prot · GM0986 · 1999-04-27 00:00:00 — , besökte en kommission beståendeav representanter för kyrkan, FN:s MR-kontor ochUNHCR det aktuella området. Kommissionen rap-porterade om mord, tortyr och hot . Hotfrån såväl paramilitären som gerillan hade lett tillflykt av befolkning från området. Men de talar inteom några samband mellan detta våld riktat mot be-folkningen och kraftverksbygget.Vidare har paramilitären stoppatoch bortfört indianer och nybyggare, senast så sentsom i år.Yvonne Ruwaida tycker också att den svenska re-geringen skall ta ett större ansvar för situationen vadgäller mänskliga rättigheter i Colombia.Det svenska biståndet till syftar just tillatt stärka respekten för mänskliga fri- och rättigheter,att främja förebyggande arbete för konflikthanteringoch till att stärka demokratin. stöder sedanflera år tillbaka enskilda organisationer, internatio-nella, svenska och lokala, som arbetar i Colombiamed de här frågorna. Några av organisationerna ärInternationella rödakorskommittén, , Caritasoch Frivilligorganisationernas fond för mänskligarättigheter. Dessa samarbetar i sin tur med ett stortantal colombianska organisationer. En del av organi-sationerna arbetar direkt med skydd och stöd till ci-vilbefolkningen i konfliktdrabbade områden.Det svenska stödet för arbete för mänskliga rättig-heter och demokrati i uppgick under 1997till ca 20 miljoner. utbetalades 27 miljo-ner kronor.Anf. 24 ():Fru talman! När det gäller sambandet mellandammbygget och det våld som har förekommit i om-rådet har , i kontakt med män-niskor och genom närvaro där nere, konstaterat att detfinns paramilitära styrkor som är bildade och finansi-erade av stora markägare i området. De här mark-ägarna vill vinna pengar på att sälja mark tilldammkonsortiet. De är också oroliga för alla typer avprotester som på något sätt skulle kunna förhindradammbygget. De har finansierat paramilitära styrkorför att skrämma och hota de indianrättsaktivister somfinns. Här har vi ett samband.Jag tycker att de källor som jag har haft tillgångtill är tillförlitliga i den här frågan.Colombia är ett land där det finns mycket orolig-heter. Men jag tycker inte att man kan vifta bort dettamed att de mord och bortrövanden som har förekom-mit har något samband med de allmänna oroligheter-na. Jag ser ett tydligt samband i den här frågan. Jagtycker att de källor som vi har är tillförlitliga. Jagtycker att gör ett gott arbete,och de brukar vara tillförlitliga i den här typen avfrågor.När indirekt ger garantier och subventio-ner till svenska företag som bygger dammar där mantvångsförflyttar människor, anser jag att skallha ett mer direkt ansvar för att se till att dessa männi-skor får en fullödig kompensation. Detta hänger juihop. När bidrar, om det nu är med garantiereller subventioner, tycker jag att vi måste ta ett störreansvar för det som händer.Jag vill förhindra den kränkning av mänskligarättigheter och den miljöförstöring som förekommerhär. Då måste man se till att fler tar ett ansvar. Jagtycker att det är bra att EKN får en miljöpolicy däräven tvångsförflyttning av människor kommer attingå som ett moment. Men vi har också ett ansvar fördet som hänt.Jag skulle vilja att man, när man utarbetar enmiljöpolicy för EKN, ser över hur den här typen avprojekt planeras, hur de demokratiskt förankras, hurde finansieras och hur situationen när det gäller demänskliga rättigheterna hanteras. Det skulle varanågon typ av keystudy som kan ligga som underlagför hur man skall ge garantier och subventioner fram-över. Jag tycker att det är mycket angeläget att Sveri-ge kan stödja den här typen av arbete och att man dåinte enbart tar till vara erfarenheter från organisatio-ner som kommer från industriländer, från Sverigeeller från andra västländer, utan också tar till sig erfa-renheter från de människor som direkt berörs. Jagtycker att det är mycket viktigt.Anf. 25 Statsrådet ():Fru talman! Vi tar dessa anklagelser på ytterstaallvar. Jag konstaterar att vår ambassad i ochAmnesty International gör olika bedömningar ombakgrunden till de kränkningar som den här frågangäller. Trots att vår ambassad engagerat sig starkt idetta, har ett väl utvecklat kontaktnät, rimligen kän-ner alla de människor som också Amnesty arbetarmed och rimligen har talat med samma grupper ochsamma rapportörer har de inte kunnat finna någotsom helst belägg för detta.Jag utgår från att man fortsätter det här arbetet ochser vad det kan leda fram till. Men än så länge harnågot sådant inte kommit fram. Jag tvingas konstateraatt i denna fråga har vi olika bedömningar. Jag litarpå den ambassad vi har i och den bedömningman har gjort.Det gläder mig att stöder det ar-bete vi har initierat med att ta fram en miljöpolicy förExportkreditnämnden och för den här typen av beslut.Jag tycker att för fram bra idéer omatt vi inte bara skall använda oss av traditionellakontakter med kompisar i indust-rivärlden, med i och medkundföretagen. Vi skall ha ett bredare angreppssätt,inte minst när det gäller kontakter med organisationeri tredje världen och, vill jag tillägga, systerorganisa-tioner, exportkreditgarantiinstitut i andra länder. På såsätt kan vi få ett så bra sätt att arbeta med det här sommöjligt, och även få så bra effektivitet i det här sommöjligt.Jag tycker att vi skall eftersträva att den policyman tar fram skall få ett så brett stöd från andra in-stitutioner som möjligt, så att det inte bara är vi frånsvensk sida som ställer krav på dem som skall ge-nomföra den här typen av investeringar. Det kankanske t.o.m. bli ett samfällt krav från många ländersmotsvarande institut. Då kan vi få en helt annan kraftoch en helt annan chans att påverka verkligheten i deländer där de här problemen finns. Men som sagt, vitar fasta på de konstruktiva synpunkter som YvonneRuwaida har framfört. Vi skall försöka se till att detkommer med i det analysarbete som nu bedriver för att utarbeta en ny miljöpo-licy.Anf. 26 ():Fru talman! Då får jag börja med att säga att jagnu förlitar mig på att handelsministern kommer att setill, när man utarbetar miljöpolicyn, att man tar tillvara det bredare förhållningssättet. Jag väntar späntoch nyfiket på hur det arbetet skall framskrida. Jagvill gärna återkomma med fler idéer i den frågan.När det gäller sambandet mellan dammbygget ochde kränkningar av mänskliga rättigheter som vi hardiskuterat här tycker jag att det är olyckligt att svens-ka ambassaden och Amnesty här hamnar på olikalinjer. Det är kanske något man borde titta över. Per-sonligen tror jag ändå att haren god insyn i frågan. Jag anser att Amnestys ställ-ningstaganden är tillförlitliga.Sedan skulle jag fortfarande vilja uppmana ännuen gång till att har en policy där vi avvaktarmed att stödja dammbyggen tills The World Com-mission on Dams är färdigt med sitt förslag. Då ham-nar vi inte i detta att vi stöder ett dammprojekt somfår konsekvenser, både för miljön och för mänskligarättigheter, som är negativa, utan vi avvaktar den avSverige stödda kommissionen i dess arbete. Det ärockså lite olyckligt om man under det närmaste åretskulle ge garantier och subventioner till dammprojektsom kommissionen sedan säger att man inte skall ge.Man skall inte jobba på det sättet. Jag skulle bli väl-digt glad, och jag tror att det vore bra, om vi kundekomma någonstans även i den frågan.Anf. 27 Statsrådet ():Fru talman! Det framstår, när vi diskuterar den härfrågan, som att det är mer som förenar än vad jagtrodde när vi började diskussionen. Jag tror att detarbete som inleds kommer att leda till att skillna-der mellan våra perspektiv minskar ytterligare.Jag skulle vilja säga några ord om vad det är förslags stöd som staten ger till den här typen av damm-byggen. Det framstår ibland som att staten bidrar medsubventioner för att möjliggöra för svenska företag attta den här typen av uppdrag. Så är det inte. Vad dethandlar om är ett system för att fördela riskerna somföretagen får betala en avgift för att få vara med om.De avgifterna är så stora att de skall täcka alla för-luster som uppstår i de enskilda fallen.Verkligheten är att just nu betalar näringslivetstörre avgifter än vad förlusterna utgör. Det innebäratt just nu tar staten emot överskott från systemet.Några bidrag från skattebetalarna eller från budgetenför att göra projekten billigare för företagen är detinte fråga om. Det är inte den typen av stöd ellersubventioner. Vad det handlar om är att staten taransvar för att organisera ett system där företagen somär aktiva på exportmarknaderna inbördes fördelarkostnaderna för stora projekts och även mindre pro-jekts, för den delen, kreditförluster.Att staten genom subventioner och bidrag stöderden här typen av projekt som leder till olika skade-verkningar runt om i världen är inte riktigt sant. Detär en annan form av stöd där man tar ansvar för attorganisera en riskutjämning mellan företagen inomnäringslivet. Det är vad saken gäller.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellationerna 1998/99:209 och212 om den svenska valfångstpolitikenAnf. 28 Miljöminister ():Fru talman! har frågat mig vilkenanledningen är till att inte har representationpå diplomatisk nivå i Internationella valfångstkom-missionen, IWC.Gudrun har ställt följande frågor:Vilka är skälen till den successiva reträtten i densvenska valfångstpolitiken?Kan miljöministern dementera att det inte finnsnågot samband mellan urholkningen av svensk val-fångstpolitik och påtryckningar från den norska rege-ringen?Hur kommer det sig att inte stöder pro-tester mot vetenskapliga valfångst i IWC, närdessa protester betonas i brev till fiskerimi-nister?Vilka problem ser regeringen med ordförandelan-det förslag till ny valfångstpolitik i IWC?Slutligen frågar om regeringensinställning till det australiensiska förslaget i IWC omen mer restriktiv valfångstpolitik.Eftersom både och frågor om agerande i IWC vill jagbesvara interpellationerna i ett sammanhang.Siw skriver i sin interpellation att honmed stor förvåning konstaterar att är det endaav IWC:s medlemsländer som inte representeras pådiplomatisk nivå. Enligt de uppgifter som jag fåttfram är bara fem av sammanlagt 38 kommissionärerdiplomater. De övriga har antingen forskarbakgrundeller är tjänstemän inom respektive länders förvalt-ningar.Från svensk sida har vi länge betraktat bevarandetav världens valpopulationer som en viktig internatio-nell miljöfråga. Regeringen har därför utsett ensvensk kommissionär som för talan i IWC.Kommissionären är professor vid Naturhistoriskariksmuseet och har omfattande erfarenhet av interna-tionella förhandlingar och mycket hög vetenskapligkompetens på det området.Jag har tidigare som svar på frågor från riksdags-ledamöter klargjort att har och kommer attfortsätta att ha en restriktiv hållning i valfångstfrågan.Denna restriktiva hållning vill jag lägga till grund fören effektiv internationell reglering på området. I dagökar jakten utan att IWC kan kontrollera den. Dettaanser vi från svensk sida är oroande. Vår grundin-ställning baseras på försiktighetsprincipen, principenom bevarande och uthålligt nyttjande av naturresurseroch principen om att förekommande fångst skallbedrivas med etiskt acceptabla metoder.Under årens lopp har vi haft en dialog med såvälde valfångande länderna och som ländermed en väldigt restriktiv inställning i fråga om val-fångst som t.ex. och ochnaturligtvis tagit intryck av deras argumentation.Gudrun kan dock vara försäkrad om attden svenska huvudlinjen i valfångstfrågan bygger påvår egen analys av hur vi bäst skall kunna bevaravärldens valpopulationer.IWC:s regelsystem tillåter s.k. vetenskaplig fångstutan att kvoter sätts av IWC. anser att denvetenskapliga jakt som bedrivs av i Antarktisbör fasas ut omgående. Som jag har sagt iriksdagen har jag personligen skrivit till fiske-riminister i detta ärende. har dessutom vidåtskilliga tillfällen inom och utom IWC fört fram attJapan bör upphöra med sin omfattande vetenskapligafångst. Vi kommer att framföra detta igen vid åretsIWC-möte i maj.Det s.k. irländska förslaget innebär i korthet attviss inhemsk jakt kan tillåtas i kustnära områdenunder starkt kontrollerade former. skallvärldshaven utanför ländernas kustnära zoner bli ettpermanent valreservat. Den vetenskapliga jakten skallfasas ut och all internationell handel med valproduk-ter förbjudas.Från svensk sida har vi fört fram att vi tycker attdet irländska förslaget är en bra utgångspunkt förfortsatta diskussioner inom IWC i syfte att få kontrollöver den ökande valfångsten. Problemet äratt de valfångande länderna har visat sig svagt intres-serade av att diskutera en begränsning av valfångsten.De länder som ställer sig avvisande till all fångst sånär som på ursprungsbefolkningarnas jakt, har å and-ra sidan varit ovilliga att diskutera förutsättningar föratt lätta på det rådande förbudet mot kommersiellvalfångst.Det s.k. australiensiska förslaget innehåller delarsom även ryms inom det irländska förslaget, t.ex. attden vetenskapliga jakten bör fasas ut och att förbudetmot internationell handel med valprodukter skallbehållas. för även fram intressanta förslagsom att nya regionala valreservat bör inrättas. Denstora skillnaden är att föreslår att det rå-dande förbudet mot all kommersiell valfångst skallpermanentas. Detta kan verka tilltalande, men detlöser ju inte dagens problem som ju är att valfångstenutanför IWC:s kontroll ökar.Det finns enligt min bedömning en överhänganderisk för att ett permanent förbud mot valfångst ledertill att de valfångande länderna reserverar sig motbeslutet, alternativt lämnar IWC. På så sätt kan de påfolkrättslig grund fortsätta med att ensidigt sättakvoter för sin egen jakt utan insyn och utan kontroll.Om inte parterna är villiga att i konstruktiv andadiskutera en samlad kompromiss finns det enligt minbedömning en stor risk för att jakten kommer attfortsätta att öka utanför IWC:s kontroll, vilket defacto är vad som sker . Som exempel kan jagnämna att norska valfångare fångade 624valar. har ökat sin kvot till 753 djur.Från svensk sida kommer vi på i majatt med kraft fortsätta att verka för en samlad interna-tionell överenskommelse inom ramen för IWC.Anf. 29 ():Fru talman! Tack för svaret. Jag måste säga tillmiljöministern att jag är förvånad över svaret. I svaretstår det att av sammanlagt 38 länders kommissionärerär det bara 5 kommissionärer som har diplomatiskstatus. I den information som jag har fått och som ärfrån säker källa sägs det att det är fråga om 35 länderoch att representant är den enda som inte hardiplomatisk status. har ibland en represen-tant med diplomatisk status. Två länder har man sattfrågetecken på. Och har man också satt ettfrågetecken på. har man en representant pånågon sorts diplomatisk nivå. Detta, miljöministern,är något som vi måste klara ut. Jag vill ha reda påfrån vilket håll som detta har kommit. Jag kan få dettaunderlag antingen , eller också kan vi klaraav det sedan.När det gäller världens valar gäller det att manverkligen viktar vikten av detta. Man måste alltidtänka på vilka signaler man skickar. Är det en högnivå och viktigt för , eller är det en högstaprioritet? Om man från anser att det är oer-hört viktigt, då skickar man naturligtvis en represen-tant på diplomatisk nivå och också en tjänsteman somman vet inte bara allmänt är väldigt skicklig utan somhar en god grundkompetens och den bästa kompeten-sen på området. Jag ifrågasätter inte den svenskakommissionärens kompetens i största allmänhet. Mendäremot vet jag att denna person saknar specialist-kompetens just på detta område. Då är min fråga:Varför skickar man inte en tjänsteman tillsammansmed en diplomat som har denna specialistkompetens?Det är nämligen mycket viktigt, och det är valarnafaktiskt värda. Det är alltså en viktig signal, miljömi-nistern. Världens valar förtjänar en bättre behandlingfrån den genom att vi håller sam-ma nivå som de flesta andra länder när det gällerdiplomatisk status och att vi verkligen månar om attskicka personer som inte enbart är skickliga på attförhandla utan också har en sådan kompetens att de igrunden vet vad de förhandlar om.Anf. 30 ():Fru talman! Jag vill också tacka för svaret. Jag ärinte heller speciellt nöjd.Det står utom allt tvivel att har ändrat sinuppfattning när det gäller valar - inte när det gäller desenaste tre fyra åren, men däremot om man ser det iett längre perspektiv.Varför är det så viktigt med valfångst? Det harblivit en symbolfråga för hur vi hanterar det levandepå jorden. Man kan se att det inte går att jaga val påett någorlunda skonsamt sätt. Att döda ett så stort djurmed harpun är att orsaka djuret ett fruktansvärt lidan-de. Man skjuter en harpun in i dem, och sedan förblö-der de medan de sliter som attan för att komma loss.Jag hoppas att alla ni unga som sitter på läktarenengagerar er i denna typ av frågor. Detta är en fruk-tansvärt grym slakt och inget annat.Varje land med någon självaktning, och framförallt som brukar säga att vi skall gå före ifråga om djurskydd, måste protestera. Dessutom kanman se att havet utsätts för alltmer miljöförstö-ring. Vi kan se att alla världens djur i havet har svårtatt klara sig. Det finns alltmer gifter. Valarna är ingetundantag. Vi vet dessutom inte hur många de är. Omvi skall ha någon sorts försiktighetsprincip skall detverkligen gälla havet, eftersom vi har svårt att vetaexakt hur stor populationen är.Sverige var alltså ett land som gick före redan på70-talet och och såg till attvi började få en restriktiv hållning i världen. Sverigevar faktiskt ett av de länder som agerade för att viskulle få ett moratorium på valjakten. Och så små-ningom kom också detta. Detta förpliktigar faktiskt.Om nu har varit ett land som har drivit påmåste vi fortsätta med det. Vid 1972var detta en viktig fråga. Om jag inte minns fel höllsdenna konferens i . Jag var student ochaktiv då. har successivt devalveratsin valpolitik. Det har skett, såvitt jag har förstått, viapåtryckningar från . är nämligen ett avtvå länder i världen som jagar val. Det andralandet är . Efter det att lade ned sin röst1995, då det föreslogs att Valfångstkommissionenskulle ge en knäpp på näsan, sade det är lite känsligt, eftersom det är det gäl-ler, att det är lite av en familjekonflikt och att Sverigedärför inte vill protestera tillsammans med de andraländerna. I stället skickade ett litet snällt brevtill där man skrev: Snälla ni, sluta att jaga val.Men inom IWC vågade man inte agera.På samma sätt kan man se detta gentemot Japan.Detta kanske hänger ihop. Man kan ju inte kritiseraJapan när man inte kritiserar . 1991 röstadeSverige nej till att valfångstlandet skulle få enny kvot för kommersiell kustnära jakt. 1995-1998lade man ned rösten. 1993 och 1998 lade nedrösten när IWC ville protestera mot den vetenskapligavalfångsten i Antarktis.Det intressanta i miljöministerns svar är att hanpåpekar att vetenskapliga jakt inte är accepta-bel. Men han säger inte ett ord om . Accepterar vetenskapligajakt?Sverige protesterade inte ens 1995 när ochJapan ville öppna för att döda valar med elektricitet,med en elektrisk lans, trots att det är någonting somklart strider mot de åsikter som man har här i Sverige.Den typen av elektriska redskap för att påverka djur,t.ex. för att driva grisar mot slakt, är inte tillåtna iSverige. Här protesterade inte , trots att veten-skapsmän säger att detta sätt att döda val är ytterstsmärtsamt.Jag menar nog att åter måste till denmycket restriktiva linjen och frågar: När kommerSverige att återigen bli ett land som protesterar ochför den politik som vi förde ?Anf. 31 ():Fru talman! Som båda de föregående talarna harsagt har haft en mycket stor betydelse för attfå fram det moratorium som man nu skall riva upp,dvs. att man inte skulle ha någon kommersiell val-fångst. Under många årtionden har varitmycket pådrivande, och det är många som uppleveratt har ändrat inställning. Och svaret som detvå interpellanterna får på frågan varför skallgå med på en kompromiss är att man tror att ett antalländer skall reservera sig eller hoppa av och fångavalar ändå.Jag måste då ställa en fråga till miljöministern.Om man går med på en kompromiss, hur skall mandå efteråt kunna åstadkomma något mer restriktivt?Det är faktiskt den stora frågan, såvida inte Sverigesregering och miljöminister tycker att kompromissenär bra. I så fall förstår jag att man går med på komp-romissen. Men jag när fortfarande en förhoppning omatt vill fortsätta att ha ett totalförbud. Och dåverkar det väldigt märkligt att först gå med på enkompromiss och sedan tro att man skall åstadkommanågot mer restriktivt. Min stora fråga till miljöminis-tern är alltså: Hur skall man kunna åstadkomma detgenom att först sälja ut sig?Anf. 32 Miljöminister ():Fru talman! , jag vet inte om vi riktigtkan reda ut detta här i kammaren. Jag upplever att BoFernholm, som är vår kommissionär, har en hög ve-tenskaplig kompetens på det område som det handlarom. Han har, såvitt jag förstår, spelat en viktig rollunder det skede som varat i och sommycket handlat om att hitta vetenskapliga belägg förhur valpopulationerna ser ut, hur valarna rör sig osv.Under denna tid har han också utsetts till vice ordfö-rande i IWC. Det ser jag nog som ett belägg för atthan har en hög kompetens och att han har gjortmycket nytta inom IWC.Sedan vet jag inte riktigt om det är så att diplo-matisk ställning nödvändigtvis innebär att man harhögre ställning än den kommissionär som vi för när-varande har. Jag är heller inte säker på att de andrakommissionärerna överlag skulle ha högre kompetensän . Tvärtom tror jag nog att Bo Fern-holm tillhör dem som har den allra högsta kompeten-sen inom kommissionen.Nu har vi haft en period då det varit en fokuseringpå det vetenskapliga arbetet inom IWC. Vi kommernu, och det är väl denna debatt ett belägg för, in i ensituation där det blir mer politiska diskussioner inomIWC. Jag är naturligtvis beredd att se till att departe-mentet fortsatt har en bra och stark representation i desammanhangen för att få det sambandet väldigt tyd-ligt.Jag delar helt uppfattning i deetiska frågorna i samband med valjakt. Det gäller dådet sätt på vilket valjakten bedrivs och det lidandesom man orsakar djuren. I mitt interpellationssvar harjag försökt att stryka under de aspekterna.Grundfrågan tycker jag dock är lite mera kompli-cerad än vad och den tredje deltaga-ren i debatten utgår från. Faktum är att valfångstenökar, trots IWC. Jag tror inte att skulle kunnapåverka det så mycket om vi sade att vi är för etttotalt förbud mot all valjakt. Ökningen skulle ändåfortsätta. Det som skulle bli resultatet i så fall är attSverige inte skulle ta möjligheten att spela en kon-struktiv roll i det arbete som måste ske, och då speladen rollen med utgångspunkt i en strängt restriktivgrundhållning.Under fem år, 1992-1997, har valjakten i världenökat . Då räknar jag, ,också in den norska valjakten i den siffran. Den ökarstadigt år från år.I den situationen vill jag inte träda tillbaka och ba-ra se på hur ökningen fortsätter, alltmedan jag tröstarmig och mitt samvete med att jag ändå är mot valjakt.I stället vill jag att , och jag själv, skall spelaen konstruktiv roll när det gäller att se om vi kan hittaen ny reglering av valjakten som innebär att vi fårkontroll över utvecklingen och ser nya möjligheter attpåverka den, fortfarande i restriktiv riktning.Anf. 33 ():Fru talman! Jag har aldrig underkänt kommissio-närens kompetens. Han är säkert alldeles utomor-dentlig. Frågan är vilken kompetens det är som densvenska regeringen prioriterar - en allmänt god kom-petens eller en specialistkompetens på området. Detvar så jag sade.När det gäller detta med diplomat eller ej har juandra delegater reagerat på att inte har sam-ma nivå på dem som skickas ut.När det sedan gäller valfångsten gäller, fru tal-man, följande. I vissa speciella frågor där vi säger attvi inte dagtingar med vårt samvete säger nejtill dödsstraff men vi diskuterar aldrig med någotannat land, för att få fler att säga nej till dödsstraff,detta med att man skall acceptera ett visst mått avdödande . Det är oerhört viktigt att vi i denhär frågan återkommer till att säga nej till dödsstraffpå valar.