prot · GN0928 · 1999-11-16 00:00:00 — Inte heller kan man låta elever som haren typ av behov lära på samma sätt som andra somhar behov av en helt annan träning. Ett flexibelt sys-tem är en förutsättning för att möta elevers olikabehov.Skolverket skriver vidare på s. 12: "Familjen ärviktig för barn och unga. Det är problem i familjensom vid sidan av mobbning är det vanligaste tematnär barn talar om svårigheter i livet. "Det är bra att nu uttalar värdet av fa-miljen. Den har nonchalerats. Familjerär olika, och de kan möta barnens behov och skolanska stödja dem. Varje barn har rätt till någon som tarpå sig ansvaret för dess fostran. Föräldrar och vuxnamåste ta sig för barnets bästa.Fostran, uppförande, ordning och reda är begreppsom hör ihop med lärande. Därför måste vi mötagrundproblematiken och återuppta arbetet med attskapa en god lärandemiljö. Då kommer också elever-na att lära sig såväl kunskaper som hur man ska upp-föra sig mot varandra.Mobbningen är en konsekvens av att värdegrun-den inte har tagits på allvar och bearbetats av lärareoch elever samt efterlevts i det dagliga livet. Mellan50 000 och 100 000 barn mår inte bra i skolan.Det räcker inte med social kompetens för att för-hindra mobbning i skolan. Det krävs innehållsligkunskap om värdegrunden tillsammans med värde-ringar och attityder. Mobbning kan aldrig accepteras inågon form. Alla barn ska ha rätt till en kvalitetssäk-ring i skolan som innebär att de ska vara trygga i enpositiv miljö. Därför är det praktiska arbetet med entydlig värdegrund som utgår från den gamlagyllene regeln en alldeles utmärkt medicin motmobbning.Fru talman! Krisen i svensk skola måste mötasmed systemförändring. Den måste mötas med flexi-bilitet och med att frigöra lärare från de tvång sombinder dem i dagens system och som i förlängningenförhindrar elever att uppleva lusten att lära. Lärarnamåste få bestämma hur de ska arbeta för att elevernaska utvecklas.Lusten att lära finns i en god, trygg arbetsmiljö.Den åstadkoms genom att ha rent och ordnat omkringsig, men också genom att i det vardagliga livet prakti-sera de värden som ligger till grund för vår kultur.Som alla rikets lagar ska också skollagen följas.När rapport efter rapport visar att lagen inte följsmåste åtgärder vidtas. Grundproblemet måste angri-pas en gång för alla.Elever ska var och en ha rätt till en harmonisk ut-veckling.Anf. 6 ():Fru talman! Det var som vifick möjlighet att läsa , och detvar en skrämmande läsning. Var femte elev i grund-skolan gick ut utan fullständiga betyg. Var tiondeelev blev godkänd i svenska, engelska eller matema-tik.Fram till har skolministern avstått från attkommentera rapporten i olika medier. Det är ju ing-enting nytt, har det sagts. Visst är det så, det är ing-enting nytt som har presenterats. bekräftarju bara den bild som vi får i kontakten medlärare, skolledningar, föräldrar och elever.Under de senaste åren har jag besökt många sko-lor runtom i landet, och jag har träffat dem alla, lärar-na som har bränts ut för att de har för dålig ekonomiatt handha. Man mäktar inte med de ständigt höjdakraven och minskade resurserna. Föräldrarna läserinte bara larmrapporter utan de ser hur deras barn farilla i skolan. Många elever har inte ens drömmar omframtiden. Det är dessa människor som siffrornahandlar om. Statistik handlar inte bara om abstraktasiffror, utan det handlar om tiotusentals verkligamänniskor, elever, föräldrar och lärare.Det är just för att rapporten inte är ny som den bördiskuteras och kommenteras ännu mer, och detta skaleda till handling. Genom att rapporten inte blirkommenterad och diskuterad blir man medskyldig.Man blir delaktig i ansvaret för att situationen fortgårutan att någonting händer.För ett år sedan, vid riksdagsvalet, såg vi sammastatistik. Partierna slogs om att ha den bästa skolpoli-tiken och om att ta fram förslag som skulle vändatrenden. Inte minst socialdemokraterna upprepademantrat om vård, skola och omsorg i alla samman-hang. Ingen kunde ju ta miste på att krishanteringennu var över. Någonting skulle göras åt skolans situa-tion, och det var ett tungt ansvar som man tog på sig.Fru talman! Men så har det inte blivit. Trots allalöften, trots att statistiken visat att situationen i detnärmaste förvärrats och trots att det har funnitsmängder av förslag till om vad som bordegöras har ingenting hänt.Inte ett enda förslag som skulle vända trenden igrundskolan har presenterats från regeringens sida.Det är därför som det är så tråkigt att läsa skol-ministerns debattartikel där hon säger att hon medglädje och stolthet diskuterar i dagens debatt. I arti-keln diskuteras också skolans kris, men helhetssynenoch förslagen saknas fortfarande.För ett år sedan krävde en tydligplan för att man skulle komma till rätta med grund-skolans problem. Vi har precis samma krav . Vimåste tillbaka till skolans rötter, att ge kunskaper förlivet. Det är bara genom att ha en skola som ger allamöjlighet att vinna kunskaper som verklig socialutjämning kan uppnås.Låt mig snabbt ta upp några exempel på vadCenterpartiet anser måste göras nu.Kunskapen ska sättas i centrum genom att kun-skaper, inte tiden, avgör när skolgången är avslutad.Varje elev ska få den tid och de individuella insatsersom krävs för att bli godkänd. Det är inte fråga om attsitta kvar eller två för svaga elever, utan om kontinuerligt ska anpassa undervisningen eftereleven. Ett sådant synsätt borde naturligtvis varautgångspunkten för en ny skollag, men inte. Det ärkännetecknande att regeringen har lyckats skrivadirektiven till dem som ska se över skollagen utan attöver huvud taget nämna frågan om elevernas kunska-per.Fokus måste sättas på de viktigaste kunskapernasåsom svenska engelska och matematik, de ämnensom är en förutsättning för allt fortsatt lärande. Redantidigt måste vi uppmärksamma de risker och de pro-blem som senare kan uppstå genom diagnostiska provoch tidig diagnostisering. Man kan tycka att dettakostar mycket pengar , att lära elever att läsa,skriva och räkna, men det är ju småsummor jämförtmed kostnaden för dem som inte lär sig detta.I stället för att tala om det som är skolans verkligaproblem har skolministern börjat prata om någontingsom hon kallar för social kompetens. Visst är detviktigt, men när blev någon en bättre människa ge-nom att teoretisera kring hur människan borde vara?Är det inte en smula sent att engagera sig i socialkompetens när eleverna är i gymnasieåldrarna? Ochvad kommer att hända med dem som får betyget Ickegodkänd i social kompetens?Social kompetens - att kunna uppföra sig och visarespekt - borde vara en naturlig del av skolans vardagi stället för att hänvisas till ett eget ämne, av tvivel-aktigt värde dessutom. Men det måste ske i klass-rummens vardag så att lärarna får tillfälle att varalärare och förmedla kunskaper.Lärarrollen måste uppvärderas, har det sagts avmånga, och det är riktigt. Det handlar givetvis omlönerna, men det handlar också om att lärarna måstekunna göra karriär som lärare. Specialisttjänster börinrättas och forskning ska kunna bedrivas på deltid.Fru talman! Jag är den första att beklaga att vimåste ha en sådan här debatt. Det betyder att riksdagoch regering har misslyckats med att vända trenden.Det är inte bara ett misslyckande, utan det har gjortstiotusentals misslyckande och det handlar omtiotusentals krossade drömmar och förhoppningar.Jag är ändå optimist. Jag ser att kraften att vändatrenden finns i skolan och hos alla dem som bryr sig.Men de är beroende av att riksdag och regering tyd-ligt pekar ut färdriktningen och talar om vart vi ska gåoch vågar tala om vad som är viktigt för skolan.Skolan har kämpat länge nog. krävs det beskedoch konkreta åtgärder, inte lösa samtal och avvaktan.Anf. 7 ():Fru talman! Det är naturligtvis ett tecken på kris igymnasieskolan att flera av eleverna misslyckas. Detär alltfler, omkring en tredjedel, som inte går ut medriktig gymnasiekompetens. Men det är naturligtvisockså ett tecken på kris i att så mångagår vidare till gymnasiet utan tillräckliga kunskaper.En elev blir inte hjälpt genom att skickas vidare till enutbildning som han eller hon inte klarar av. Att varasnäll och ge elever godkänt fast de inte har kunskaperär i verkligheten att strunta i eleverna. När skolansätter godkänt betyg på en elev som i verkligheteninte har kunskaperna lurar man den eleven på detextra stöd som skolan ska ge. Därför måste kraven påvilka kunskaper som krävs för att gå vidare till högrenivå vara tydliga.Fru talman! Skolministern och vi alla här är över-ens om att elever ska ha rätt att få den hjälp de behö-ver i skolan, men har de inte den rätten.En aktuell skrivundersökning, som presenterades iförra veckan i , kompletterar bilden av denskolrapport vi har talat om. Det var skrivforskarenBirgitta som gjorde den, och den avslöjar attskolan blundar för att elever behöver hjälp. Trots atthon i undersökningen utgår från låga krav på skriv-förmåga konstaterar hon att av avgångselevernai nian skriver med korta, osammanhängande satseroch fattigt ordförråd. Andra läsförståelseundersök-ningar har kommit till slutsatsen att var femte av-gångselev saknar förmåga att läsa en vanlig tidnings-text.Enligt den gamla betygsstatistiken de senaste årenär det av eleverna som får underkänteller icke godkänt i svenska, engelska eller matema-tik. Men hur kan det då komma sig att ungefär entredjedel sedan inte klarar att gå genom gymnasiet?Stockholmsundersökningen med flera undersök-ningar visar att betygsstatistiken döljer verkliga för-hållanden. En viktig första uppgift borde nu vara attundersöka hur betygen på olika håll i landet motsva-rar de krav som betygskriterierna anger. Det finnsredan i dag obligatoriska ämnesprov i skolan somskulle kunna användas, men i verkligheten är bort-fallet stort och proven är obligatoriska bara i nian.Jag ställde en interpellation till skolminis-tern och frågade om hon ville ge ett upp-drag att undersöka hur betygen motsvarar läroplanenskrav i , men hon ansåg inte att det behöv-des. Hon ansåg inte heller att de nationella provenbehövde stramas upp. Jag är av helt motsatt uppfatt-ning. Jag tycker att man skulle ha ett obligatorisktläsprov redan i trean för att ta reda på vilka barn sombehöver mera stöd. Det vore mänskligare och billiga-re att lära barnen läsa när de är små än när de går igymnasiet.Skolministern har talat om att införa ett nytt ämne,social kompetens, i skolan. Min direkta fråga tillskolministern är om hon verkligen tycker att skolan behöver ett nytt kärnämne med betyg och hur deti så fall kommer att påverka tiden för andra ämnen,särskilt den grundläggande träningen i att läsa, skrivaoch räkna.Fru talman! Skolans viktigaste resurs är lärarna.Tycker man på allvar att skolan är viktig måste manvisa att lärarna är viktiga. På dem ställs inte barakravet att de ska ha mycket goda kunskaper, utanockså kravet att de ska vara goda pedagoger. Sam-hället har värderat lärarnas insatser alldeles . Svenska lärare har de näst sämstalönerna i . kommer det att saknas21 000 lärare, enligt . Alltflerplatser på lärarutbildningarna gapar tomma, och allt-fler lärare är tveksamma till att fortsätta i yrket.Lärarna måste ha flera karriärmöjligheter än att blirektor, t.ex. mentorskap för yngre lärare, institutions-föreståndare eller pedagogisk ledare. En särskildlärarlegitimation skulle ge ett tydligt budskap tillsamhället att läraryrket är viktigt och kräver någotsärskilt. Lärarlegitimationen skulle utfärdas eftergodkänd utbildning och praktik och skulle ocksåkunna dras in vid uppenbara fall av misskötsel. Enlärarlegitimation skulle göra det svårare för kommu-ner att spara pengar genom att anställa outbildadelärare.Fru talman! har länge sagt att skolanska ställa högre krav på ordning och reda i skolan, attnärvaroplikt ska råda även i gymnasiet och att krav påantimobbningsprogram ska ställas på alla skolor.Riksdagen har avslagit flera motioner om kamp motmobbning och om skolans skyldighet att anmäla brottsom ska polisanmälas. Jag beklagar att regeringeninte markerar en större tydlighet när det gäller de härfrågorna. Lärare och rektorer behöver politikernasstöd när skolorna kämpar för att skapa arbetsro.I debatten har vi liberaler ibland anklagats för attta ett steg tillbaka när vi säger att skolan måste ställatydliga krav på eleverna när det gäller respekt förmedmänniskor och en värdig umgängeston i skolan,men det är precis tvärtom. En skola där eleverna ärsjälvständiga, ifrågasättande och kan vara med ochsjälva påverka arbetssättet i skolan förutsätter enmiljö där människor respekterar varandra och där detråder arbetsro.För att ge alla en chans att lyckas utifrån sina egnamöjligheter och förutsättningar måste vi få en skolamed ett gymnasium som har fler valmöjligheter närdet gäller studieinriktningar. Likformighetens skola iSverige har skapat ett system där de som behövermest hjälp inte får den och där de som vill lära merahålls tillbaka.Tänker skolministern göra något för att förbättraden situation vi diskuterar ? Finns det någrakonkreta förslag?Anf. 8 ():Fru talman! Det är som vi tillbringar iskolan: i grundskola och i gymnasium,dvs. Det är naturligtvis viktigt att ärmeningsfylld och lustfylld och bjuder på möjlighetertill en bra utveckling för varje elev. Målet är en skolasom lägger grunden för ett vuxenliv med hög liv-skvalitet, men även skoltiden ska vara med höglivskvalitet.Det bör redan nu sägas att den rapport som vi dis-kuterar inleds med ett konstaterande att de flestaelever i upplever situationen positivt ochtrivs med sin skola. Jag tycker att det har kommit litei skymundan.Men när man nu också påtalar brister i skolan ärdet naturligtvis allvarligt. Det berör den kanske vikti-gaste frågan av alla samhällsfrågor, nämligen vårabarns utveckling och därmed också samhällets fram-tida utveckling.Vi ska ha en skola för alla. Det har många sagt.Miljöpartiet brukar också säga att det inte räcker utanatt vi ska ha en skola för envar, att ingen ska lämnasutanför.Det problem som redovisar är tydligt,och det handlar om två saker. För det första är det endel av eleverna, en liten men alltför stor grupp, sominte trivs i skolan. De tappar intresset och ger upp.Det syns i de betygstabeller som man har refererattill.För det andra finns det en grupp elever som van-trivs i skolan men som trots det lyckas tillägna sig dekunskaper som behövs för att få godkänt. Skolverketsäger i rapporten att det beror på att de elevernakommer från hem med studievana och därför förståratt det som de gör i skolan har ett värde senare i livet.Om man betänker denna utsaga kan man säga att denhär andra punkten är minst lika allvarlig som denförsta.I den första gruppen, de omotiverade som miss-lyckas, finner vi alltså elever med dålig bakgrund försin skolgång, ofta med problem i hemmet eller behovav en annan studietakt eller en annan studieteknik änden vanliga. För dessa elever behövs mer tid ochuppmärksamhet från lärarna, kanske tillgång till spe-cialpedagog, psykolog eller någon annan vuxen inärheten. På många skolor finns inte dessa resurser.Det behövs fler vuxna i skolan.Det finns ett ämne som är nyckelämne i den härproblematiken, och det är svenskämnet. Det finnsalltså en grupp elever som inte lär sig att läsa ochskriva såsom den stora gruppen elever gör. Det ärockså orsaken till att det går dåligt i de andra ämnena.Kan man inte läsa och skriva, klarar man inte NO ochSO. Det är också orsaken till att det är ett relativt fåtalelever som har ganska många Icke godkänd. Läs- ochskrivsvårigheterna är alltså ett allvarligt problem sommåste åtgärdas och som kräver mer personal för ska komma till rätta med det.Kanske bör man överväga att införa nya yrkeska-tegorier i skolan med en särskild utbildning - resurs-personer som är utbildade för att hjälpa elever sombehöver speciella förutsättningar. En sådan resursas-sistent behöver utbildning i utvecklingspsykologi,socialpsykologi, kunskap om olika funktionshinderoch olika barns speciella behov och i hur specielltstöd kan ges. De kan vara en resurs i klassrummetsom vi saknar . De skulle i undervisningssitua-tionen kunna ge stöd t.ex. till elever med Aspbergerssyndrom, damp, dyslexi, funktionshinder, blindhet,motoriskt handikapp osv. Resursassistenten skullekunna bli ett viktigt yrke, men kräver naturligtvis enegen anpassad utbildning som inte behöver vara sålång som en hel lärarutbildning då ju kravet på äm-neskunskaper bortfaller.Den andra gruppen som uppmärk-sammar är barn som är omotiverade och vantrivs menändå pressar sig fram till godkända resultat. Härhandlar det förmodligen om bristande tid från lärar-nas sida. De har inte tillräckligt med tid på grund avt.ex. disciplinproblem eller att så många barn medbehov av speciellt stöd pockar på uppmärksamhet. Dehar inte för att kunna motivera och stimule-ra de barn som inte behöver den här typen av hjälp.Detta är naturligtvis allvarligt. Missnöje och bris-tande motivation är ingen bra grund för inlärning. Detär också en dålig grund för att tillägna sig en demo-kratisk grundsyn. I stället för delaktighet känner de ensorts främlingskunskap och utanförskap. Det kan gegrogrund till intolerans och rasism. Det finns alla skälatt vara uppmärksam på att vi inte kan acceptera attnågra elever är utanför, är omotiverade eller inte trivsmed sin skolsituation.Det som behövs i skolan är alltså två saker egent-ligen. Det är fler lärare och ökade resurser för att fåtillräcklig hjälp och tillräckligt stöd för eleverna, ochdet behövs speciell personal utbildad för att kunna tahand om elever med speciella behov - speciallärare,skolpsykologer osv.Anf. 9 Statsrådet ():Fru talman! Det har nämnts den rapport somSkolverket nu har lämnat ifrån sig, en lägesbeskriv-ning . Det är egentligen inte en ny rapport.Rapporten är en sammanställning av flera delrappor-ter som vi har tillhandahållit till-baka. Det var denna rapport som låg som underlagnär vi skrev vår utvecklingsplan, som vi lämnade tillriksdagen och som riksdagenfattade beslut om . Det ärockså den som har legat som underlag till de budget-förslag som vi har lagt fram. Det är alltså en missupp-fattning att vi inte har känt till den. Den är väl igen-känd, och det är en sammanställning av flera olikadelrapporter. har också fattat beslut omflera av förslagen i utvecklingsplanen för ett parveckor sedan.En del saker som har tagits upp är vi fullständigtöverens om. Vi är överens om att det ska ske en indi-viduell bedömning av varje elev. Det står också klartoch tydligt i utvecklingsplanen. När vi talar om attutvidga detta med åtgärdsprogrammen vill vi ge den-na möjlighet också för gymnasieeleverna. Vi har sagtatt det är viktigt att ha specialpedagoger. Vi har be-slutat att det ska finnas forskning om elever medfunktionshinder, däribland dyslexi.Flera av de förslag som ni har räknat upp här äralltså redan tillgodosedda och kommer också att blitillgodosedda även i flera förslag somkommer.Grunden för oss är den allmänna förskolan. Allavet att forskare kan konstatera att ju tidigare ettbarn möts i dess språkutveckling, desto större möjlig-het är det att möta svårigheter i framtiden.Förskolan är för oss verkligen en pedagogiskverksamhet där man har möjlighet att möta de barnsom jag räknade upp i början av mitt anförande, vilkakanske inte har samma förutsättningar som andra, heltenkelt på grund av den sociala miljö som de har därhemma. Det är ofta dessa barn som syns i betygsre-sultatet, som inte har klarat att nå upp till målet God-känd.Problemet är inte att vi saknar rapporter,tester och nationella prov. Problemet är hur man skakunna hantera dem och möta dem. Det här är just,som någon sade, lärarnas uppgift. Men många av delärare som är aktiva har inte i sin utbildning fåttmöjlighet att veta hur de ska möta elever med funk-tionshinder. Det är därför som vi säger att det är väl-digt viktigt att vi nu ger en utbildning till all personalfrån förskola och uppåt för mötet med elever medfunktionshinder. Detta har vi lagt fram förslag om,och det har också beslutat om.Vi säger också att det är viktigt att satsa på läs-och skrivmiljön, för det är A och O, precis som Gun-nar redovisade. Kan man inte läsa och skriva,klarar man inte heller de andra områdena. Därför görvi en prioriterad satsning just på att stärka lärare somundervisar barn med läs- och skrivsvårigheter.I den förra debatten som vi hade här i kammarenlyfte fram detta med läskampanjer ochatt på olika sätt stimulera läsandet. Jag sade att det ären god tanke, och det står jag fast vid. Jag kommer attåterkomma med ytterligare förslag.Vi har lagt vikt vid skolbiblioteken, som ska få ettökat inflytande när det gäller den pedagogiska verk-samheten.När det gäller värdegrunden har jag aldrig tagitorden i min mun att jag vill införa ämnet social kom-petens. Det framfördes av en lärare i . Detär inte mina ord.Värdegrunden ska genomsyra all verksamhet frånförskola till grundskola och gymnasium, precis somdet står i läroplanerna, och det är det som gäller.Jag fick en direkt fråga från somgällde sanktioner och möjligheter att stänga ävenkommunala skolor. kommer att få upp-draget att pröva detta, så det kommer att bli på precissamma sätt som gäller för de fristående skolorna.Kompetensutveckling för lärare är något som äroerhört viktigt för att verkligen kunna möta de pro-blem som vi har diskuterat här . Vi har redovisaten kartläggning över vad som är problemet. För ossgäller det nu att hitta åtgärder som kan fungera ipraktiken. De barn som kommer till skolan är olika,och de kräver att bli bemötta på olika sätt. En del idetta kan vara resurser. Vissa av dessa barn kräveralltså mindre grupper. Vi vet att de s.k. Pers-sonpengarna nu äntligen börjar få en effekt, och de ärriktade till just de barn som har större behov än andra.Jag vill se en tydligare deklaration från kommunernaför hur de använder Perssonpengarna.Vi vet att föräldrarnas bakgrund fortfarande harstor betydelse. Det är därför som vi säger att det ärviktigt med förskolan.Min fråga, , till är: Varför sä-ger ni nej till förskola, nej till Perssonpengar och nejtill storstadssatsningen, som just är riktad till de barnsom vi talar om ?Anf. 10 (m):Fru talman! Först till skolministern: Jag vet inteom jag har sagt nej till förskola. Tvärtom är vi be-kymrade över att förskolan börjar att bli ett begreppsom urholkas. Det vi säger nej till är att man tar re-surser motsvarande undervisningen under en heltermin och lägger den på sänkta dagisavgifter i ställetför på den obligatoriska skolan, som uppenbarligenbehöver mer kraft än vad den har i dag.Kalle behöver inte tacka oss moderaterför att vi har begärt den här debatten. Han är ju själven del av skälet till att den är nödvändig. Vänsterpar-tiet, inklusive kammarens kommunister, utgör en delav regeringsunderlaget. Det är ju er politik som harpågått och som har misslyckats såkatastrofalt.Bristerna i elevernas kunskaper ökar. Kunskap-sklyftorna blir värre och värre. Det måste ju faktisktde som stöder regeringen ta ansvar för. Detta är skälettill debatten. Men jag tror också att vi kan vara över-ens om att den är nödvändig.Inför denna debatt fick jag brev från en mammamed en 14-åring i en skola i . Hon hadevarit på föräldravecka och följt arbetet under en heldag. Hon skriver: Jag måste säga att jag kände migdeprimerad efteråt. Det finns inte en enda elev somkommer . Man rycker upp dörren och slår igenden lika hårt. Man har inga böcker med sig. Man harinte gjort sina läxor. För mig är det obegriplig hureleverna ska kunna få arbetsro. Jag tycker att det ärett fruktansvärt liv i skolan - stökigt, m.m. - ochingen tycks säga något eller göra något.Hennes erfarenhet är tyvärr inte unik. Skolverketskriver att hälften av lärarna anser att det finns pro-blem med bristande etik och moral på skolorna. Avsamtliga lärare har utsatts för våld, hot ochtrakasserier på sin arbetsplats, och det är ett ökandeproblem. Man uppskattar att mellan 50 000 och100 000 barn inte mår bra i skolan. Bråk i klassrum-men eller brister i den fysiska miljön nämns ofta somorsaker, och ett av de allvarligaste problemen ärmobbning.Skolan ska vara en stimulerande och trygg arbets-plats för var och en.