prot · GM0942 · 1999-01-20 00:00:00 — Efter att ha lyssnat på diskussionenhär och efter 16 tidigare talare förstår man bredden avdebatten och den här diskussionen. När man då tittarpå talarlistan förstår vi att efter 45 eller 50 talare harvi en ännu större bredd när det gäller välfärdspoliti-ken.Min tanke var att diskutera kring opinionsbild-ningen, den diskussion och debatt ute i samhället somvi är ansvariga för i egenskap av politiker.Under förmiddagens partiledardebatt markeradesflera delar av det vi i dagligt tal kallar för välfärdsom-rådet. Statsministern klargjorde regeringens och soci-aldemokratins syn på frågan. Detta synsätt är väl käntoch bygger på erfarenhet av det samhällsklimat somsvensk socialdemokrati kämpatför att komma bort ifrån. Statsministern benämndedet bl.a. Sot- och Lortsverige.Vi är säkert många här som genom föräldrar, mor-och farföräldrar har fått kunskap om hur Sverigegestaltade sig . Just varden dag som föddes och firarjubileum av.Göran klargjorde också socialdemokra-tins ambitioner, men markerade även de problem somföreligger, inte minst utifrån den ekonomiska situa-tion som landet befunnit sig i, vilken inneburit hårdaansträngningar i de generella välfärdssystemen.Regeringen markerar nu mycket starkt det arbetesom skall läggas ned på att göra förbättringar på väl-färdsområdet och inom fördelningspolitiken. Detkänns bra och är riktigt inför framtiden.Herr talman! Min uppfattning är att varhelst man befinner sig i finner man människor sompå olika sätt och inom olika områden diskuterarsvensk välfärdspolitik. Det kan vara äldre som dis-kuterar pensionsfrågor, ungdomar som pratar om bl.a.rättvisa i skolan och utbildningsfrågor. Det kan varanyblivna föräldrar som ser på barnbidragens storlekoch de möjligheter som detta ekonomiska tillskottger. Det kan vara löntagare ute i arbetslivet som serpå situationen inom vård och omsorg, hur anhörigabehandlas eller borde behandlas. Alla har sina olikareferensramar och bedömer situationen utifrån olikaförutsättningar.Många upplever svensk välfärdspolitik som någotmycket positivt, medan andra upplever den negativt.Det som ibland kan göra diskussionen om välfärds-politiken en aning frustrerande är den via massmedi-erna oftast negativa bild som vidareförmedlas. Dettasätt att hantera bilder av välfärdspolitiken är destruk-tivt. Tyvärr tvingas vi konstatera att detta också in-verkar menligt på ungdomars vilja att välja utbildningför att ta sig an exempelvis vård- och omsorgsarbete,ett förhållande som är alarmerande när vi kan sede personalbehov som kommer att föreligga.Trots detta vet vi att många människor känner stortilltro till hela det spektrum av verksamheter som kansägas rymmas inom det vi kallar för den svens-ka välfärden. Det visar sig bl.a. i de attitydundersök-ningar som har gjorts på lokal, regional och centralnivå, men också i människors beskrivningar av denegna situationen. De flesta svenskar tror på välfärds-samhället.Landstingsförbundet konstaterade under gårdagenmed stöd av forskning att massmedierna i alltför storutsträckning fastnar i de negativa signalerna ochglömmer att ge uttryck för de positivabilder som finns. Detta är som sagt destruktivt ochknappast i linje med vad journalisterna egentligen villha fram med sin beskrivning av situationen.Det finns ibland skäl att fundera en gång extra närman lyssnar till diskussionen kring välfärdsfrågorna.Är situationen så alarmerande som det ibland gesuttryck för i massmedierna? Kan det enskilda ärendetlösas eller lever vi nu i folkhemmets förfall? Stårvälfärdsstaten inför den ofrånkomliga kollapsen?I en liten present från en organisation, Den nyavälfärden, erhöll ledamöterna en julgåva i form av encd-skiva med vacker musik. På dess baksida kundeläsas en textmassa som gjorde många med mig irrite-rade. Man skriver: "Omkring nådde efter-krigstidens svenska samhällsbygge - Den SvenskaModellen - sitt högsta stadium. har detgått utför. "Ett minst sagt märkligt uttalande kan tyckas avoss som haft hela vår yrkesverksamma tid sedan1970:- arbetslivets utveckling, tekniskt och socialt,- familjebildningen och barnafödandet,- skapandet av det egna hemmet, lägenheten, denegna villan,- utvecklandet av fritiden genom semesterresor,upplevelser av olika situationer i samhället, bådeinom och utom riketMan undrar hur de människor ser ut som säger sigbara se en utförsbacke i denna utvecklingsfas. Efteratt ha hört en del av dagens talare börjar jag dock anavilka de är.Herr talman! är ett fint land att leva i. Allavi medborgare har, inte minst som riksdagsledamöter,en skyldighet att slå vakt om det svenska samhälls-byggandet och bära det idéarv vi har vidare.Detta innebär inte att vi skall blunda för de bristersom finns i välfärdssystemen. Alla skall ha rätt till ettbra och tryggt liv i . Men det kan knappast blifallet om vi skall tillbaka till ett i 70-talstappning.Av detta skäl och i tron att vår välfärdsmodellfortfarande har en bärighet borde det vara en själv-klarhet att bemöta de tankar om välfärdsstatens förfallsom några få opinionsbildare inom området förfäktar.Låt mig avsluta med ett litet citat av en debattörpå området, , som säger: "Välfärdensarbetare har faktiskt uträttat en delgott. Vi har mer än tak över huvudet. Och vi hållersakta men säkert på att få bukt med de statsfinansiellabekymren. Allt i tiden är icke ur led. Allt är ickenedgång, kris och förfall. Jag menar bara att det voreklädsamt och en aning tilltalande med litet sans ochmåtta och proportioner i den inhemska samhällspoli-tiska debatten."Anf. 166 ():Herr talman! Jag hade hoppats att socialministernskulle ha möjlighet att vara kvar här. Jag kan förståefter att ha försökt att sitta i min bänk attryggen kanske inte håller, eller möjligen finns detandra viktiga uppgifter som har pockat på hans upp-märksamhet.Jag skall ändå inleda med att kommentera litegrann vad avslutningsvis sade i sittanförande . Det är lite anmärkningsvärt att upp-fatta debatten om välfärdens problem i somen massmediefunktion, dvs. som en funktion av ettfåtal företrädare för massmedierna. Jag tror inte attnågon anser att det är en överraskning när GöteWahlström påpekar att välfärdssystemet ger ossstörre trygghet och välfärd än motsvarande systemgjorde . Visst har välfärdssystemetutvecklats, liksom samhället i övrigt. Men självklartmåste allt sättas in i sitt sammanhang. Det finns enrelation till vad vi upplever i andra länder och andrasystem när vi jämför hur den svenska välfärdsmodel-len fungerar. Jag skall komma in på frågan om svensksjukvård och sjukvård i andra jämförbara länder nå-got senare.Begreppet välfärd är ett mycket vitt begrepp, somomfattar allt från politiska frågeställningar - lokala,regionala, nationella och t.o.m. i viss mån internatio-nella - till enskilda, privata förhållanden, t.ex. hur viförhåller oss till varandra som medmänniskor.Självklart intar de offentliga välfärdssystemen encentral plats i diskussionen om hur vi skall färdas välgenom livet. Låt mig dock börja med en allmän re-flexion.Svensk välfärdsdebatt, som jag har upplevt dengenom åren, koncentreras nästan helt på de offentligasystemens ansvar, inte bara för att skydda människori svåra situationer och med särskilda behov eller föratt ge ekonomiskt stöd, vård eller andra insatser iolika skeden av livet. Utrymmet - ekonomiskt, socialteller på annat sätt - för medborgarna att själva skapaett skydd för sådant som kan hända under ett liv harvarit, och är, mycket begränsat för de allra flesta.Grundläggande för den svenska välfärdsdebatten,som jag ser det, är att den utgår från allmänna före-ställningar om hur människor är och vilka behovmänniskor har i olika situationer. Systemen utformasdärför så att de ger små möjligheter för den enskildeatt påverka sin egen situation. Det förhållandet att denoffentligt drivna vården i allmänhet drivs som defacto monopol i mycket centraliserade former ochstora enheter, skapar inte en känsla av deltagande ochutrymme att påverka, varken för den enskilde med-borgaren eller den anställde. Det gäller inte minstinom sjukvården.Allmänna föreställningar och förutfattade me-ningar gäller inte minst också frågan om lika villkormellan män och kvinnor. upplever jag att desom mest talar om behovet av jämställdhet mellanmän och kvinnor är de som har de mest förutfattademeningarna om hur män och kvinnor förenas ellerskiljer sig åt.Gudrun försummade inte att i sitt inläggi dag, när hon talade om det s.k. utgiftstaket, framföraen sådan aspekt på frågan. Hon beskrev en situationdär kvinnan i en familj kom hem och meddelade atthon ville använda sin lönehöjning för att familjenskulle göra en gemensam semesterresa i slutet av året.Mannen skulle då, helt orimligt, hänvisa till familjensutgiftstak och säga nej till denna utsvävning. Minhögst privata uppfattning och erfarenhet är att detnormalt fungerar precis tvärtom. I många familjer ärdet i allmänhet kvinnan som motsätter sig extrava-ganser om familjens ekonomi är kärv och säger:"Borde vi inte betala av på huset eller sätta av peng-arna för barnens utbildning. "Själva poängen i exempel ärnågonting helt annat. Med sitt exempel beskriver honverkligheten som den faktiskt är i de flesta familjer,nämligen att man betraktar familjens ekonomi justsom familjens gemensamma ekonomi.Den svenska offentliga välfärdsmodellen är nästanhelt uppbyggd kring den enskilde som enhet, intefamiljen eller den faktiska gemensamma ekonomiskaenhet som man tillbringar sitt liv i, dvs. skattesystem-et, med undantag för förmögenhetsskatten, pensions-systemet, trots viss justeringar, och socialförsäkrings-systemet. Ett tydligt exempel på den uppfattningen ärsocialdemokraternas syn på och hantering av änke-pensionerna.Regeringens motivering till drastiskt försämradevillkor för efterlevande makar var budgetmässiga.Budgetsaneringen krävde, enligt socialdemokraternasföreträdare, att också de ekonomiska villkoren förefterlevande makar försämrades. Det var ett argumentsom det var svårt att ha några principiella invänd-ningar mot i det statsfinansiella läge som Sverigebefann sig i 1994-1995. Med den socialdemokratiskaoppositionens motstånd mot snart sagt alla budgetbe-sparingar som presenterades under den borgerligafyrpartiregeringen i minne, kunde man t.o.m. hävdaatt resonemanget innebar ett ekonomiskt uppvaknan-de från socialdemokraternas sida.Vi moderater motsatte oss denna försämring - inteav ekonomiska skäl, utan av principiella. De flestafamiljer har byggt sin tillvaro på en gemensam eko-nomi. Man har skaffat sig ett gemensamt boende. Imånga fall delar man på lånen för bostaden. Dengemensamma ekonomin har avgjort många andradelar av familjens gemensamma liv, kanske t.o.m.varit en faktor när man har bestämt sig för hur storfamilj, hur många barn, det går att försörja på dengemensamma inkomsten.Efterlevandeskyddet var avsett, och borde också iframtiden syfta till, att garantera den efterlevandemaken ett skydd mot orimliga försämringar av eko-nomin vid makens bortgång.Nu ser jag i propositionsförteckningen för våren -och det var därför jag hade hoppats att socialminis-tern skulle ha möjlighet att vara här - att man annon-serar en proposition i frågan . Jag skulle havelat fråga socialministern - möjligen kan någonannan företrädare för majoriteten ge ett svar - om detgår att lämna någon information i frågan redan i dag.Samtidigt som de offentliga välfärdssystemen ihuvudsak är uppbyggda med individen som hu-vudobjekt, utgår välfärdens praktiska hantering avmänniskors problem och behov från mer generellamallar. Individens - de enskilda medborgarnas -möjligheter att själv utforma sitt liv och sin trygghetbegränsas. Människors egna prioriteringar ges ettmycket litet utrymme.Jag skulle vilja avsluta med att kommentera dendiskussion som var kring vårdgarantin. Vårdgarantinär inte, som socialministern ville göra gällande, löstuttalade politiska löften. Vårdgarantin innebär ettåtagande från att tillgodose patientensvårdbehov inom angiven tid. Garantin innebär samti-digt en rätt för patienterna att få vård av någon annanvårdgivare om inte kan tillgodose beho-vet. Detta alternativ för den enskilde patienten skaparett tryck på den offentliga vårdgivaren, som skaparökad produktivitet och ökat utbud av vård.Anf. 167 () replik:Fru talman! Jag förstår att intehade replikrätt på mig utan tog i stället upp synpunk-ter på mitt anförande i hans anförande. Han hadesynpunkter på min uppfattning om några få opinions-bildare. Min uppfattning är att det är förhållandevis fåopinionsbildare som får utrymme att ha denna mycketnegativa hållning till välfärdspolitiken i det svenskasamhället, medan de personer som har en positivinställning inte ges samma utrymme i den massmedi-ala värld vi lever i.Jag förstår också att och mode-raternas syn och min syn på välfärdspolitiken är heltolika. Från moderat sida ser man bara problemen ivälfärdspolitiken. Jag ser en välfärdspolitik med vissaproblem. Det är utifrån det perspektivet som vi soci-aldemokrater vill gå in och förändra, justera och göraen bra välfärdspolitik ännu bättre.Anf. 168 () replik:Fru talman! Jag förstår att man inte ser behovet avnågra förändringar inom välfärdspolitiken om manuppfattar kritiken mot de system vi har som enmassmediemyt. Jag kan mycket väl förstå detta. Jagkan bara konstatera att de 17 000 människor som står i aktiv kö och väntar på vård förmodligeninte delar den uppfattningen.Anf. 169 () replik:Fru talman! Min erfarenhet av välfärdspolitik ochdet område som beskrevs är ganska bred. Somföreträdare för vårdpersonal på det fackliga områdetunder har jag nogsamt följt den här verk-samheten och nogsamt diskuterat de här frågeställ-ningarna. Därför är jag medveten om att vi har pro-blem, men inte i den omfattning som parti vill framhäva och inte på det sätt som manframhärdar. Då blir det omöjligt att göra de justering-ar som eventuellt kan behövas på kort sikt.Anf. 170 () replik:Fru talman! Jag noterar att massmediemyten tyd-ligen inte är en massmediemyt när det gäller sjukvår-den, men när det gäller övriga delar av välfärdssys-temet, enligt den beskrivning vi har fått här.Anf. 171 ():Fru talman! Jag vill först vända mig till , som tog upp det som i sittanförande sade om jämställdheten. Detvar inte så att poängen i hennes exempel var om detvar mannen eller kvinnan som hade kommit hem medde extra pengarna, utan det handlade om att åskådlig-göra vad utgiftstak kan leda till vid olika tillfällen närdet är fråga om någon typ av expansion. Hon gavockså andra exempel. Det kunde lika gärna ha varitmannen som kommit hem med en löneökning ochkvinnan som haft synpunkter på detta, som mycket riktigt sade i sitt anförande.Lars Elinderson sade också någonting annat somjag skulle vilja knyta an till, nämligen att människorhar begränsade möjligheter att skapa skydd för olikahändelser, om jag uppfattade det rätt. Jag tänkte dågenast på den ökade flora av privata försäkringar somvi har sett . Många människor, framförallt de som har råd och som har plånbok till det, harockså möjlighet att teckna egna sjukförsäkringareller andra typer av försäkringar, just som ett kom-plement till de allmänna försäkringar som vi har inomvåra socialpolitiska system.Det leder mig in på att prata om vissa delar i vårasocialpolitiska system, som genom neddragningar ochannat har lett till nedskärningar ochtill att vissa människor har kompletterat med egnaförsäkringar.Jag ser våra system som indelade i fyra delar. Dethandlar om kärnverksamheterna ute i kommunernaoch landstingen. Det handlar om socialförsäkringar-na, som till viss del har urgröpts plusatt vi har fått en extra karensdag. Det handlar om degenerella stöden, som barnbidrag, folkpension ochannan pension. Barnbidraget har trots allt höjts någotnu. Det handlar också om de behovsprövade bidra-gen.Många talare har uppehållit sig just vid debehovsprövade bidragen, där socialbidragen är en stordel och har blivit en allt större del.Det stora problemet är att detta har blivit en källa tillförsörjning för många människor. Man har frångåttdet ursprungliga syftet att vara stöd och hjälp vidtillfälliga ekonomiska problem. Det här är någontingsom är mycket viktigt för oss politiker att ta fasta på,att en typ av bidrag ändrar karaktär. Jag tror attmånga av oss är överens, i och för sig från olika ut-gångspunkter, om att det är dags att se över de härsystemen, just därför att många människor inte platsaroch just därför att systemen inte fyller de syften somdet var meningen att de skulle göra.Jag satte upp mig på talarlistan därför att jag villeprata om vården och utvecklingen och om landsting-ens situation. frågade förut om detverkligen är så alarmerande ute i landet som vi kanläsa om i tidningarna. Man kan i och för sig diskuterahur medierna framställer situationen inom t.ex. vår-den, men det är också vår skyldighet som politiker attta fasta på det som händer.Jag kan t.ex. se i mitt eget hemlän hur vi den se-naste månaden har översköljts med tidningsartiklarom att vårdpersonalen vittnar om att smärtgränsen nuär nådd. Man pratar om överbeläggningar. Man harsvårt att ha någon planerad vård, just därför att deflesta platser tas upp av akutvård. Det blir alltså renaakutvårdsplatserna. Det gör att väldigt mycket i verk-samheten har stoppats upp.Man pratar också mycket om hur svårt det är attrekrytera personal och hur svårt det kommer att bli attmotivera ungdomar att gå just de utbildningar somkrävs för att komma in i vården. Det ärväldigt tråkigt.Jag skulle vilja säga, som ocksåsade i sitt anförande, att man skall inte bara se detfrån den negativa sidan utan också se möjligheterna idetta. Här finns faktiskt en arbetsmarknad. Här be-hövs ju folk. Det är också viktigt att anlägga densynen. Här behövs också mycket forskning och ut-veckling, och det genererar naturligtvis i förlängning-en arbete, välstånd och en bättre ekonomi. Det äroerhört viktigt.Landstingsförbundet kom med en rapport alldelesföre nyårshelgen, och där ser man i siffermaterialetatt landstingen jämfört med kommunerna har tvingatstill större nedskärningar. Det kan också ha sin förkla-ring i att många landsting expanderade oerhört myck-et och anställde oerhört mycket personal på 80-talet.Man har tvingats göra någonting åt det.Landstingsförbundet skriver också att 1994 på nå-got sätt blev ett trendbrott, därför att det då gjordessådana hårda strukturomvandlingar att man befarar attkvaliteten inom vården efter det året har blivit sämre.Det är också viktigt att ta fasta på det.Man skriver vidare att det föreligger ett stort re-kryteringsbehov och att landstingen behöver minskakostnaderna ytterligare för att nå de balanskrav somvi härifrån har ålagt landstingen. Jag troratt det är viktigt att i de här sammanhangen ifråga-sätta om det är så rätt och riktigt att ålägga landsting-en och kommunerna de här balanskraven, när vi vetatt det i många fall leder till att landstingen får göraytterligare nedskärningar. Vi skall veta att det i ett landsting i som för budgete-rar ett överskott. Alla andra landsting budgeterarunderskott. Det är väldigt viktigt.Anf. 172 () replik:Fru talman! Jag förstod mycket väl poängen iGudrun anförande. Det jag ville påpekavar att vi i högre grad än tidigare bör betrakta denenskilda familjen, inte individen, som det ekonomiskaobjekt som kan vara föremål för stöd i olika samman-hang. Faktum är att verkligheten ger ett utgiftstak förde allra flesta familjer. Även om man får en tillfälliginkomstökning innebär det för de flesta möjligen attskuldbördan bara skulle kunna begränsas något. Detär ett faktum. Det som gäller för staten, landstingenoch kommunerna gäller också för den enskilda fa-miljen.Anf. 173 () replik:Fru talman! Visst är det så. Att verkligheten sätterett utgiftstak för enskilda människor är jag fullstän-digt övertygad om. Det tror jag framgick av mittanförande. Jag pratade om ökade socialbidragskost-nader och om hur dessa kostnader permanentas nu-förtiden.Jag tror att och jag ändå är över-ens om att det gjorde var att åskåd-liggöra vad utgiftstaken kan göra för att bromsa enform av utveckling och expansion på ett negativt sätt.Anf. 174 () replik:Fru talman! Jag tyckte att det fanns många intres-santa saker i inlägg som lyftes fram.Det är också viktigt att påpeka just vad det gäller denmassmediala bilden, där de goda exemplen ofta intekommer fram. Det är kanske inte heller massmedier-nas uppgift. Det är lättare att saluföra de problem somfinns i vårt Välfärdssverige. Det är viktigt att lyftafram dem.Vi talade om lex inom äldreomsorgen ochom det som jag tycker mycket kloka beslut som riks-dagen fattade . Det handlar omnationell handlingsplan för äldreomsorgen. Den skallomförvandlas där människorna bor - inom kommu-nerna. Det är otroligt viktigt.Samma sak gäller för det arbete upp när det gäller svårigheterna att rekrytera per-sonal. Det pågår just nu ett kommittéarbete - ett rejältarbete för att försöka lösa dessa frågor. De är otroligtviktiga. har världens äldsta be-folkning. Det har inte fötts så lite barn på 50 eller 100år. Detta är de framtidsfrågor som man måste ta itumed.Anf. 175 () replik:Fru talman! Jag kan inte säga annat än att jagtycker att det är positivt att man jobbar med frågorna,som säger. Jag tror ändå att vi äröverens om problematiken när det gäller att få kvali-ficerad personal och att få våra ungdomar att viljasöka denna typ av utbildningar. Vi kan väl ändå varaöverens om att det är ett problem ? De snabbaneddragningarna och de snabba besparingarna - viaförtidspensioneringar eller andra konstruktioner - hargjort att man ganska snabbt har fått ta in vikarier. Såhar vikarierna tagit slut. Sedan visar det sig att detinte finns folk att tillgå.I det län jag tillhör - - har vi en ar-betsmarknad på andra sidan Kölen. Därhar man sugit upp den kvalificerade personal som vihade i och i andra delar av Västsverige.Anf. 176 () replik:Fru talman! Jag vill än en gång, ,säga att jag ser fram emot det samarbete som Väns-tern, och vi socialdemokrater har inlett.Vi vill ta itu med denna problematik rejält. Vi serockså till att det finns resurser.Bekymrad blir jag när en efter en stårupp här och berättar att de vill alla godas väl, men attde skall sänka skatterna något helt otroligt. De ryckerväck skattebasen. De värsta säger att det gäller hälf-ten. Det är ungefär det som pratar om. 345 miljarder skall tas väck urtransfereringssystemet. Dessutom skall man göra alltdet andra.Jag tycker att det är viktigt att vi har problembil-den klar för oss. Vi diskuterar problemen. När repre-sentanter från olika partier tar till orda måste de vägain helheten och se helhetslösningarna.Anf. 177 () replik:Fru talman! Jag och ser på sammasätt på problemen när det gäller rekrytering av perso-nal till vården, men också - det tror jag är väldigtviktigt - på skattepolitik. Jag delar heltden uppfattning uttryckte.Anf. 178 ():Fru talman! I finns det något som kallasför . låter det som om denna talar-stol var klagostolen. Jag hoppas att det inte skall varaså. Det kan finnas andra ämnen som vi skulle kunnaprata om gemensamt framöver och som det fordrasplanering för.I tidigare inlägg hörde vi att det bara finns ettlandsting som visar överskott. Jag råkar komma frånHalland. Vi är kända för att ha ett ganska gott greppom ekonomin, trots att det har varit borgare i ledning-en där - bl.a. . Det är kanske intebara en slump.Jag skulle vilja tala om något som inkluderas ivälfärden. "Välfärd" är ett ord som omfattar ganskamycket. Jag har därför till fru talmans glädje begrän-sat mitt inlägg till att bara beröra en - men en viktig -del på området. Jag tänker på forskningen inom häl-so- och sjukvården.Forskning och utbildning av forskare är en förut-sättning för utveckling och välfärd. I tider av begrän-sade ekonomiska resurser måste prioriteringar oftagöras, vilket medför att vissa områden får stå tillbaka.Så har även varit fallet i .