prot · GM0999 · 1999-05-25 00:00:00 — Tyvärr är det alltför många som inte gördet i dag.Min önskan efter denna debatt är att skolministernser till att genom den gröna broschyr som jag lämna-de, genom dessa utbildningsinspektörer och genomkvalitetsgranskningsnämnden skaffa sig en sådanordentlig bild av vad som verkligen sker i gymnasie-skolan att åtgärder åt rätt håll kan komma att vidtas.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1998/99:298 omlärlingsutbildningAnf. 41 Statsrådet ():Fru talman! har frågat vilkaåtgärder jag kommer att vidta med anledning av riks-dagens begäran om en ytterligare beredning av frågormed anknytning till lärlingsutbildningens innehålloch struktur samt vilka åtgärder jag tänker vidta föratt ta till vara resultat från försöksverksamheten medlärlingsutbildning.I oktober år 1997 antog regeringen försöksverksamhet med lärlingsutbildning inomgymnasieskolan. Försöksverksamheten avsågs pågåt.o.m. utgången av /1999. år beslutade regeringen om en förlängning av för-söksverksamheten till . Avsiktenmed förlängningen är att fler kommuner skall hinnastarta pilotprojekt. Därigenom kan försöksverksam-heten ge fler och bredare erfarenheter.Utbildningsdepartementet har tillsatt en särskildarbetsgrupp för skola-arbetslivsfrågor med represen-tanter för arbetsmarknadens parter som bl.a. har iuppdrag att föreslå mål för lärlingsutbildningen. Ar-betsgruppen kommer att följa försöksverksamhetenoch ta del av vunna erfarenheter.Med lärling avses traditionellt den som lär ett yr-ke, oftast ett hantverksyrke eller ett yrke med starkainslag av hantverkskunnande, genom att arbeta till-sammans med någon som är erfaren och yrkeskunnig.Utmärkande för olika lärlingssystem är att de innebären kombination av skolförlagd utbildning och utbild-ning på en arbetsplats. Inom denna ram används be-greppet lärlingsutbildning av olika aktörer föratt beteckna olika former av huvudmannaskap, an-ställningsform, lön, utbildningsnivåer, betyg, yrkes-bevis m.m. Flera av dessa frågor ligger utanför detområde som regleras inom det offentliga skolväsen-det.Det skapas lätt missförstånd när olika aktörer un-der benämningen lärlingsutbildning bedriver utbild-ning som med olika förutsättningar riktar sig till olikamålgrupper. Dagens moderna arbetsplatser känne-tecknas bl.a. av snabb teknikutveckling, förändrademarknads- och konkurrensvillkor och förändrad ar-betsorganisation. Det pågår också en utveckling sominnebär en ökad efterfrågan på människor som harbred kompetens och kan hantera flera roller ochfunktioner på arbetsplatsen.Den nya moderna lärlingsutbildning som rege-ringen föreslog i proposition 1997/98:169 och somriksdagen beslutade om , syftar till attskapa förutsättningar för olika former av lärande iarbete som är anpassade till arbetsplatser med skif-tande komplexitet. I den diskussion som förts harbl.a. framförts synpunkter om att lärlingsutbildningenskall ha en så flexibel uppläggning som möjligt. Mendet är också viktigt att den lärlingsutbildning vi införinte blir en återspegling av dagens och gårdagensarbetsförhållanden och yrkeskunnande utan får enbred förankring och kan utgöra en bas för utveckling-en av framtidens arbetsplatser. Jag utgår från att dettakommer att vara utgångspunkter för arbetsgruppen.Resultatet av arbetsgruppens arbete kommer att utgö-ra underlag för regeringens beslut om en reguljärlärlingsutbildning.Anf. 42 ():Fru talman! Jag vill tacka skolministern för svaretpå min interpellation om lärlingsutbildning. När jagnu står här kan jag inte låta bli att utifrån min yr-kesprofession som lärare på högstadiet se en klassframför mig och varje individs möjligheter till ut-veckling. Flertalet av eleverna passar in i nuvarandegymnasieskola, men flera gör det inte.Jag är tacksam för den förlängning av lärlings-verksamheten som beslutades . Jag ärockså tacksam för den arbetsgrupp som tillsatts. Jagsatt med i kommittén för gymnasieskolans utvecklingsom kom med sitt slutbetänkande . Vikristdemokrater reserverade oss där tillsammans medModeraterna och för att verkligen visa påett behov av förstärkande av lärlingsutbildningen.Jag har i min interpellation till skolministern pekatpå behovet av lärlingsutbildning från fem olika per-spektiv: kvalitetsperspektiv, valfrihetsperspektiv,yrkesmångfaldsperspektiv, effektivitetsperspektiv ochungdomsarbetslöshetsperspektiv. Alla dessa perspek-tiv talar för att lärlingsutbildningen måste återfå sinauktoritet och moderniseras för att passa den nyatidens samhälle.Det var också så att kommittén i sitt andra delbe-tänkande konstaterade att den gymnasiala lärlingsut-bildningen i den nya gymnasieskolan inte fått ensådan omfattning att den kunde bli föremål för enmeningsfull utvärdering. Här beskrevs också model-ler för lärlingsutbildning som finns i andra länder. INorge t.ex. prövas en modell med två skolförlagda åroch därefter förlagda till en arbetsplats. Av-talsenlig lärlingslön utgår när eleven deltar i produk-tionen.I flera EU-länder, bl.a. och ,tillämpas ett s.k. dualt system där ansvaret för yrkes-utbildningen delas mellan företag och yrkesskolor. vanlig modell är att eleverna tillbringar på en arbetsplats och vidyrkesskolan för undervisning i yrkesteori och allmän-na ämnen. Lärlingslön utgår under hela utbildningsti-den.Kommittén berörde också det förslag till lärlings-utbildning som Arbetsmarknadspolitiska kommitténpresenterade i sitt slutbetänkande, SOU 1996:34, enfyraårig yrkesutbildning omfattande 2-2,teore-tisk utbildning och 1,praktiskt arbete.Fru talman! Skolministern berör begreppet lärlingoch var ansvaret ligger och att flera av frågorna liggerutanför det område som regleras av det allmännaskolväsendet. Det är bra att regeringen och riksdagenvill satsa på lärlingsutbildning som skapar förutsätt-ningar för olika former av lärande i arbete och somdessutom, som ministern svarar, är anpassade tillarbetsplatser med skiftande komplexitet. Den skallnämligen också kunna utgöra en bas för utvecklingenav framtidens arbetsplatser.På min fråga om ytterligare beredning av frågormed anknytning till lärlingsutbildningens innehålloch struktur hänvisar ministern helt till den tillsattaarbetsgruppen. Min följdfråga är då vilka direktivskolministern har gett denna arbetsgrupp.Jag har också frågat om hur resultatet från för-söksverksamhet och olika projekt skall tas till varaoch skulle önska att ministern utvecklade detta ytter-ligare. Bl.a. har jag hänvisat till ett Skaraborgsprojektsom gymnasieskolorna nu visar intresse för, trots attdet är ett projekt som har legat utanför gymnasiesko-lan.Anf. 43 Statsrådet ():Fru talman! Jag skall börja med att redovisa liteav försöksverksamheten.Utbildningsdepartementet gjorde enuppföljning av försöksverksamheten i enkätform. Därframgår att 27 ansökningar beviljades för tolv olikaprogram, att 140 deltog i de startade pilotprojektenoch att fyra skolor av olika skäl avstod från att med-verka. Det är då viktigt att titta närmare på varför dehar avstått. Som skäl har de uppgett att den arbets-förlagda utbildningen var av för stor omfattning,vilket skulle göra lärlingsutbildingen ointressant. Enskola ville tillämpa dubbelt huvudmannaskap, vilketstred mot den förordning som fanns om försöksverk-samheten. Ett annat skäl var att den egna modellenlåg utanför ramen för försöksverksamheten, vanligenberoende på att man inte hade kopplat lärlingsutbild-ningen till ett nationellt program. Det sista skälet somvar angivet var att elever saknade incitament för attförlänga sin utbildning.Nu pågår nya diskussioner. Både Stockholmshandelskammare och Svenska Arbetsgivareförening-en har kritiserat förordningen om försöksverksamhetmed lärlingsutbildning för att den inte medger till-räcklig flexibilitet i fråga om när under utbildningenlärlingsutbildningen skall börja. Detta tycks dock inteha utgjort något större problem för de skolor som harpåbörjat detta pilotprojekt.Vi vill inte nu ta ställning, utan vi kommer att av-vakta arbetsgruppens synpunkter. I arbetsgruppendiskuterar man väldigt många olika frågor. Det skallfinnas mål för den arbetsförlagda utbildningen ochmål för lärlingsutbildningen. Man föreslår ocksåförändringar i regelverket som behövs för att en lär-lingsutbildning skall kunna införas som ett reguljärtinslag i gymnasieskolans yrkesutbildningar. Mandiskuterar också om ifall det behövs ett nytt samlatbegrepp för alla de former av utbildningar som sker iarbetslivet som kan ersätta de nuvarande.När det gäller övergången från skola till arbetslivskall man se vad en gymnasieexamen är värd för densom vill fortsätta att utbilda sig efter gymnasiet.Arbetsgruppen bör också diskutera och föreslåprincipöverenskommelser som behöver göras mellande olika berörda parterna för att skolans arbetslivsan-knytning skall kunna utvecklas i den riktning som harbeskrivits. Här finns frågor som gäller t.ex. handle-darrollen och hur man skall få småföretagare delakti-ga, eftersom vi vet att vi måste få ut många av ung-domarna i de små företagen. Det gäller att finnasammanträdestider för att komma överens om degemensamma målen. T.ex. har en småföretagare ingamöjligheter att gå ifrån , därför att det störden egna verksamheten. Vidare diskuterar man kopp-lingen mellan verksamheten och ämnena i skolan.Detta var några av direktiven och lite om uppfölj-ningen.Anf. 44 ():Fru talman! Tack, skolministern. Jag är glad förvarje framsteg och för att detta utvecklas. Jag serframför mig många elever som verkligen behöver enlärlingsutbildning. De flesta lärlingsutbildningarnafinns inom hantverksyrken. Företrädare förhantverksyrkena har berättat att det har funnits ca 350olika yrken. finns runt 120 gesällbrevs- ochmästarbrevsyrken. Man säger att det saknas 1 300-2 000 lärtimmar i praktiskt arbete i gymnasieskolan.Från det hållet påpekas alltså att det saknas tid förpraktiskt arbete.På många frisörutbildningar klagas det överatt eleverna får för lite tid till att lära sig hantverketpå grund av alla krav på teorikunskaper. Är integrundproblemet att praktisk kunskap undervär-deras i vårt samhälle? Vi borde kunna göra som i IT-branschen. Där måste praktik och teori varvas, annarskommer man inte vidare. Man kunde försöka se detsom en modell.Även om olika lärlingsprojekt drivs utanför sko-lans ansvarsområde är de av intresse för en utvecklinginom skolan. Jag hänvisade förut till ett projekt iSkaraborg, där man satsar särskilt på att bevara ochlära ut yrkeskunnande till nästa generation. Fleragymnasieskolor har börjat bli intresserade av det ochsäger att de kan använda det konceptet inom gymna-sieskolan, med vissa modifieringar. Målet är att för-valta ett kulturarv genom att ge yrkesskicklighet,medverka till kunskapsöverföring och tillgodosebehov och efterfrågan.Gymnasieskolans största problem är inte åtgärda-de i och med den förändring som fattadebeslut om med anledning av gymnasie-betänkandet. Gymnasieskolan har ingen direkt lös-ning för de lågt motiverade eleverna mer än det indi-viduella programmet. Det får användas långt mer ändet är avsett. Jag följde debatten mellan skolministernoch per TV. Där diskuterades t.ex. gym-nasieavhoppen. På något sätt måste en ökad anpass-ning av undervisningen till elevernas individuellaförutsättningar ske.Det kanske låter elakt, men lärlingsutbildningentycks ha stannat i en kontinuerlig frågesport: frågorom vilka program lärlingsutbildning skall få finnas i,frågor om hur och när en elev kan söka lärlingsut-bildning, frågor om det kan utgå lär-lingslön, frågor om vilka insatser branschorganisatio-nerna bör svara för och frågor om ersättning skallutgå till företagen osv.Varför kan förordningen inte ändras? Vi har nutvå skol- och två näringsministrar, så vi är väl tillgo-dosedda på området. Jag vill fråga vid vilka tillfällen hon, , ochSahlin har suttit tillsammans för att försöka hitta enbra lösning på denna fråga. Vi måste kunna hitta enbra svensk modell för en attraktiv lärlingsutbildning.Kraven på yrkeskunnande ökar i fråga om bredd ochsjälvständigt arbete. Grundproblemet får inte liggakvar i att praktisk kunskap undervärderas. Balansenmellan teori och praktik är viktig. Våra elevers av-hopp och felval kostar mycket pengar. Vad har mangjort på ministernivå för att diskutera tillsammansmed arbetsmarknad, näringsliv, skola osv.?Anf. 45 Statsrådet ():Fru talman! Det pågår ett samarbete mellan Nä-ringsdepartementet och omsåväl ungdomsutbildning som yrkesutbildning och iförlängningen det livslånga lärandet. När det gällerdessa områden är det oerhört angeläget att Utbild-ningsdepartementet har ett meransvar. Vi kommer att redovisa hur vi sergemensamt på yrkesutbildningen i framtiden.Det är viktigt att vi skiljer på olika utbildningar.Jag hade ett samtal med om elever somär skoltrötta. De får gå ut i arbetslivet, och sedan tarvi in dem i skolan igen. Det är elever som inte harbaskunskaper med sig. En av anledningarna till attlärlingsutbildningen inte blev föremål för större in-tresse och engagemang är att den, när den introduce-rades, förknippades med skoltrötta elever. I den mo-derna lärlingsutbildning som pågår inom en för-söksverksamhet måste eleverna ha den teoretiskakunskapen som de förbereder sig för att fåyrkeskunskap. Branscherna understryker också detta.På elsidan krävs mycket goda kunskaper inom mate-matik, svenska, data, engelska osv. för att sedan kun-na klara av själva yrkeskunskaperna.Det är viktigt för skolorna att informera om attgymnasieskolan är yrkesförberedande. Vi har enmycket bra verksamhet i den kvalificerade yrkesut-bildningen. När en elev skall söka in på programmetär det viktigt att visa på vad eleven kan göra eftergymnasieskolan, hur man kan komplettera för att fåett jobb inom området. De kvalificerade yrkesutbild-ningarna är än så länge relativt okända, även om dekommer mer och mer. Därför är det många gymna-sieelever som inte har någon kunskap om att de kanläsa vidare.Det diskuteras också hur vi kan koppla påbygg-nadsutbildningarna till de yrkesförberedande utbild-ningarna. Det finns uddayrken som vi absolut inte villskall försvinna. Där finns kompletterande skolor. Detär en uppgift som ligger på oss att se var det ligger ettunikt riksintresse, så att hantverk inte försvinner. Frånregeringens sida är vi medvetna om att de kommer attvara bristyrken . Vi måste se till att ung-domar går dessa utbildningar och får kompetens. Viär helt överens om vikten av dem.Anf. 46 ():Fru talman! Jag är helt överens med skolministernom att vi inte skall sänka kraven. Lärlingsutbildning-en är till för många olika ändamål, dels för att bevaraolika typer av yrken, dels för att främja kvalitet ochkunnande inom specifikt svåra yrkesområden. Denskall vara en möjlighet för alla. Jag talade om eleversom är teoritrötta, som skulle kunna få en lärlingsut-bildning och komma ut snabbare i yrkeslivet. Mångaelever skulle då stimuleras att läsa och ta till sig teo-rin snabbare, genom att de kan varva teori och prak-tik.Jag har varit med och sett ÖGY-försöken. Då fickman bara syssla med teori. På de dåvarande jord-bruksskolorna stod traktorerna utanför fönstret. Ele-verna satt inne och ritade och beskrev dem. Det varförbjudet att använda dem. Man fick inte syssla medteori och praktik , vilket var fel och sedanändrades. Det är oerhört viktigt.Vi kristdemokrater säger att gymnasieskolan intenödvändigtvis behöver leda direkt till högskolebehö-righet. Där tror jag att vi skiljer oss. Vi menar att manskall kunna komplettera i ett senare skede. Alla harrätt till högskolebehörighet, men den måste inte ges idirekt samband med gymnasieskolan. Vi kan se attdet proppar igen när eleverna söker till universitet ochhögskolor. De kommer ändå inte in. Vi har tvingatdem att söka dit i stället för att pröva arbetslivet.Vi har också ungdomsarbetslösheten, ungdomarsom inte alls kommer in på arbetsmarknaden. Enlärlingsplats skulle kunna innebära att de får in en fotpå arbetsmarknaden. Av dem som lämnade grund-skolan 1980-1983 var ute i arbetslivet 1985.Siffrorna har halverats. Allra värst är det för tjejer,som bara har hälften så stora möjligheter som grabbaratt komma till.Anf. 47 Statsrådet ():Fru talman! Jag skall bara göra en kort kommen-tar. När det gäller det individuella programmet är viöverens om att vi, för att kunna möta dessa elever,skall ha praktik och arbetsplatsförlagd undervisning,så att eleverna kommer ut från skolan och får inspira-tion. Vi vill för övrigt över huvud taget ha mer avarbetsplatsförlagd undervisning på alla de nationellaprogrammen.Man måste förstå poängen med den teoretiska ut-bildning man får inom gymnasieskolan. Vad är detden nyttjar? Vad betyder den när jag jobbar på ettföretag eller inom socialförvaltningen? Vi måstekoppla ihop teoretisk kunskap med praktisk verksam-het. Jag vill ändå understryka att det finns teoretiskakrav i den nya lärlingsutbildningen.I och med att vi har infört en gymnasieskola föralla är mitt mål i förlängningen att eleverna ocksåskall bli färdiga där. Vi har en vuxenutbildning, somvi alltid kommer att behöva i det livslånga lärandet.Men vuxenutbildningen kom en gång till när vi hadeett urvalsgymnasium och när alla inte hade möjlig-heten att gå på gymnasiet.Nu måste vi hitta många olika vägar för att kunnamöta dessa många olika elever inom gymnasieskolan.Det betyder att gymnasieskolan förändras helt jämförtmed gårdagens. Det kommer att ta . I för-längningen av den processen skall dessa elever intebehöva komma tillbaka till det traditionella komvux,anser jag. Att de kommer tillbaka för att läsa på yt-terligare inom olika ämnen eller förkovra sig i sinyrkesutbildning ser jag som en naturlig process i detlivslånga lärandet, men mitt mål och min vision är attde skall nå sin gymnasiekompetens.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslutade på förslag av andrevice talmannen att ajournera förhandlingarna tillkl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.11 § Svar på interpellation 1998/99:310 ombarn med särskilda behovAnf. 48 Statsrådet ():Fru talman! har frågat vilka åt-gärder jag avser att vidta för att stärka skolans möj-ligheter att klara de krav som ställs på grund avDAMP samt för att dessa resurskrävande barn inte ionödan klassas som bärare av psykisk störning.Jag vill inledningsvis klart slå fast att det är sko-lans ansvar att erbjuda elever med DAMP eller andraliknande problem en skolsituation anpassad efterderas behov. I Utvecklingsplanen för förskola, skolaoch vuxenutbildning redovisade regeringen nyligenatt vi ser allvarligt på de tendenser som tyder på att enmedicinsk diagnos i många fall har blivit ett krav föratt elever skall erbjudas resurser och särskilda insat-ser. Enligt finns också en tendens till attandelen speciella undervisningsgrupper, bl.a. för s.k.stökiga barn, har ökat. Det är skolans ansvar att göraen pedagogisk bedömning och anpassa skolsituatio-nen efter elevernas behov, så långt möjligt utan sär-skiljande lösningar.För elever med omfattande problem kan, trots vadsom redan sagts, en diagnos vara betydelsefull. Denskall naturligtvis inte leda till att elever blir klassadevarken som bärare av psykisk sjukdom eller på någotannat sätt. Diagnosen kan i dessa fall ge eleven, ele-vens föräldrar liksom lärare och andra berörda enviktig information om skälen till de problem somfinns både hemma och i skolan. För skolan kan dia-gnosen ge viktig vägledning till en pedagogisk strate-gi. I vissa fall kan en placering i särskild undervis-ningsgrupp vara den bästa lösningen.För att skolan på ett bättre sätt skall kunna klaraatt möta behoven hos elever med DAMP krävs, lik-som i fråga om elever med funktionsnedsättningar avolika slag, ökad kunskap och kompetens hos perso-nalen i skolan. Detta har regeringen understrukit ipropositionen Elever med funktionshinder - ansvarför utbildning och stöd som överlämnades tillriksdagen. Jag vill därför nämna att det i uppdrag ingår att analysera behovetav specialpedagogisk kompetens hos lärarna, samtäven hur specialpedagogutbildningen bör dimensio-neras. Regeringen avser att återkomma med förslagvad gäller båda dessa frågor efter att redovisat sina övervägan-den och förslag.Det räcker dock inte med att förändra lärarutbild-ningen. Även den personal som redan finns i skolanbehöver ökad kunskap. Regeringen har därför avsattmedel i vårpropositionen för kompetensutvecklingsom syftar till att stärka förutsättningarna för elever ibehov av särskilt stöd. Elever med DAMP ingår idenna grupp.Anf. 49 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka för svaret.Det framgår ju tydligt att skolministern, precis somjag, vill att det i våra skolor skall finnas resurser iform av kompetenta lärare, resurser så att de drabba-de eleverna skall kunna få särskilda insatser. Men jagtycker ändå att det som jag tar upp i interpellationenkvarstår som obesvarat.Fler och fler barn klassas som bärare av psykiskstörning. Och även om kommunen avsätter en störrepott pengar än vad man gör för barn med sär-skilda behov kommer det även i fortsättningen attkrävas intyg för att de särskilda resurserna skall få tasi anspråk. Det leder, som vi bl.a. kunde läsa i DagensNyheter , till att köerna till barn- och ung-domspsykiatrin växer. I lär man få vänta , och i 18 månader, på att barnetskall få sin diagnos.Som förälder, men också som beteendevetare medpedagogik, sociologi och psykologi i min examen,förstår jag väldigt väl både föräldrarnas och barnenssituation och behov. Jag förstår också skolans, dvs.lärarnas och klasskamraternas, behov av att dessabarn får stöd och hjälp. Barnen är det käraste vi har,och alla barn skall ha rätt att få den hjälp och det stödsom de behöver.Jag vill säga att om jag hade varit skolministertror jag att jag för längesedan hade försökt att sättafokus på bokstavsbarnens situation och kanske få tillstånd ännu fler projekt och pröva ännu fler metoderför att hjälpa barnen i den här svåra situationen.Vi ser en kraftig ökning av antalet barn medsymtom. För mig som politiker är det faktisktskrämmande att läsa den statistik som redovisas bådefrån och från andra länder. Det gäller bådedet höga antalet DAMP-barn och det stora antal barnsom ordineras amfetamin och andra psykofarmaka.Jag skulle vilja fråga skolministern: deökade insatser i skolan som ministern lovar i svaret?Hjälper bokstäverna, och hjälper narkotikan? Är detinte så att mer resurser till skolan - och amfetaminoch andra åtgärder - bara minskar symtomen? Dedämpar, men de kommer inte till rätta med det somförorsakar symtomen.Jag vill fråga: Vilket vuxenliv väntar de här bar-nen? Skolan skall ju också förbereda för vuxenlivet.Därför tycker jag att det borde vara politikernas, ochskolministerns, uppgift att verkligen seriöst ta tag ifrågan. som vi skall hjälpa och stödja anserjag att vi också måste sätta in alla åtgärder för attförebygga.Det finns läkare som bestämt hävdar att det intefinns några som helst biologiska skador i hjärnan hosdessa barn. De säger att DAMP inte är någon sjuk-dom utan ett symtom. Jag undrar: Vad gör regeringenför att finna orsaken till problemen? Jag tror att omjag hade varit skolminister hade jag sett till att försö-ka samla expertis från alla berörda vetenskaper för attfå en samlad tvärvetenskaplig bedömning av tänkbaraDAMP-framkallande faktorer och en kraftfull sats-ning på forskning.Det finns forskare som säger att det är en genetiskskada. Men det finns också forskare, t.ex. allergi-barnläkare, som säger att typiska DAMP-symtom kanhärröra från allergier som man inte känner till attbarnet har. är jag inte läkare, och det är ju inteskolministern heller, så vi två är kanske inte kvalifi-cerade att värdera de olika påståenden som kommerfrån läkare och psykiatriker. Därför menar jag att detbehövs en samlad expertis som granskar det här, somgranskar DAMP-problemet utifrån olika synvinklaroch kunskaper. Jag undrar: Är ministern beredd att taett sådant initiativ?Anf. 50 Statsrådet ():Fru talman! Jag skall inte heller ge mig in på denmedicinska diagnosen, och inte heller på behandling-en med t.ex. amfetamin. Det har jag inte kompetenstill, utan det överlåter jag åt andra.Hur skall vi då möta de här barnen?