prot · GN0916 · 1999-10-20 00:00:00 — Men med de nya univer-sitetens, liksom de mindre och medelstora högskolor-nas, inträde på forskningsarenan skapas nya möjlig-heter till profilering och samverkan mellan olikalärosäten, mellan olika institutioner och forskargrup-per, vilket i sig kan skapa nya, spännande tvärveten-skapliga fält.Herr talman! Utredningen 2000, somligger till grund för den proposition som vi i dagbehandlar, skapade mycket debatt. Några av de for-muleringar som orsakade viss förvirring tar vi ställ-ning till i dagens beslut. Vi tycker att det är bra attregeringen inte föreslår några ändringar i skrivning-arna i högskolelagen om universitets och högskolorssamverkan med det omgivande samhället. Behovet avdenna samverkan framstår mer och mer som en nöd-vändighet för att högskoleutbildningarna ska kunnaförnyas i samma takt som den omgivande arbets-marknaden förnyas. Vi tycker också att det är bra attregeringen föreslår en fortsatt allsidig sammansätt-ning av forskningsstiftelsernas styrelser. När manlyssnar på Per kan man tro att det endast är poli-tiker som sitter i dessa styrelser. Det är en mycketallsidig sammansättning. Dessa styrelser bildar fak-tiskt en bas för en nödvändig dialog mellan forsk-ningens olika intressenter i dag.Herr talman! Med dessa avslutande lovord till re-geringen yrkar jag bifall till majoritetens skrivningar ibetänkandet och avslag på samtliga reservationer.Anf. 6 PER () replik:Herr talman! frågan om den internationella forskningen ochlovordade att måste vara med där. Innebär detatt vi kan se slutet av de besparingar som har gjortsunder ? Kan vi t.o.m. se ökningar pådessa områden?Jag ska svara på frågan jag fick. Det är inte barajag som har haft en hel del att anföra mot regeringensutnämningspolitik. Det är en stor skillnad om det äruniversitetet som väljer att välja in en politiker i sinstyrelse eller om det är regeringen eller riksdagensom bestämmer vilka som ska sitta i styrelsen.Vem vågar bita den hand som föder en? Vem vå-gar vara kritisk mot t.ex. forskningsstiftelserna omdet sitter många socialdemokratiska politiker där?Vågar man då tala om att all arbetsmarknadspolitikborde läggas ned eller att olika stöd och subventionerborde tas bort? Jag är helt övertygad om att socialde-mokraternas utnämningspolitik är en hämmandefaktor när det gäller friheten att fritt våga säga någotoch att fritt välja intressanta forskningsämnen.Anf. 7 () replik:Herr talman! Jag ska direkt haka på det Per Billsäger om politiseringen av styrningen av universitet,högskolor och forskningsstiftelser.Jag är lite oroad över den mytbildning som spridsi dag internationellt om hur det ser ut med den s.k.politiska styrningen. finns en forskning som iallra högsta grad är fristående, men det finns ocksåforskning som kanske inte är det på samma sätt somden forskning som finns vid universitet och högsko-lor. När Per talar om politiska anvisningar somen stor fara för svensk forskning , är det inte denhotbilden jag möter när jag talar med enskilda dokto-rander och forskare. Där förs diskussionen från etthelt annat håll, nämligen att det är svårare att varakritisk mot de externa forskningsfinansiärerna. Demedlen är mer lättflyktiga än medel som kommer frånstaten som garant för grundforskning och forskarut-bildning.Vi borde kanske diskutera friheten i forskningenfrån flera håll. Det är den externa finansieringen somhar ökat starkt i forskningsvärlden.Anf. 8 PER () replik:Herr talman! Det är som säger, nämligenatt det finns hjältar som vågar stå upp och exakt talaom vad de kommer fram till i sin forskning och somväljer att forska om för såväl den politiska eliten somexterna finansiärer kontroversiella frågor. Det är justdessa som vi behöver fler av.Om det finns en mångfald av finansiärer finns deten större möjlighet att söka anslag och finna vägar attfinansiera sin forskning än om allting förr eller senareligger under socialdemokratisk kontroll och makt. Nibrukar föredra att säga "ligger under demokratiskkontroll".Anf. 9 () replik:Herr talman! Det måste vara trist, Per , att hagrundsynen i sitt politiska arbete att socialdemokratioch demokrati är samma sak och att politiker i styrel-ser för högskolor, universitet och forskningsstiftelsermed nödvändighet måste vara socialdemokrater. Detkanske beror på att Per Bills grundinställning är attdet alltid kommer att vara socialdemokratin somkommer att ha majoriteten i det här landet och därförnaturligt kommer att bilda underlaget för nominering-arna.Men det är väl inte riktigt så vi ska se på det PerBill kallar för politiska personer i styrelser. Det ärpersoner med starka intressen på forskningsområdet,men de har ett intresse med en annan ingång i sys-temet, nämligen ett intresse för allmänheten och föratt få insyn i styrningen av universitet och högskolor.Det kanske i första hand är insynen som politi-kerns roll gäller i de här sammanhangen, inte styr-ningen, påverkan eller försöken att blockera, som PerBill kommer fram till.Anf. 10 () replik:Herr talman! Jag har två frågor som jag skullevilja ställa till . Hon visadei sitt anförande på hur viktigt det är att stärka hög-skolorna och universiteten vad gäller kvalitet ochforskning. Hon sade också att man den här gångensatsar på de nya universiteten med rejäla medel för attkunna förstärka forskningen och kvaliteten där. Jagser inte riktigt att ambitionerna är så höga i era för-slag vad gäller den här stora förstärkningen. För detförsta är siffrorna låga, och för det andra kommerpengarna väldigt sent.För att klara den långsiktiga utvecklingen ochforskningen samt den kvalitetssäkring som MajléneWesterlund Panke pratar om, krävs det långsiktigaprinciper. Hur skulle viljaatt den långsiktiga planeringen såg ut? Hur kan viframföra den här i ?Herr talman! Jag tycker inte att regeringen ochsocialdemokraterna har visat något större intresse aven bred överenskommelse vad gäller forskningspoli-tiken. Ser det som viktigtatt ha en bred överenskommelse och att fortsättadiskussionen?`Anf. 11 () replik:Herr talman! När det gäller långsiktigheten utgårjag från att det är de här principerna vi kommer attdiskutera när regeringen har lagt den forskningspoli-tiska propositionen . Vi sitter just nu mittuppe i diskussionerna om hur den här långsiktighetenska se ut. Därför vill inte jag gå ut och tala ommina visioner av långsiktigheten. Det blir ju väldigtlätt så att när man ska ta ett beslut i vårkommer man att vara knuten till det man yttrade ioktober. Eftersom det här är en process måste det helatiden finnas möjlighet att förskjuta positioner osv.Om lyssnade på mitt anförandehörde hon att jag där talade om de möjligheter jag serpå den forskningspolitiska arenan . Intresset förforskning som sådan har ökat väldigt markant ute isamhället i stort och även bland oss enskilda politi-ker. Jag tror att vi inför forskningspropositionen i vårkommer att få en väldigt stimulerande och intressantdebatt just om principerna för forskningens struktur,organisation, profilering osv.När det gäller de breda överenskommelserna kanjag säga att det alltid är stabilt och bra med bredaöverenskommelser, men då måste de baseras på ettgemensamt brett ideologiskt synsätt. Det ser jag interiktigt att vi har i dag.Anf. 12 () replik:Herr talman! Jag tycker att det är synd att MajléneWesterlund Panke säger att idéer om forskningspoli-tiken och idéer över huvud taget inte ska diskuterasförrän ärendet ligger på bordet. Det är väl det som ärmeningen med de diskussioner vi har i kammaren.Det är väl meningen att vi ska föra ut idéer för att få igång en debatt i hela samhället, speciellt kring deforskningsfrågor och det ärende som vi nu diskuterar,där det verkligen krävs en långsiktig lösning för atttrygga kvalitet och forskning. Jag tycker att det ärsynd.Majléne säger också att intres-set för forskningen har ökat. Ja, men det krävs justlångsiktighet, inte bara ett fyraårsperspektiv. Manbehöver fasta regler för att på högskolorna och uni-versiteten klara av den utveckling som så väl behövs.Vad gäller en bred överenskommelse, och framförallt en bred diskussion, tycker jag till skillnad frånMajléne att det är viktigt att försö-ka hitta den överenskommelsen. Hon diskuterade ju isitt anförande kvaliteten och möjligheten för mångaatt studera på en bra och utvecklad högskola eller ettuniversitet.Anf. 13 () replik:Herr talman! Precis som hoppas jagatt vi når fram till en bred överenskommelse om denforskningspolitiska propositionen. Men jag uppreparatt det kräver ett brett gemensamt synsätt i fråga omhur forskningens organisation, struktur och priorite-ring ska se ut . Det är mycket möjligt att viunder tiden kommer att kunna diskutera oss fram tilldet, och framför allt att vi kommer att kunna göra detnär regeringens förslag ligger på bordet.I dagsläget ser jag snarare att vi i vissa fall har di-ametralt olika synsätt på forskningen och framför alltpå den politiska insynen i forskarvärlden. Jag talaraldrig någonsin om att gå in och styra och påverka,men insynen är väldigt viktig. Den tredje uppgiften,som finns inskriven i högskolelagen, är justett uttryck från oss här i att det är viktigtmed öppenhet mellan samhälle och universi-tet/högskola, just för att få en bred samsyn i fråga omvad forskningen ska rikta in sig mot, vad den skatjäna osv.När jag talar om bred samsyn är det alltså inte ba-ra en bred samsyn här i kammaren när vi röstar utanen bred samsyn över huvud taget i samhället. Detvore en god gärning om man kunde diskutera sigfram till det.Anf. 14 () re-plik:Herr talman! lyftefram vikten av att grundutbildning och forskning hörsamman. Hon sade att medelstilldelningenska ske av och tillsammans med de sakkunniga inomområdet och att det är viktigt att det finns en balansmellan områdena.Då undrar jag: Har filosofiska företrädare varitmed och beslutat om hela den utökning som harskett på naturvetenskap och teknik när det gällerresurserna på de olika lärosätena? Utöver det stor-möte som går under beteckningen dialog, där utbild-ningsministern har informerat om sina drag, kännerinte jag till någon överläggning.Anf. 15 () replik:Herr talman! När det gäller utvecklingen av poli-tik, i synnerhet kanske forskningspolitik, är man juväldigt beroende av den samhällsanalys som finns isamhället i stort . Om man går igenom samtligaländers forskningspolitik, t.ex. inom EU, ser man attdet finns en väldigt bred samsyn om vad som krävsnär det gäller dels ökade forskningsresurser överhuvud taget, dels hur prioriteringen och fördelningenav forskningsresurserna ska ske och dels ett genom-gående synsätt att naturvetenskap och teknik är deområden som ska ha den största resursökningen.Samtidigt finns det en allt större medvetenhet omatt man till naturvetenskap och teknik måste kunnakoppla humaniora. Jag upplever att vi har ettväldigt öppet och fritt tänkande när det gäller dentvärvetenskapliga samverkan. Det är en av minastörsta förhoppningar att vi ska hitta enmodell för hur man ska kunna finansiera ny tvärve-tenskaplig forskning som sker över de gamla discipli-nära gränserna.Anf. 16 () re-plik:Herr talman! Jag vill tacka för svaret, men nogmåste vi påstå att den samhällsanalytiska bild som ärallmänhetens egendom inte sätter teknik och natur-vetenskap i första rummet i samtliga sammanhang.Kvarstår det faktum att det finns köer av studerandesom vill utbilda sig inom humaniora, men dörren ärstängd. Platserna, t.o.m. tomma på många ställen,finns inom naturvetenskap och teknik.Jag delar den uppfattningen att vi ska ha kunskapom människan i ett tekniskt samhälle. Det är en nöd-vändighet. Om vi ska bygga en gemenskap mellanteknik, naturvetenskap, människa och samhälle -vilket jag tror är nödvändigt för att framtidens sam-hälle ska vara bra - är det då inte rimligt att ocksåsatsa resurser på humanistiska områden? Jag tyckerknappast att det är etiskt försvarbart att säga att na-turvetenskapliga och tekniksatsningarna inte ska gåutöver humaniora. Om all utökning ligger på natur-vetenskap och teknik får självklart humaniora enlägre rangordning.Anf. 17 () replik:Herr talman! Praktiskt sker väldigt mycket ute påde mindre och medelstora högskolorna . Det ärdem jag har besökt oftast. Där låter man helt enkeltväldigt ofta kursmoment från humaniora ingå i ut-bildningar på den tekniska och naturvetenskapligasidan. Jag har en tro på att den här praktiska sam-mankopplingen kommer att öka , dvs. atthumaniorans roll inte kommer att minska, men denkommer att förändras. Däremot har jag tyvärr intelika ofta hittat kopplingen tvärtom, från naturveten-skap och teknik till rent humanistiska utbildningar.Men jag tror att det är precis lika väsentligt.Jag tror alltså att i den här utvecklingen är detkanske de enskilda utbildningsanordnarna, de enskil-da lärosätena, som har kommit ganska långt i ett nytttänkande när det gäller nya modeller och strukturerför utbildning. Det tycker jag är lovande.Vad vi måste göra är alltså att kunna ge förutsätt-ningarna för den här typen av samhällskoppling på ettbättre sätt än genom att få, som jag ser det, ettresursfördelningssystem som är något annorlundauppbyggt.Anf. 18 Utbildningsminister ():Herr talman! besökte jagKarolinska institutet i . I besöket ingick somvanligt när jag är ute och reser på högskolor och uni-versitet träff med en rad forskare som berättar om sinverksamhet. Jag tror att ni alla håller med om att detär oerhört stimulerande att träffa forskare mitt i singärning, som visar prov på den glädje och kreativitetsom finns i svensk forskning i dag.En av de forskare som jag träffade och pratademed var en mycket ung och framgångsrik hjärnfors-kare. Hans forskarlag har gjort banbrytandeupptäckter i sitt forskningsområde. Genom att upp-täcka hur nya hjärnceller bildas har dessa forskarelagt grunden för helt nya möjligheter att i framtidenbehandla allvarliga sjukdomar som Alzheimers, Par-kinsons, MS och slaganfall.Den här unga forskaren hade efter sin disputationvid tillbringat vid ett amerikanskttoppuniversitet. Där hade han fått väldigt mångaanbud på att fortsätta där på mycket goda villkor.Ändå hade han valt att komma hem till . är för honom en mycket spännandeoch dynamisk forskningsmiljö.Trots att han var mycket framgångsrik var det rättbesvärligt även för honom att få medel för att fort-sätta sin forskning. Trots att det finns mycket storaresurser finns det väldigt lite av den flexibilitet somgör att en ung framgångsrik forskare med spännandeforskarlag snabbt kan få till sig nya resurser. Äldreforskare som trodde på hans forskningsprojekt bidrogoch gjorde att han kunde komma i gång på ett bra sätttill slut.Mötet med denna unga forskare på in-stitutet visar för mig på två viktiga saker: dels attsvensk forskning på många områden ligger i denabsoluta forskningsfronten. Det finns all anledningför oss att ibland känna stolthet över vad vi åstad-kommer med de ganska stora resurser som vi"stoppar in" i forskningen. Dels finns det också an-ledning för oss att fundera på hur vi stärker svenskforskning så att den kan hävda sig väl internationelltäven . Då handlar det inte minst om ungaforskare som ibland kan få svårt att komma vidaredärför att vår universitets- och högskolevärld harsamma generationsproblematik som överallt annars isamhället. Unga har svårt att komma in i systemet.Herr talman! Satsningar på forskning tillsammansmed satsning på utbildning på alla nivåer är avgrundläggande betydelse för framtid, för vårframtida välfärd. Forskningen bidrar också till socialoch kulturell utveckling. Det bidrar också till ökadinternationell förståelse och samsyn. Forskningenbidrar med nya kunskaper som i sann mening kanförbättra världen.Utgångspunkten för vår forskningspolitik är attSverige ska befästa sin ställning som en mycket fram-stående forskningsnation. är det land inomOECD som avsätter allra störst andel av bruttonatio-nalprodukten till forskning och utvecklingsarbete.Där finns ett starkt svenskt forskningsinriktat nä-ringsliv som bidrar mycket starkt till den tätpositio-nen. Vår ambition måste vara att ska behållaen sådan tätposition. Då behövs naturligtvis en lång-siktig och medveten strategisk forskningspolitik förde kommande åren.Den proposition som har att ta ställningtill nu är regeringens första svar på den utredningForskning 2000 som skapade en väldigt stor ochintressant debatt om forskningspolitiken, där inteminst aktiva forskare deltog i debatten. Det var bra,och det har gett oss en bra utgångspunkt för en refor-merad forskningspolitik. Den här propositionen är ettförsta led i en långsiktig process som syftar till att vinu lägger fast långsiktiga riktlinjer för den framtidaforskningspolitiken.Jag vill särskilt tacka och Miljö-partiet för ett mycket konstruktivt arbete under fram-tagandet av propositionen, tillsammans med s-ledamöterna i utbildningsutskottet.Nästa stora steg blir den forskningspolitiska pro-position som vi nu förbereder och som ska läggasfram . Då kommer vi att ta ställning tillflera av de förslag som finns i utredningen, men ock-så får man en forskningspolitik som grundar sig påden debatt som vi bör ha om forskningspolitiken framtill dess. Regeringen avser att stimulera den debattengenom att ordna forskningskonferenser, stimulera tillett erfarenhetsutbyte så att vi under den här periodentillsammans med de forsknings- och kunskapsstrate-gier som våra myndigheter nu formulerar har ett väl-digt bra underlag för en långsiktig forskningspolitikatt fatta beslut om nästa år.Vi kommer också att få ta ställning till en föränd-rad myndighetsorganisation . I dagsitter en särskild utredning och tittar på detta. Jag troratt det finns skäl till att göra en reformering av forsk-ningsfinansieringsorganisationen i för attytterligare stärka forskningen.Den proposition med de förslag och bedömningarsom gäller forskningspolitikens långsiktiga inriktningsom vi behandlar nu präglas av en väldigt bestämdgrundutgångspunkt.Det är staten, riksdag och regering, som har detyttersta ansvaret för att garantera forskningens frihet.Det är riksdag och regering som har det yttersta an-svaret för att satsa på vital grundforskning och fors-karutbildning.Den syn som Per förde fram tidigare i debat-ten här om att staten, riksdag ochregering, är ett hot mot det fria forskningen har jagmycket svårt att förstå. Det finns gott om finansiärertill forskning, inte minst i ett land som . Detfinns också gott om olika intressenter som vill ha ettinflytande över forskningen, men det är bara riksdagoch regering som kan fatta beslut om att ställa resur-ser till förfogande för ett långsiktigt kunskapssökandesom inte har det kortsiktiga nyttoperspektivet i förstahand.Per Bills resonemang är märkligt också med tankepå att den borgerliga regeringen somden fick styrka forskningspolitiken lade ytterligarevikt vid det kortsiktiga nyttoperspektivet, t.ex. genomstiftelsernas bildande. Det var ju inte ett bidrag tillden fria nyfikenhetssökande forskningen, dvs. detsom vi brukar kalla för grundforskningen. Det var ettförsök att stimulera den nyttoinriktade forskningenmot särskilda strategiska områden. Forskarna upplev-de inte detta som en stor reform för att vidga forska-rens frihet, utan som en strategisk satsning från statenför att skapa kunskap kring strategiska områden.Jag måste erkänna att jag tycker att dessa stiftelsergör ett väldigt viktigt jobb. De har bidragit till förny-else av forskningspolitiken. Men man kan inte påståatt de var ett steg för att befria forskningen från kravoch yttre åsikter om inriktningen på forskningen,tvärtom.Under 90-talet har det tillkommit flera forsknings-finansiärer som har ett nyttoinriktat perspektiv. Detgör att det finns anledning för riksdag och regering attåterigen fundera över: Vilken är vår strategiska roll?Då är grundforskningen det som är det naturliga an-svarsområdet för oss.Den fritt sökande nyfikenhetsforskningen, liksomforskarutbildningen, bildar basen för det som är vik-tigt: den tillämpande och nyttoinriktade forskningen.En vital grundforskning är en förutsättning för att detska uppstå nya kunskaper att vidareutveckla ochtillämpa inom många olika samhällsområden. Mendet är just långsiktigheten som vi måste ge möjlighettill. Och det är vi som kan ställa de medlen till förfo-gande.Vi kan föra ett liknande resonemang om forskar-utbildningarna. Det blir en alltmer strategisk utbild-ning . Det är klart att den stora expansionsom vi gör på utbildningsområdet ställer med nöd-vändighet krav på en ökning av forskarutbildare föratt se till att det finns en bra lärarkår och en bra fors-karkår vid våra högskolor och universitet.Samtidigt ser vi ett ökat intresse för forskarutbil-dare i det övriga samhället, i näringslivet och i of-fentlig sektor, för den speciella kompetens och denspeciella träning som man har fått i forskarutbild-ningen.Ambitionen är därför att öka antalet disputeradeforskare i och att höja examinationsmålen.För år 2000 höjs examinationsmålen till omkring2 400 forskarexamina, vilket ska jämföras med de2 000 forskarexamina som är det genomsnittligamålet för perioden 1997-1999.För att möjliggöra fortsatta satsningar höjs nu an-slaget till grundforskning och forskarutbildning med779 . Fördelningen avdessa resurser, liksom examinationsmålens framtidastorlek, återkommer vi till i forskningspolitiska pro-positionen år 2000.Men redan i budgetpropositionen har vi tagit vissaverkligt viktiga steg när det gäller grundforskning ochforskarutbildning. har avsatts tillatt påbörja en mycket stark uppbyggnad av möjlig-heten till grundforskning och forskarutbildning vidvåra tre nya universitet. Dessutom stärks Mitthög-skolan, som ju ska få förutsättningar under de kom-mande åren att vara med och ansöka för att sedanutvärderas om den också kan få bli universitet. Hög-skolan i och högskolan i /Ronnebyfår också särskilda resurser eftersom de nu har fåttvetenskapsområde och därmed ett riksansvar för attbidra med forskarutbildare och forskarutbildningframöver.Det är alltså fråga om en mycket stor satsning sominte bara är en satsning på naturvetenskap och teknik.Vid de nya universiteten bedrivs forskning i humani-ora och samhällsvetenskap, och de får del av dennaresursöverföring. Att vi lägger tyngdpunkten på na-turvetenskap och teknik betyder inte att vi inte bryross om humaniora och samhällsvetenskap.De etablerade lärosätena kommer i fortsättningenatt spela en nyckelroll när det gäller forskningspoliti-ken. De har en samlad forskningskapacitet som ärväldigt viktig att värna om. Det betyder att vi harmycket starka forskningscentra på några håll i Sveri-ge.I den fortsatta diskussionen om svensk forsk-ningspolitik skulle jag vilja lyfta fram några frågor.För att vi ska befästa vår ställning som framståen-de forskningsnation bör vi fundera på hur vi kan görasärskilda satsningar på unga, talangfulla forskare somi dagens situation har svårt att få resurser eftersomresurserna ofta är uppbundna på annat sätt.Vi måste fundera på hur vi ska utveckla spets-kompetens inom ett antal viktiga vetenskapliga områ-den så att vi verkligen befinner oss vid den interna-tionella forskningsfronten när det gäller viktiga delar.Informationen om svensk forskning till omvärldenbör öka. Det är väldigt viktigt att vi vågar visaoch informera om vad vi gör så att omvärlden får denbild av oss som vi förtjänar, dvs. ett land som liggermycket långt framme med forskningspolitik ochforskning.Andelen kvinnor inom svensk forskning måstefortsätta att öka. Den låga andelen kvinnor på högaakademiska befattningar visar med all önskvärd tyd-lighet att jämställd inte är uppnådd inom forskningen.Rekrytering av kvinnliga forskare är en viktig kvali-tetsfråga för undervisningen och för forskningen.Därför är det väldigt oroande om tillämpningen av detnya befordringssystemet som har fattatbeslut om tvärtemot intentionerna skulle motverkalärosätenas jämställdhetsarbete.