prot · GN0941 · 1999-12-07 00:00:00 — Ellerkrävs det en kombination av en aktiv arbetsmark-nadspolitik, skattelättnader och strukturförändringar?Detta är egentligen denna debatts grundläggandefråga: Räcker det med dem förda politiken och atthoppas på en lång högkonjunktur?Vi kristdemokrater har i motioner och reservatio-ner redovisat vår djupa oro över regeringens passivi-tet. Vi föreslår strukturella förändringar som skulleleda till en bättre fungerande lönebildning och en merflexibel arbetsmarknad. Vi föreslår ett bättre före-tagsklimat och skattelättnader som skulle skapamånga nya jobb i småföretag och i tjänstesektorn. I engemensam fyrpartireservation har vi kristdemokrater,moderater, centerpartister och folkpartister poängteratbehoven av en ny inriktning av arbetsmarknadspoliti-ken och den ekonomiska politiken, just därför att viinte tror att regeringens politik är tillräcklig.Herr talman! Den sysselsättningsökning vi nu kanglädjas år har framför allt kommit i de befolknings-täta delarna av landet. Mellan det andra kvartalet1998 och har sysselsättningsgra-den stigit i hela landet, med undantag för övre Norr-land. Det går med andra ord inte bra för hela Sverige.Men även inom de olika regionerna kan skillnadernavara stora. Ett tydligt exempel på detta är den lågasysselsättningsgraden i invandrartäta områden samti-digt som områden i samma kommun kan ha brist påarbetskraft.Det bekymmersamma läget på arbetsmarknadenillustreras också av tydliga tecken på flask-halsproblem. Enligt SAF hade en majoritet av företa-gen problem med att hitta den arbets-kraft man behöver. Detta i ett läge när hundratusen-tals människor står utanför den ordinarie arbetsmark-naden. Problemet är att jobben finns där människorinte bor, och jobben finns i yrken som den arbetslösesaknar utbildning och erfarenhet för. Kort sagt, flexi-biliteten är liten och lönebildningen fungerar inte.Massarbetslöshet präglar vårt land somföretag skriker på arbetskraft. Visst är det någontingsom är galet?Ända sedan den socialdemokratiska regeringentillträdde efter valet har lönebildningen lyftsfram som den viktigaste faktorn för att komma tillrätta med arbetslösheten. kommer enproposition som bara innehåller inrättandet av ettmedlingsinstitut. Även om ett sådant institut är väl-kommet är det sammantaget ett mycket magert för-slag som väntas.Av ambitionerna att reformera lönebildningen igrunden blev det inte mycket. har vi imassmedierna kunnat läsa om hur LO ställt ultimatakrav som regeringen backat för. Senast har regeringenbackat för fackets motstånd mot ett förbud motblockad av enmansföretag som inte vill teckna kol-lektivavtal. Vi får väl se om orkar hållasin linje fram till voteringarna här i kammaren.Herr talman! Men lönebildningens funktionssätthandlar om mer än medlingsinstitut och varseltider.Det handlar om att skapa en ekonomisk-politisk miljösom främjar en sund löneutveckling. Det krävs en radåtgärder såsom sänkt inkomstskatt för alla genom höjtgrundavdrag och sänkta marginalskatter. Arbetslös-hetsförsäkringen bör i större utsträckning finansierasgenom avgifter från de försäkrade. Lägre arbetslöshetska ge lägre avgifter och vice versa. Löntagarnakompenseras för höjda avgifter mer än väl genom etthöjt grundavdrag. Detta ger incitament för en bättrefungerande lönebildning.Vi behöver uppmuntra vinstdelningssystem ochinte motverka det hela. Vi bör också ha en lönebild-ning som ger utrymme för en bättre löneutvecklinginom bristyrken. Skattesänkningar för låginkomstta-gare kan underlätta en sådan process. Vi vill ocksåvidta en rad andra åtgärder och se över olika regler påarbetsmarknaden. Självklart vill vi inrätta ett förbudmot stridsåtgärder mot enmans- och familjeföretagsamt införa någon form av proportionalitetskrav föratt begränsa möjligheten till stridsåtgärder som kostarlite för den egna organisationen men som orsakarstora kostnader för motparten och tredje man.Herr talman! Utan en heltäckande politik för enbättre lönebildning och en utvecklad regionalpolitikkommer vi att få uppleva stora flaskhalsbekymmersom förkortar högkonjunkturen. Löneökningar somuppstår inom bristyrken blir sedan norm för andraavtalsområden, och vi får den klassiska Följa John-leken. Och så är vi återigen tillbaka på ruta 1. Skill-naden blir kanske att devalveringar inte räddar ossden här gången utan att det blir i stället Riksbankensom får städa upp genom att höja räntorna för attbromsa inflationen med ökad arbetslöshet som följd.Frågan är om inte ser faran i dennautveckling.Herr talman! Kraftiga insatser måste göras för attsänka trösklarna för ungdomars inträde i arbetslivet.Dessutom har gymnasieskolan blivit alltmer anpassadtill elever med teoretiska färdigheter, vilket lett till attmånga inte trivs i den nuvarande skolan. Därför be-höver vi ett modernt, väl fungerande lärlingssysteminom gymnasieskolan och inom arbetsmarknadspoli-tiken.Vi kristdemokrater föreslår därför att det inomgymnasieskolan inrättas ett nytt lärlingsprogram.Även kommuner som saknar egen gymnasieskola kanarrangera detta program genom att köpa den teoretis-ka utbildningen hos en grannkommun. Men det böräven finnas ett lärlingsprogram inom arbetsmark-nadspolitiken.Ett konkret förslag till hur ett lärlingsprogram somen arbetsmarknadspolitisk åtgärd ska utformas harlagts fram av oss kristdemokrater här i . Iutskottsmajoritetens text i betänkandet går man förbiförslaget utan minsta kommentar. Över huvud tagetavfärdas oppositionens förslag utan någon ingåendeargumentation. Vårt lärlingsförslag vågar man intekommentera.När Socialdemokraterna, ska avfärda politikskyller man på budgetteknik och på att våra förslaginte hinner genomföras av praktiska skäl. Men någonideologisk argumentation finns inte. Vi får kansketolka det som att socialdemokraterna innerst innehåller med om vår politik, men att man inte förmårbyta spår på grund av inre slitningar.Så var det ju då majoriteten i decemberavslog oppositionens krav på bl.a. slopade volymmåloch en ökad satsning på mer kvalificerad yrkesutbild-ning. genomför regeringen denpolitik som m.fl. avfärdat här ikammaren.Ytterligare ett exempel på den hattighet och sen-färdighet som präglar regeringen är kompetensut-vecklingen. I budgeten görs ett stort nummer av depengar som ska satsas på att utveckla de anställdaskompetens, en fråga som stötts och blötts länge iregeringen utan resultat. Pengarna för detta drivs invia höjda skatter på diesel och el. Miljöpartisternafirar med tårta eftersom de har fått igenom en skatte-växling, säger de. Men besvikelsen är stor hos allasom väntat på ett lyft för kompetensutvecklingen -det fanns ingen tanke bakom skrivningarna i budget-propositionen. Det var tomt i regeringens skriv-bordslådor. Allt ska nämligen utredas - inte ens dettahar man påbörjat ännu - och det tar tid.Miljöpartisterna är lurade dubbelt upp. Derasmycket märkliga form av grön skatteväxling blevbara en röd skattehöjning. Det blev varken grönt ellernågonting annat. Frågan är: Hur länge ska miljöpar-tisterna stillatigande delta i detta spel?Till råga på allt riktar bl.a. TCO och LO skarpkritik mot regeringen för att man använder EU:s mål3-pengar felaktigt. Pengarna som skulle stärka nyametoder för att utveckla de anställdas kompetensanvänds till traditionell arbetsmarknadspolitik. Detblir väl med dessa medel som med jordbruksstödet:Vi använder EU-pengarna på ett dåligt sätt, och detblir ett argument för EU att minska sitt stöd när dessamedel omförhandlas nästa gång.I dag kan vi i läsa om stora för-ändringar som diskuteras inom AMS med hot omnedläggning av ett stort antal arbetsförmedlingskon-tor. Vi vet också att arbetsmarknadspolitiken stårinför nya utmaningar med en mer segregerad arbets-marknad, stora regionala obalanser, många långtids-arbetslösa. växer en ny arbetsmarknad framsom ställer nya och annorlunda krav på de arbetssö-kande.Vi vet att regeringen vill använda bemanningsfö-retag i större utsträckning för att hjälpa de långtidsar-betslösa ut på arbetsmarknaden. Ett första steg attpröva privata alternativ öppnas. Hur ska arbetsmark-nadspolitiken utformas mot den bakgrunden? Vilkenroll ska AMS ha i detta sammanhang? Jag anser att viborde tillsätta en parlamentarisk utredning somskyndsamt försöker att forma en arbetsmarknadspoli-tik för 2000-talets arbetsmarknad. Frågan till er andrai debatten är om ni delar min syn på behovet av ensådan utredning.Herr talman! Jag står givetvis bakom samtligakristdemokratiska reservationer, men för tids vinnan-de nöjer jag mig med att yrka bifall till reservationer-na 1, 3 och 22. I övrigt hänvisar jag till det särskildayttrande som vi kristdemokrater har fogat till betän-kandet och som redovisar vilken alternativ använd-ning av pengarna som vi föreslår.Anf. 3 ():Herr talman! Inledningsvis vill jag yrka bifall tillreservationerna 1, 18 och 31. Jag står givetvis bakomsamtliga reservationer som skrivit, menjag nöjer mig med att yrka bifall till dessa.Arbetsmarknadspolitiken är ett stort område medmycket pengar i omlopp. Det är svårt för den enskildeoch även för myndigheter och beslutsfattare att över-blicka. Det finns många olika regler, åtgärder ochbeslut som berör enskilda människor i djupet av derasliv. De beslut som fattas kan få betydelse för heladeras framtid. Då är det viktigt att man kan över-blicka vad som är möjligt och om jag har några alter-nativ i valen själv.Även för den som ska fatta besluten är det viktigtatt man kan överblicka de valmöjligheter som finns.Att tillsammans med den arbetssökande göra upp enordentlig handlingsplan och att sedan med olika me-del se till att den blir förverkligad är målsättningenför varje handläggare inom det här området.Som arbetsmarknadspolitiken ser ut är detinte möjligt att göra bra handlingsplaner och att över-blicka konsekvenserna för den enskilde av ett visstbeslut. Alltför många regler och förordningar drar åtolika håll. Man har dessutom alltför kort tidshorisontvid besluten. Att bara kunna bevilja medel för sexmånader åt gången är inte tillfredsställande. Att olikainsatser också får olika ekonomiska konsekvenser förden arbetssökande är heller inte bra. Därför krävs deten omorientering av hela arbetsmarknadspolitiken.Det behövs enklare regler för att skapa tryggare män-niskor i en redan pressad situation.Det första steget för att reformera arbetsmark-nadsområdet är att slå samman alla försörjningsstödunder ett utgiftsområde. Det föreslår isin motion A275. Vi föreslår här att samtliga försörj-ningsmedel under utgiftsområdena 13, 14 och 15överförs till ett gemensamt utgiftsområde 13 - dettaför att göra kostnadssidan för arbetslösheten mersynlig.Ett gemensamt regelsystem för hur försörjnings-stödet ska betalas ut måste också tas fram. Det blirenklare för både enskilda och handläggare att förståkonsekvenserna av olika åtgärder om man inte samti-digt ska fundera över om det här på kort och lång siktär det mest ekonomiska. ska längden pååtgärden vara beroende av behovet och inte som nuav vilka regler som styr ett visst program. Behöver enperson en längre utbildning för att bli anställningsbarmåste personen i fråga få garantier för att han ellerhon ska kunna fullfölja utbildningen, inte: Det får duveta i sexmånadersintervaller. Då blir den ekonomis-ka oron och risken för stor för en del, och man hopparav. Det innebär resursslöseri både för den enskildeoch för samhället.Det viktigaste med den här förändringen i arbets-marknadspolitiken är att den blir mer överskådlig ochtydlig. En annan konsekvens är att man kan sparapengar på den, eftersom den blir enklare att hantera.Sysselsättningsmålet är det viktigaste målet i ar-betsmarknadspolitiken. Därför välkomnar vi center-partister den tyngdpunktsförskjutning som redovisas iregeringens proposition. För vår del vill vi göra beto-ningen på sysselsättningen ännu tydligare. Arbetslös-hetsmålet är svårt att beräkna, eftersom det hela tidenkommer in nya människor i systemet som i ett annatkonjunkturläge inte ansett det mödan lönt att anmälasig som arbetssökande, eftersom de inte trott sig fåarbete på en arbetsmarknad med låg aktivitet.Arbetslöshetssituationen ser olika ut i olika delarav landet. I storstadsområdena och på universitetsor-terna, likaväl som i västra delarna av är detbrist på arbetskraft och stor inflyttning. I andra delarav landet är det utflyttning och brist på jobb.Men det kan också vara problem med att få fatt påarbetskraft med den kompetens som behövs tillmånga av de jobb som finns att tillgå. Företagen harsvårt att rekrytera och den nedåtgående tendensen kanförstärkas på ett olyckligt sätt.Detta märks redan i , där exempelvisSävsjö kommun enligt dagens tidning och den senasteveckostatistiken från länsarbetsnämnden endast har2,arbetslöshet. Däremot har man problem medatt rekrytera folk med specialistkompetens. ären ganska typisk höglandskommun, där man tyvärrhar stor utflyttning. Förhoppningsvis leder de 44 nyaföretag som etablerats i kommunen till enmer positiv utveckling.Centerpartiet vill inrikta arbetsmarknadspolitikenpå tre spår. Det första är att alla ska garanteras gym-nasiekompetens. Det andra är en högkvalitativ ar-betsmarknadsutbildning som leder till jobb. Det tredjespåret ska vara inrättande av s.k. övergångsarbets-marknader.Flaskhalsproblemen och svårigheterna både attrekrytera medarbetare och för unga människor att fåjobb vill vi i möta med utbildning avbåde unga och äldre. Det behövs en ingång till utbild-ning. Man ska inte behöva gå runt i systemet för att fåhandledning och hjälp att hitta något som passar denenskilde.I gymnasieskolan finns studie- och yrkesvägled-ning. Det kommer att behövas i allt större utsträck-ning även inom arbetsmarknadsområdet. Enligt AMSfinns 75 000 ungdomar och ett stort antal äldre somsaknar gymnasiekompetens. Det visar vilket stortutbildningsbehov som finns . I framtidenkommer vi säkert inte att kunna slå oss till ro medden utbildning vi fått i ungdomen, utan man kanskeflera gånger under livet få förnya och öka kompeten-sen på olika områden.Arbetsmarknadsutbildningen behöver vara avmycket hög kvalitet. Dessutom behöver den bedrivasi nära samarbete med arbetsgivarna, så att arbetsta-garna har den kompetens som behövs när de är klaraatt gå ut i arbetslivet. Att blanda teoretisk utbildningmed praktik på företag och andra arbetsplatser gergod utdelning för alla parter. Lärlingsutbildningenkan fungera på olika sätt beroende på vilken arbetsgi-vare som vill rekrytera, men alla har nytta av att hagjort praktik under utbildningen, oavsett vad utbild-ningen syftar till.Kompetensutvecklingen inom arbetslivet ärmycket ojämnt fördelad mellan olika kategorier be-fattningshavare. De med hög utbildning och hög lönfår i stor utsträckning också del av vidareutbildningoch kompetensutveckling via arbetsgivaren. Detta gördem med låg utbildningsnivå extra sårbara vid ned-skärningar. Dels rationaliserar man ofta bort arbets-uppgifter, dels har de här arbetstagarna svårigheter atthitta nya arbeten på en alltmer utbildningskrävandearbetsmarknad.Arbetsgivarna måste ha en viss framförhållningnär det gäller vilka rekryteringsbehov de har ochvilka medarbetare som kan vidareutvecklas för att tamer kvalificerade arbetsuppgifter. Arbetsmarknads-politiken måste inriktas tydligare på utbildning ochvidareutveckling än i dag.Regeringen har tydligen på det här området pratatfortare än man har tänkt, eftersom man harbeslutat om skatteskärpningar för att finansiera kom-petenskontona, men inte kommit med något konkretförslag om hur pengarna ska användas under år 2000.Hur länge ska vi vänta på ett förslag som ger möjlig-heter för arbetsgivare och arbetstagare att utvecklaföretagen och de enskildas kompetens?Centerpartiets förslag går ut på att både arbetsgi-vare och arbetstagare ska kunna göra avsättning tillkompetenskonto. Dessutom ska staten via skatte- ochavgiftssubventioner bidra till systemet. För dem medde lägsta inkomsterna ska dessutom staten garanteraen grundnivå.Det är ur jämställdhetssynpunkt viktigt att sam-hället går in med den här grundnivån, eftersom detfinns många kvinnor med låga löner. Dessutom job-bar de ofta deltid. För att de ska ha en reell chans attta sig ur den situationen bör staten garantera engrundnivå.För dem med de största problemen på arbets-marknaden är det nödvändigt att vidta särskilda åt-gärder. föreslår att s.k. övergångsar-betsmarknader inrättas. Det innebär att ett antal före-tag och offentliga arbetsgivare skriver under ett avtalom att sysselsätta ett antal långtidsarbetslö-sa/långtidsinskrivna. I en sådan arbetsgivarkrets kanden arbetssökande gå runt och pröva olika arbetsupp-gifter. Dessutom får arbetsgivarna, utan anställ-ningstvång, möjlighet att testa de olika personernaoch se om de har kapacitet för arbetsuppgifter somfinns på arbetsplatsen.Liknande kretsar har fungerat i bl.a. Vaggerydskommun, där ett antal företag med behov av att skäraned antalet anställda i stället gick tillsammans och lätett antal personer rotera på de olika företagen. Deanställda fick pröva nya arbetsuppgifter, nya företagoch de fick också via arbetsförmedlingen en vissvidareutbildning. Flera anställda fick på det här sättetkontakt med nya arbetsgivare.Det viktiga med den här övergångsarbetsmarkna-den är att människor förr eller senare kommer till ettställe där de "fastnar". Det är också viktigt att mansom arbetssökande syns och tar kontakt med arbets-givare. Många nya jobb har skapats på grund av attmänniskor gått runt till olika företag och erbjudit sinatjänster.Bemanningsföretagen är en ny företagsform sominte varit tillåtna längre än . De sysselsät-ter ca 22 000 personer, och tillväxten i bran-schen är god. De är framför allt ett storstadsfenomen,men även i andra delar av landet etableras företagsom arbetar med konsult- och bemanningsverksam-het.De här företagen innebär ett nytt förhållningssättpå arbetsmarknaden. Flexibiliteten finns i avtalenmellan företagen, medan de anställda har fast anställ-ning. För de mindre företagen borde den här sortensföretag också kunna vara till stor fördel. De skullekunna avlasta vid arbetstoppar, men också erbjudaden spetskompetens som företaget i sig inte kan bäramer än tillfälligtvis och i vissa lägen. Den utredningsom regeringen föranstaltar behöver komma till ståndmycket snabbt. Den är angelägen.Arbetsrätten behöver förändras för att göra detmöjligt för fler att ta sig in på arbetsmarknaden.Framför allt är det grupper med särskilda problemsom skulle få det lättare om företagen upplevde detlättare att anställa folk.Samhällets lagar behöver också spegla den nyaarbetsmarknad som håller på att växa fram. Många avde beslut som fattas på central nivå skulle medfördel kunna tas lokalt mellan enskilda arbetsgivareoch arbetstagare. Det behöver finnas grundläggandeavtal, men en hel del av tolkningen kan göras lokalt.Jämställdhetsfrågorna är en annan viktig del avarbetsmarknaden. De behöver också ses över. Fram-för allt måste vi börja med att få lika lön för lika ar-bete.Dessutom behöver chefsutbildning för kvinnoroch en utvidgning av rekryteringsarbetet för att fåfram fler kvinnor inledas. Det finns mycket att görahär. Vi har stora förväntningar på den propositionsom regeringen har aviserat på det här området.När det gäller det nya mål 3 som ska komma inomden europeiska socialfonden är vi i intesärskilt nöjda med det förslag som föreligger frånregeringens sida. Vi tycker att det är viktigt att ävende minsta företagen får stimulans till kompetensut-veckling och vidareutbildning. Därför yrkar vi bifalltill reservation nr 31.Lönebidragen är en annan del som är viktig. Vitycker att regeringen inte tar till vara den goda kon-junktur som råder . Vi anser att det skulle ha varitbetydligt fler lönebidrag än regeringen har aviserat.Jag kan bara beklaga att vårt budgetalternativ här harfallit.Sammanfattningsvis vill jag framhålla att arbets-marknadspolitiken behöver förändras från grunden.Det finns stora strukturella problem att ta itu med. Ensamordning av försjörningsstöden, en inriktning avpolitiken mot ett utbildningsspår och en ny över-gångsarbetsmarknad för dem som har svårast att tasig in på arbetsmarknaden är några av de förslag somCenterpartiet lagt fram för att få en utveckling motbra och säkra jobb med stor framtidspotential för helavårt land.Anf. 4 ():Herr talman! Dagens fältrop skulle kunna vara:Fler i jobb, räddning! Det finns inget likaviktigt som att så många människor som möjlig harett eget arbete som ger varje individ en god inkomstoch erbjuder en arbetsmiljö som är människovänligoch människovärdig; kort sagt ett harmoniskt arbets-liv. Summan blir att det arbete som utförs i form avproduktion av varor och tjänster ger individen entrygg ersättning, och de gemensamma utgifterna blirmöjliga att finansiera. I dessa avseenden har mycketbrustit , och 90-talet är inget undantag.Nu är konjunkturen god och rentav ytterligare påväg upp. Fler riktiga jobb har kommit till, och ar-betslösheten har sjunkit. Men det är uppenbart attregeringens mål att sänka den öppna arbetslöshetentill har misslyckats. Det innebär att ar-betsmarknadspolitiken både måste inriktas på att fåmänniskor i arbete och på att undvika s.k. flaskhalsar.I en god konjunktur måste volymen vad gällerantalet åtgärder minska. Endast utbildning med godkvalitet som leder till jobb kan motiveras. Insatsernaför de arbetshandikappade måste prioriteras. Demånga sysselsättningsformerna med tjusiga förkort-ningar måste minska.Betänkandets intressanta och tunga del gäller denallmänna inriktningen av politiken. Där har vi rege-ringen och deras stödpartier. Det mest överraskandeär att det inte finns några invändningar. Vänsterpartiethar t.ex. inte mobiliserat en enda reservation i dagensbetänkande.Utskottsmajoriteten gör en poäng av att statsmi-nistern deklarerade att Sverigeskulle halvera sin öppna arbetslöshet till , och detska ske kommande år. Jag tycker att det är lite po-änglöst att riksdagsmajoriteten ställde upp på detmålet när det nu har havererat. Men i god socialde-mokratisk tradition har man en ny terminologi ochnya mål. gäller det att sysselsättningenska uppgå till om . För säkerhetsskull plockar man bort alla yrkesverksamma under 20år och sätter målpinnen långt bortom nästa val.Ihåligheten i detta framgår tydligt när man sägeratt sysselsättningen ska ökasvagt till sistnämnda år. Sedan ska ökningenav sysselsättningen ta fart - oklart hur. Det är motsä-gelsefullt när man själv slår fast:"Sysselsättningsökningen väntas dock avta successivti takt med att ekonomin i sin helhet mattas." Tydliga-re än så kan knappast misstron mot den egna politi-ken uttalas.Den arbetsmarknadspolitik som vi förordar frånliberalt håll tar sin utgångspunkt i den enskilde indi-viden och i behovet och möjligheterna för varje ar-betstagare. Vi anser att det är för mycket i arbets-marknadspolitiken som har varit anpassat till stora,likformiga lösningar där individen ofta har kommit ikläm. Såväl arbetsgivare som fackföreningar måsteha detta synsätt om det ska bli en fruktbar och har-monisk arbetsmarknad. Vi måste hårdare driva kam-pen för fler riktiga, varaktiga jobb. Bara då får vi rådmed annat, det må vara en bra skola och en god vård.Det gäller att upprätthålla den nu försummade statligakärnverksamheten, och det gäller förmågan att till-räckligt snabbt bygga ut infrastrukturen.Det är, herr talman, bara en politik som leder tillfler jobb som kan göra att vi får rätsida på Sverigesproblem. I den meningen är det bra att det tydligtframgår att det finns alternativa förhållningssätt. Dengemensamma reservationen 1 från den borgerligaoppositionen är värd att både läsa och begrunda.Intressant är att regeringens stödpartier, tidigarenog så rebelliska, är mol tysta inför den förändrings-politik som regeringen ändå tvingas föra. Verklighe-ten har hunnit upp också socialistiska teorier. Men detfinns en ovilja till flera goda, nödvändiga förändring-ar. Dessutom har regeringen stor ambivalens i deriktigt tunga och övergripande frågorna.Vad som behövs är offensiva satsningar. Vi förvår del är övertygade om att den samlade politik somFolkpartiet förordar skulle ge många nya jobb.