prot · GN0920 · 1999-10-27 00:00:00 — För mig ligger valfrihetens kvalitet i attkunna vara delaktig i alla de små vardagliga beslutsom tillsammans skapar en fungerande helhet.Grundprincipen måste vara att de resurser och denkompetens som ett barn behöver ska komma till bar-net och att barnet inte ska förflyttas till de platser därresurserna finns.Därför är det naturligt att det är kommunerna somhar det yttersta ansvaret. Men det är ett stort ansvarsom måste delas mellan kommunerna, landstingenoch staten. är statens stöd snedfördelat, och detär det som utskottsmajoriteten med dagens förslagvill rätta till så att mera av statens medel går till att gestöd ut till kommunerna.Om vi menar allvar med att lyckas med att nå in-tegration och normalisering måste vi se att det ärspeciellt viktigt med de insatser som vi gör redan frånbarnets födsel och att det sedan följs upp med konti-nuerligt anpassade åtgärder genom hela livet. Alltdetta syftar till att ge de funktionshindrade frihet,självständighet och delaktighet i det samhälle som deväljer att leva i.För vi in alltför många särlösningar och segrege-rande åtgärder blir det allt svårare att tro att vi skakunna lyckas bryta den alltför stora segregation somvi har när det gäller vuxna funktionshindrade.När det gäller den sammanhållna skolan har denallmänna förskolan successivt växt fram. Den har enviktig uppgift i fråga om att lägga grunden för allframtida integrering av funktionshindrade i samhälleti stort men även som en grund för den fortsatta skol-gången. Det är där som många av våra värderingaroch attityder grundläggs, såsom respekten för allamänniskors lika värde, förståelsen för de funktions-hindrades situation och insikten om de möjligheteroch kvaliteter som funktionshindrade kamrater haroch som de kan delge mig.Fru talman! Den debatt som har varit kring ut-skottsmajoritetens förslag har i stort begränsats till atthandla om de statliga specialskolorna och då specielltden förändrade inriktningen av verksamheten vidEkeskolan och Hällsboskoslan. Medierna och repre-sentanter för de borgerliga partierna har ofta fått detatt framstå som att de barn som går där genomett enda klubbslag här i kammaren skulleslängas ut från sina skolor. Det är tvärtom så att om-ställningen kommer att ske på ett sådant sätt att allade elever som går i dessa skolor kan slutföraden utbildning som de har påbörjat, vant sig vid ochinrättat sig efter. Förslaget innebär att ochHällsboskolan långsamt förändras vad gäller inrikt-ning till att bli utvecklade resurscentrum för alla barn.De ska också återkommande kunna ta emot eleverfrån landets alla kommuner under kortare eller längretid för att ge dem specialpedagogiskt stöd, för attutreda dem och för att ge dem möjlighet att utvecklas.Men allt detta grundar sig på att det finns ett indivi-duellt åtgärdsprogram som har tagits fram i samver-kan och att det finns ett speciellt syfte. Den kompe-tens och det kunnande som den personal har somfinns på de statliga skolorna och som har utvecklatsunder kommer därigenom alla de barn somfinns ute i kommunerna till del.Utskottet anser att det är riktigt att i samband meddetta sammanföra och resur-scentrum . Men vi vill överlåta till denframtida styrelsen att avgöra organisationsform ochlokalisering, allt i syfte att få en så rationell och ef-fektiv verksamhet som möjligt.Fru talman! Resurscentrumen har en spännandeoch alltmer viktig uppgift framför sig vad gäller attbidra till en fortsatt utveckling av specialpedagogiskametoder och modeller. En ökad satsning på pedago-gisk forskning inom området elever med funktions-hinder kommer också att genomföras, och det kom-mer att satsas speciella pengar på det. Det finns ettstort behov av utveckling, systematisk uppföljningoch dokumentation av de erfarenheter som vi harinom detta område. Jag ser också framför mig att detfinns ett behov av att öka det nordiska samarbetetkring specialpedagogisk utveckling, vilket bör efter-strävas.I syfte att höja den pedagogiska kvaliteten ochöka möjligheterna till individanpassning av skolsitu-ationen avsätts särskilda medel för kompetensutveck-ling av personal ute i skolorna. Och det är viktigt attskolans personal på ett bra sätt kan ge elever medfunktionshinder ett stödjande bemötande. På så sättkan en positiv självbild och en tilltro till de egnamöjligheterna skapas hos eleverna. Jag vill påpeka attjag har stor respekt och stort förtroende för den erfa-renhet, det kunnande och den kompetens som perso-nalen har såväl i våra specialskolor som ute ialla våra grundsärskolor och träningssärskolor.Fru talman! Beslutet innebär en omfördelning avstatens medel. Framför allt innebär det att pengar istörre utsträckning används till att stödja kommuner-na i arbetet med att ge de funktionshindrade elevernaen bra utbildning. Detta tillsammans med den ökadesatsningen på kompetensutveckling och forskningsamt de ökade statsbidragen till kommunerna för atthöja kvaliteten i vården, skolan och omsorgen innebärtotalt sett att resurserna till de barn som har behov avsärskilt stöd ökar.Fru talman! Avslutningsvis yrkar jag bifall tillhemställan i betänkandet och som en sammanfattningav det som jag har anfört avsluta med att citera BengtLindqvist, FN:s specielle rapportör i handikappfrågor,som mycket tänkvärt konstaterat följande: "Måletintegration når man genom medlet integration."Anf. 61 (m) replik:Fru talman! säger att den härpropositionen sätter frågan om en skola för alla på sinspets. Det är verkligen ett understatement. Det ärprecis vad det handlar om. Sedan handlar det omvilka slutsatser man drar av det.Sedan får jag veta att Socialdemokraterna anseratt barn så långt som möjligt ska erbjudas en anpas-sad utbildning i sin hemkommun. Då är min fråga:Vad är så långt som möjligt?Och när det inte går att erbjuda en elev den ut-bildning som den behöver, t.ex. ett gravt talstört barn,vart ska de då ta vägen? Vart ska föräldrar och skolorvända sig med ett gravt talstört barn? I utskottetsbetänkande behandlar vi problemet med stamning.Det är inte ett så gravt handikapp. Men vi vet attskolorna inte längre hanterar stamningsproble-men. Få kommuner har kvar talpedagogerna. Vartvänder man sig om man har ett gravt talstört barn närni har lagt ned den specialskola som finns?Vilken nivå kan anses vara anpassad utbildning?Jag tycker inte att det är tillräckligt att säga att handi-kappade barn ska erbjudas en anpassad utbildning. Deska ha utbildning av den absolut bästa pedagogiskakvalitet som går att åstadkomma. Där är det en storskillnad mellan majoritet och opposition. Det är denfrågan som ställs på sin spets. Vilket krav på profes-sionalitet och kvalitet ska man ha när det gäller justde här barnen?Anf. 62 () re-plik:Fru talman! Alla partier har inte kraften eller mo-det att driva frågan om att skapa en skola för alla fulltut. Det gäller att se de möjligheter som finns i attskapa en integration fullt ut.Det som ligger till grund för det förslag som vi nutar upp är den utredning som kom att kallas förFUNKIS-utredningen. Vad jag förstår var Moderater-na med på båten i den utredningen. Där ställde manupp på de förslag som fanns. Med de förslag till olikastödåtgärder som föreslås där kan att man fullföljaden här linjen.Sedan vet mycket väl att vi ska tavara på den kompetens vi har i när detgäller språkstörda barn. Den största delen av dengruppen finns ute i våra kommuner. Demåste på ett bättre sätt få tillgång till den samladekompetens och erfarenhet som finns i landet i dag.Men frågan är hur ser på detta. Hurmånga specialskolor vill ni bygga för den här gruppenhandikappade elever?Anf. 63 (m) replik:Fru talman! Det är jag som ställer frågor här. Minfråga gäller var Socialdemokraterna sätter ambitions-nivån. Man säger att de flesta talstörda barn finnskvar ute i kommunerna. Vi vet att det är ett stort be-kymmer att barn med stamningsproblem och andratalproblem inte får det stöd de behöver. Detta harrapporterats från . Det framgår också avpropositionen att detta är ett stort bekymmer.Vi har en, säger en, specialskola för dem som harde största problemen av den här sorten. Det handlarom kromosomförändringar och andra grava problem.Då är frågan: Var vill Socialdemokraterna att enfjortonåring som pratar som en bebis ska gå i skola?Var ska man få den professionella kompetensen? Denfinns ju inte i kommunerna.Jag är rädd för att ni undergräver förutsättningarnaatt utveckla och utnyttja kompetens på det här områ-det. Då finns det inte heller någon kompetens attdelge alla de andra. Ni slänger ut barnet med badvatt-net. Vi moderater har inte sagt att vi ska bygga speci-alskolor av alla möjliga slag. Vi har sagt: Låt ossvärna dem som finns! Låt de berörda välja om detycker att de klarar av detta hemmavid eller om devill välja ett alternativ!Det är där skillnaden går. Vart ska man vända sigom man har ett barn som inte kan tala?Anf. 64 () re-plik:Fru talman! klarar vi många av debarnen. Men överallt finns det ju exempel på hur vihar en bit kvar för att nå upp till den ambition vi har.Det finns ingen anledning att ta ett av dessa exempelsom visar att vi har behov av att skapa ett ytterligarestöd ute i kommunerna som ett exempel på att det integår. Detta är en utveckling som vi själva måste varamed och styra. Genom att tala om vilken ambition vihar skapar vi också en viljeinriktning och visar att viär beredda att öka de resurser som behövs ute i kom-munerna.Men att man från början har den inställningen attdet inte kommer att gå, måste ju innebära att manvänder på detta och säger att det måste finnas flerspecialskolor. Den stora gruppen barn går ju trots alltute på skolorna. Det är väl ändå inte bara de drygt 30barn som finns på som ska ha valfrihet.Valfrihet måste omfatta större delen av den person-grupp som vi pratar om här. Det handlar om 1 000-1 500 elever.Anf. 65 () re-plik:Fru talman! sade att vi ska haen skola med hög kvalitet för alla. Så långt som möj-ligt ska de placeras i hemkommunerna. Jag vill ställaen fråga till . Ser några som helst problem för de små landsorts-kommunerna, glesbygdskommunerna, med multihan-dikappade barn? Vart ska dessa barn ta vägen efteravvecklingen av specialskolorna? Är det social isole-ring som väntar dem? Eller har annat förslag?Anf. 66 () re-plik:Fru talman! Jag tycker att än engång understryker att vi skulle slänga ut de barn somfinns där . De barn som har sina kamraterpå en av dessa skolor har naturligtvis kvar sina kam-rater och kommer att få gå kvar i sin utbildningentiden ut - en utbildning som de har anpassat sig till.Med den utökning och den utveckling vi vill ha avresurscentrumen kommer dessutom fler elever, ochäven elever ute i glesbygdskommunerna, att få ta delav den specialpedagogiska kompetens som behövs.Jag har också en stor tilltro till att det ute i kommu-nerna finns stora förutsättningar för att skapa hel-hetslösningar kring varje barn. Då måste man utgåfrån var barnet finns och ta speciell hänsyn till varjeenskilt barns speciella behov.Här i kammaren verkar det som om ni tror att vipolitiker ska kunna tala om exakt vad en visstidsvis-telse ska kunna vara. Då tycker jag att man har förlo-rat poängen. Visstidsvistelsen måste ju bygga på utgår ifrån den individuella åtgärdsplan och detprogram som finns och som har sin grund i vilkabehov som det här barnet och den här familjen har,oavsett om de bor i en glesbygdskommun eller inte.Anf. 67 () re-plik:Fru talman! Jag är mycket väl medveten om att debarn som går på och intekommer att kastas ut. Men det är inte så lyckligt attdet inte kommer att finnas multihandikappade barn iframtiden. Ingen vore gladare än jag om det vore såväl. Men jag tror inte att vare sig jag kan garantera det.Jag tänker på de barn som kanske kommer om10-15 år. Vart ska de ta vägen om de bor i en litenlandsortskommun som säger att den inte klarar av attge det här barnet en bra utbildning med hög kompe-tens? De klarar inte att ge barnet det hjälp det behö-ver.Jag kommer så till de resurscentrum som beskrivsi propositionen. Det talas där om "". Jag villställa frågan: Hur är det? Är det från försko-leåldern och ända upp till dess att man går upp igymnasiet, eller vad?Anf. 68 () re-plik:Fru talman! Integration innebär för mig att manredan från födseln accepterar att vilket barn vi änpratar om - också ett multihandikappat barn - har detsin berättigade plats i vårt samhälle och kommer attha det hela livet. Vi kan inte ha en handikappolitik förbarn i förskoleåldern, en annan handikappolitik förbarn i skolåldern, en tredje för gymnasieelever ochkanske en fjärde för vuxna.I den utbyggnad som sker av förskoleverksamhetosv. jobbar vi från början med lösningar som innebäratt barn integreras i verksamhet och attkommuner får det stöd som de behöver. Men i vissalägen behöver elever tillfälligt vistas i resurscentru-mens skoldelar. Jag säger än en gång att jag inte här ikammaren ska säga att visstidsvistelse är tre veckoroch , eller vilket annat svar som efterfrågas,utan den måste utgå från det faktiska behov somfinns, oavsett om barnet finns i en glesbygdskommuneller inte.Anf. 69 () replik:Fru talman! Jag skulle vilja fråga vad som ger oss politiker rätt att säga vad som ärbäst för varje elev.Anf. 70 () re-plik:Fru talman! Det är det som jag säger att vi inte skagöra här i kammaren men som jag tycker att ni görfrån den borgerliga sidan. Ni kräver att vi ska dra engräns vid en viss grupp av barn för vilka vi inte kanöverlämna förtroendet till kommunerna att ge skola,vård och omsorg. Det ska i stället vi här i kammarengöra. Vi ska utgå från att kommunerna inte kan ta dethär ansvaret för vissa grupper. Vi vet att vi ute ivåra grund- och särskolor har barn med mycket varie-rande antal handikapp.Anf. 71 () replik:Fru talman! Också jag tycker att det är jätteviktigtatt vi stärker kommunerna, både allmänt och vadgäller resurser och annat i förskolan, men även att haen tilltro till kommunerna, som . Vad är det som säger att alla landets kommunerska kunna bygga upp en så bra kvalitet och miljö somde här specialskolorna kan erbjuda? Vad säger att viinte ska kunna bygga upp förutsättningar i kommu-nerna och ha kvar en valfrihet?Jag skulle också vilja kommentera det som Torg-ny sade om ökat nordiskt samarbete. Detkan vara jätteintressant. Vi kan t.ex. titta på vårtgrannland , som för sedan lagt ned sinaspecialskolor men upptäckte att detta, precis som vibefarar, inte fungerar så bra. Man har därför tagittillbaka beslutet och genomför en specialskolereform.Anf. 72 () re-plik:Fru talman! Jag tror att det är ett feltänkande omman menar att det handlar om en bra lösning eller enbra miljö. Det kommer att finnas en mångfald avolika lösningar och olika miljöer som är bra just förett visst barn.Vi har en utbildningsdebatt, och det blir dålätt att vi fokuserar just på utbildningsdelen. En förut-sättning för att man ska lyckas är att man klarar att sehelheten kring barnet, både vilket omsorgs- och vård-behov som det har och vilken typ av specialpedago-gisk träning osv. som det behöver. Det kan mycketväl ske hemma, och det är det naturliga.Centern har förespråkat en annan linje, nämligenatt vi ska erbjuda plats i specialskola. Men hur mångasådana här specialskolor vill ha? Det säger niinte. Ni kan inte nöja er med en skola. Om det skafinnas en valmöjlighet måste det vara fråga om merän de 31 platser som värnar om ochsom finns på i . 73 Statsrådet ():Fru talman! Det beslut som ska fattamed anledning av FUNKIS-propositionen berör påolika sätt ett stort antal barn och ungdomar medfunktionshinder, deras föräldrar samt personalenkring dem. Det handlar självklart om de ofta mycketsmå grupper elever som har svåra fysiska funktions-hinder, men också andra och ofta större grupper avelever är berörda av beslutet. Det gäller t.ex. elevermed svårigheter på grund av ADHD eller DAMP.En hörnsten i svensk handikappolitik är principenom att barn och ungdom med funktionshinder så långtmöjligt ska kunna bo med sina föräldrar eller, omdetta inte är möjligt, i deras närhet. För att detta skamöjliggöras krävs olika samverkande åtgärder. Lagenom stöd och service till vissa funktionshindrade är ettexempel på en sådan åtgärd. Den tillkom för att un-danröja svårigheter i den dagliga livsföringen förpersoner med varaktiga funktionshinder. Att barn ochungdomar med funktionshinder erbjuds en anpassadutbildning av god kvalitet i sin hemkommun eller idess närhet är en annan sådan åtgärd.I ett internationellt perspektiv är ett före-gångsland med höga ambitioner när det gäller atterbjuda alla barn och ungdomar en utbildning inomdet ordinarie utbildningssystemet. Det innebär dockinte att vi kan slå oss till ro. finns detmycket som kan göra för att målet en skola för allaska kunna sägas vara uppnått, dvs. en skola där kom-petens och bemötande stärker varje elev att utifrånhans eller hennes egna förutsättningar nå skolans målsamt att detta sker i situation som präglas av gemen-skap och delaktighet.Det är kommunernas ansvar att erbjuda alla barnoch ungdomar utbildning. Om detta får det inte rådanågon oklarhet. Flertalet elever med svåra funktions-hinder återfinns också i kommunernas skola. Vadstaten kan och bör göra är att stödja kommunerna attfullt ut ta detta ansvar. I propositionen presenterasflera åtgärder i detta syfte.Det handlar bl.a. om en förändrad och regionaltbaserad organisation för stöd i specialpedagogiskafrågor som innebär att staten insatser kommer attkunna samordnas på ett bättre sätt än . Det inne-bär en samordning av de resurser som finnsinom samt för landsting-ens hörselvårdspedagoger, resurscentrum, kunskap-scentrum m.m. En viktig uppgift för stödorganisatio-nen är att stödja etablerandet av nätverk mellan lärareoch annan personal i skolan med elever som har lik-nande funktionshinder. Här erbjuder tekniken i daghelt nya möjligheter att kommunicera än vad somtidigare varit fallet. Det har vi erfarit bl.a. vid besökpå Tomteboda.En annan viktig uppgift för den förändrade stö-dorganisationen är att stimulera samverkan mellan deolika intressenter som finns kring elever med funk-tionshinder. Vi vet att många parter är involverade,inte bara inom skolans värld utan också via hälso-och sjukvården. Det finns mycket att vinna på ettetablerat samarbete mellan dessa.Det handlar också om den satsning på kompe-tensutveckling för personal i skolan inom områdetelever i behov av särskilt stöd som redan aviserades ivårpropositionen och sedan i budgetpropositionen.Till detta kommer den särskilda satsning på kompe-tensutveckling som görs för personal som arbetarmed elever med grav språkstörning.Regeringen avser också att avsätta medel för pe-dagogisk forskning inom området elever med funk-tionshinder.Det finns en grupp elever för vilken det är motive-rat med ett avsteg både från principen om att elevenska få sin undervisning nära hemmet och från detkommunala huvudmannaskapet. Det gäller barn ochungdomar som är döva eller dövblinda och vissahörselskadade för vilka teckenspråket är förstaspråk.Dessa barns och ungdomars behov av kommunikationoch undervisning på teckenspråk är i de flesta fall intemöjliga att möta i den kommunala skolan. Därförmenar regeringen att den statliga specialskolan skafinnas kvar för denna målgrupp.Regeringen har föreslagit att de sexskolorna för döva och hörselskadade samt dövblindaska samordnas i en myndighet med gemensamt kans-li. är varje skola en egen myndighet. att få till stånd en kraftsamling och en förbättradsamordning vad gäller utvecklingsinsatser vid skolor-na samt kompetensutveckling av skolornas personal.En individuell planering är viktig särskilt för ele-ver med funktionshinder. Regeringen aviserar därför ipropositionen sin avsikt att införa krav på åtgärdspro-gram i samtliga skolformer för barn och ungdom. gäller detta endast för , specialskolanoch sameskolan. avser regeringen att stärkaelevens och vårdnadshavarens ställning genom entydligare möjlighet att ta initiativ till åtgärdsprogram.I många fall innebär tonåren en särskilt besvärligperiod för ungdomar med svåra funktionshinder.Vanliga tonårsproblem ska passas ihop med de pro-blem som funktionshindret i sig ger upphov till. Dettakan ställa krav på speciella insatser, både för elever ide högre årskurserna i den obligatoriska skolan ochpå gymnasienivå.Organisationskommittén för den framtida stödor-ganisationen bör därför i sina direktiv ges i uppdragatt bedöma hur behovet av stöd för de äldre elevernabör utformas. Regeringens avsikt är att stödorganisa-tionen, inklusive resurscentrumen för vissa elevermed specifika funktionshinder, ska stärka stödet förelever i gymnasieåldern.För ett fåtal ungdomar med svåra funktionshinderhar det visat sig att folkhögskolan kan utgöra ettkomplement till gymnasieskolan. Ett exempel pådetta är Hagabergs folkhögskola, som under ett antalår på försök har erbjudit ungdomar med synskada enettårig preparandkurs som bl.a. syftar till att ge ung-domarna en möjlighet att efter fullgjord skolpliktförbereda sig för kommande gymnasiestudier. Erfa-renheterna av detta projekt har varit positiva. Motdenna bakgrund avser jag att ge i uppdragatt i samarbete med bedöma om och hur folkhög-skolan kan nyttjas för att stödja ungdomarnas väg tillgymnasiestudier och hur detta i så fall bör arrangeras.I den svenska skolan finns tiotusentals ele-ver med olika funktionshinder. Den absoluta majori-teten elever med en komplicerad kombination avsynskada och flerfunktionshinder finns i den kommu-nala särskolan.Debatten om denna proposition har tyvärr blivithelt fokuserad på 31 elever på . Då tänker jag på alla de andra ungdomarnaoch barnen med funktionshinder som också gärnahade velat höra sitt funktionshinder bli nämnt i dennadebatt och att någon också hade pekat på deras situa-tion där hemma i sina skolor.Mediebilden av , framtagen av bl.a.riksdagsledamoten , bygger på mångafelaktiga uppgifter. Jag vill därför redovisa vissa faktaom denna skola.På skolan fanns en elev som , en elev som är , en elev som är ,två som är tio, två som är elva, två som är tolv, ensom är tretton, en som är fjorton och fyra som . Dessutom finns det 16 ungdomar i åldern16-20 år.Det har påståtts att det är kö till . Det ärinte sant att det är kö till Ekeskolan.Dessa 31 elever kommer från olika skolformer. 9kommer från , 6 från grundsärskolan och16 från träningsskolan. Det är alltså inte sant att ele-verna kommer från grundskolan.Alla 31 eleverna ska få gå klart sin skolgång påEkeskolan. Det är inte sant att de ska tvingas ut i denvanliga skolan.Ekeskolans fasta skoldel som statlig specialskolaska successivt avvecklas. En mindre skoldel kommeräven i fortsättningen att finnas på . Det äralltså inte sant att ska stängas.Ekeskolans resurscentrum utökas, och fler eleverkommer att erbjudas pedagogiskt stöd i sin utveck-ling. Det är alltså inte sant att kompetensen vid resur-scentrumet ska försvinna.Fru talman! Jag vill sluta med några ord frånNiklas i en träningsskoleklass någonstans i Sverige.Så här säger han:"Det va en som fråga vad det va för fel på mej.då sa jag.Det är väl inget fel på mej.Jag är ju världsbäst."Anf. 74 (m) replik:Fru talman! Jag förstår att skolministern är väldigtbekymrad över den kritik hon har fått i medierna,men att skylla debatten och kritiken på tidningar ochTV är väl ändå lite fel. Hade ministern inte skrivit sittanförande i förväg utan i stället lyssnat på debatten såhade det också framgått att inte bara jag, faktiskt, hartagit upp många olika handikapp, både sådana somhandlar om specialskolor och sådana som borde kun-na hanteras på ett bättre sätt ute i skolorna.Jag vill direkt gå in på ett sådant problem, sominte kunde svara på tidigare, ochdet handlar om talstörning. Vi vet och har bekymratoss i utskottet över att skolorna inte hanterar stamningoch enklare talsvårigheter. meddelar skolminis-tern att så långt som möjligt ska man få anpassadundervisning hemma, men jag skulle vilja veta: Vartvänder man sig med ett gravt talstört barn, när ni imajoriteten har lagt ned den enda specialskola somhanterat den typen av problem?