prot · GM0983 · 1999-04-21 00:00:00 — Se-dan grundlagsändringarna nu är avklarade återstår detmateriella innehållet, närmare bestämt frågorna ombegravningsväsende, kyrkoantikvarisk ersättning ochfinansiering, m.m.Två synpunkter har givits allt större vikt alltsedanprincipbeslutet: att reformen skall ske i största möjli-ga enighet och att lösningarna skall vara långsiktiga.Konstitutionsutskottet har för sin del levt upp tillkravet på konsensus, i varje fall i ett avseende. Jagtänker på lösningen av problemet med begravnings-avgiftens grundlagsenlighet. Normgivningsmakt -som t.ex. fastställande av en obligatorisk avgift - kaninte delegeras till församlingarna, visar det sig, närdessa förlorar sin kommunstatus . Vikom fram till att det var nödvändigt attett offentligt organ får en formell beslutanderätt ifråga om avgiftssatsen för dem som inte tillhörSvenska kyrkan. Avgiften för dem som tillhör kyrkankan däremot ses som en del av kyrkoavgiften, ochtillhörigheten är ju frivillig. I de två fall där kommu-ner är huvudmän för begravningsväsendet uppstårinte heller något problem med normgivningsrätten, ivarje fall inte ett problem på samma sätt. Lösningenblev alltså att den myndighet som regeringen be-stämmer - vi har föreslagit Kammarkollegiet - kom-mer att fastställa begravningsavgiften för de icketillhöriga.Jag tror att det var värdefullt att konstitutionsut-skottet kunde enas i en sådan här principiellt viktigfråga. Jag tycker också att lösningen är acceptabel.Genom att församlingarna även i fortsättningenfår vara huvudmän för begravningsverksamhetentillgodoser vi ju också ett väsentligt krav som bl.a.kyrkomötet formulerat. En annan viktig förutsättningför hela stat-kyrka-reformen var hjälpen, genomRiksskatteverket, med uppbörden av kyrkoavgiften.Likställigheten med andra trossamfund löstes genomatt också dessa kan få uppbördshjälp. I detta sam-manhang måste jag än en gång påpeka hur egendom-lig konstruktionen av avgiften är. Genom att avgiftenberäknas på den kommunalt beskattningsbara för-värvsinkomsten kommer kyrkan, även efter frigöran-det från staten, att direkt påverkas av alla de föränd-ringar av grundavdrag, reseavdrag och annat somriksdagen ganska säkert kommer att besluta om fram-över. nöjer jag mig med att påpeka att vihar sagt detta i vår kommittémotion än en gång, ochjag påpekar det också på detta sätt. Men i övrigtmåste ju initiativet till förändring komma från kyrkansjälv på denna punkt.Kravet på långsiktighet, som jag inledningsvisnämnde, har understrukits av KU ochandra instanser. Beträffande den kyrkoantikvariskaersättningen skrev den eniga utredningen om denkulturhistoriskt värdefulla egendomen att överens-kommelsen borde sträcka sig . Regeringensförslag omfattar däremot endast , från år 2002till . Det finns åtskilliga andra exempel påbristande långsiktighet i propositionens förslag, somjag skall återkomma till strax.Men först ett ord till om begravningarna. Enegendomlig detalj i propositionen är förslaget att endel av transporterna, närmare bestämt den transportsom sker från bisättningslokal eller liknande och tillexempelvis ett krematorium, skall ingå i begrav-ningsavgiften. Det är en opraktisk ordning. Begrav-ningsbyrån kan på så sätt komma att ersättas av enannan transportör den sista resan. I värsta fall kom-mer huvudmannen själv att ordna den transporten iegen regi, vilket ju skulle krångla till systemet ytterli-gare. Även av texten i propositionen framgår det attförslaget i denna del är illa genomtänkt. Det talas omatt "det är en fråga som får lösas i den praktiska till-lämpningen". Detta är bakgrunden till reservation 1 ibetänkandet.Grundtanken bakom det kyrkoantikvariska bidra-get tycker jag är helt riktig. Det är förstås ett allmä-nintresse att t.ex. medeltida kyrkor bevaras, alltså intebara ett intresse för dem som tillhör trossamfundetSvenska kyrkan.Här visar sig också en viss brist på långsiktighet.Den statliga utredningen i frågan förespråkade ju enavtalsperiod . Därefterheter det att nya överväganden skall göras.Jag tycker också att man kan ifrågasätta om i varjefall andan i principöverenskommelsen lever kvar iförslaget när man inte ger något bidrag alls de tvåförsta åren. Skall man lämna ett kyrkoantikvarisktbidrag och utfäster sig att göra detta från statens sida,och sedan fastställer bidraget till för första åretoch för andra året, kan man ju ifrågasätta om detverkligen utgår något bidrag.Jag tycker också att det är ett svagt argument närregeringen och utskottsmajoriteten hänvisar till dets.k. miljardprogrammet för kyrkliga jobb och menaratt på grund av detta miljardprogram är inte behovetav kyrkoantikvariska åtgärder så stora de närmasteåren. Det är ju nämligen så att de här jobbskapandeåtgärderna inte alls kom att inriktas mot i första handantikvariskt värdefull egendom av olika praktiskaskäl.Ett litet ord också om finansieringen och de eko-nomiska regleringarna. Här blir bristen på långsiktig-het tydlig. Det finns ett krav på departementet, somföreslår exempelvis reformer, på statsfinansiell neut-ralitet. Detta är säkert befogat i många fall. I det härfallet är det lite svårt att tillämpa eftersom det är en såspeciell reform där en del av det som är det offentligai dag avskiljes och övergår till en privaträttsligt be-stämd sfär.Exempelvis de s.k. administrativa avgifterna, somdet talas en hel del om i propositionen, hänger natur-ligtvis ihop med församlingarnas kommunstatus, dvs.pengar som kyrkan genom församlingarna be-talar in till staten hänger samman med att församling-arna är kommuner. Detär ju svårt att egentligen se det rimliga i att det pånågot sätt skall kompenseras av kyrkan. Det är ju detsom är själva reformen att församlingarna lämnar denoffentligträttsligt reglerade sfären.Sedan tycker vi också att det är olyckligt att manhotar med att återkomma med nya skatter och avgif-ter. Det går mot den strävan efter långsiktighet ochtydliga regler som ändå har präglat mycket av refor-men.På s. 260 i propositionen står det t.ex. så här:"Eftersom den föreslagna lösningen för åren2000-2009 inte är statsfinansiellt neutral kommerregeringen att överväga att och förtiden därefter införa någon form av avgift eller skattför att uppnå statsfinansiell neutralitet. "Beträffande skattefriheten för prästlönetillgångar-na har regeringen och därmed också utskottsmajori-teten väl valt en kompromissväg. Dessa tillgångar blirunder en begränsad tidsperiod skattebefriade. Ävenutskottsmajoritetens skrivningar och propositionenandas en viss förståelse för att det här kanske egentli-gen inte borde utgå någon skatt. Det är en speciell typav egendom, som kyrkan har fått kanske redan påmedeltiden och vars ändamål alltid har varit kyrkansförkunnelse. Dessutom är det så att själva relations-förändringen eller reformen inte syftade till den härtypen av skatteförändringar. Det är, som sagt, enmycket speciell egendom, som faktiskt har varitskattebefriad . Det var långt innan detegentligen fanns något modernt Sverige.Alltså: En viss bristande långsiktighet och någralite onödiga hot om att återkomma med avgifter ärskönhetsfläckar i det här förslaget. Det är t.ex. interiktigt bra när det apropå kyrkoantikvarisk ersättningstår på följande sätt på s. 141 i propositionen: " Somframgår i avsnitt 13 kommer regeringen att övervägaatt och för tiden därefter införa någonform av avgift eller skatt. - - - En sådan finansieringav den kyrkoantikvariska ersättningen skulle innebäraatt det blir tydligt för var och en att bevarandet av dekyrkliga kulturvärdena är en gemensam angelägenhetsom bekostas av alla, både kyrkotillhöriga och icke-tillhöriga. Vidare skulle det innebära en markering avde kyrkliga kulturminnenas särskilda värde. "Jag tycker att här är en lite underlig psykologi.Man tror att det skall bli en särskild entusiasm för dekyrkoantikvariska värdena genom att man särskiltmarkerar för skattebetalarna att de får betala en speci-ell skatt eller avgift för detta ändamål. Det är en någotdiskutabel psykologi.Dessutom är det principiellt diskutabelt också frånen mera allmän utgångspunkt. Vi skall inte ha speci-aldestinerade eller, som man ofta säger, öronmärktaskatter eller avgifter, och det verkar ju av formule-ringen att döma som om det här handlade om det.Det är, som sagt, vissa skönhetsfläckar i förslaget.Men skall man vara helt uppriktig och så gott det gårleva upp till kravet på enhällighet, är det kanske ändålämpligt att avsluta med konstaterandet att mycket avdet som beslutas tas i ganska stor enighet och attvi nog alla tycker att det är bra att reformen går vida-re utan fördröjning, så att denna viktiga förändringkan fullföljas på ett lyckligt sätt.Fru talman! För tids vinnande yrkar jag bifall en-dast till reservation 1.Anf. 28 ():Fru talman! Kammaren har att ta ställning tillnågra av slutstegen i en mycket lång process, varsmål är skiljandet av kyrkan från staten. Jag skall inteta upp tiden med någon historisk exposé över förhål-landet mellan statsmakt och religiös makt i vårt landutan bara konstatera att det här har tagit . Dethar tagit att komma fram till ett beslut someftervärlden helt säkert kommer att uppfatta somsjälvklart och ofrånkomligt.Det är självfallet fullständigt orimligt att en statsom har ambitionen att vara en demokratisk stat, däryttrandefrihet och religionsfrihet hör till grundstenar-na, håller sig med en statskyrka, att ett av de mångareligiösa samfund som finns i vårt land skall ha ställ-ning som del av statsapparaten. En demokratisk statmåste både formellt och reellt vara konfessionelltneutral.Oavsett om vi är kristna, muslimer, hinduer ellerbuddister eller om vi är hedningar, spiritister ellerateister - oavsett på vilken fason vi söker vår egensalighet - skall vi som medborgare ha samma anled-ning att känna förtroende för staten, för de folkvaldaorganen och för myndigheterna. Förstatligad religionär något lika orimligt som en religiös stat.Den 1 januari 2000 skiljs frånstaten - eller rättare sagt: Då skiljs Svenska kyrkannästan från staten. Det är därför som vi i de officielladokumenten talar om ändringen av relationerna mel-lan staten och Svenska kyrkan.Riksdagens majoritet kunde nämligen 1995, närprincipbeslutet fattades, inte samla sig till ett konsek-vent beslut. skulle, menade man då,även ha en särställning i vissa avse-enden jämfört med andra samfund. Denna brist påkonsekvens, närmare bestämt när det gäller huvud-mannaskapet för begravningsväsendet, är orsaken tillde intrikata grundlagsproblem som konstitutionsut-skottet nu i elfte timmen tvingades ta itu med.Vänsterpartiets principiella hållning är att begrav-ningsväsendet inte skall vara en angelägenhet för ettav de religiösa samfunden i vårt land. Få saker är såsäkra som det faktum att vi alla, oavsett eventuellareligiösa trosföreställningar, kommer att dö och attvåra kvarlevor skall tas om hand. Som regeringensjälv understryker i propositionen: Ansvaret för enväl fungerande begravningsverksamhet vilar ytterstpå samhället.Vad vore då mer naturligt än att låta huvudman-naskapet ytterst vila på de borgerliga kommunerna,alltså att övergå från de kyrkliga kommunerna, somhar upphört, till de borgerliga kommunerna - en lös-ning som för övrigt redan finns i och, omjag inte missminner mig, Tranås.Inom fanns och finns emellertidett stort motstånd mot en sådan lösning, ett motståndsom man kan anta vilar på en rädsla att förlora sinställning i samhället om man fråntas ansvaret för enviktig samhällelig uppgift.I principbeslutet var det därför sagt attSvenska kyrkan även fortsättningsvis skulle varahuvudman för begravningarna. Jag tycker att det ärhögst beklagligt att majoritet den gångenstannade för den här kompromissen. Det är olyckligtsåväl ur religionsfrihetens som ur konstitutionellsynpunkt.Begravningsväsendet skall på något sätt betalas,och detta föreslås ske genom en inkomstrelateradobligatorisk begravningsavgift, i realiteten en skatt.Att det verkligen är fråga om en skatt understryks avatt avgiften, som regeringen hade tänkt det, skalldrivas in tillsammans med övrig inkomstskatt avskatteförvaltningen. Avgiftens storlek skall dockenligt regeringens förslag fastställas av huvudman-nen, dvs. Det inne-bär att en stor del av befolkningen, de som inte ärmedlemmar i , genom lag tvingasbetala en avgift, i realiteten en skatt, som de inte harnågra demokratiska möjligheter att påverka.Här uppstår ett problem som inte bara är politiskteller principiellt utan ett grundlagsproblem. har efter en mycket noggrann prövningoch analys funnit att den lösning som regeringen hadeföreslagit inte är förenlig med grundlagen; eller om viskall vara lite försiktigare: att det inte är självklart attdenna lösning är grundlagsenlig.Det är nämligen så enligt regeringsformen att s.k.normgivningsbeslut inte får delegeras till privaträtts-liga subjekt, t.ex. företag eller ideella organisationer.Förvaltningsbeslut kan delegeras, men inte normgiv-ningsmakten.Vad är då ett normgivningsbeslut? Utskottet skri-ver på s. 12 i betänkandet att normgivningsbestäm-melser i princip kännetecknas av att de är bindandeför myndigheter och enskilda, att de utgör generellaföreskrifter, varför de inte uttryckligen skall avse ettkonkret fall utan ha generell tillämpbarhet.Förvaltningsbeslut handlar däremot typiskt omverkställighet av generella regler i enskilda fall. Ettbeslut som säger att alla med en viss inkomst skallbetala i skatt är ett normgivningsbeslut. beslut att medborgare medpersonnummer si och så skall betala i skattför 1998 är däremot ett förvaltningsbeslut.Beslut om begravningsavgiftens storlek är motden bakgrunden helt klart ett normgivningsbeslut.Utskottet har dock funderat på om besluten om be-gravningsavgiften i församlingarna skulle kunnabetraktas som en samling av en lång rad enskildaförvaltningsbeslut, nämligen för var och en av deavgiftsskyldiga i församlingen. De här personerna ärju i princip kända när beslutet fattas. Vi menar dockatt det vore att tänja argumenten lite för långt. Ettsådant synsätt är bara alltför uppenbart konstrueratför att komma runt grundlagen.En annan invändning som rests är att beslut omkommunal skattesats faktiskt inte betraktas somnormgivningsbeslut. Det anses bero på att den kom-munala beskattningsrätten är grundad direkt i 1 kap.7 § regeringsformen. Beslut om skattesatsskulle således vara ett förvaltningsbeslut, eller möjli-gen en helt egen kategori av beslut. Eftersom kostna-derna för begravningsväsendet tidigare ingick i kyr-koskatten, som ju var en kommunalskatt, skulle dessabesluts karaktär av icke-normgivning så att säga följamed över till i dess nya roll som enfrån staten självständig organisation. Även detta nå-got subtila resonemang har utskottet funnit varaohållbart, eller i vart fall diskutabelt.Eftersom anser att det voremycket olyckligt om man i efterhand skulle kunnaifrågasätta om de beslut fattat är förenligamed grundlagen har vi funnit det nödvändigt att finnaen annan lösning. Den lösning vi nu enhälligt föreslårär i korthet följande. Regeringen eller den myndighetregeringen utser kommer att fastställa begravnings-avgiftens storlek för dem som inte är medlemmar iSvenska kyrkan på förslag från huvudmannen, dvs.Svenska kyrkans församlingar. Undantagna är dekommuner som är huvudmän för begrav-ningarna. Där fattas beslutet av kommunen.Det är ingen vacker eller elegant lösning lagtek-niskt sett. Men det är en grundlagsenlig lösning. FrånVänsterpartiets sida har vi aktivt medverkat till den,och vi står bakom den. Men vi framhåller i ett särskiltyttrande att vår principiella uppfattning alltjämt är attkommunerna bör vara huvudmän för begravningsvä-sendet. Med en sådan lösning skulle det här proble-met över huvud taget inte ha uppstått. Det skulle i ochför sig berövat grundlagsexperterna och KU en delintressanta diskussioner, men det hade ändå varit attföredra.Slutligen några ord i all hast om övriga frågor idetta betänkande. Regeringen föreslår att en kyrko-antikvarisk ersättning skall utgå till Svenska kyrkan.Vi har inget att invända mot detta. Våra kyrkor är endel av vårt kulturarv. De har byggts och bekostats avden svenska allmogen, även om pengarna ibland hartagit omvägen över någon adelsman, och de är därförett gemensamt ansvar.Den kyrkliga kulturminnesvården bör som annankulturminnesvård finansieras solidariskt över skattse-deln. Där är vi överens. Vi har dock två principiellainvändningar. Vi menar att inte bör bindasig vad gäller den kyrkoantikvariska ersättningensstorlek ända fram . Vi menar att dennautgift självfallet måste behandlas som alla andra pos-ter i statsbudgeten, och måste vara fri attjustera sin bedömning av vilken ersättning som ärrimlig och möjlig varje gång budgeten fastställs. Viavvisar också de tankegångar som finns i proposi-tionstexten om att införa någon särskilt öronmärktavgift eller skatt för detta ändamål.För det andra menar vi att beslut om fördelningoch användning av den kyrkoantikvariska ersättning-en bör fattas av och länsstyrel-serna, givetvis efter ett nära samråd med . Det finns inga skäl att den kyrkliga kultur-minnesvården skall skötas annorlunda än annan kul-turminnesvård.Vad gäller statlig medverkan vid betalning avkyrkoavgift och avgift till trossamfund vidhåller vivår uppfattning. Statens fiskala maktinstrument skallinte användas till att driva in trossamfunds medlems-avgifter. En sådan sammanblandning av statens ochde enskilda trossamfundens angelägenheter är inteförenlig med principen om statens neutralitet i religi-onsfrågor. Vi har accepterat att en sådan uppbörds-hjälp av praktiska skäl ges till underen övergångstid, men vi motsätter oss att uppbörds-hjälpen utvidgas till andra trossamfund.I övrigt får jag hänvisa till de reservationer somfinns bifogade till betänkandet. Jag står bakomVänsterpartiets samtliga reservationer men yrkarbifall endast till reservation nr 9.Anf. 29 ():Fru talman! Jag skall bara lämna några korta syn-punkter på KU18 om staten och trossamfunden.Först kan vi notera att processen med åtskiljandeav stat och kyrka fortgår, eller skall vi säga kyrkansbefrielse från staten. Det sker i betydande enighet.Med denna process kan vi uttala en mycket stor till-fredsställelse.Den kyrkoantikvariska ersättningen har varit fö-remål för synpunkter i de två tidigare inläggen, och vihar också en del synpunkter på den delen. Redan i1995 års principproposition framhölls det att beva-randet av de kyrkliga kulturvärdena är en angelägen-het för hela samhället och att det inte är rimligt attden totala kostnaden bärs enbart av medlemmarna iSvenska kyrkan.Eftersom relationsförändringen mellan staten ochSvenska kyrkan sker vore det också enligt vårmening naturligt att den kyrkoantikvariska ersätt-ningen lämnas från denna tidpunkt. Men det finns iregeringens förslag inte någon sådan ersättning föråren 2000 och 2001. Det innebär enligt vårt synsättett avsteg från principbeslutet. Därför bör regeringen isamband med budgetpropositionen åter-komma med nytt förslag som också innefattar enkyrkoantikvarisk ersättning för åren 2000 och 2001.Vi har även synpunkter den kyrkoan-tikvariska ersättningen skall utgå. Den omfattar tidenfram . Enligt vårt synsätt är allt-för kort. Det finns här ett behov av långsiktighet ochstabilitet. En rimlig period bör enligt vår mening varaminst 25 år.En annan fråga som diskuterats i betänkandet ärde s.k. prästlönetillgångarna. De har i huvudsak till-kommit genom gåvor och donationer till enskildaförsamlingar från församlingsbor eller andra privat-personer. De har, som tidigarevar inne på, ett medeltida ursprung. Deskäl som talar för att prästlönetillgångarna även iframtiden skall vara skattebefriade är främst egendo-marnas unika ursprung och karaktär samt att derasidentiteter och ändamål inte bör förändras i sambandmed relationsförändringen. De är också en viktigtkomponent i det utjämningssystem som är en viktigförutsättning för att kyrkan skall upprätthålla en rik-stäckande verksamhet. Mot den bakgrunden bör en-ligt vår mening inte någon tidsgräns införas i denlagstiftning som antas om beskattningen av präst-lönetillgångarna.Fru talman! Vad sedan gäller begravningsverk-samheten kan vi notera att det i det föreliggande för-slaget finns vissa religionsfrihetsproblem. blir begravningshuvudman även för icke-kristna trosbekännare, bortsett från de platser därkommunen utgör huvudman. måste den situa-tionen förändras så att religionsfriheten respekteras istörre utsträckning. Det har vi markerat genom ettsärskilt yttrande i betänkandet.En inte oviktig fråga är det praktiska utförandetvid en begravning. I förslaget förutsätts att huvud-mannen skall ha ansvar för transporterna från bisätt-ningslokal fram till graven. Det förefaller ganskaopraktiskt att huvudmannen skall överta ansvaret baraför en begränsad del av transporten. sköterbegravningsbyrån hela processen. På den punktenskulle vi vilja ha ett nytt förslag till riksdagen.Fru talman! står bakom ettantal reservationer i betänkandet, men för tids vin-nande yrkar jag bifall endast till reservation 1.Anf. 30 ():Fru talman! Mycket i betänkande 18 från konsti-tutionsutskottet har antagits i mycket stor enighet,vilket är viktigt i denna stora fråga som är en del iprocessen att skilja kyrkan från staten. Jag vill docktrots denna breda enighet yrka bifall till reservation nr5 som har tillsammans med Kristdemo-kraterna beträffande utvärdering av den kyrkoantik-variska ersättningen. I övrigt yrkar jag bifall till ut-skottets hemställan i betänkande KU18.Riksdagen har fattat ett principbeslut inne-bärande att kulturminneslagens skydd för kyrkligakulturminnen skall behållas även vid ändrade relatio-ner mellan staten och därför att beva-randet av de kyrkliga kulturvärdena är just en angelä-genhet för hela samhället och svenska folket. Därmedhar man också konstaterat att kostnaderna inte enbartskall bäras av medlemmar.Det som framgår i betänkandet är att skall ha rätt till viss ersättning mellan 2002och 2009 för vård och underhåll av kyrkliga kultur-minnen. Men anges en viss tveksamhet omlångsiktigheten. Det anges att det kan bli nödvändigtatt sänka ambitionsnivån efter denna tioårsperiod.Vad jag vill säga är att man kan acceptera att det kan finnas svårigheter att bedöma just omfatt-ningen av kostnaderna. Därför är det som anges re-servationen viktigt; att det eller skyndsamttillsätts en utredning för att utvärdera och följa nivånpå den kyrkoantikvariska ersättningen.Jag stannar härvid, och jag yrkar som sagt var bi-fall till reservation 5 och i övrigt till hemställan ibetänkandet.Anf. 31 ():Fru talman! Religionsfriheten är en del av demedborgerliga fri- och rättigheter som omfattas avrätten att hysa och uttrycka personliga övertygelser.Det innebär också att var och en har rätt att samman-sluta sig i eller stå utanför religiösa samfund. En följdav religionsfriheten är också att staten förhåller signeutral i trosfrågor.För oss liberaler har kampen för religionsfrihetalltid varit mycket central. En viktig utgångspunkt förFolkpartiet liberalerna är att inteskall vara föremål för en sådan särbehandling att denockså efter relationsförändringen kan betraktas somen bärare av en statsreligion och i viss mån utgöra ettoffentligrättsligt subjekt.Vad gäller den nu aktuella propositionen vill jaguppehålla mig vid förslagen rörande begravnings-verksamheten, kulturminnena och effekterna när detgäller skattetrycket och för den enskilde.I direktiven till Begravningsverksamhetskommit-tén anger statsrådet att ansvaret för att anordna ochhålla särskilda begravningsplatser för icke kristnatrosbekännare inte längre borde ligga på . Av det skälet prövade kommittén olika lös-ningar, bl.a. att lägga ansvaret på kommunerna ellerlänsstyrelserna.