prot · GN0934 · 1999-11-26 00:00:00 — kan dock komma attberöras när det gäller förhållandet till IB. Regeringenhar för att stödja forskningen bl.a. gett ett uppdrag tillSÄPO att säkerställa en skyndsam handläggning avframställningar från forskarna när det gäller utläm-nande av relevant arkivmaterial.Regeringens förhoppning är att , som påbörjat sitt arbete, ska kunnasprida ytterligare kunskaper och klarhet om hur desvenska säkerhetstjänsternas - däribland -författningsskyddande verksamhet har bedrivits.Jag är övertygad om att Säkerhetstjänstkommis-sionens arbete tillsammans med forskarnas insatseroch arbete gör att kunskaperna omhistoriska såväl som aktuella förhållanden kommer attöka.Anf. 8 ():Fru talman! Tack för svaret, ministern! Precis somministern framhåller är ett av huvudsyftena att manska öka förtroendet för och därmed också röjaundan en del gammalt som har funnits.I den här kammaren har vi debatterat den här frå-gan under en hel del år. Jag tycker fortfarande att dethar hänt alldeles för lite när det gäller öppenheten.Arbetet med att ta reda på och öppna gamla arkiv ochvisa vad som hände har gått i alltför långsam takt.Risken är att de människor som har information omt.ex. IB-affären går i graven. Det är ett bekymmer.Det har varit så segt att få den här insynen och öp-penheten.När det gäller SÄPO-registren och möjligheten attfå ut sin akt blir jag lite förvånad över det svar somjag har fått med tanke på den diskussion som har varitom att det skulle bli en ökad insyn och öppenhet. Ipraktiken vet man ju inte om man finns med i regist-ren om man inte har fått reda på det därför att någrauppgifter har lämnats ut. Det är bara en liten gruppmänniskor som har fått ut sina akter, därför att de harfunnits med, som vet att de har funnits med. Däremotvet vi som inte har fått ut något svar inte om vi finnsmed eller ej.Jag trodde att ett av huvudsyftena med en ökadöppenhet var att man skulle ge klarhet och informa-tion till de människor som funderar över om de avolika skäl finns med i registret.I svaret står det: Uppgifterna om huruvida du fö-rekommer eller inte förekommer i ärendet hos eller i kan inte lämnas ututan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärdermotverkas eller den framtida verksamheten skadas.Din begäran ska därför avslås.Det fanns också en information om varför maninte kunde få reda på detta och att flertalet inte fanns iregistret osv. Men den misstanke som människor somhar varit aktiva i olika organisationer har om att dekan finnas i Säkerhetspolisens register kvarstår i ochmed att man inte lämnar ut någon uppgift om vilkasom inte finns med.Jag, som har varit aktiv inom miljörörelsen ochnär det gäller kärnkraftsmotståndet, har fortfarandeinte fått något som helst besked. Fanns det ett registeräven över oss? Det som har framkommit är ju Lean-derfallet och en del fall där man har kunnat se attaktiva inom vänsterfalangen kan ha varit registrerade.Men hur är det med övriga rörelser? Finns de ocksåmed i SÄPO-register? Det är viktigt att få klarhet idet. Jag tycker i det fallet att svaret är noll och inget.Jag trodde att den här öppenheten skulle komma i ochmed den debatt och den diskussion som vi har hafthär i kammaren.Som jag ser det är det fortfarande lika angelägetatt skynda på, se till att det blir den här öppenhetenoch att det händer någonting. Det ska inte fortsättamed den här trögheten och de stängda dörrarna. Jaganser att det har hänt alldeles för lite. Öppenheten ärfortfarande noll och ingen i det svar som jag har fåttfrån ministern och i det svar som jag har fått frånSäkerhetspolisen.Anf. 9 ():Fru talman! Jag hade egentligen förberett enskriftlig fråga till statsrådet men passar nu på att er-sätta den med att delta i den här viktiga debatten.I den nya polisdatalagen som trädde i kraft den 1april har beslutat att enskilda, enligtförarbetena, har principiell rätt att få ut uppgifter omsig själva från samtliga polisregister samt att denabsoluta sekretessen avskaffas.Enligt uppgift har drygt tusen personer efter den 1april nyttjat denna rättighet och bett att få vetafrån om det finns uppgifter om de är registre-rade. En del, men inte alla, har också begärt att fåveta vilka dessa uppgifter är. Såvitt framgår av bl.a.nyhetsrapportering har nästan alla som har kontaktatSÄPO om detta fått avslag. av fallen harSÄPO inte ens bekräftat om personen är registreradeller inte. Det försvar som framför för sittagerande är att svar inte kan lämnas utan att syftetmed beslutade eller förutsedda åtgärder motverkaseller den framtida verksamheten skadas. läste jaginnantill i ett av avslag.Man kan konstatera att den här mycket allmänthållna beslutsformuleringen knappast har stöd i lag-rum och förarbeten. agerande har ju skapatoro, osäkerhet och upprördhet både hos personer somsöker uppgifter om sig själva och också hos männi-skor som av olika skäl har valt att inte utnyttja denhär rätten.Jag antar att alla partier har haft kontakter medpersoner som har vänt sig till dem och frågat hur detegentligen förhåller sig med det här. Vi har också settett antal tidningsskriverier när det gäller de här frå-gorna.Justitieministern lutar sig, i sitt svar på MarianneSamuelssons interpellation, på att Regeringsrätten nuska pröva det här, eftersom ett avslagsärende är uppei Regeringsrätten. All erfarenhet talar för att Rege-ringsrätten kommer att ta på sig och att detkommer att finnas en stor oro hos väldigtmånga människor. Men jag vill fråga justitieminis-tern: Är justitieministern, om Regeringsrätten skullefinna att tolkar lagstiftningen helt korrekt,beredd att verka för att det blir en ändring i lagstift-ningen så att blir skyldig att agera mer öppetför att minska människors oro?Anf. 10 Justitieminister ():Fru talman! Jag undrar om har funderat över hur det härsystemet fungerar utifrån ett annat perspektiv än detperspektiv som ni väljer att inta, t.ex. utifrån en terro-rists perspektiv.Man kan ta som exempel en person som är verk-sam i en terroristorganisation som vill ta reda på hu-ruvida Säkerhetspolisen är honom på spåret eller inteoch därför utnyttjar den nya öppenhet som finns ochvänder sig till och frågar om han finns regist-rerad där. Tycker ni att det vore rätt av att dåge honom svaret: Nej, du finns inte registrerad här?Så bra, de har ännu inte kommit mig på spåret, sägerterroristen då.Detta är bakgrunden till att har intagitställningen att man inte kan bekräfta att någon intefinns i registret. Det skulle kunna motverka, försvåraeller t.o.m. omöjliggöra den uppgift som Säkerhets-polisen har i vårt samhälle. På något vis måste man juerinra sig och ta ställning till den grundläggandefrågan: Varför har vi en säkerhetspolis? Vill vi ha ensäkerhetspolis? Vad är Säkerhetspolisens uppgift?Och hur kan man genomföra den? Man kan intekomma förbi de grundläggande frågorna när man gårin och diskuterar hur sekretessen kring Säkerhetspoli-sen ska vara anordnad.Jag tycker faktiskt att det är egendomligt att påståatt ingenting har hänt när det gäller större öppenhetoch ökad insyn i Säkerhetspolisens arbete. Det varnämligen absolut sekretess tidigare. Ingen kunde fåveta någonting över huvud taget. kan man fåveta att man har funnits i Säkerhetspolisens arkivtidigare, och man kan få ut de uppgifterna beroendepå att det inte är till skada för verksamheten på någotsätt. Det är väl ändå en stor skillnad.Till det vill jag lägga att Säkerhetspolisen numerahar en mycket större öppenhet vad gäller att ge all-män information om sin verksamhet. Man har en årligverksamhetsberättelse där man redogör för sitt arbetei former som gör det möjligt för människor att i störreutsträckning begripa vad det handlar om och förståden här verksamheten.Den här problematiken, framför allt såsom tar upp den, handlar ju om det his-toriska perspektivet: vad som hände tidigare, vilkasom var registrerade. Här har ju de utredningar somtidigare gjorts och som pågår till uppgift att ta redapå hur Säkerhetspolisen fungerade under 50-, 60-, 70-och 80-talet och lämna en redovisning av detta, för attvi ska få ett klarläggande, så långt det är möjligt, omhur det har fungerat i sak. Sedan är det en annan sakvad den enskilde kan få veta.När det gäller de historiska uppgifterna tror jag attMarianne kan utgå ifrån att om det finnsuppgifter kvar hos säpo som rör sådana förhållandenså kan dessa lämnas ut. Det är bara i extrema situa-tioner, då en person som för länge sedan haft vissaaktiviteter för sig fortfarande i något avseende upp-fyller de krav på att vara kontrollerad som gäller försäpo , som det blir ett avslag.Därför borde ändå slutsatserna för en person somfunderar närmare över innebörden av systemet ochlagregleringen vara att man får ut de uppgiftersom enbart är av historiskt intresse och inte rör Sä-kerhetspolisens arbete . Finns man i det materi-alet får man också information om det. Blir det avslagbetyder det att man inte finns där, om det inte är så är av intresse för Säkerhetspolisen.Ska detta vara så svårt att förstå?Anf. 11 MARIANNESAMUELSSON (mp):Fru talman! Ska detta vara så svårt att förstå? Ja, det är svårt att förstå. Vi vetju att det finns människor som upplever att de ärregistrerade, historiskt möjligen, men inte får ut upp-gifter. Det har också varit betydligt svårare att få utuppgifter i än i många andra länder. Det är judärför den här diskussionen utifrån Leanderfallet harrullat vidare i samhället.Det här är oerhört viktigt: Vill man nå en ökadöppenhet måste det ske på ett sådant sätt att männi-skor känner att det har blivit en ökad öppenhet. Denreaktion som har kommit på icke-utlämnandet avhandlingar är ju att man upplever att man fortfarandeinte vet, att man fortfarande inte har fått svar på frå-gan. Även om justitieministern nu säger att man kanutgå från att de historiska uppgifterna lämnas ut omman skulle vara registrerad står det ingenting om det idet svar jag har fått. Det står ingenting alls om det.Det står att man av säkerhetsskäl inte kan lämna utnågra uppgifter om huruvida jag finns där eller intefinns där.Detta innebär naturligtvis att jag och många andrafunderar: Fanns vi med historiskt? Fanns det andraanledningar än de som har kommit fram att registreramänniskor? Hur såg det ut?Man kunde t.ex. ha valt att säga att alla uppgifterfrån ett visst årtal och bakåt är sådana uppgifter somman lämnar ut, eftersom de är historia. Men det harman inte gjort, utan man har gjort som regel att intelämna ut några uppgifter och motiverar det med sä-kerhetspolitiska skäl. Detta gör naturligtvis att i ställetför den öppenhet som vi ville skapa, som jag troddeatt vi i den här kammaren var överens om var nöd-vändig för att få ökat förtroende för ett säkerhetspoli-tiskt system i vårt samhälle, kvarstår oron och miss-tron. Det är ju det som är bekymret, inte om jag får utmin akt eller inte. Det är totalt ointressant i det härsammanhanget. Att människors misstro mot systemetoch mot att man inte får ut gamla handlingar kvarstår- det är detta som är det stora bekymret.Jag trodde att människor med den ökade öppen-heten skulle kunna uppleva att nu äntligen har vi fåttut vår historia kring det här och kan vi lita på Sä-kerhetspolisen , men inte efter det härsvaret och det sätt på vilket man har bemött männi-skor. Säpochefen har också svarat ungefär: Jaja, nikan utgå från att får ni inget svar är ni inte med ihandlingarna. Men säger han att en delfinns med i handlingarna som inte har fått något svaralls. Då vet man ju inte: Är man med eller är man intemed? Det är den misstron som kvarstår, och jag trod-de att meningen med öppenheten var just att kunna tabort denna misstro. Tyvärr kvarstår den . Jag tyckerinte heller att justitieministern i sitt svar har framhållitatt det är viktigt att människor kan känna förtroendeför detta och att vi ska ha ett system så att man gördet. Det är där jag tycker bekymret kvarstår, och detär därför jag har ställt min interpellation: eftersom jaginte tycker att det som vi hade förväntat oss skulle bliföljden av den nya öppenheten har blivit det.Anf. 12 ():Fru talman! Jag kan helt och hållet dela MarianneSamuelssons framförda kritik mot det här. Det måvara att det talas om att man ska få rätt att veta omman historiskt sett har funnits med i registret ellerinte, men uppenbarligen är så inte fallet. Jag kännertill en gammal dam som sökte få veta om hon funnitsmed i registret eller inte. Hon fick inga uppgifter omdetta, utan hon fick faktiskt veta via CIA att hon engång hade varit registrerad.När det i förarbetena till lagen skrivs att man harprincipiell rätt att få ut uppgifter om sig själv frånsamtliga polisregister och att den absoluta sekretessenhar avskaffats uppfattar naturligtvis människor att deska få veta mer än de får veta . Min fråga ochfundering är: Har säpo verkligen tagit till sig den härnya polisdatalagen, eller arbetar man fortfarande somman gjorde innan ändringen kom ?Anf. 13 Justitieminister ():Fru talman! Människors misstro finns kvar efter-som de inte får ut de handlingar som finns, säger ni.Jag vill ställa en fråga till er två: På vilket sätt skasäpo agera så att inte terroristen får veta att säpo intekänner till hans aktiviteter? Hur ska säpo hanteradetta dilemma? För dem som inte finns i registret,åtminstone inte , finns det inget historiskt materialatt lämna ut. Då skulle man ju gärna vilja att säposade till dem: Vi har inget material på er. Det är ju detsom är det önskvärda. Så långt förstår jag naturligtvisvad ni säger. Det är ju självklart. Men hur ska säpo dåagera när det gäller den aktive terroristen som säpofaktiskt ännu inte har koll på? Han finns inte där. Skahan också få veta det? Hur ska vi skilja på de härfallen? Hur tycker ni att säpo ska agera?Jag vill faktiskt ha ett konkret svar från er. Ni un-derbygger nämligen misstron mot säpo och systemetgenom att inte på ett konstruktivt sätt delta i diskus-sionen om hur vi ska hantera den mycket viktigafrågan att skapa ett folkligt förtroende för Säkerhets-polisens arbete. Det är nämligen väldigt viktigt i endemokratisk stat. Eller vill ni dra slutsatsen att vi inteska ha någon säkerhetspolis över huvud taget, att viinte behöver någon sådan? Om ni tar ställning förSäkerhetspolisen, dess arbete och dess uppgift vill jagha ett svar från er om hur man ska hantera dennasituation: Man har ingen uppgift men inte vill avslöjadet, eftersom den som frågar faktiskt kan vara av stortintresse för Säkerhetspolisen.Anf. 14 vill informera om att inteäger rätt till ett ytterligare inlägg i denna debatt.Anf. 15 MARIANNESAMUELSSON (mp):Fru talman! Först och främst: Det justitieministernnu säger är att den öppenhet som man ville skapa isäpo anser justitieministern i praktiken inte gick attgenomföra. I så fall tycker jag att justitieministernborde ha framfört detta tidigare.Den andra delen tycker jag är hur man gör i andraländer. anser många att just är ett av demest slutna länderna när det gäller att kunna få in-formation om sig själv. Vi har fortfarande IB, ,"SAPO" och hela den historien bakom oss utan har öppnat ordentligt.Om någonting har varit trögt att få till stånd beslutom i den här kammaren har det varit just kring öp-penhet, därför att varken socialdemokraterna ellermoderaterna har velat ha den. hoppas jag att denkommer. Men den kommer väldigt sent och det inne-bär att väldigt mycket av den historia som skulle habehövt komma upp i ljuset inte kan komma, därför attde människor som bar den historien med sig intelängre finns kvar hos oss.Det här har vi och andra partier påpekat ett flertalgånger , men det har egentligen intehänt något. skyller justitieministern på terroris-men och att öppenheten inte går att klara på grund avdet. Men det är klart att de historiska arkiven måstekunna öppnas. Människor måste kunna få veta. Somjag ser det måste man kunna bekämpa terrorism utanatt för den skull skapa misstro mot SÄPO-systemet.Det är ju precis genom att man inte har låtit öppen-heten komma till stånd, genom att man inte har gjortden här genomlysningen, som man har fått misstron.Den misstron kommer att kvarstå till dess vi har kla-rat av vår historia och regeringen har gått med på enöppning.Anf. 16 Justitieminister ():Fru talman! Jo, den öppenhet vi ville åstadkommahar vi åstadkommit, för det historiska materialet läm-nas ut. förbigår detta faktum,att om det finns historiskt material lämnas det ut.Problemet är terrorismen, som nämner med ett "skyller på terrorismen". Jagställde en mycket konkret fråga om hur vi ska lösadetta problem. Det är inte bara en angelägenhet förmig som justitieminister för regeringen, det är enviktig angelägenhet för hela och för varjeriksdagsledamot. Jag tycker faktiskt att varje riks-dagsledamot som intresserar sig för de här frågornaockså på ett konstruktivt sätt borde delta i diskussio-nen om hur vi åstadkommer en ytterligare ökad öp-penhet inom - det vill jag arbeta för - utan attdärigenom omöjliggöra egentliga uppgift.Men väljer att undvika denfrågan. Inte en antydan till försök att ens i sak disku-tera den. Jag beklagar det.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1999/2000:51 ompolisläckorAnf. 17 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att vidta i syfte att försökamotverka "polisläckor" till medierna.Först vill jag understryka att det naturligtvis är avyttersta vikt att den som får ta del av hemligt materialtar sitt ansvar för den fortsatta utredningen och för deenskilda som kan drabbas av att skyddade uppgifterblir kända. Det är en viktig uppgift för polisledningenatt se till att de som omfattas av tystnadsplikt inservilka konsekvenser som kan bli följden av att sekre-tessreglerna överträds.I vårt land har emellertid alla människor engrundlagsstadgad rätt att fritt meddela uppgifter ochunderrättelser i vilket ämne som helst till pressen isyfte att de ska offentliggöras. Det är vad som i dag-ligt tal kallas meddelarfrihet.Sten delar säkert min övertygelse attmeddelarfriheten är av stort värde för att säkra till-gången till den information som behövs för att dengranskande och opinionsbildande verksamheten i ettdemokratiskt samhälle som vårt ska fungera.Möjligheterna att kontrollera hur meddelarfrihetenanvänds är mycket begränsade. Uppgiftslämnarenskyddas från ingripanden av det allmänna genom attdet är förbjudet att efterforska vem som lämnat visstmeddelande och genom journalisters tystnadsplikt.Endast i mycket speciella fall bryts förbudet motefterforskning och uppgiftslämnarens källskydd. Detinnebär i sin tur givetvis att det är svårt att få en tyd-lig bild av om det är ett problem med "polisläckor"och i så fall vidden av det.För anställda inom polisväsendet kan sägas atttystnadsplikt råder för sådana uppgifter i en förunder-sökning som kan försvåra den pågående utredningenom de lämnas ut. Tystnadsplikt gäller också i annatfall för uppgifter om enskildas förhållanden somförekommer i en pågående förundersökning. Medde-larfriheten har emellertid ofta företräde. En polismankan således trots sin tystnadsplikt i många fall lämnainformation till medierna. Meddelarfriheten ger där-emot inte någon möjlighet att lämna mer kvalificera-de uppgifter om t.ex. hemlig teleavlyssning ellerkameraövervakning. Min uppfattning är att lagstift-ningen är väl avvägd.Meddelarfriheten är grundlagsskyddad rättighetför den enskilde. Den enskilde måste kunna räknamed att poliser med tillgång till känsligt material äransvarskännande, har gott omdöme och beaktar deskyddsintressen som bär upp en regel om tystnads-plikt. I de fall som meddelarfriheten används måsteutgångspunkten vara att den enskilde polismannenhar bedömt att offentliggörandet av vissa uppgifter ärså viktigt att det rättfärdigar den skada som kanåsamkas utredningen och enskilda genom upp-giftslämnandet.Detta är alltså enligt min mening i första hand enfråga om etik och moral såväl inom medierna sompolisen. Det ankommer på den anställde att i det en-skilda fallet bedöma om det är lämpligt eller olämp-ligt att utnyttja sin meddelarfrihet. Jag vet att kon-takterna med medierna är ett ämne som redan be-handlas i den polisiära grundutbildningen. Ämnet ärockså aktuellt därför att nu tarfram en ny mediekontak-ter.Anf. 18 ():Fru talman! Jag är överens med justitieministernom vikten av meddelar- och yttrandefrihet. Givetvisska poliser och alla andra ha rätt att offentligt kritise-ra förhållanden på sin arbetsplats och ifrågasätta dem.Men, fru talman, jag tror inte att lagstiftarna som engång skrev våra lagar på det här området avsåg också skulle skydda s.k. polisläckor.Jag är övertygad om att majoriteten av poliserna iSverige är lojala, inte alltid mot sin arbetsgivare, intealltid mot oss politiker - vi är för snåla, tycker nogalla poliser -, men de är lojala mot sin arbetsuppgift.Däremot tror jag inte, och där har jag och statsrådetskilda uppfattningar, att läckande poliser känner nå-gon meddelarplikt. Det handlar enligt min uppfatt-ning om pengar. Man får betalt för att läcka. Det kaninte finnas något annat skäl till att man lämnar utbandinspelningar och texter ord för ord till medierna.Det är tyvärr den mänskliga snikenheten som jagmenar uppträder i det här fallet.Det kanske får till effekt sämre utredningar, mins-kad uppklaringsförmåga. Det kan i vissa fall, när manläcker om t.ex. tillslag till medierna eller till intres-senter, också innebära att enskilda polismän kan ska-das i sitt arbete. Och när man läcker en utredning påett tidigt stadium kan även oskyldiga människor bliutpekade. Har man en gång fått en stämpel på sig vetvi hur svårt det ofta är att få den fläcken borttvättadhelt och hållet. Jag tycker att mediernas ansvar bordevara större och lite vidare än en desperat jakt på lös-nummerförsäljning och tittarsiffror.Sedan skulle det vara intressant att veta, trots attdet i och för sig är en skattefråga, hur de här ersätt-ningarna betalas. När statsrådet skriver en artikel,som hon gör ofta, och jag ibland skriver någon, får viarvode för våra artiklar i vissa tidningar. Då sägermedierna alltid: Vi måste dra skatt, därför måstevi ha ditt personnummer. I det här fallet är det tydli-gen så att man har ett konto som är låst för alla, ävenför skattemyndigheten. Jag undrar egentligen varifrånde här pengarna kommer, för de kommer bevisligen.Till sist skulle jag vilja ställa en fråga till statsrå-det. Såvitt jag förstår är en polisutredning i huvudsaksekretessbelagd intill dess beslut om åtal har väckts.Sedan är den offentlig. Då kan man diskutera allt somhar sagts i utredningen, för och emot. Detta är kanskeen lekmannamässig fråga men jag ställer den ändå:Vad anser statsrådet att det skulle innebära för åsikts-friheten, tryckfriheten och meddelarfriheten om manförbjöd spridning av uppgifterna bara under den tidsom undersökningen pågår tills det blir beslut omeventuellt åtal? Då kunde man alltså även åtala demsom sprider uppgifterna. Det innebär att man baratillfälligt hindrar meddelarfriheten. Anser statsrådetatt det skulle vara ett alltför stort ingrepp i vår med-delar- och yttrandefrihet?Anf. 19 Justitieminister ():Fru talman! påstår att det bevisli-gen är så att uppgifter säljs. För egen del vill jag nogsäga att den frågan aldrig är klarlagd. Men kanske sitter inne med någon bevisning i detavseendet.Det här är naturligtvis ett bekymmer i vissa situa-tioner, även om jag vill understryka att polisen självtror att problemet med läckande poliser är ett stor-stadsfenomen, egentligen koncentrerat till Stockholm.Det har inte någon vidare omfattning, enligt polisensegna bedömningar.Jag delar uppfattning att medier-na har ett väldigt stort ansvar i det här sammanhanget.Det är ju medierna som är intresserade av att få upp-gifter och som kan locka poliser att göra mer än poli-sen vill göra. Medierna borde naturligtvis vara med-vetna om att det här är fråga om en balansgång. Sam-tidigt är det viktigt att understryka att mediernas upp-gift är att söka efter information och offentliggöraden.Rättssystemet har ett system för att försvara sigmot läckor som kan leda till skada för utredningeneller enskilda personer.