prot · GM0942 · 1999-01-20 00:00:00 — Man kan associera till socialbidrag, arbetslöshet,segregation, hopplöshet. Men jag för egen del för-knippar också namnen , , och med gemenskap, kraft, vilja ochstolthet.Socialdemokraterna har misslyckats fullständigtmed att ta till vara den resurs som invandringen inne-bär. Trots svårigheter finns det många småföretagsom ägs och drivs av invandrare. Många av våranytillkomna svenskar har en djupt rotad företagartra-dition - detta i kombination med den hopplösa svens-ka arbetsmarknaden har gjort att många invandraretrots de dåliga oddsen driver framgångsrika små fa-miljeföretag.Dålig social ingenjörskonst passiviserar. Det pra-tas om integration. Det startas upphaussade projekt,pengar satsas här och där, projekt som inte utvärderaseller slutförs, en del bra projekt som inte leder tillnågra slutsatser över huvud taget.I verkligheten behövs det respekt, delaktighet,möjlighet att få klara sig själv utan beroende. Allasom vill och kan arbeta måste få göra det, sade entidigare talare här . Hon klarade dock inte ut hur allaskulle få möjlighet att arbeta. Inte heller regeringensoch majoritetens företrädare klarade ut hur man skalllösa arbetslöshetsproblemet.För att vi skall kunna ge dessa duktiga ambitiösamänniskor chansen att försörja sig själva måstekrångliga regler på arbetsmarknaden avskaffas. Dess-utom måste man sänka skatten på arbete. Det måstebli enklare att starta och driva ett företag. Varfördröjer regeringen med jobbskapande förslag? Färdigalösningar finns faktiskt i Småföretagsdelegationensförslag. Det är alltså fritt fram för regeringens super-ministrar att skriva en proposition. Den är lätt attfinna majoritet för här i kammaren.Det är faktiskt endast med generella åtgärder, frutalman, som en verklig integration kan åstadkommas.Särregler skapar bara avundsjuka och motsättningar.Ingen lagstiftning hjälper. Diskriminering är en frågaom attityder. Integrationsplaner på arbetsplatserna hardet talats om, men de kommer att i bästa fall bli tom-ma dokument. Troligen blir de rent kontraproduktiva.Spåren av jämställdhetsplanerna förskräcker. I mångakommunala förvaltningar i t.ex. , som jagkänner väl till, upprättas tjusiga jämställdhetsplaner.Oftast förekommer ingen som helst uppföljning avresultat, utan påföljande år upprättas en ny plan heltoberoende av den tidigare. Ingen har en aning om hurdet egentligen gick. När det gäller jämställdhetenomfattar planen bara två grupper: män och kvinnor.Jag törs knappast tänka på hur en integrationsplanmed tjugotalet etniska grupper skulle kunna se ut,med hopplösheten att utvärdera hur det gick.Jag lyssnade på en man somheter Bel . Han arbetar på Invandrarverket.Han hade besök av en departementstjänsteman. Den-ne frågade: När kommer muslimerna att vara integre-rade i ? funderade lite grann och höggtill: . Tjänstemannen förstod inte att Habibskojade utan fortsatte att fråga: Hur skall vi veta attde är integrerade? Efter ett kort tänkande svaradeHabib: När de inte går till moskén utani stället ställer sig i Systembolagets kö är de integre-rade.Fru talman! Detta är inte integration utan snarareassimilation. Det vill vi verkligen inte ha. Verkligintegration handlar i stället om rättvisa och respekt.Alla människor måste ges förutsättningar till en egenförsörjning genom lönarbete eller som egna företaga-re.Verklig integration sätter kunskaper och kompe-tens i centrum. Det gäller såväl språk- som yrkes-kompetens. Många invandrare har med sig kunskapersom aldrig kommer till nytta, varken för den enskildeindividen eller för samhället.Verklig integration, fru talman, måste utgå frånmänniskorna själva.Invandrare är genom socialistisk politikgjorda till beroende stackare. Socialisterna har tende-rat att betrakta alla invandrare som en homogengrupp. Det är ofta större skillnader mellan invandradeindivider med olika bakgrund än mellan infödda ochinvandrade. Vi moderater vill bort från hopklump-ningspolitiken. Varje människa måste betraktas somen självständig individ med rättigheter och skyldig-heter. Varje människa, oavsett etnisk bakgrund, måsteges en ärlig chans att förverkliga sina egna drömmar.Släpp loss kraften, ge möjlighet, ge respekt.Fru talman! Ett annat område där politiken varitkontraproduktiv är äldreomsorgen. I är detdåligt beställt med omvårdnaden av gamla. Dettagäller i hög grad patienter med demenssjukdom. Vär-dighet saknas, valfrihet saknas.Hur gör man när en anhörig behöver vård? Pati-enter och anhöriga är helt utlämnade till kommuner-nas godtycke eller oförmåga. Ända sedan GustavVasas dagar har svenskarna tränats i att inför överhe-ten bocka och kröka rygg och tacka för det man får.Det är otillständigt att gamla människor som ar-betat ett helt liv inte ges möjlighet till en värdig äld-reomsorg och sjukvård utan i stället placeras i enkö. Här gäller det att kraftsamla resurser till de verk-ligt behövande. Stora socialbidragsbelopp skulle t.ex.kunna frigöras om vi, som jag sade tidigare, nyttiggöross de nytillkomna svenskarna och arbetslösa och sertill att de får verkliga jobb. Där finns det mycketpengar. Arbetslösheten kostar mångdubbelt mer än allSveriges sjukvård.Ge möjlighet till mångfald i vårdutbudet, konkur-rensutsätt, men gör det med kvalitetsmål och kvali-tetskontroll. Människor är faktiskt vuxnaatt välja själva. Ge makten åter till människorna. Geockså värdighet och respekt.Anf. 184 ():Fru talman! Jag har valt att gå upp i denna talar-stol för att vädra min oro för och omsorg om en litengrupp medborgare som riskerar att bli ännu mindre,nämligen småbarnen.Jag skall försöka att använda ord som inte är poli-tiska. Det blir inte lätt för mig som är politiker, menjag skall försöka.Hur möter ett litet barn sin omgivning med käns-lor, närhet, hörsel, syn, känsel? Närhet, intimitet ochkärlek överförs mycket mer av trygghet och tillit änav att vistas i stora grupper utan närhet och kärlek.Detta gäller särskilt för barn men ocksåsenare i åldrarna.Fru talman! Jag undrar om talmannen och ni and-ra som sitter i salen kan frammana lukten av nygräd-dade bullar? Kanske jag har för stora förväntningar pådet lilla auditoriets fantasi, men jag hoppas att det gårbra. Blunda och känn lukten av mandel, socker, ka-nel, russin, ugnsvärme! Vad betyder doften av ny-gräddade bullar för er? Det var då jag som barn kändelycka, som jag själv kommer ihåg. Min mamma ar-betade utanför hemmet under hela min barndom, ochdoft av bullbak var mycket sällsynt.Denna doft är min symbol för ett barns trygghet,tillit, livskvalitet och hemtrivsel. Jag dristar mig tillatt säga att trygghet och tillit är ett barns mest ele-mentära behov. Detta går inte att mäta eller väga,men det är mycket viktigt, och det är mycket dyrt attmisslyckas med ett barn.Vad gör vi då här i för barnen? Vart le-der alla våra ansträngningar - i bästa välmening, fårjag hoppas - till? Hur fungerar barns och deras för-äldrars vardagstillvaro ? Omsorgspolitik, famil-jepolitik, jämställdhetspolitik, rättvisepolitik, nä-ringspolitik, ekonomisk politik, ja, all politik, gällerallt detta verkligen det lilla barnet?Vad innebär det för ett barn att komma hem tröttoch grinigt tillsammans med trötta och griniga föräld-rar och eventuella syskon att snabbt få något i sig ochsedan i säng för att ryckas ur sin varmasäng för ytterligare med stress och jäkt? Jagtror inte att detta är ett bra liv för ett barn. Är detverkligen det bästa vi kan åstadkomma för att ge barnen bra start i livet?Jag träffar en hel del småbarnsföräldrar. Jag sermina egna åtta barnbarn och mina tre barns strävanatt göra det bästa för dem. Deras vardag är ingen danspå rosor.Under juluppehållet har jag läst delar av . Där penetrerar man orättvisor mel-lan könen och kommer med förslag till lösningar.Barnen benämns som en besvärande faktor, som enständig källa till diskussioner och gräl mellan föräld-rarna.När barnsjukdomar och förkylningar grasserar,vem skall då stanna hemma? Den som drar SvartePetter förlorar och måste tillbringa sin dag med bar-nen.I volymen är Din, som ingår i , formuleras en vision. Där föreslåssteg mot målet. Man har rangordnat viktigheten, somjag ser det. Sist och slutligen kommer att barnensbehov måste stå i centrum.Säg att barnens behov är annorlunda än de vuxnasbehov, går då barnens behov före? Nej, vill jag hävda.I de flesta motsättningar mellan vuxnas och barnsbehov vinner de vuxnas behov.I dag fick jag på ett frukostmöte veta att små-barnsföräldrar jobbar . Detta ärinte människovänligt för någon. Jag fick vid sammamöte veta att varken kvinnor eller män når maximalmakt i samhället om arbetslivet avbryts, om de ärhemma med barnen. Väldigt många, till övervägandedelen kvinnor, tvingas att välja mellan makt i sam-hället och sina barns hälsa och kvalitet.Därför är det viktigt att hitta andra lösningar fördet nödvändiga arbete som utförs i hemmet, för dentid som det tar att få hem mat och stå i kö vid kassan,för den tid som går åt till att tvätta, stryka och städa.Den tiden måste minimeras så att fritiden kan dispo-neras till kvalificerad samvaro mellan föräldrar ochbarn. Som det nu är åtgår den mesta vakna tiden försmåbarnsföräldrar att göra allt detta hushållsarbetemed påföljd att de umgås mindre och mindre medsina barn.Fru talman! Vi har världens mest jämställda par-lament. Vi är det parlament som har flest ledamötermed normalt vardagsliv. Därför har jag en förhopp-ning om att det är fler än jag som ser vad som hållerpå att ske med barnen i . Vi måste byta per-spektiv ifrån att se hur barn hankar sig fram i livetmed lagar och regler som gäller för deras föräldraroch andra vuxna till att ta vår utgångspunkt från bar-net.I vår välvilja och kanske av okunnighet har detskapats regler och miljöer där barn inte mår bra.Sjukvården - t.ex. barn- och ungdomspsyk - kan intei tid hjälpa barn med problemföräldrar som inte klararsin roll när det gäller att få hög livskvalitet.Det skall vara ett rättvist och jämställt samhälleför medborgare i . Jag vill påminna om attbarn också är människor och medborgare, fast små.Ingen vill ju medvetet ett barn någonting illa, ialla fall ingen normal människa. Ändå är det väldigtmånga barn som inte uppnår den höga livskvalitetsom de borde ha.Vilka lagar är det då som är bovar i dramat?1. Alla lagar och förordningar och inställningar iSverige som omyndigförklarar och förminskarföräldrarna och som gör dem svaga som uppfost-rare och förebilder.2. Alla lagar som gör att varje svensk, även föräld-rar, får behålla en tredjedel av sin lön och somdärför inte har råd att köpa de tjänster som de såväl skulle behöva i sin vardag.3. Alla lagar, förordningar och allmänna författning-ar som kamouflerar vuxnas behov och kallar demför barnens bästa.Fru talman! Vad har jag då för lösningar? Låt ossanvända vår fantasi och försöka att tvinga oss att medbarnens ögon se på barnens krav, deras möjligheteroch villkor. Jag väntar med att redovisa de lösningaroch förslag som jag har i ett annat anförande.Fru talman! Jag hoppas att nya och gamla leda-möter är så nära vardagen att de ser barn växa upp isamhället och att de vill att barn i i överfördbetydelse får känna doften av bullbak, dvs. trygghet,gemenskap och hemtrivsel och att de får förmåga attkänna empati och tillit till sig själva och andra.Anf. 185 ():Fru talman! Innan jag börjar att tala om familjeroch familjers rätt att välja vill jag tacka vonSydow, som har gått härifrån. Hon tog i sitt anfö-rande upp en viktig sak, nämligen äldres rätt på ar-betsmarknaden och vikten av att få behålla sitt arbete.Här hoppas jag att hon inte bara kan förändra de tidi-gare negativa attityderna inom socialdemokratin utanockså förändra attityderna över huvud taget.Socialdemokraterna vill ju ta bort möjligheten förvissa arbetsgrupper att jobba . Jag är heltöverens med om att man skall gåefter kompetens och inte efter ålder.Fru talman! Jag skall alltså tala om familjepoliti-ken och dess utformning. Den måste anpassas till enannan verklighet än den som gällde i går. be-slutas det mesta som förr avgjordes hemma vid köks-bordet av politiker. Då var min mamma stolt över sittarbete som hemarbetande, men i senaste valrörelsenfick hon i stället av en företrädare för det socialde-mokratiska partiet höra hur onyttig hon var somhemmaförälder. Då utformades den sociala ingenjör-skonst vars tankar än präglar den rådande soci-alpolitiken.Vad är det som händer ute i samhället, ute i verk-ligheten? Det lilla samhället har drabbats hårt. Underde har flera unga människor förolyckatspå tragiska sätt. Ungdomar har mist sin tillit och för-äldrar har insett att de ingenting har förstått. Lärarehar förlorat sin auktoritet och fritidsledare har fåttsina ondaste aningar besannade. Ja, så beskrivs situa-tionen i det lilla samhället.Rektorn i byn drar en avgörande slutsats av detsom har hänt. Föräldrar och lärare måste ta tillbakainitiativet i fostran och sätta gränser. Ordet "man"som i "man måste göra något" betyder oftast att sam-hället, polisen, kommunen, sjukvården, socialtjänstenosv. skall ta på sig rollen som tröstare och problemlö-sare.Aron Antonovsky är en forskare som intresseratsig för vilka förutsättningar som finns för ett frisktoch meningsfullt liv. Han menar att människans egenlivskontroll är en nyckelfaktor. Ju mer otrygga vi är ivåra liv, desto sämre mår vi, och vår största trygghetär just friheten att kunna välja förhållningssätt till detvi möter.Men när ord som valmöjlighet och frihetframförs av majoriteten låter det onekligen mer somden gamla reklamen för : Du får välja vil-ken färg du vill på bilen, bara den är svart. Med andraord: Välj vilken skola du vill, bara den är kommunal.Finns då förutsättningarna för att en familjskall känna den frihet som livskontroll innebär ochsom därmed skapar trygghet och hälsa?Fru talman! De höga skatterna gör det omöjligtför många barnfamiljer att känna denna frihet. Envanlig barnfamilj betalar i skatt, ochmånga är beroende av bidrag och tvingas att be omhjälp - en olustig situation som man drar sig för i detlängsta.Tidigare i debatten uppmuntrades den familjsom fick över för att åka på semester.Det önskar jag också att de skall kunna göra, men jagvill också påminna om de många barnfamiljernasekonomiskt svåra situation där det inte finns någrakronor över vid månadens slut och där minsta oförut-sedda händelse innebär gränsen mellan socialbidragoch inte, mellan livskontroll och vanmakt.Maxtaxa är en annan styrmodell som är tänkt attminska kostnaderna för vissa barnfamiljer, än mer omman har hög inkomst, väljer kommunalt dagis ochökar sin arbetstid. Därmed skulle också barnets vis-telsetid på dagis bli längre.Nu är det många barnfamiljer som har det ekono-miskt svårt, också utan barnomsorgsavgifter. I minhemkommun har av barnen kommunalbarnomsorg. De övriga familjerna skulle därmedtvingas att betala till ännu en reform som de inte villeller kan utnyttja.En pappa med två barn i omsorg taladeom för mig att han skulle tjäna föreskatt på denna reform. Han röstade inte på Socialde-mokraterna för det. Det gjorde andra som kän-ner sig lurade.Fru talman! Det gäller också att kunna räcka tillnär det gäller familj och arbete. En tjänstesektor somger nya jobb, som den underlättar för demsom behöver just denna hjälp, är en lösning ocksåmed tanke på nya och flera jobb. De som här talar ompigjobb och kvinnofällor är de som nedvärderar densorts arbete som våra mödrar tidigare var stolta över.Över 200 000 barn har en eller två föräldrar som ärarbetslösa, och ju längre arbetslösheten varar, destostörre blir påfrestningarna på barnen.Vårdnadsbidrag, skolpeng och möjlighet till alter-nativ barnomsorg är reformer som skulle ge familjenmöjlighet att fatta vardagsbeslut hemma vid köksbor-det. 175 000 familjer ansökte om och fick vårdnads-bidrag . Sedan åter-gick bestämmanderätten till sammanträdesbordenbakom lykta dörrar. Demokratin var återställd, tycktevänstermajoriteten.Vi har under dagens debatt fått höra flera politikersom efterlyser redskap för att vi skall kunna göra detmöjligt för människor att växa. Ge oss dessa redskap,har man sagt. Inget har sagts om att medborgarna -individen - skall få de redskap som man så väl behö-ver för att själva kunna växa.Det handlar om politisk makt att styra och ställa.Med hjälp av byråkrati och administration låter manmänniskor bli utlämnade inför andra för att de skall fåsin rättmätiga del i stället för att skatten minskas medmotsvarande summa. Det handlar om respekt.I regeringsförklaringen står att barnkonventionenskall efterlevas och att man skall analysera hur allapolitiska beslut påverkar barnens situation. Jag ställerdå en ödmjuk fråga: Vem vet vad som är bäst förbarnet, politikern i någon nämnd ellerföräldrarna? Eftersom vi alla vet att de flesta föräldrarvet bäst och att det också är de som har ansvaret förbarnets uppehälle och fostran, ge då också föräldrarnade redskap som behövs för att de skall växa sommänniskor och föräldrar.Till sist, fru talman, konstrueras fortfarande i dagnya system som i praktiken inte ger någon valfrihet.Kan man över huvud taget tala om välfärd när deflesta föräldrar inte har råd att ta hand om sinabarn?Anf. 186 ():Fru talman! Jag skulle vilja tala om ett områdesom jag tycker känns angeläget att på nytt få lyfta upppå dagordningen. Det handlar om barn till alkohol-missbrukande föräldrar.Regeringen överlämnade till riksdagenpropositionen Strategi för att förverkliga om barnens rättigheter i . Därbeskrivs en strategi för det fortsatta arbetet med attförverkliga och genomföra i Sveri-ge. I regeringsförklaringen skriver regeringen, precissom citerade, att barn-konventionen skall efterlevas och att alla politiskabeslut skall analyseras utifrån hur de påverkar bar-nens situation. Bakgrunden är FN:s granskning av hurSverige följer samt att ett flertalundersökningar visat hur besparingar i samhället hargjort barnens situation allt svårare.Förverkligandet av är en stän-digt pågående process som måste hållas levande.Arbetet med att förankra det synsätt som genomsyrarbarnkonventionen är långsiktigt. Det handlar om attändra attityder, förhållningssätt och arbetssätt i olikaverksamheter och på olika nivåer i samhället.Satsningar måste göras på att höja medvetenhetenhos beslutsfattare och vuxna som arbetar med barnsamt hos barn och ungdomar själva. På så sätt kan pålång sikt barnperspektivet utvecklas så att barnensbästa verkligen sätts i centrum och respekteras.Barn till missbrukare är en försummad och utsattgrupp. De är försummade både av sina föräldrar ochav samhället, trots att undersökningar visar på att av alla barn växer upp i familjer där en föräldereller båda föräldrarna missbrukar. Vi vet att det iSverige finns 100 000-150 000 barn i åldrarna0-12 år som växer upp i alkoholistfamiljer. Missbrukär också det dominerande skälet till omhändertagandeav barn. Varje omhändertagande kan man säga är ettmisslyckande som kan utvecklas. Dessa barns upp-växtförhållanden är svåra och ofta inte kända av om-givningen. Både barn som blir omhändertagna ochplaceras i familjehem och de barn som lever tillsam-mans med sina missbrukande föräldrar behöver stöd.Socialstyrelsens rapport, som presenterades 1993,visade att det fanns bara tio verksamheter i Sverigesom var direkt riktade till yngre barn i alkoholistfa-miljer. En enkätundersökning gjordes angående alko-holmottagningarnas och rådgivningsbyråernas insat-ser. Resultatet visade att endast 300 mottagningarerbjöd särskilt stöd.När det gäller samhällets möjligheter att förebyg-ga utveckling av alkoholism bland befolkningenmåste särskild uppmärksamhet riktas mot barn tilljust alkoholmissbrukande föräldrar.I besparingstider är det av största vikt att säker-ställa att resurser frigörs för verksamhet som ser tillbarnens bästa, och då även till barn till missbrukandeföräldrar. Det får aldrig bli godtagbart att svaga grup-per som inte själva kan föra sin talan eller som intehar någon förespråkare skall drabbas mer av bespa-ringar än de grupper som demonstrerar och kräver sinrätt.Kristdemokraterna har förespråkatverksamhet riktad till missbrukarbarn. Redan 1991krävde vi en kartläggning av dessa barns situation.Alkoholkommissionen tillsatte en utredning somsenare presenterade en sammanställning av olikaundersökningar genomförda av . Idebatten aktualiserades dessa barn, och ett flertalkommuner började att kartlägga och undersöka miss-brukarbarnens situation. Verksamheter startades ochprojektmedel tillfördes från Rädda barnen och Social-styrelsen. Några av dessa verksamheter blev sedaninförlivade i den ordinarie verksamheten. Men mångafick tyvärr läggas ned efter projekttidens slut.I , som jag kommer från, startades projektetGrinden, som tog emot barn från missbrukarmiljöer.Ganska snart uppenbarades att det var många barnsom for illa i . Kön till Grindens verksamhetväxte. Den är lång, och verksamhetenskulle behöva byggas ut.Svårigheten är att få beslutsfattare att avsätta re-surser till liknande verksamhet, för det går inte attvisa snabba resultat. Det ger inga kortsiktiga vinster.Konsekvensen av detta kortsiktiga tänkande är attdessa barn far illa och inte får det stöd som samhälletär skyldigt att ge. Barn till missbrukare kan få psykis-ka och känslomässiga störningar och inte sällan ävenfysiska skador vid misshandel och övergrepp.Behandlingsforskning måste prioriteras. , , är få in-tresserade av forskning på detta område. Orsaken äratt det är svårt att få medel beviljade till projektstudi-er av den här karaktären. De forskningsprojekt somhar fått anslag handlar mest om studier av missbruka-ren, missbrukets omfattning liksom uppföljning avbarn som har omhändertagits.Behovet av utvärderingar är stort, och det finnsnågra forskare som har uttryckt det så här: Forskningi socialt arbete är inte särskilt intresserad av barn somfar illa, framför allt inte av små barn.Det är av största vikt att missbrukarvård, social-tjänst, psykiatri, skola, m.fl. i samverkan utvecklareffektiva behandlingsprogram, program som kanförhindra att dessa barn själva hamnar i en missbru-karsituation. Fallskärmarna i barnens liv har blivit alltbräckligare. Därför faller barn ibland rätt igenomsamhällets skyddsnät. Det här är oacceptabelt ochdrabbar i högre grad de barn som inte har fullt stödhemma. Därför krävs nu kraftfulla insatser för attskydda barn och ge dem goda och trygga uppväxtför-hållanden. Det måste vara ett tydligt mål i regering-ens arbete för att man skall kunna genomföra det somstår i regeringsförklaringen, att relevanta beslut skallanalyseras utifrån hur de påverkar barnens situation.Anf. 187 () replik:Fru talman! Jag är mycket glad över detta inläggsom behandlar en fråga som jag också har bekymratmig för. Jag uppfattade till min fasa och jag har för-stått att det tar innan man får möjlighet att fåhjälp för ett litet barn.Men jag skulle också vilja fråga vilka konkreta förslag hon och kristdemokraternahar. Jag uppfattade orden kartlägga, undersöka, stude-ra, utvärdera och sådana saker. Jag undrar om hon harnågot konkret förslag om hur man kan hjälpa ettmissbrukarbarn som är instängt i en lägenhet eller ettrum med sina missbrukande föräldrar.Anf. 188 () re-plik:Fru talman! Jag kan bara kort klargöra hur det harvarit i , där man från början inte trodde att detfanns så många barn som hade problem hemma medmissbrukande föräldrar. Ofta är detta ett dolt pro-blem. Det är ofta bara de barn som kommer i kontaktmed som man uppmärksammar.I och med att Grinden kom i gång och det fannsett telefonnummer som man kunde ringa, ringde intebara barnen själva, utan t.o.m. barnens föräldrar ring-de i vissa fall för att anmäla att man behövde hjälp.Man såg att situationen var ohållbar.Projektet går ut på att ge barn terapeutisk hjälp, såatt de skall kunna inse och förstå att det inte är desom bär skulden till att mamma och pappa missbru-kar. Jag är inte ensam i eller i som harde här problemen. Dessutom kan de bli ett stöd hem-ma.Vad man skulle kunna göra, som vi kristdemo-krater har föreslagit gång på gång, är att utvecklaverksamheten så att man rehabiliterar och hjälper helafamiljen.