prot · GM0983 · 1999-04-21 00:00:00 — Detta handlarnämligen om människor som arbetar väldigt myckettillsammans och har en situation som är helt olik destora företagens situation. Detta är alltså ett av destora och grundläggande problemen i den svenskaarbetsrätten . Vi har alltså regler som är anpassa-de efter stora företag där fackliga organisationer kan,som någon sade, rumstera om i turordningsreglerna.Det var som sade detta. Till vilkennytta har vi då turordningsregler?Jag tycker att det är viktigt att en lagstiftning äranpassad efter den situation som råder på arbets-marknaden , inte till den situation som rådde på70-talet. Vad gör vi med alla dem som har elva ellertolv månaders anställningskontrakt? De kommer intein i systemet.Vi måste se till att man hittar ett nytt system somöver huvud taget tar hänsyn till alla de nya anställ-ningsformer som finns på arbetsmarknaden i dag.Anf. 142 HANS () replik:Fru talman! Det som sägerhänger ju inte ihop. Hon säger att många står utanförarbetsmarknaden och inte har något jobb. Javisst, detär vårt största problem. Det har vi diskuterat ofta ochdet innehåller en mängd aspekter.Margareta säger att det är jobbigt attsäga upp någon. Ja, det tror jag också. Det är nogjobbigt för de allra flesta, även i stora företag. Det ärinte så att det är den högsta direktören som säger upputan man befinner sig ofta i en liten gemenskap i ettlitet arbetslag. Det är jobbigt att säga upp, men detblir väl inte bättre bara för att arbetsgivaren får en-väldig makt att fatta vilket beslut han vill om uppsäg-ningar för ett antal personer. Det ligger ju i proces-sens art att det är svårt när det är dåligt och manmåste dra ned och beröva en människa sin anställ-ning.Däremot vimlar det av korttidsanställningar som prövas. Såvitt jag vet har inte hellerdär försökt att hålla emot den utvecklingen. Vi försö-ker att hålla emot den så att det skall vara en mycketstarkare motivering när man vill införa deltidsanställ-ningar och kortidsanställningskontrakt. Sådana be-hövs ibland, men vi tycker att de används alldeles förmycket , vilket har gjort att väldigt många män-niskor - inte minst unga och inte minst kvinnor -permanent har en otrygg tillvaro.Jag förstår egentligen inte vad argumenterar för eller emot. Hon har inte argu-menterat för att det stärker den enskilde anställde omman gör undantag från turordningsreglerna. Det inne-bär ju bara en rättsförlust för den anställde.Anf. 143 ()replik:Fru talman! Återigen är det tydligt att vi har väl-digt olika uppfattningar om hur dessa problem skalllösas. Jag tror att det är viktigt att det finns många flermänniskor som vågar starta företag och som vågaranställa fler människor i sina företag än vad det finnsi dag. Därför behöver vi se över många av de reglersom finns på arbetsmarknaden.Turordningsreglerna är bara en liten detalj. Jag ärinte ens övertygad om att vi går åt rätt håll, men nå-gonstans måste vi börja att ta ett steg åt något håll.Annars får vi aldrig i gång den bil som har startat. Detkanske går att sparka i gång den, och då får man göradet åt det håll som det lutar. råkar det luta åt dethär hållet. Sedan får vi kanske vända skutan och hittanya sätt att lösa problemen.Vi måste se till att arbetsmarknadslagstiftningenfungerar i dagens samhälle. Vi kan inte ha en lagstift-ning som är avsedd för den situation som rådde på70-talet. har vi en internationalisering och ut-vecklingen går med snabba ryck. Det händer sakeroch ting väldigt snabbt. Företagen har inte den fram-förhållning som hade varit väldigt bra om vi hadevelat att det skulle finnas livstidsanställningar.Jag medger att det finns väldigt många problem.Vi vill ändra på många olika förslag på det här områ-det. Det här är bara ett litet första steg på vägen. Vimåste ta många fler steg och det måste gå åt rätt håll.Men det måste finnas företagare som kan anställamänniskor. Det måste också finnas olika möjligheteratt hitta anställningsformer som passar för både före-tagare och anställda. Dessutom är det många ungdo-mar som inte vill ha långa anställningskontrakt. Devill pröva på olika saker och accepterar en mindretrygghet mot en annan form av anställning.Det finns så mycket som behöver göras på det härområdet. Men som det ser ut händer det intenågonting. Att stå still är i alla fall det absolut sämstaalternativet.Anf. 144 ():Fru talman! Knappast någon fråga har under den-na vårvinter fått en sådan uppmärksamhet som endelfråga på arbetsrättens område. Uppmärksamhetenföranleds av att regeringen står inför ett hotande vote-ringsnederlag. Men debatten - för att inte säga pro-cessen - om de arbetsrättsliga frågorna, där turord-ningsreglerna kanske är den mest publika frågan, ärju inte ny. Ett flertal reformkrav förverkligades dåden förra regeringen satt vid rodret. Denna förändringoch ett antal för näringslivet och småföretagsamhetengynnsamma förändringar återställdes ju efter 1994 årsval då socialdemokraterna återtog regeringspositio-nen.En av de viktigaste uppgifterna är att moderniserade regler som styr den svenska arbetsmarknaden. Detär uppenbart att en rigid lagstiftning bidrar till attcementera massarbetslöshet och problem med löne-bildning. Skadeverkningarna av lagstiftningen märkspå många olika sätt:· arbetsgivare drar sig för att anställa,· småföretagen tvingas att betala dryga skadeståndför att de har missförstått snåriga regler,· människor som en gång hamnat utanför arbets-marknaden har mycket stora svårigheter att ta sigin på den,· lönesättningen avspeglar dåligt såväl det sam-hällsekonomiska utrymmet som produktivitetsut-vecklingen i skilda branscher och företag.En tid därefter återställde emellertid regeringen endel av återställandet . Situationeninom näringslivet och på arbetsmarknadens områdehar väsentligt förändrats mellan 70-talets början ochdet nya sekel och årtusende som vi strax går in i. Dethar bekräftats praktiskt taget av samtliga talare här idebatten.Vi har varit med om ett 90-tal då arbetslöshetenökade i svallet av 1980-talets vårdslösa ekonomiskapolitik. Det var då som finanshajar härjade och bank-kriserna dränerade såväl statskassa som enskildamänniskors sparkapital.Hösten 1990 - under en socialdemokratisk rege-ring - sköt arbetslösheten i höjden med katapultfart.Vi fick efterkrigstidens svåraste lågkonjunktur, ochregeringsskiftet ändrade inte trenden.Arbetslösheten fortsatte att stiga för attdärefter plana ut och sjunka som nyanställ-ningarna satte fart.Samma år beslutade om en begränsadreformering av arbetsmarknadslagarna, förändringarsom för arbetstagarna var förhållandevis marginella.Det var de förvisso också för arbetsgivare och småfö-retagare, men de hade en psykologiskt positiv effekt.Nyanställningarna ökade under såväl 1994 som 1995innan socialdemokraternas återställare medverkadetill att dra ned på engagemanget för nyanställning.I dagens betänkande återkommer yrkanden frånoppositionen om att man vill komma tillbaka till detgynnsamma läge som var och som med-verkade till att sätta fart på nyanställningarna. Detgäller i första hand vissa regelförändringar. Det gällervidare decentralisering av arbetsrätten. Det gällerturordningsreglerna där utskottet och dess majoritethar varit klok nog att ta ett viktigt steg. För detta skallMiljöpartiet ha support för att man inte låtit sigskrämmas av miljonkampanjer från LO, understöddaoch livligt applåderade från Socialdemokraterna ochVänsterpartiet.En förändring som vi kräver är förbud mot block-ad av enmansföretag. har bekräftat attregeringen avser att förbjuda en sådan stridsåtgärdnär det gäller fåmans- och familjebolag utan anställ-da. Hon har ju tydligt bekräftat att ett sådant förslagär tänkt att ingå i en proposition om lönebildning somregeringen skall lägga fram . Det är bra omregeringen orkar fullfölja åtminstone något av allt detsom statsrådet har varit ute och pratat om.I en av reservationerna tar vi upp proportionali-tetsregeln som berör frågor kring stridsåtgärder därdet är rimligt att anpassa balansen mellan parterna. teknisk ny modern tid har parterna helt andra möj-ligheter att utan förluster för den egna stridskassanmedverka till förödande skador för motparten.Vi har en helt förändrad arbetsmarknad där alltfärre tillsvidareanställs, där projektjobb och korttids-anställningar just nu dominerar och där vi har eninternationell influens vars effekter långsiktigt integår att överblicka. Då behöver vi se över hela detarbetsrättsliga fältet. Det är så tydligt att 70-taletsbehov inte kan jämföras med situationen på arbets-marknaden 30 år senare.Hans Andersson påstod visserligen att normallä-get var tillsvidareanställning. Det hade varit bättre omhan hade sagt att det har varit normalläget. Som jagsade är det alltfler som korttidsanställs, projektan-ställs och visstidsanställs. Jag gör ingen värdering avdetta, men det är ett faktum att vi har en mycket an-norlunda arbetsmarknad.Samtidigt är det viktigt att man vid en regel-förenkling och en reformering av arbetsrättsliga frå-gor inte tappar bort det som är arbetsrättsreglernashuvudsakliga syfte, nämligen att ge enskilda männi-skor skydd så att de kan hävda sina rättigheter. Mendet är så uppenbart att det behövs en förändring ochen större smidighet, eller som jag själv ofta har ut-tryckt det i den här kammaren: Det behövs en lag-stiftning som är rundare i kanterna.När det gäller avvikelser från turordningsreglernasom finns i kollektivavtal m.m. är det intressant attkonstatera att praktiskt taget samtliga haravtal som medger avsteg från lagens turordningsreg-ler. Det vanligaste är att avtalen anger att lokal över-enskommelse om avvikelse får ske men att det i öv-rigt inte anges några riktlinjer för vilka kriterier somskall tillämpas. I några få avtal finns det dock riktlin-jer. Det kan röra sig om de kriterier som skall beaktasnär man bestämmer turordningslistan. Det gäller förbl.a. elektrikerbranschen, som har tydliga anvisningarom hur undantag från turordningsreglerna skall hante-ras.På tjänstemannasidan finns det en trygghetsöver-enskommelse mellan PTK och SAF och den lokalatjänstemannaparten beträffande överenskommelsersom avviker. Riktmärket vid en sådan överenskom-melse skall vara att med minsta möjliga olägenhet förberörda tjänstemän bibehålla en personalstyrka iföretaget som gör att effektiviteten inte eftersätts. Iflera centrala avtal på SIF-området har sedan be-stämmelser av denna innebörd införlivats. Därför ärdet något patetiskt då man från t.ex. LO-håll tar tillstorsläggan mot alla avvikelser. Hetskampanjen motMiljöpartiet i turordningsfrågan talar sitt tydligaspråk.Arbetslöshetsmålet, regeringens främsta mål un-der , har havererat. Det har ersatts av ettsysselsättningsmål, som ligger långt borta i tiden. Detlåter som om socialdemokrater och toppfunktionärer iLO har behov av en politisk kampfråga. För Vänster-partiets del handlar det mycket om att göra kampentill en klasskamp. Jag tror att det är därför partietstalare så ofta går upp i falsett, om inte i rösten så iargumenteringen.Fru talman! Vi måste få vidare. Det är inte därföratt vi skall trappa upp prestigen mellan löntagarorga-nisationerna och arbetsgivarnas företrädare, och inteheller i relationen med den lagstiftande församlingen.Det är angeläget att säga att det inte handlar om att"välja sida", till skillnad från vad politiker på höger-och vänsterkanten menar. Det handlar om att få tillstånd spelregler som gör att den politiska instansenmera kan ta på sig "domarrollen" än vara en "aktör påspelplanen".För del gäller att vi har varit med omatt driva fram många arbetsrättsliga reformer genomåren. Det må vara den lagstadgade åttatimmarsdageneller införandet av Arbetsdomstolen . Vi var med och initierade den s.k. § 32-utredningen. Liberala krafter var med om huvudpar-ten av den arbetsrättsliga lagstiftningen på 70-talet.Den kom i samband med att vi med liberala arbets-marknadsministrar var med om att reformera arbets-miljölagen och besluta om den historiska jämställd-hetslagen.Det skulle vara en olycka för arbetsmarknadensmöjligheter att fungera om inte drog slut-satser av ett förändrat arbetsliv, där skyddet och vär-net för den enskilde arbetstagaren hävdas. Det måstedock ske i ljuset och genom en balanserad avvägningmot en smidigare och mera flexibel arbetsmarknad,där möjligheten till nya jobb har högsta prioritet.Frågan är av den digniteten att den tar över myck-et av det som rubriceras som "trygghet i anställning-en". Den största prioriteringsfrågan för parterna,lagstiftaren och regeringen är att stimulera och un-derlätta för att vi skall få fram nya, riktiga jobb. Attde sedan måste komma i en utvidgad arbetsmarknadmed tyngdpunkten mot tjänstesektorn och alla dessgrenar är en självklarhet. Det skulle vara ett lyft förkvalitet och trygghet i jobbet. Dagens betänkandevisar att det återstår en hel del att göra.Fru talman! Jag ber att få yrka bifall till i förstahand reservationerna 1 och 16.Anf. 145 HANS () replik:Fru talman! Jag konstaterar att det i förslag enbart finns försämringar för de anställ-da.Elver gör, precis som många andra, re-flexioner om att arbetslivet förändras. Det är vad somligger bakom våra mångåriga krav på en rejäl parla-mentarisk utredning. Vi är överens om detta.Elver säger att han skulle vilja ha en lag-stiftning som är lite rundare i kanterna. Det innebärtydligen bara rättsförluster för de anställda.Centrala avtal finns redan, säger är ju det jag talar för, att man på grundval av entydlig lagstiftning ger rättigheter för parterna att träffaavtal som sedan kan anpassas till det enskilda företa-get. Först skall avtalen anpassas till branschen, sedantill företaget och den alldeles specifika situation sområder när uppsägning skall ske. Det är inget konstigt.Det är det LO, TCO och försvarar.Vad nu förordar är att man inte allsskall gå den vägen. Lagstiftaren skall säga: Vi görundantag. Här gäller inga särskilda principer. Det är verkligen att mycketdåligt förvalta det socialliberala arv som Folkpartiethade, i nära anknytning till tjänstemannarörelsen iSverige. Som själv sade biträdde Folk-partiet mycket av arbetsrättsreformeringen. ärFolkpartiet en ynklig svans till i dessafrågor.Anf. 146 () replik:Fru talman! är inte helt uppdate-rad när det gäller historien, även om han kan ge in-tryck av det. Vi biträdde inte arbetsrättsreformering-en, vi drev en rad frågor. Vi fick t.o.m. driva någrafrågor, där vi var mer progressiva, i kamp med dåva-rande vpk. Det vill inte säga lite.Fru talman! Jag tror att vi gör löntagarna och helaarbetsmarknaden en otjänst om vi tror att vi skallfortsätta i samma spår, som om verkligheten inte hadeförändrats. Alla talare har talat om den oerhörda för-ändringen. Inte ens kan styrka sittpåstående att tillsvidareanställning är normallägetlängre. Det är helt annorlunda. Det får vi dra slutsat-ser av.Det visade sig att det blev en uppgång i syssel-sättningen och att arbetslösheten sjönk medden förändring av turordningsreglerna vi föror-dar. Jag skall inte påstå att uppgången berodde enbartpå det. Det var en del i sammanhanget. Men det bliren krystad argumentering när man påstår att en för-ändring av arbetsrätten skulle vara det stora hotet, närvi kan peka på att det var en tillgång. Vi kom ju åt detsvåra problem som vi lever med , nämligen attsmå företag inte vill bli större. Det är landets storaproblem. Om vi kunde åstadkomma den stimulansenskulle mycket av våra bekymmer på arbetsmarknadenlösas.Anf. 147 HANS () replik:Fru talman! överdriver arbetsrättensbetydelse åt alla håll. Det är nästan löjligt att åberopasysselsättningsökningen 1994 och hänföra den tillarbetsrätten. Jag skall låta bli att hänföra sysselsätt-ningsökningen 1996 till att vi gjorde en återställareeller tala om att vi just nu har årtiondets största ök-ning av sysselsättningen. Det hänger inte ihop ett dyftmed arbetsrätten.Kom dessutom ihåg att det inte är storföretag somexpanderar! Det är inte heller den offentliga sektorn.Det är mindre företag som expanderar, huvudsakligeni tjänstesektorn på privat sida. Jag säger inte att detberor på den underbara arbetsrätt vi har . Jagsänker mig inte så lågt.Jag förstår inte varför grälsjukt sö-ker sak i frågan om tillsvidareanställningar eller kort-tidsanställningar. Han skall få svaret. Korttidsanställ-ningarna ökar dramatiskt men står fortfarande förungefär av den totala anställningsvolymen.85 % är tillsvidareanställningar. De är, om något,dominerande. Däremot ökar korttidsanställningarnastarkt, särskilt bland unga. Bland unga kvinnor under25 år rör det sig om . Det vill jag göra någontingåt. jag vill skapa anställningsformer som gör att ävenyngre vuxna kan ha ett liv i rimlig trygghet, vågasatsa på ett hus eller ett lån eller göra något som visaratt de har förtroende för sin framtid. Ingenting avdetta visar eller intresse för.Det är sorgligt med tanke på den bakgrund ni trots allthar, som ett socialliberalt alternativ här i landet.Anf. 148 () replik:Fru talman! Jag tycker att nuöverdriver sitt eget fotarbete när han försöker attacke-ra en svartmålad bild på väggen som inte finns. talar om med tillsvidare-anställning handlar det inte om de nyanställda - detvar ju dem vi talade om. Där är det en helt annan bildoch det är den som jag försökte korrigera och som jagtror att skulle behöva se över.Det är lite olyckligt när mednästintill ett statsråds tonfall och auktoritet vill talaom denna oerhörda ökning av sysselsättningen. Tittarman i statistiken finnerman ju att kvinnosysselsättningen 1998 är den lägstapå . Ändå står här och talarom den fantastiska ökningen!Det vore väl om den kom . Men den politik somhar förts och som ni nu backar upp har faktiskt intelett till en ökad sysselsättning för kvinnor. Det var jukvinnor som råkade så illa ut då en massa konstighe-ter prövades bland offentliganställda - med genera-tionsskiften, OTA-anställningar och allt vad det var.Det är den politikens sviter som vi lever med.Jag tror att det, som bl.a. , vill till att det blir ett helt batteri av insatser. Därär regelsystemet en viktig bit. Sedan finns det ytterli-gare saker som måste förändras. Att bortse från detoch göra det till enbart retorik där man talar omklasskamper, cynism och annat innebär helt klart har lämnat det anständighetens utrymme där vibör föra debatten; jag hoppas att vi kan föra den till-baka dit.Vi kan lätt bli exalterade och lidelsefulla, för detär ett engagerande ämne, men jag tror att det är vik-tigt att vi också får de rätta proportionerna när vi nuhar en ny och svår arbetsmarknad.Anf. 149 ():Fru talman! Efter fyra heta veckor står vi till sluthär för att debattera arbetsrätten, med motioner frånallmänna motionstiden - veckor som har präglats avhot, påhopp och intensiva påtryckningar med uttrycksom inte lämpar sig för den här talarstolen.Miljöpartiet har genom tidigare motioner och in-terpellationer fått igenom en hel del som betytt myck-et för arbetstagarna men som facket, tyvärr, inte haren aning om och inte heller har brytt sig om att frågaom eller ens ta reda på. Nej, nu satsas det miljoner påatt driva en kampanj som i många stycken har varitsmutskastning. kommer att prata merom det i sitt inlägg. manliga språkrörhar minst sagt varit utsatt i den här kampanjen.Miljöpartiets förslag om ett undantag i turord-ningsreglerna för småföretagen syftar till att säkrajobben och att underlätta tillkomsten av nya jobb. Detär viktigt att små företag vågar anställa och att ar-betstagare trivs med sin uppgift.Fru talman! framställde jag en inter-pellation till dåvarande arbetsmarknadsminister om inlåsningseffekter på arbetsmark-naden. Professor på Arbetslivsin-stitutet har gett ut en rapport som visar att så mycketsom av dem som har ett arbete känner sig in-låsta på det jobb de har och därför inte vågar sluta.Jag tog i det sammanhanget upp det faktum att ka-rensdagarna för egen uppsägning var för många.Regeringen hade tidigare föreslagit menMiljöpartiet fick igenom en sänkning till 45 dagarmed sikte på 20 dagars karenstid. Dessa människormår psykiskt dåligt. Att mista sin a-kassa kan i flera fall vara förödande.Fru talman! Jag kände det som en framgång närregeringen, efter ett flertal interpellationer och frågor,tillsatte en arbetslivsdelegation där det nu skall dis-kuteras om tystnaden på jobben.Professor pekar i sin rapport påatt många av dem som är tillsvidareanställda uppleveratt de inte befinner sig i det yrke där de skulle viljavara. Dessa människor är ofta kompetenta och skullekunna gå direkt till en annan arbetsgivare. Men devågar inte detta därför att de får ett sämre anställ-ningsskydd som nyanställda. uppger att de intevågar ta steget därför att regeln sist in, först ut dåkommer att drabba dem.Symtom som dessa människor uppvisar är bl.a.stress och huvudvärk. Det kan vara människor somhar fått behålla jobbet när arbetsstyrkan för övrigtskurits ned och som också drabbas av en inlåsningsef-fekt.Om man vill byta jobb hamnar man nederst på tu-rordningslistan. Detta leder till att omsättningen påarbetsmarknaden minskar. Det blir inte rätt person pårätt plats och därmed minskar produktiviteten, tillförfång för hela samhället. Många skulle vilja byta tillett jobb där de bättre kommer till sin rätt eller för attkomma ifrån en påfrestande psykosocial arbetsmiljö.En del vill kanske dra ned på sin arbetstid men saknarden möjligheten på den nuvarande arbetsplatsen.Den vantrivsel och överansträngning som kan bliföljden har också ett pris, både för den enskilde ochför samhället. Trygghetssystemen bör kunna ge socialtrygghet på en framtida flexibel och rörlig arbets-marknad. Detta är viktigt, inte minst för de arbetslösasom har svårigheter att komma in på arbets-marknaden och därmed inte heller kan komma inunder fackets stora vingar.Jag vill härmed, fru talman, yrka bifall till reser-vation 3 i betänkandet, vilken handlar om att en ut-redning av arbetsrätten behöver göras för att i störreutsträckning se om trygghetssystemen och för att sehur dessa kan utformas så att de följer personen, inteanställningen. Jag kan undra vad facket egentligengör för de ungdomar som har projektanställningeller andra tillfälliga jobb.Själv jobbade jag som obehörig lärare ochgick med i facket men jag kunde aldrig få någon hjälpnär lärarbrist uppstod. Elever t.o.m. demonstreradeför att få behålla mig. Vid varje terminsslut fick jagavsked, alltså innan jag hade varit anställd i sex må-nader. Det blev fem och en halv månad så jag kundealdrig uppfylla kravet för att få fast anställning. Sedangick jag arbetslös utan ersättning varjeår.Som strålskyddsingenjör på Sahlgrenska sjukhu-set fick jag laboratorieassistentbetalning men jag fickinte gå med i laboratorieassistentfacket - ingen hjälpdär heller. De killar som jag lärde upp fick ingenjör-stjänst och kom med i sjukhusingenjörernas fack.För att kunna försörja mig och passa in på arbets-marknaden var jag tvungen att ständigt vidareutbildamig. När jag t.ex. hade tagit taxikort för att börja körataxi möttes jag av kompakt motstånd med krångligaregler i facket bl.a. I princip gick det bara att köra taxiom man var gift med en taxiägare e.d. Därför blev jagså småningom kopparslagare och egenföretagare ochkunde arbeta själv i min lilla verkstad.Men, fru talman hur går det för ungdomarna ? De hamnar naturligtvis alltid sist på turord-ningslistan. Till följd av kostnadsbesparingar harmånga organisationer, som offentliga verksamheteroch privata företag, antingen stopp för nyrekryteringeller sagt upp personal. Detta får till följd att vi nu harmånga organisationer som nästan saknar anställdasom är . Yngre människor har fått strykdubbelt upp genom en svag efterfrågan på arbetskraftoch genom att man blivit uppsagd enligt principensist in, först ut. Konsekvensen är en svår ekonomiskoch social situation för många barnfamiljer som hardryga utgifter för barn och bostad, vilket oförskylltdrabbar barn och ungdomar.