prot · GM0983 · 1999-04-21 00:00:00 — Jämfört med är syssel-sättningen i stort sett densamma, bara 14 000 fler iarbete - detta trots att antalet personer i yrkesverksamålder har ökat med omkring160 000.Den kraftiga ökningen av sysselsättningen, somfyrpartiregeringen lämnade efter sig, bröts snabbt avden socialdemokratiska regeringen och vändes till enrekordlåg nivå 19997.Man får gå tillbaka ända till 1973 för att hitta enlägre sysselsättningsnivå i . Men då var denarbetsföra befolkningen 390 000 personer färre än1997. Det visar på ännu en sida av problemet, nämli-gen hur stor andel av den arbetsföra befolkningensom var sysselsatt. Denna andel har under socialde-mokraternas regeringstid utvecklats ännu sämre änjust antalet sysselsatta. Läget på arbetsmarknaden äralltså mycket allvarligt.Det finns inte en metod som på allvar kan vändautvecklingen. Det krävs ett batteri av åtgärder, bådepå kort och på lång sikt. Arbetsmarknaden måstefungera bättre, skattepolitiken måste läggas om, re-gelverket för och attityden till företagarna måsteförändras osv. - allt för att öka sysselsättningen ochbättre rusta för att möta det nya årtusendet. Idetta sammanhang är arbetsrätten en komponent.Fru talman! Dagens arbetsrätt är anpassad till1970-talets samhälle med stora varuproducerandeföretag som förebild. Tron att människor är utbytbarai en produktionskedja präglar tänkandet som liggerbakom dagens arbetsrätt.Förändringstakten i näringslivet har accelereratsedan dess. Människor är alltmer välutbildade ochsvåra att byta ut. Det är i de små företagen som denya idéerna föds och de nya jobben skapas. Arbetsli-vet har förändrats till sin karaktär och till sitt innehåll.Företag som är på snabb tillväxt upplever sällan pro-blem med arbetsrätten, inte heller stora företag medhög arbetsrättslig kompetens och stora möjligheter attdisponera om arbetskraften. Däremot upplever mind-re företag som är i förändring arbetsrätten som ettstort problem. Sammantaget innebär detta att arbets-rätten måste moderniseras och förenklas.Arbetsrättens syften, att skapa trygghet för de an-ställda och förhindra att arbetsgivare behandlar sinaanställda godtyckligt, är viktiga och riktiga principerbakom dagens lagstiftning. Tydliga spelregler påarbetsmarknaden är bra för att underlätta för arbetsta-gare och arbetsgivare att träffa överenskommelseroch för att ha något att falla tillbaka på vid tvister.Men mycket talar också för att dagens arbetsrättmotverkar sitt syfte. Det visar samtal som jag har haftmed företagare, det visar undersökningar som hargjorts och det visar det allvarliga läget på arbets-marknaden.Den höga arbetslösheten är därför ett viktigt skälför att reformera arbetsrätten, inte för att den är denenskilt viktigaste anledningen till hög arbetslösheteller den avgörande frågan. Men nuvarande arbetsrättskapar ett svårgenomträngligt regelverk för det lillaföretaget. Den skrämmer många från att nyanställa,och den skapar en känsla av vanmakt hos mångaföretagare. Dessutom innebär exempelvis reglerna förprovanställning att många företag väntar i det längstamed att nyanställa tills de vet om konjunkturen bäreller inte.Under fyrpartiregeringens tid 1991-1994 genom-fördes en del förändringar av arbetsrätten i syfte attunderlätta och skapa en mer flexibel arbetsmarknad.Dessa förändringar upphävdes av den socialdemo-kratiska regeringen efter maktskiftet 1994.Vi kristdemokrater anser att arbetsrätten måstegöras mer flexibel och bättre anpassad till inte minstde mindre företagens situation. Det handlar om· rätten att undanta två personer från turordnings-reglerna vid uppsägning. De som undantas skallvara personer som är viktiga för företagets fort-satta drift, s.k. nyckelpersoner. Detta är viktigt förfrämst mindre företag vid en neddragning avverksamheten. Förutsättningarna för företaget attöverleva och återigen växa är stör-re om viktig kompetens kan behållas vid en ned-dragning.· att avskaffa fackets vetorätt vid entreprenader.· att införa förbud mot blockad av enmans- ochfamiljebolag samt av företag som inte har kollek-tivavtal därför att ingen av de anställda är med-lemmar i något fack eller vill ha något kollekti-vavtal. Detta är ett förslag som tydligen statsrådetMona har aviserat skall komma, men somsocialdemokraterna verkar säga nej till i dag.· möjligheten att förlänga tiden för provanställningfrån nuvarande 6 månader , vilketskulle öka företagens benägenhet att nyanställa istället för att utnyttja övertid vid exempelvis enkonjunkturuppgång.· att tillåta visstidsanställning upp till vidarbetsanhopning.Dessa förändringar innebär ingen kraftig försäm-ring av tryggheten för den anställde. Men de innebärett friare regelverk för de företagare som måste blifler och måste våga anställa fler om skallbemästra den höga arbetslösheten.I det betänkande som vi diskuterar har krist-demokrater, folkpartister, centerpartister och mode-rater bifallit en miljöpartimotion. Motionen kräver atttvå personer skall kunna undantas från turordnings-listan vid uppsägningar på grund av arbetsbrist. Detskall gälla företag med högst tio anställda. I övrigtskall samma lag om anställningsskydd gälla som idag.Vi skulle helst velat se att gränsdragningen vid tioanställda togs bort för att undvika tröskeleffekter,men förslaget är ett steg i rätt riktning, vilket vi påpe-kar i ett särskilt yttrande.Detta ganska förslag har väckt en enormindignation från bl.a. LO. I en annonskampanj förnågra attackeras det lilla Miljöparti-et. I helsidor sprider LO avsiktligt vilseledande in-formation. Med annonsrubriker såsom "Är det vikvinnor som ska få sparken först?" framställs detförslag som skall ta ställning till som om viinförde djungelns lag på arbetsmarknaden. Det ärfaktiskt beklämmande att LO nedlåter sig till denfördumning av debatten som man gör.I i går försökte sig socialdemokratenJohnny , utskottets ordförande, och LO-ordföranden på att argumentera motförslaget. Låt oss göra en liten analys av de argumentsom de tog upp, punkt för punkt.Socialdemokraten och skri-ver att det blir mer "rädda löntagare" på arbetsplat-serna därför att två av de anställda som har särskildkompetens vid en eventuell neddragning skulle fåundantas från turordningsreglerna.Men, fru talman, det skulle med ochJonssons logik innebära att alla nyanställda i dagskulle vara tysta och rädda på våra arbetsplatser, förde står ju först i kön för att tappa sitt jobb om detskulle behöva göras neddragningar. Är det verkligenså? Är det inte i stället den höga arbetslösheten somskapar tystnad, därför att man är orolig för jobbet rentallmänt sett. Det är inte turordningsreglerna som iförsta hand skapar tystnaden.Ahlqvist och skriver att det är en"avgrundsdjup skillnad mellan att bli arbetslös därföratt man var sist anställd mot att bli arbetslös därför attarbetsgivaren hellre ville ha någon annan kvar".Samtidigt brukar ju facket, socialdemokrater ochvänsterpartister hävda att det inte behövs några änd-ringar i LAS, eftersom facket alltid går med på attfrångå turordningslistan om det är bra för företaget.Men, fru talman, det värsta som kan drabba en ar-betslös måste då vara om kompisarna i fackklubbensäger att de hellre vill ha någon annan kvar på företa-get än den som blev sist anställd. Detta måste ju varalogiken i resonemanget. Jag tror inte att argumentethåller. Att bli arbetslös är en smärtsam upplevelse,oavsett anledning. Det har inte i första hand att göramed om facket, arbetsgivaren eller anställningstiden iföretaget har orsakat det hela.Ahlqvist och skriver att erfarenheterna avde regler som gällde under fyrpartiregeringens tidvisar att de svaga på arbetsmarknaden drabbas.Fru talman! Tyvärr finns det ingen riktig utvärde-ring av den period 1993/94 då vi hade dessa regler.Lagen gällde ju och dådet var kraftig turbulens på arbetsmarknaden. Det vartragiskt för alla som drabbades av uppsägningar.Frågan är ju om de företag som utnyttjade undantags-regeln klarade krisen bättre och kunde nyanställatidigare när uppgången kom än om de hade praktise-rat dagens regelverk. De slapp kanske att slå igenbutiken helt och hållet. Ingen av oss vet detta riktigtsäkert, eftersom en sådan här lag måste få finnasnågra år under mer normala arbetsmarknadsbetingel-ser för att sedan utvärderas ordentligt.Tonen i debattartikeln i i går och iLO:s kampanj är ganska ensidig. Perspektivet är baraden fast anställde löntagarens, och det är ett viktigtperspektiv. Det erkänner jag. Det tycker jag också.Men omsorgen om den arbetslöse som vill få fotfästepå arbetsmarknaden och den enskilde småföretagarensaknas helt. Samma sak har det varit i Hans Anders-sons inlägg, och det kommer säkert att vara sammasak i inlägg.Man utgår ifrån att alla företagare bara är ute efteravskeda alla småbarnsmammor och alla halta ochlytta, som någon förhandlingsman från Elektrikerför-bundet har sagt i ett uttalande. Alla rakryggade per-soner som har åsikter skulle försvinna om man inför-de dessa regler. I LO:s värld verkar det som om da-gens företagare bara skulle vilja ha fogliga, mesigamän utan barn. Är det verkligen så?Låt oss inse att 70-talets arbetsmarknad och 2000-talets inte är densamma. Låt oss öppet, t.ex. i denutredning vi föreslagit i reservation 1, diskutera vad2000-talet kräver av oss! Låt oss visa tilltro till bådeföretagarna och de anställda och inte den misstro somnu gäller.Fru talman! För tids vinnande yrkar jag bara bifalltill reservationerna 1, 5 och 7.Anf. 135 HANS () replik:Fru talman! Det var kanske inte så konstigt att detvar en doft av 70-tal när jag talade, eftersom jag tala-de om en lagstiftning som faktiskt kom till . Det var ett viktigt decennium. Innan det gälldefullständig arbetsgivarmakt i frågor om uppsägning.Vi fick ett system där man kunde pröva i förhål-lande till saklig grund. Arbetsgivaren var tvungen attargumentera för sin sak. Det vill ni ta bort i än högregrad än vad betänkande föreslår. Jag menar attdet är en oerhört dålig lösning av ett arbetsrättsligtproblem.Sedan säger ni att ni inte vill att några skall drab-bas av detta och bli utsorterade eller diskriminerade.Men hur skulle man kunna pröva det i förhållande tillden diskrimineringslagstiftning vi har. När jag har rättatt plocka ut så blir det som det blir med det som blirkvar.Stefan Attefall undrar vad som händer med demsom blir utplockade . Jag håller med om att detär en svår situation vid en uppsägning. Men harvi möjlighet att se det hela som en paketlösning. I dagkan några få gå på utbildning, och man kan göraekonomiska åtaganden för någon. Det finns mångasådana exempel för äldre. Man kan rumstera om iturordningslistorna. Man hittar en bralösning. Det bygger på samförstånd och dialog, ochdet rycker ni undan. Ni rycker undan mattan för departer som bär upp avtal och dialog på arbetsplatser-na.Det är detta som jag menar är det stora brottetmed 70-talslösningen. Det är det som gör det så dåligtarbetsrättsligt. Sedan ser jag egentligen inga starkaskäl för att det här skulle gynna sysselsättningen, mendet är en annan sak.Anf. 136 () replik:Fru talman! En doft av 70-tal, säger . Det är kanske det som är problemet. Hans An-dersson är kvar , både i retoriken och i denverklighet som rådde då. Min fråga till Hans Anders-son är: Finns det ingen skillnad mellan 70-talets ar-betsmarknad och den arbetsmarknad som vi ser fram-för oss in ? Har det inte hänt något underdessa år? Har inte arbetskraften blivit mer välutbil-dad? Har inte företagens förutsättningar förändrats?Har inte roll i världen förändrats?I värld är vi kvar i den gamlavärlden. Vi är fortfarande kvar i parollerna om klass-kamp och högerns allians med det reaktionära kapi-talet och den typen av retorik som bara låter patetisk.Hans Andersson pratar om samarbete på arbets-platserna. Tycker att hans anförandevar ett uttryck för samarbete och samförstånd. Nej,det var klasskampsretorik. Om vi får sådant på våraarbetsplatser kommer det inte att gå bra för Sverige.Däremot delar jag helt uppfatt-ning om att vi inte skall gå tillbaka till en station därarbetsgivaren har allt makt på arbetsplatserna. Det villinte vi kristdemokrater. Men vi måste hitta ett regel-verk som har en rimlig balans. I dagens läge vet vi attbalansen inte fungerar.Det finns rötägg bland alla, bland fackliga före-trädare, bland anställda och bland företagare. Men deabsolut flesta företagarna tar mycket seriöst på sittansvar som arbetsgivare. Jag tror att man kan lösa deflesta problem genom samtal. Men det finns lägen,och det vittnar många också om, när man inte kom-mer överens och det blir en stridsfråga som förs upp icentrala förhandlingar. Då går det prestige i frågornaoch då blir principerna viktigare än den lokala före-tagsstationen. Då får vi dessa problem som t.o.m. kanhota många företags existens, inte minst de små fö-retagens.Frågan är om det har hänt någonting i Hans An-derssons värld . Har det hänt någontingpå arbetsmarknaden som kräver ettnytänkande?Anf. 137 HANS () replik:Fru talman! Ja, och det vet också.Jag yrkade bifall till reservation 2, och det är en re-servation som talar om en arbetsrättslig utredning. Vihar krävt det . Det handlar om att hävdademokratin under nya förhållanden. Det handlar omatt hävda anställningstryggheten när alltfler männi-skor har korta anställningskontrakt. Det handlar omatt ta hänsyn till hela omvälvningen av arbetsmarkna-den. berörde själv några aspekter. Jagberörde så många flera.Men vad jag inte ser i era reservationer och i eramotioner är idén om att försöka utveckla de rättighe-ter som vi ville få till stånd när det gällde den gamlaarbetsrätten som kom till , nämligen trygg-het, skydd och inflytande för den anställde. Det ärdessa frågor vi väcker inom ramen för ett nytt arbets-liv.Det ni står för, även här i reservationer, är ännulängre provanställning och ännu liberalare former förvisstidsanställning som leder till mer otrygghet förden enskilde.Jag har gått igenom de förbund som kunde redo-visa resultat . Det är entydigt så att det varkvinnor, gravida, föräldralediga och äldre med kom-petensproblem som sorterades bort. Jag anser att detär ovärdigt svensk arbetsmarknad. Man skall se till attfolk får sin kompetensutveckling. I samarbete skallman skapa den trygghet som gör att vissa inte skalloffras för att företagen skall leva vidare. Man skallbåde kunna klara företagens verksamhet och trygghetoch välfärd för de anställda.Om detta kallas för klasskampsretorik är jagmycket stolt över att vara en som försvarar klass-kampsretorik, . 138 () replik:Fru talman! Om statsrådet får ur sigden beställning som förhoppningsvis görnär vi går till votering, skulle jag skulle gärna vilja sedet förslaget prövat under med en veten-skaplig utvärdering av det hela. Sedan är jag bereddatt ta en diskussion om det fungerar på en arbets-marknad som är något mer normal än den var1993/94 då det var oerhört turbulent.Jag tror visst att kan ha goda idéerpå arbetsmarknadens och arbetsrättens område somman kan pröva. Men om man tittar på reservation 2 ärdet ju ett centralistiskt perspektiv som dominerar. Viskall bestämma centralt om hur det skall fungera utepå de lokala arbetsplatserna. Vi vet ju att beslut måstefattas i än högre grad ute i den verklighet som berörs.Då gäller det också att utforma en lagstiftning somöppnar upp för detta mer och mer så att vi får färrecentrala beslut.Å andra sidan är det ganska enkelt för Hans An-dersson att göra något åt detta. Han ingår nu i ettregeringsunderlag. Han frågar retoriskt i sitt anföran-de: Vem bryr sig? Frågan han kan ställa är ju omSocialdemokraterna bryr sig om hans förslag. Han fårreservera sig i utskottsbetänkandet. Han samarbetarmed dem. Om detta är så viktiga frågor som kräver ensådan retorik som han uppvisade här, borde han juvara missnöjd och leva rövare. bordeta den retoriken med och och se till att de ändrar sig. Han kan väl intestillatigande se hur de går det reaktionära kapitaletsintressen, eller vilken retorik han nu vill använda sigav. Anpassa argumentationsnivån eller ta kampenmot de samarbetspartner ni har så att ni får någontinguträttat! Annars blir det mest tom retorik från riksda-gens talarstol.Anf. 139 ():Fru talman! Jag inleder mitt anförande med att yr-ka bifall till reservation 4. Jag står givetvis bakom deytterligare reservationer där finns med,men jag nöjer mig med att yrka bifall till denna.Dessutom kommer vi att stödja reservation 5 angåen-de regelförändringar.Den svenska arbetsrätten behöver reformeras. Re-dan i de diskussioner som förde medSocialdemokraterna under den förra mandatperiodenstod det klart att det här området behöver en ordentligöversyn. Det fanns en del förslag som kanske merhandlade om den bortre parentesen i arbetslöshetsför-säkringen, men andra frågor var också uppe. Efter attde här diskussionerna avslutats har mycket lite hänt.Regeringen har tillsatt ett antal utredningar och ar-betsgrupper. Regeringen följer frågan och övervägeratt komma med förslag vid nästa tillfälle. Detta till-fälle har aldrig kommit. Det är i stort sett ingaskarpa förslag på området, och det är vid det här lagetingen hemlighet att det inte ser bättre ut i vårproposi-tionen, även om den debatten skall ske i maj.I partimotion tar vi upp ett antalförslag som regeringen kan börja med att lägga framförslag om. Det är turordningsreglerna vid uppsäg-ning på grund av arbetsbrist, där före-slår att företag skall få undanta två nyckelpersoner.Tillsammans med , har vi bildat majoritet föratt i alla fall ta ett litet steg på vägen i denna fråga dåvi stöder motion i ärendet och föreslåratt man i företag med upp till tio anställda skall fåundanta två nyckelpersoner vid uppsägning på grundav arbetsbrist. Jag yrkar därför bifall till hemställan ibetänkandet under mom. 7.Detta förslag kan endast anses som ett första stegför att förenkla för företagen att anställa fler medar-betare. Som det ser ut är det mycket orättvist påarbetsmarknaden. Den som är anställd i ett litet före-tag har på ett sätt ett bättre skydd för sin anställningän den som arbetar i ett storföretag. Den lille arbets-givaren känner sig trängd av den stora fackliga orga-nisationen och vågar eller kan ibland inte utnyttja sinamöjligheter att säga upp medarbetare. Det kan tyvärrleda till att hela företaget går omkull, och även desom skulle skyddas blir utan arbete.Hos en stor arbetsgivare med en stor facklig orga-nisation kan å andra sidan en anställd känna sig totaltöverkörd av både fack och arbetsgivare då den fackli-ga organisationen kommer överens med arbetsgivarenom vilka som skall undantas från turordningsreglerna.Därför anser vi från sida att en utred-ning och översyn av lagen om anställningsskydd ärnödvändig för att de anställda verkligen skall ha nyttaav lagen då uppsägningar annars skulle kunna ske påett otillbörligt sätt. skall det vara möjligt attutforma regler som inte missgynnar den lille företaga-ren med få anställda. Eventuellt måste det finnasolika regler för stora och små företag, men det är i sigingenting att sträva efter. Ett sådant system riskerartyvärr att leda till tröskeleffekter.De förbättringar som har genomförts med störremöjligheter att förhandla lokalt utan att den centralafackliga organisationen skall ha vetorätt bör utökasoch förbättras. Ofta finns det på både arbetsgivarhålloch fackligt håll stor förståelse för den andra sidansproblem lokalt. Därför är det lättare att komma framtill en rimlig lösning på det lokala planet.Eftersom det har blivit allt vanligare att människorarbetar med bostaden som sin arbetsplats är det ocksåviktigt att man därför inte gör bostaden till en turord-ningskrets utan att dessa utlokaliserade anställdaingår i den ordinarie krets som de skulle höra till omde vore stationerade inom företagets väggar. Detta ärytterligare ett exempel på att bl.a. lagen om anställ-ningsskydd börjar bli otidsenlig och behöver ses över.Man kan inte ha regler som gäller gårdagens arbets-marknad i dagens samhälle.Lagen om medbestämmande i arbetslivet är enannan lagstiftning som behöver ändras med hänsyntill hur läget på dagens arbetsmarknad ser ut. Vissadelar i lagen skulle aldrig ha kommit dit, men definns där, och då behöver de ändras. Bl.a. gäller dettaförbud mot blockad av enmansföretag. Att man frånfackligt håll skall tvinga på egenföretagare ett avtalde aldrig kommer att tillämpa är helt orimligt. Närman står i begrepp att anställa någon utanför den egnafamiljen blir situationen en annan. Då finns det skältill ett fackligt agerande men inte så länge ingen ut-omstående berörs av verksamheten.Ett annat förslag från sida är att detbör finnas en proportionalitetsregel som reglerar huren facklig aktion t.ex. en strejk eller en blockad slårmot ett företag eller tredje man i förhållande till vadden kostar organisationen som vidtar åtgärden. Ba-lansen mellan parterna skulle på detta sätt radikaltförbättras.I en insändare i gårdagens oroar sigBertil och vår utskottsordförande över kvinnornas situation om de regler vifrån utskottsmajoritetens sida föreslår genomförs. Detär möjligt att ett antal kvinnor skulle drabbas, mensituationen för dem när facket har förhandlat bortdem är väl inte bättre? Dessutom undrar jag vilketansvar herrarna är beredda att ta för alla de kvinnor,ungdomar, äldre, arbetshandikappade m.fl. som aldrigkommer in i systemet, de som aldrig får chansen attkänna glädjen i en arbetsgemenskap eller tillfreds-ställelsen i att kunna försörja sig själva och sin familj,de som aldrig kan kvalificera sig för a-kassa överhuvud taget, de som blir utförsäkrade därför att ar-betsgivarna inte vågar anställa. Vad säger och om detta?Jag är inte motståndare till fackliga organisationereller kollektivavtal. Jag vill att det skall finnas enlagstiftning i det här landet som passar dagens ar-betsmarknad med de problem som vi ser . Da-gens problem går inte att lösa med gårdagens meto-der.Anf. 140 HANS () replik:Fru talman! Jag skall vara mycket kortfattad. Jagförstod inte det senaste i anfö-rande. Det hemska faktum att många människor ald-rig har kommit in på arbetsmarknaden och därmedaldrig har kvalificerat sig för a-kassa har väl ingen-ting med arbetsrätten att göra? Om jag minns rätt varCenterpartiet pådrivande när det gällde attfå en bortre parentes. Den tog vi sedan bort. OchCenterpartiet har stått bakom alla de extra kvalifika-tionsregler som har kommit. Jag förstår därför intehur dessa saker hänger ihop.Vad jag talar om och vad vi har tagit upp i vår re-servation är en serie rättigheter som borde finnas förmänniskor som är anställda men som faktisktinte finns. Vi vill komma åt frågor om yttrandefrihet.Det skall inte vara så att den som är kritisk och obe-kväm - det kan tyckas så på kort sikt - skall behövaha påse på huvudet därför att man har ett så dåligträttsläge exempelvis när det gäller yttrandefriheten iden privata sektorn. Det finns fråga på fråga av denkaraktären som tillhör arbetsrätten och som har pop-pat upp . Och jag vill påstå att väldigtmånga människor är rädda , och väldigt mångamänniskor har stark kritik mot dagens rättsläge påarbetsmarknaden. Men har inte ett endaett förslag eller en enda synpunkt. Jag skulle önskamig ett större engagemang och helst att vi var överensom att vidta åtgärder med anledning av att arbetslivetfaktiskt har förändrats så mycket. Men sätt då infly-tande, trygghet och skydd för de anställda i högsätet.Då kanske vi kan ha en rimlig dialog, MargaretaAndersson.Anf. 141 ()replik:Fru talman! Jag skulle också önska att vi kunde haen rimlig dialog. Men som det ser ut i dagens lägehamnar väldigt många människor utanför arbets-marknaden av det skälet att många företagare intevågar anställa någon ny medarbetare eftersom de ärrädda att inte kunna sysselsätta denna person. Och desmå företagarna är ofta väldigt rädda för att hamna ien situation där de får säga upp människor. De stårnämligen ansikte mot ansikte med dessa människor.De måste gå och säga till , och vad de nuheter att det inte finns jobb till dem längre utan att defår gå hem efter ett antal månaders uppsägningstid.Då avstår dessa arbetsgivare hellre.