg för det jag säger. Det är bara att titta i Expres-sen från så ser man ett av dem.Jag sade dessutom inte, vilket samtliga som hartillgång till protokollet kan se, att aldrig har besökt skolan. Det vet jag att hon har,men hon gjorde det innan hon blev minister, innanhon själv hade lagt fram ett nedläggningsförslag. Detär precis sant, som jag sade i mitt anförande, att honaldrig har besökt skolan som minister, aldrig diskute-rat nedläggningsförslaget, aldrig hört vad elverna haratt säga, aldrig tittat dem i ögonen.Ingegerd gav tre exempel när honförsökte ta sig ur debatten här. Alla tre är lätt att syna.Jag ber att i nästa replik taupp sakfrågan i stället.Anf. 129 Statsrådet ():Herr talman! Jag tänker inte gå in i någon debattom vad tycker eller tänker, för hanljuger och det tänker jag vidhålla. StenTolgfors säger t.ex. i en debattartikel att jag, närjag besökte , vägrade att besöka Ekeskolan.Jag var inbjuden av kommun tillsammansmed . Jag hade ett fulltecknat programsom varade från morgon till kväll, och jag fullföljdeprogrammet i inbjudan. Det fanns inte i detta programnågon inbjudan till . Därmed kunde jagalltså inte gå dit, och det fanns inte heller möjligheteftersom programmet var fulltecknat.Men det här, herr talman, är i sig en löjlig debatt.Men det är som har valt att föra debat-ten om på det här sättet. Hade vi hållit osstill sakfrågan och de barn det gäller, hade jag ocksåvarit mer benägen att gå ut och möta debatten.Den debatt som har förts här i kammaren i dagtycker jag har varit konstruktiv och bra. Jag har lyss-nat till de anföranden som har hållits. Jag har ocksånoterat att har olika uppfattningar omhur många statliga specialskolor det ska finnas i fort-sättningen.Anf. 130 () replik:Herr talman! Skolministern kastar ur sig anklagel-ser som hon inte på något sätt vare sig kan tänka sigeller klara av att bevisa. Jag tycker att om man ankla-gar någon för att ljuga, ska samma regler gälla som ialla andra delar av samhället, dvs. att man får bevisadet så att man inte står där avslöjad i slutändan.Jag hävdar fortfarande att skolministern vägrat attbesöka . Jag har själv utmanat henne tilldebatt i om . Jag har vid olika till-fällen uppmanat henne att besöka skolan. Andra hargjort det. Jag vet också att det pågått ett arbete underhand för att få henne att besöka skolan. Det kan välknappast ha kommit som en överraskning för skolmi-nisten att eleverna där vill träffa henne. Halva Sverigevet detta vid det här laget, men skolministern har intenåtts av någonting.Jag har inte gjort detta till en personfråga. Jag hari försökt få en debatt med IngegerdWärnersson om , men det har varit totaltomöjligt. Först var ursäkten att hon inte kunde deltadärför att hon var ordförande i kunde inte delta i debatten förrän hon hade tagitfram ett förslag som minister. Men hör och häpna, närförslaget kom tackade hon fortsatt nej till debatter, tillmina inbjudningar, till massmediers inbjudningar ochtill alla andra debatter.I våras lämnade hon efter två en inter-pellationsdebatt här i . Hon utnyttjade alltsåinte sina . Hon ville inte vara med i debat-ten då heller.Som sagt: Exemplen som jag gav från så sent somfrån var ett par inbjudningar som skol-ministern tackat nej. På det sättet gör hon det till enpersonfråga. Det är en ministers ansvar och skyldig-het att diskutera de sakfrågor som man ansvarar för.De flesta ministrar tycker att det är kul att deras frå-gor uppmärksammas, så icke skolministern. Här ärdet ett problem att 13 000 människor engagerar sig ifunktionshindrade barn och en skola. Här är det ettproblem att vi debatterar en skola.Jag begriper inte detta. Jag kan inte annat än draslutsatsen att det finns en mycket begränsad entusi-asm och att man inser hur svårförsvarat detta ned-läggningsförslag är. Då väljer man, som skolminis-tern, att gå till hårt personangrepp mot mot mig därför att man inte klarar sakdebatten.Jag beklagar det.(forts. 11 §)AjourneringKammaren beslutade på förslag av förstevice talmannen att ajournera förhandlingarna tillkl. 16.00 då dagens votering skulle börja.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 16.00.10 § Beslut om utskottsbetänkanden som slut-debatterats vid dagens sammanträde.FiU6 Allmänna pensionsfondens verksamhet 1998Mom. 1Kammaren biföll utskottets hemställan.Mom. 2 (näringspolitisk utvärdering av Allmännapensionsfondens årliga placeringar)1. utskottet2. (v, mp)Votering:245 för utskottet52 för res.52 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Partivis fördelning av rösterna:För utskottet: 111 s, 69 m, 35 kd, 15 c, 15 fpFör res. : 1 s, 36 v, 15 mpFrånvarande: 19 s, 13 m, 7 v, 7 kd, 3 c, 2 fp, 1 mpSkU4 Ändring i dubbelbeskattningsavtalet mellanSverige och m.m.Kammaren biföll utskottets hemställan.SfU3 Socialförsäkringens personkretsMom.