prot · GN0912 · 1999-10-13 00:00:00 — Och det är ytterligare ett ar-gument för att statschefen ska utses på meriter ochinte erhålla sitt ämbete av genetiska orsaker.Inom parentes sagt finns det faktiskt ett någorlun-da vettigt argument för monarki som jag kan bjudapå, nämligen om man vill försvara folksuveränitets-principen och parlamentarismen och undvika attmaktbefogenheter flyttas till statschefen från folkre-presentationen i något slags maktdelningssyfte. Ettsådant alternativ finns alltid som en möjlighet omman har en demokratiskt vald president, men det ärpolitiskt omöjligt om man har en monark. Frågan ärom detta verkligen är ett tillräckligt skäl för monarki.Svaret måste nog bli nej.Fru talman! Så länge monarkin kvarstår har vi ettannat problem att ta itu med. Religionsfrihet är sedanlång tid en grundlagsfäst rättighet. förverkligasockså skilsmässan mellan staten och Svenska kyrkanoch religionen blir var den bör vara - en fråga för denenskilde, en privatsak och inte en fråga för staten.Alla invånare i vårt land, t.o.m. ministrar, får numerabli saliga var och en på sin egen fason. Ecklesiastik-ministern med obligatoriskt medlemskap i en av vårareligiösa organisationer, , tillhör his-torien.Dock: Religionsfriheten gäller icke för statschefenoch hans familj. Där har vi i grundlag bestämt vilkenGud han ska tro på och vilken variant av trosbekän-nelse han ska omfatta. I successionsordningen frånden , vår äldsta grundlag, stadgas i4 §: "Såsom 2 § regeringsform uttryckligenstadgar,"- den har vi för övrigt avskaffat -" att Ko-nung alltid skall vara av den rena evangeliska läran,sådan som den, uti den oförändrade Augsburgiskabekännelsen, samt mötes beslut av 1593,antagen och förklarad är, sålunda skola ock prinsaroch prinsessor av det kungl. huset uppfödas i sammalära och inom riket. Den av kungl. familjen som ej sigtill samma lära bekänner, vare från all successionsrättutesluten. "Jag vet inte om vår statschef och hans barn lästoch tagit ställning till den Augsburgska bekännelsen,överlämnad till den stormäktige, segerrike kejsarKarl V vid i av ett antalfurstar och kurfurstar. Jag har faktiskt läst den. Denfinns på Internet om man är intresserad. Det är egent-ligen inte så mycket en trosbekännelse. Det är mer enrapport till kejsaren om hur furstarnas olika kyrkorsåg på en del teologiska spörsmål. Bl.a. tyckte manatt det var okej att präster gifte sig och så höll manfast vid det som kallas för transsubstantiationsläran,dvs. att brödet och vinet inte bara symboliskt för-vandlas till lekamen och blod vid nattvarden. Iförsta hand är detta dokument ett debattinlägg somtillbakavisar anklagelser om kätteri och ogudaktighetsom riktats mot dem från påvligt håll.Som ateist ska jag väl inte uttala mig om dess te-ologiska kvaliteter. Men det är, fru talman, fullstän-digt absurt att göra tron på innehållet i detta historiskadokument till villkor för posten som statschef i Sveri-ge . Jag vet inte om vår kung faktiskt tror påtranssubstantiationsläran. Om han inte gör det ska hanfaktiskt avsättas. Men jag kan ärligt talat inte inse attdet är viktigt vilken kungen eventuellt tror på.Kan någon här i kammaren ge mig ett enda hållbartpositivt argument, ett enda sakligt skäl, för att dennaparagraf ska finnas kvar ser jag fram emot att höradet.Fru talman! Vi står i som alltid fastvid våra ståndpunkter i reservationerna, men vi nöjeross med att yrka bifall till reservationerna 1, 2 och 3.Anf. 99 ():Fru talman! I detta utskottsbetänkande föreliggermoderata reservationer endast på två punkter: beträf-fande antalet riksdagsledamöter och närdet gäller lagrådsprövningens omfattning. Intressantär förstås att de såta vänsterbröderna s och v harhamnat i minoritet i utskottet när det gäller frågornaom valdagens förläggning och frågan omden gemensamma valdagen. Däremot lyser den ge-mensamma vänsterlinjen med sin frånvaro beträffan-de exempelvis republikkravet, som tydligt framgickav de två tidigare anförandena.Jag ska koncentrera mig och huvudsakligen uppe-hålla mig vid frågan om gemensam valdag till riksdagoch kommuner eftersom den förefaller intressantastoch viktigast på kort eller medellång sikt.Det s.k. kommunala sambandet infördes efter enkompromiss 1967 ochtillämpades . Det vällovligasyftet var att öka intresset för demokratin och politi-ken. De statliga besluten ansågs vara helt avgörandeför politikens utformning. Genom att valen till kom-munerna ägde rum kunde väljarna förmåsatt intressera sig också för de kommunala frågorna,åtminstone så mycket att de också röstade i kommu-nalvalen när de nu ändå skulle gå till vallokalen ochrösta i riksdagsvalet. Ungefär sådan var motiveringen.Men har åtskilligt förändrats. Redan år1977 ansåg majoriteten i den kommunaldemokratiskakommissionen att de kommunala frågorna räckte egen valrörelse. I direktiven till grund-lagskommission angav statsrådet att han förordadeskilda valdagar för att "vitalisera demokratin och gede kommunalpolitiska frågorna betydligt större spel-rum". föreslog fyra-åriga valperioder men var oenig i frågan om skildavaldagar, och senast har före-slagit att frågan om skilda valdagar nu måste bli fö-remål för utredning.Kommunernas ställning och uppgifter har radikaltförändrats . bestämmerkommunerna i väsentliga avseenden bl.a. över skolan,, barnomsorgen, hemsjukvården, natur-och stadsmiljön, stora delar av infrastrukturen, m.m.Rent ekonomiskt tas av hela den offent-liga sektorn i anspråk av kommuner och landsting. del av befolkningen betalar ingen eller bara enbegränsad inkomstskatt till staten. Men, fru talman,de betalar desto mera i kommunal- och landstings-skatt.Det bör tilläggas att kommunerna i ärmycket starka i en internationell jämförelse. Som vivet betonas den kommunala självstyrelsen redan iregeringsformens portalparagraf.Vi kan också konstatera att bevakningen av dekommunala frågorna blivit bättre ,inte minst i lokalpressen och genom tillkomst av nyamedier. Det faktum att röstsplittringen ökar, dvs. att20 % av väljarna röstar olika i olika val som äger rumsamtidigt, visar just att den kommunala nivån tilldrarsig ett självständigt intresse som räcker till en egenvalrörelse. Som vi vet kan kommunala val ocksåförenas med folkomröstningar i speciella kommunalafrågor. Så skedde på flera håll senast.Det förefaller mig egendomligt att hävda attröstsplittringen skulle visa att kommunalvalen kanfortsätta att leva i skuggan av riksdagsvalet. Då ställerman alla begrepp på huvudet.Men, frågar utskottets vice ordförande: riksfrågorna att prägla även en valrö-relse om vi hade särskilda egna kommunala valdagarskilda från riksdagsvalen? Jovisst kommer riksfrå-gorna att finnas med också då. Men kan man verkli-gen hävda, och kan verkligen tro,att det blir en mindre dominans för riksfrågorna ivalrörelsen om vi också ska rösta i riksdagsvalet ochta ställning till regeringsfrågan och allt möjligt annatän om vi bara röstar i de kommunala valen?Möjligheterna, eller om man så vill risken, attriksfrågorna kommer att dominera måste ändå varamindre om vi inte röstar till . Attpåstå motsatsen förefaller mig rätt så egendomligt.Nu finns ett annat argument mot skilda valdagar.Det är att valdeltagandet skulle kunna riskera attsjunka. Utländska erfarenheter verkar tyda på detta.Mot detta kan man för det första säga att inte ens deutländska erfarenheterna är alldeles entydiga. Sedanär naturligtvis förhållandena inte riktigt jämförbara.Vi har som jag nämnde förut ovanligt starka kommu-ner i , starkare än i de andra länder som mantalar om i detta sammanhang.Är det ett demokratiskt egenvärde att många gåroch röstar? Det kan man hävda. Men det är inte detenda värdet, . Valdeltagandet är ettpolitiskt och demokratiskt viktigt mått. Men det stårinte nödvändigtvis över alla andra demokratiska vär-den.Om väljarna blir mer engagerade, kunnigare, merbekanta med de kommunala frågorna och med dekommunala politiska företrädarna är det också envinst för demokratin. Detta blir extra viktigt i taktmed att personvalsinslaget ökar i valen framöver.Med en deltagardemokratisk inställning, där med-borgarnas engagemang tillmäts en stor betydelse, gårdet alltså inte att hävda att valdeltagandet ensamt äravgörande. Har man utgångspunkten att det räcker attså många som möjligt av väljarna röstar vart fjärde årblir konsekvensen, rent logiskt, ytterst röstplikt. Ty-piskt nog har sådana resonemang också förekommit idebatten, även om det sedan visat sig att ingen egent-ligen står för dem.Ytterligare ett argument anser sig reservanterna hafunnit i en nyligen publicerad debattbok i skriftserie. Där visar en undersökningatt endast en mindre del av befolkningen tycker attskilda valdagar är viktigt ur demokratisynpunkt. Jagtror att alla inser att svaren på sådana frågor berormycket på i vilket sammanhang och hur frågan ställs.Författaren till skriften framhåller just detta - demo-kratiopinioner uppstår när de efterfrågas och resulta-ten blir därför svajiga. De måste i varje fall tas cumgrano salis - med en nypa salt. En sådan opinionsun-dersökning kan inte vara ett tungt argument i en för-fattningspolitisk debatt. Det är för övrigt, GöranMagnusson, en debattbok och ingen forskarrapportdet handlar om. kommersammanlagt att ge ut 30 debattböcker och 13 forskar-volymer.Sammanfattningsvis kan jag inte finna annat än attargumenten för ett bibehållande av den gemensammavaldagen är ganska svaga, om än icke helt obefintliga.Under alla omständigheter borde då frågan utredas avden tillsatta parlamentariska kommittén,vilket är vad majoriteten i utskottet önskar. Eftersommotargumentens styrka inte övertygar måste manfråga sig om den verkliga orsaken till motståndet tillskilda valdagar möjligen kan vara en annan, t.ex. enmisstro mot den egna förmågan att mobilisera sinaväljare oftare än vart fjärde år.Fru talman! Även beträffande mom. 6 har s och vreserverat sig.I den riksdagsutredning som blev klar ochsom bl.a. ledde till omläggningen av budgetåret dis-kuterades frågan om valdagens förläggning. Samtligapartier som ingick i , utom Soci-aldemokraterna, förordade där att budgetårsreformenskulle kombineras med att valdagen flyttades. Argu-menten är att övergången till kalenderårsbudget ochinförandet av den nya budgetprocessen i riksdagengör att valrörelsen delvis sammanfaller med det av-slutande budgetarbetet. Vid ett regeringsskifte komp-liceras förstås budgetarbetet ytterligare.I detta betänkande vill jag påpeka att majoritetensskrivning är mycket öppen. Det står bara att fråganom valdagens förläggning till annan tidpunkt äntredje söndagen bör bli föremål för utred-ning, när det nu finns en utredning på gång, och över-vägas där. Det tycker jag att vi alla borde kunna enasom.Fru talman! Låt mig slutligen kort beröra den mo-derata reservationen nr 9, om antalet riksdagsleda-möter. I årets moderata partimotion, En modernareförfattning, som alltså inte behandlas , föreslår viatt riksdagsledamöternas antal ska minskas till 249,dvs. Någon kanske tycker att siffran ärgodtycklig och att man kan sänka med ett annat ochännu högre tal, t.ex. det som förekommer i en motion.Exakt hur många riksdagsledamöter vi ska ha tyckerjag får vara en öppen fråga. Jag är dock övertygad omatt en riksdag med färre ledamöter än den nuvarandeskulle kunna fungera bättre på åtskilliga sätt. Sverigeär ju ett ganska litet land. Om ledamöterna vore färreskulle de kanske utvecklas till mer av generalister,utskotten skulle kunna vara mindre osv. Det finnsäven andra praktiska fördelar, som väl inte är avgö-rande men som ändå bör nämnas. Därtill kommerförstås den besparing detta skulle innebära.I varje fall måste man slå fast att det nuvarandeantalet ledamöter är godtyckligt. Det gick till så attantalet ledamöter i första kammaren lades ihop medantalet ledamöter i andra kammaren, varefter siffranman då kom fram till minskades med antalet avgåen-de ledamöter. Det tycks mig finnas åtskilliga princi-piella och filosofiska invändningar mot ett sådanttillvägagångssätt när man fastställer antalet ledamöteri riksdag. Antalet man kom fram till var 350.I dag är antalet som bekant 349, vilket ju är något,men inte mycket, bättre.Fru talman! Beträffande momenten 6 och 7 yrkarjag bifall till utskottets förslag. Beträffande mom. 10yrkar jag bifall till reservation nr 9.Anf. 100 () re-plik:Fru talman! Det finns många intressanta aspekterpå detta som kan diskuteras, men jag har ju mer be-gränsad tid till mitt förfogande.Jag vill fråga om några sa-ker. Åtföljs inte kravet på utredning från Moderatasamlingspartiet av någon uppfattning om att manfaktiskt ska skilja valdagarna åt, utan är det ett öppetutredningsmandat som partiet här står för?En annan fråga som man kan diskutera gäller detkommunala sambandet. Jag vill bara erinra om, ochfråga, vilka synpunkter har på det kommu-nala samband som faktiskt förelåg före författnings-förändringarna och enkammarriksdagen 1970. Detfanns nämligen också då ett kommunalt samband.Om högt valdeltagande har ett egenvärde så inne-bär väl den maximen eller det axiomet att det är över-ordnat nästan alla andra väsentliga frågor. Men Mo-derata samlingspartiet anser uppenbarligen att ävenett lägre valdeltagande på någon nivå är acceptabelt -bara det finns ett större engagemang i kommunalafrågor. Jag vill faktiskt sätta i fråga om det verkligenär en ståndpunkt som kan vinna gehör.Jag vill också med hänvisning till några tidnings-uttalanden ta upp en annan fråga. I svensk författ-ningspolitik har vi nämligen haft som princip attförsöka nå konsensus, eller samförstånd, kring spel-reglerna. Håller Moderata samlingspartiet på attöverge den tanken? Uttalanden från gruppledarentyder på det. Han kallar utredningsbeslutet i riksdagenom skilda valdagar för ångervecka. Hade vi velatköra hade vi haft majoritet för att sätta socialdemo-krater och v på plats i frågan, sägs det.Är detta den nya linje som Moderata samlings-partiet och dess gruppledare kommer att följa i för-fattningspolitiska frågor i fortsättningen?Anf. 101 ()replik:Fru talman! Jag tycker att börse positivt på att utskottsmajoritetens formulering äröppen. Vi ska utreda frågan, men vi har inte nödvän-digtvis samma åsikt. Det har ju framgått här. Vi harfrån Moderata samlingspartiet en klar åsikt i fråga omatt skilda valdagar har mycket som talar för sig. Menska man utreda frågan skadar det väl inte med en vissintellektuell öppenhet, ? Det bordeväl vara något positivt och något som borde uppskatta.Det är inte vi som spräcker konsensus - det är Gö-ran och i någon mån . Därlär ju åsikterna vara något blandade. Men strävanefter konsensus är bra, och därför tycker jag att GöranMagnusson ska gå med på en utredning, där alla upp-gifter och uppfattningar får brytas mot varandra föratt se om man kan komma fram till en gemensamuppfattning. Det är faktiskt så den svenska konsen-suslinjen beträffande författningsförändringar funge-rar.Fanns det inte ett kommunalt samband 1970 och1967 när frågan togs upp? Jo då, och det finns ettkommunalt samband nu också, men det är mycketsvagare. Det var det som jag försökte framhålla i mittanförande. Kommunerna har på ett helt annat sätt änföre 1970 fått uppgifter att själva besluta om. Detta ärockså ett starkt argument för att ha skilda valdagar.Egenvärdet blir en mer filosofisk fråga, somskulle kräva en lite längre debatt. Men om man somGöran säger att en sak, t.ex. högt valdel-tagande, har ett egenvärde är inte det samma sak somatt säga att det inte finns andra värden som också skavägas in vid en sammanlagd bedömning. Jag tyckeratt det är en rimlig inställning som jag tror att mångat.ex. i , som bl.a. talar om den-na fråga, delar. Utredningens slutbetänkande kommerganska snart. Detta säger jag utifrån det man brukarkalla för en deltagandedemokratisk uppfattning, dvs.att det är viktigt att medborgarna på olika sätt tar delav och engagerar sig i det demokratiska beslutsfat-tandet.Det enda avgörande kan inte vara att många vidett visst tillfälle går och röstar, även omdet i och för sig också är önskvärt att många röstaroch helst då på oss.Anf. 102 () re-plik:Fru talman! Jag noterar att det kanske inte bara ärintellektuell öppenhet som gör att harskrivit som man har gjort tillsammans med de andra ireservationen. Det kanske är så att Moderata sam-lingspartiet inte har bestämt sig om skilda valdagar ärbra eller ej. Det handlar kanske om en nyorienteringpå den punkten.Konsensus innebär kanske något mer än att desom är i minoritet bara ansluter sig till majoritetensståndpunkt. För att konsensus ska uppnås fordras noginsatser från alla som ska delta i beslutet. Det handlarinte bara om att bestämma sig för en uppfattning ochsäga att det är de andra som bryter konsensustanken.Nils säger också att det kommu-nala sambandet är svagt. Det tycker kanske intekommunalkamrerarna eller kommunalkassörerna somvarje månad tar emot avsevärda belopp som är inkas-serade av staten eller genom lagstiftning här i riksda-gen. Där kan man väl säga att det kommunala sam-bandet är starkt. Det är ju starkt på många punktereftersom kommunerna i någon mening kan sägas varautförare av en rad olika verksamheter inom vård,skola och omsorg. Där finns det ett starkt kommunaltsamband.Det går inte att spela ned den här undersökningenom det svaga intresset från svenska folkets sida förskilda valdagar genom att påstå att den är ett debatt-inlägg. Det är faktiskt en forskningsrapport där manhar frågat folk enligt de gängse regler som finns. Vihar väl alla då och då förfallit till att säga att det baraär en opinionsundersökning, att frågan är felställdeller att de som svarade inte har begripit vad de sva-rade på och därmed behöver man inte bry sig om det.Jag tror att man ska se på dessa frågor med lite störreallvar än det som nu visar kringden här undersökningen.Är det så att man är beredd att köra över? Detfinns bara en ångervecka för Socialdemokraterna,annars går tåget i frågan om skilda valdagar.Anf. 103 ()replik:Fru talman! Syftet med Göteborgsundersökningensom redovisas i den här debattskriften - den klassifi-ceras så, - är från författarnas sidabl.a. att problematisera frågan om hur man ska se påopinionsundersökningar. Som jag antydde i mittförsta anförande skriver författarna bl.a. att demokra-tiopinioner ofta uppstår när de som ska svara blirtillfrågade. Det är ett intressant resonemang som försom detta. Jag tycker inte att det kan vara ett tillräck-ligt starkt argument i en sådan här författningspolitiskdebatt att peka på en viss opinionsundersökning.Visst finns det ett kommunalt samband. Vi harkanske lite olika åsikter om hur starkt detta ska vara.Jag har försökt att framhålla att det är betydligt sva-gare nu än när den gemensamma valdagen infördes,. Det är mycket svagare. Man kaninte bara se kommunerna som utförare, som GöranMagnusson faktiskt antyder, utan kommunerna har jufått ett större beslutsfattande på många områden se-dan 1970, och det har vi faktiskt varit eniga om.Det framgår av partimotioner vad Moderaternaanser som skilda valdagar. Vi menar att det vore enfördel med skilda valdagar. Men det innebär inte attvi har tagit ställning i alla detaljfrågor, t.ex. om allakommunala val ska ske . Där finns det liteolika åsikter. Det finns en hel del att diskutera här.Men jag tycker att den öppenhet som också markerasi utskottets skrivningar borde uppfattas som någotpositivt av . Vi strävar efter att fåmed Socialdemokraterna på en utredning i de härfrågorna. Där kan vi diskutera dessa mycket intres-santa och viktiga demokratiska frågor vidare. Men enförutsättning är ju förstås att Socialdemokraternaockså visar lite öppenhet och i alla fall vill vara medom en utredning.Anf. 104 ():Fru talman! ställde många intres-santa frågor i sitt anförande. Bl.a. undrade han omman kunde betrakta monarkin som demokratisk, ellerhan påstod rättare sagt att den inte var det. Jag skullegärna vilja ställa en fråga till honom om han anser atten företeelse som har ett brett folkligt stöd möjligtviskan räknas in i begreppet demokratiskt acceptabel. Vivet ju att den svenska monarkin åtnjuter ett stortfolkligt stöd. Vi kan i alla fall konstatera att den tole-reras av demokratin. Man kan också säga att densvenska monarkin i alla fall är långt mycket bättre änproletariatets diktatur.Fru talman! Den katolske patern ErwinBischofberger brukar fastslå tre karakteristika pådemokratin: människovärdesprincipen, majoritets-principen och hänsynen till minoriteter. Om man villuttrycka demokratin kortfattat är det en bra beskriv-ning.Den danske statsrättsprofessorn konsta-terar i sin klassiker Varför demokrati? att den demo-kratiska mentaliteten är avgörande för en fungerandedemokrati. Jag tror att det är en klassiker som manborde läsa om nu ett femtiotal år efter det att den komut första gången. När han beskriver demokratins inrestruktur sätter han överst "att den demokratiska men-taliteten innebär respekt för människans moraliskapersonlighet. "Och han konstaterar att det är en inställning somhar sin rot i kristna och humanistiska värden. Hansschema för jämförelse mellan demokrati och själv-härskardöme är intressant att reflektera kring. Jagciterar honom i detta avseende:"1. Respekt för människan kontra förakt för männi-skan, varav följer2. Erkännande av individens autonomi kontra häv-dande av auktoriteten, varav följer3. Önskan om samtycke kontra önskan om herraväl-de, vilket i sin tur yttrar sig i idéerna oma. diskussion, andlig frihet kontra diktat och andligttvång,b. rättens herravälde, speciellt personlig säkerhetkontra godtycke och personlig otrygghet,c. fred kontra användandet av våld. "I debatten om styrelseskick och demokrati har vien tendens att fastna i olika strukturresonemang, ilagtekniska lösningar. I demokratidebatten tenderar viatt bli ett slags motsvarighet till finansdebattens räk-nenissar. Jag tror att det är viktigt att vi stannar uppnu och då och reflekterar över vad som är syftet meddemokratin. Det kan vi göra här och när vi disku-terar olika strukturella frågor. Det förutsätter en öp-penhet hos oss och en förmåga till ny- och omtänkan-de. Och på den punkten har vi förstås alla våra brister.Fru talman! har definierat det demokra-tiska systemet på följande sätt: "Idealtypen är denstatsform i vilken de politiska funktionerna medmaximal intensitet, effektivitet och extensitet utövasav folket på parlamentarisk nivå. "Med intensitet avses omfånget av den personkretssom får tillstånd att delta i omröstningar och val. Dethandlar alltså om rösträtten och dess verkningar.Effektiviteten handlar om den verkningsgrad varmedfolket förmår göra sina synpunkter gällande. Det ärett intressant kriterium just när vi diskuterar dettamed skilda valdagar. I den mån folket verkar genomsina representanter beror effektiviteten på styrkan avden kontroll som folket kan utöva över sina repre-sentanter. Det handlar om valperiodernas längd ochvalsystemens övriga konstruktion. Extensitetenhandlar om omfattningen vari det folkliga inflytandetoch kontrollen består, dvs. graden av verklig styrelse.Fru talman! När behandladefrågan om att förändra budgetprocessen, bl.a. genomatt budgeten anpassas till kalenderår, kom frågan uppom att flytta riksdagsvalet för att underlättaför både regering och riksdag. I den utredningen, somjag för övrigt var ledamot av, förordade samtligapartier utom Socialdemokraterna ett vårval. Det blevinget av det i det läget på grund av den konsen-susprincip som har diskuterats här tidigare.Nu har vi vunnit erfarenheter av hur det nuvaran-de systemet fungerar efter det första riksdagsvaletmed det nya budgetsystemet. Jag tror att man behövervisa stor öppenhet inför olika synpunkter på valda-gens förläggning i tiden. En utredning som kan belysaalla dessa olika aspekter behövs.Jag vill betona att vi för vår del i denna fråga intehar några låsta positioner, men vi tror att det behövsen djupare analys av dessa frågeställningar. och dess referensgrupp för utvärde-ring av budgetprocessen bör givetvis titta på dessafrågeställningar.