prot · GM0943 · 1999-01-21 00:00:00 — Frågorna studsarförbi, och det finns inte någon ordentlig diskussion.Vad vill egentligen regeringen när det gällerstrukturfonderna och regionalpolitiken? Är det sant,som det sägs i korridorerna i , att den social-demokratiska regeringen säljer ut de områden i södraoch som i dagens läge har regional-politiskt stöd från strukturfonderna och bara satsar påNorrland och ? Är det sant att maninte vill ha en avtrappningsperiod för 5b-området , som alla andra begär i förhandlingarna, utanpå när det gäller den svenska delen? För dessaområden rör det sig ju om hundratals miljoner somman tappar.Det är alltså ytterligare ett område där vi inte haren ansvarsfull ledning i Europapolitiken. Det är synd,eftersom EU är ett storskaligt politiskt projekt somkan göra stor nytta för , världen och faktisktockså och många av de svenska regionerna.Ett nytt ledarskap, en strategi för hur vi skall an-vända ordförandeskapet, en genomgång av vad vi harsjabblat till och hur vi kan förbättradet samt en offensiv förhandlingstaktik när det gälleratt tillvarata möjligheterna i nästa långtidsbudget voreen nåd att stilla bedja om.Tack!Anf. 328 () replik:Fru talman! Jag blev lite förvånad över den tonsom hade i sitt anförande. Den kan väl ur-säktas med att hon är ny i och inte har följthur har hanterat EU-frågorna tidigare.Ordförandeskapet förbereds. De motioner somfinns skall behandlas i utrikesutskottet under våren.Sedan skall de debatteras, och man skall ta ställningtill dem här i kammaren. Så detta får vi snart anled-ning att återkomma till.Lena Ek säger att är dåligt förberett, attdet är mycket folk som skall engageras osv. Samtidigtläser man i tidningen att får kritik för att vihar för mycket folk på representation i . mer folk än vad har.Med vetskap om hur vi svenskar fungerar tror jagatt vi kommer att förbereda oss mer än väl inför vårtordförandeskap, så det tror jag kommer att fungera.Slutligen vill jag ta upp Agenda 2000. Det är vik-tigt, eftersom det är de frågor som vi nu har att be-handla. Det gäller reformering av jordbrukspolitiken,strukturfonderna osv. Inom för vi en inten-siv diskussion om detta. Jag måste få säga det här, frutalman. Jag avstår från mina andra repliker, men jagtycker att det är viktigt att få framföra detta.Vi har i bildat en särskild bered-ningsgrupp som följer regeringens förhandlingsarbe-te. Vi kommer också att inom ramen för EU-nämndenha en offentlig utfrågning . Då skall vipunkt för punkt gå igenom vad dessa förhandlingarhandlar om. Det är ett sätt för oss att föra ut dessadiskussioner brett och att offentliggöra dem.Anf. 329 () replik:Fru talman! Det är jättebra med den här offentligautfrågningen. Det är t.o.m. ett mycket bra initiativ.Problemet är bara att förhandlingsarbetet redan hardrivits . Positionerna är därmed i stort sett satta.Sedan gäller det hur vi förbereder dem som skallleda ordförandeskapsarbetet. Jag instämmer i att vihar haft mycket folk i . Men det handlar juinte om hur många de är. Det handlar ju om vad degör i . Dessutom skall en stor del av förbere-delsearbetet göras av det folk som vi har på hemma-plan i våra departement. Den stora utbildningsinsatssom nu trevande är på väg att komma i gång ligger defacto än den stora utbildningsinsats somFinland drog i gång. Jag tycker att det är synd.Anf. 330 ():Fru talman! "Var jag riktigt arbetsam och flitigskulle det nog gå framåt". Och arbetsam och flitig varWilhelmina , första kvinnliga chef fören järnvägsrestaurang. föddes för 150 årsedan och startade järnvägsrestaurangen i , endast . Hon är ett lysande exem-pel på en driftig och initiativrik entreprenör. Att in-ternationella kontakter var viktiga och att de skulleleda utvecklingen framåt för företagförstod hon tidigt, och hon förkovrade sig i språk ochreste utomlands för att få nya idéer och knyta kon-takter.Ytterst handlar det om konkurrenskraft, och redanWilhelmina förstod att det behövdes för att henneshotellverksamhet skulle nå framgång. Detsammagäller naturligtvis också , både för företag ochländer.Dagens samhälle är internationellt. Viföljer världshändelserna både via televisionen ochInternet, och våra företag blir mer och mer beroendeav den internationella marknaden.Tyvärr riskerar våra svenska företags konkurrens-kraft att försvagas, framför allt de små och medelsto-ras. För sedan gick 11 av de 15unionsmedlemmarna vidare med den monetära unio-nen. sade i gårdagens partiledardebattatt vi får vara med om vi vill. Vi får inte bara varamed; vi bör vara med, eftersom vi redan när vi skrevunder antog den utvecklingen avsamarbetet. Men den svenska socialdemokratin ochregeringen har som så ofta tidigare valt linjen att manskall vänta och se. Vårt land skall i stället för att få ettord med i laget när viktiga beslut om vår framtidfattas åter stå vid sidan av.Vi är beroende av besluten även om vi inte är medi valutasamarbetet. Åter står vi alltså utanför ochdetta i ett läge då världsekonomin verkligen svajar.Under de senaste veckorna, när ekonomis-ka problem har satt hela världen i gungning, har eu-ron trots allt stått stark. Och den argentinske presi-denten har lagt fram ett förslag om en ge-mensam valuta för som är Sydamerikasmotsvarighet till Europaunionen, om än i enklareform.Att man skall vänta och se har varit rege-ringens inställning till hela samarbetet. är intemed i det konstruktiva och mycket viktiga arbete sombehövs för utvecklingen av den europeiska unionen.EU kommer säkerligen att handla mycketmera om politik än om ekonomi, och då måste viredan nu finnas med och påverka i en riktning somleder unionen och vårt land framåt med utvecklings-möjligheter för både medborgare och företag. I går-dagens debatt sade statsministern att skallvara mer aktivt i EU-samarbetet och attEMU-diskussioner skall genomföras. Det är gott så.Låt oss hoppas att så också blir fallet och att det intestannar vid tomma löften. Regeringens samar-betspartner har ju som bekant inte samma inställningtill unionssamarbetet utan strider för att vi skall lämnaunionen.Wilhelminas ligger i södra delen avNorrland. Det är ett som blöder ochdär utflyttningen är stor. Vår basindustri, med storfö-retag som bl.a. , och , spelaren stor och viktig roll för regionen. , som harmerparten av sin försäljning utanför , kanmycket väl bli nästa företag som ingår i en fusioneller köps upp av ett konkurrerande företag i utlandet,så att det blir flytt av huvudkontor och andra essenti-ella delar. Vad händer då med vår region? För Sand-vik gäller precis som för övriga svenska företag attlikvärdiga konkurrensvillkor i förhållande till deeuropeiska konkurrenterna är livsavgörande.Euron innebär också att priserna kan sänkas påmånga områden, vilket kanske inte blir fallet i Sveri-ge om vi står utanför. En gemensam valuta ökar möj-ligheterna till prisjämförelser, och då kan prisernapressas. på tapettillverkaren iGävle säger: Vi har inga planer på att sänka prisernapå hemmamarknaden just , men på våra export-marknader hänger vi med i de pristrender som gäller.Högre priser för oss svenskar med andra ord.För att ytterligare utveckla den inre marknadenmed fri rörlighet för människor, varor, tjänster ochkapital och därmed skapa bättre möjligheter för före-tagsamheten, behövs en gemensam valuta. För vårasvenska företag gäller att de får samma konkur-rensmöjligheter som sina övriga kolleger i ,annars kan det hota jobben inte bara i Storvikmed omnejd utan i hela landet. Det behövs bättrekonkurrensmöjligheter för företagen för att klarajobben och för välfärden.I dag finns inte järnvägsrestaurangkvar, men några kvinnor med samma engagemangsom försöker blåsa nytt liv i stations-byggnaden. De har samma intentioner som Wilhel-mina, nämligen att möta konkurrensen med kunskapoch kompetens. Företaget som de kommer att drivakommer i första hand att inrikta sig på hemmamark-naden, men berörs ändå av valutaunionen. De kom-mer inte som de stora företagen, t.ex. , att isamma utsträckning kunna offerera och utföra konto-betalningar i euro, vilket kan bli viktigt eftersomdelar av företagsidén handlar om turism. Som allaföretag måste de naturligtvis anpassa sig efter kun-dernas krav. Och turistströmmen från länderna inomunionen är betydligt större än från t.ex. . Euronär redan en världsvaluta precis som dollar.Fru talman! Att vänta och se är allvarligt inteminst för våra små och medelstora företag. Det ärallvarligt för jobben och därmed för den fortsattavälfärden i . Mycket talar för att det är ismåföretagen som de nya arbetstillfällena kommer attskapas, och de måste ges samma konkurrensmöjlig-heter som sina konkurrenter i övriga EU-länder, somredan före EMU-starten hade bättre förutsättningarjämfört med de svenska. Regeringen måste setill att vi ansluter oss till EMU, som därmed kommeratt ge oss en starkare ställning som ordförandeland år2001. I ett där företagsamheten bland exem-pelvis kvinnor är mycket lägre än i övriga unionslän-der är det inte minst viktigt, för att också öka jäm-ställdheten, att se till att konkurrensmöjligheterna förvåra företag ökar och inte minskar.Utbildning och kulturAnf. 331 (m):Fru talman! Vi moderater driver kravet på ettsjälvständigt utvärderingsinstitut på utbildningsområ-det, ett skolornas riksrevisionsverk.Vi har inte kommit dit , men natio-nella utbildningsinspektörer är ett steg framåt. Denförsta rapporten från dem presenterades förra veckan.Tack vare Internet har det gått att ta del av rap-porten. Men det borde vara en självklarhet att enrapport av det här slaget anhängiggörs iriksdagen. Vi moderater har begärt en redovisning iutbildningsutskottet. Men det borde ha varit rutin attSkolverket sett till att vi får ta del av bedömningarna.En av statens uppgifter är ju att utvärdera de natio-nella målen och att utöva tillsyn över skolväsendet.Under 1998 är det tre områden som har granskats.Ett plus i kanten vill jag ge för att inspektörerna intebara är "skolrävar" utan att man har gått utanför detraditionella institutionerna för att bredda kompeten-sen. Skolor i ett femtontal kommuner har besökts, ochmitt intryck är att underlaget är mycket väl berett.Enligt direktiven har rektorer och skolans led-ningsfunktion studerats, liksom insatser för elevernasbehov av särskilt stöd samt elevernas läs- och skriv-utveckling i alla ämnen.Det är den första rapporten om rektor och skolansledningsfunktion som är mest alarmerande och somdet har skrivits om i medierna. Det styrsystem somvar nytt 1991 inklusive de nya läroplanerna som komlite senare har inte implementerats. I rapporten skrivsatt kommuner och skolor "tagit till sig alla de nyaorden", men "ännu inte gett orden någon egentligsubstans".I rapporten heter det att man måste "börja om frånbörjan" när det gäller reformerna bör-jan.Om vi inte lyckats få skolledare och lä-rare bekanta med lagstadgade styrdokument somskolplan och arbetsplan ,vilket inspektörerna hävdar -då fungerar inte styrsystemet. Lägger man till att detär få skolor där det drivs ett medvetet arbete för attåstadkomma reflexion och diskussion om hur målskall uppnås är det naturligtvis nödvändigt att agerakraftfullt och . Skolminister hållning duger inte.Helt uppenbart är att en nyckel till problemenslösning handlar om skolans ledning. Här är rappor-tens beskrivning inte vacker, med undantag för konstaterar att de flesta rektorer arbetar mycket.Det är definitivt inte lättja som gör att skolan gått istå.Det mest allvarliga i bilden av vad som sker påskolorna är att skolorna inte har någon pedagogiskledning. Rektorer ägnar dagarna åt administration ochkommunala möten, men hinner inte med att ledapersonal och utveckla undervisning och övrig verk-samhet. Det beror, säger man, på brister och krav fråncentrala och kommunala förvaltningar men också påatt många rektorer tycks ha svårt att delegera och dranytta av de administrativa resurser som faktiskt finns.Rektorer som rekryterats från förskolan och andrahåll, och inte från skolan, har svårigheter därför att desaknar kunskaper om skolan och de har svårt att fålegitimitet i den kultur som råder.Bristen på personalledning är genomgående i helaskolorganisationen. Kommuner tar inte sitt ansvargentemot rektorer, rektor brister gentemot skolansanställda och lärarna brister i ledning av elevernasarbete. Det är katten på råttan fast i fel ordning. Såhär kan det inte få fortsätta.Få rektorer har fått någon utbildning i ledarskap,och lärarutbildningen brister också i det här avseen-det. Jag hoppas verkligen att lärarutbildningsutred-ningen som vi har tagit initiativ till här i tarsig an detta. Det går inte att klara skolans mål omman inte förstår sig på modernt ledarskap och enlärande organisation. Bristen på professionalism i dethär avseendet leder till en skola som är konflikträddoch som får svårt att klara förändringar. Vi som oftabesöker skolor vet att det ofta är så i dag.I flera av de undersökta kommunerna präglas detlokala skolsystemets organisation och beslutsvägar avoklarhet. Man vet inte vem som skall bestämma.Även en del av de statliga reglerna förefaller mindreändamålsenliga för att styra och leda utvecklingen ien målstyrd verksamhet, säger man i rapporten. Dethar talats om en revidering av skollagen från denförra regeringen men någon proposition är inte i sikte.Rapporten framhåller i den här delen att skolornamåste göras mer självständiga. Rektorer måste för attkunna ta ansvar för skolans huvuduppgifter förfogaöver bl.a. budgeten. detaljstyr kommunala för-valtningar mycket, vilket gör att skolledningen från-tas visst operativt ansvar. En nationell skolpeng därresurser ges direkt till alla skolor skulle ge en sådanmöjlighet. Ni som är emot skolpeng borde faktisktfundera över varför ni försvarar en ordning som i såhög utsträckning försvårar pedagogisk utveckling ochprofessionalitet i våra skolor.Den andra delrapporten handlar om elever medbehov av stöd. Det är bra att elever som behöversådant stöd anses prioriterade i kommu-ner och i skolor. Men den pedagogiska ledningenockså av denna undervisning måste utvecklas. Dettestas väldigt mycket men på ett okritiskt sätt ochutan nödvändig uppföljning. Där det fungerar bra harman också rektorer med ett pedagogiskt engagemangoch det är viktigt.Ett besked som rör elever med behov av stöd äratt insatsernas omfattning och kvalitet inte längre ihuvudsak är en resursfråga, utan att bristerna handlarom kompetensen kring strategier för lärande, ledning,utvärdering, arbetssätt och organisation. Det kan juvara bra eftersom vi i den här kammaren oftast pratarom pengarna i stället för hur man använder dem. Detär uppenbart att det är här problemen ligger.När det gäller svaga elever reagerar jag mycketstarkt över en aspekt i rapporten. Det är när mansäger att flertalet skolor ser eleverna som bärare avproblemet. Man reflekterar inte över att det kan varaskolan som gör fel om en elev inte lyckas, eller attmålet kan vara orealistiskt, utan man stämplar elever-na i någon mening.Nivågruppering används ofta, men som utbild-ningsinspektörerna skriver: Bristen på mål och upp-följning av tekniken gör att det är tveksamt om ni-vågruppering ger positiva resultat för eleverna.Det här oprofessionella sättet att dela upp barnengör också att vi har en risk för stämpling av elever,alternativt en sänkt ambitionsnivå för vad som skallåstadkommas. Det är mycket allvarligt.Utbildningsinspektörerna skriver inte det, menefter att jag har tagit del av rapporten är mitt bestäm-da intryck att professionaliteten i skolan måste stär-kas.I av ökade krav på kunskap och snabba för-ändringar är det ju oacceptabelt om skolan förblir viddet gamla, alternativt använder nymodigheter utanreflexion och kvalitativa bedömningar.Om detta skrivs också ganska mycket, men pågrund av tiden skall jag inte ta upp det.Den tredje delen av rapporten behandlar läs- ochskrivprocessen i undervisningen.Jag börjar med ett citat: Själva föreställningen attall undervisning skall vara språkutvecklande är inteetablerad i skolans värld, konstaterar utbildningsin-spektörerna.Det är ju hemskt. I alltför många skolor är det en-staka lärare som har kunskap om och förmåga attarbeta med läs- och skrivutveckling. De som arbetarär ofta ensamvargar, säger man, i en ganska torftigläs- och skrivmiljö.Våra skolor bedöms vara torftiga när det gällerläs- och skrivutveckling. Det är ju förfärligt. Manpåpekar att biblioteksresurserna i många fall är brist-fälliga, vilket anses vara en orsak till att det är brist pågoda och anpassade texter i arbetet.Vi politiker och alla andra får rapport efter rapportsom pekar på att många elever, inte alla, har problemmed läsning och skrivning, alternativt använder etttorftigt språk. Vi kanske inte skall vara förvånadeöver det, om det bara är enstaka lärare som bryr sigom språket och dess användning i skolan.Självklart måste alla som arbetar i skolan arbetamed elevernas förmåga att läsa, skriva och uttryckasig. Vi måste naturligtvis komma till en ordning därvi slipper rapporter om att skolorna har brist på bratexter att arbeta med.Fru talman! Det är nödvändigt att ta initiativ föratt utveckla och stärka ledarskapet och professiona-lismen i skolan. Det behövs arenor för och initiativsom stimulerar den pedagogiska debatten på allanivåer.Arbetet med uppföljning och utvärdering, inteminst i skolorna, är otillräckligt och måste stärkas.Avslutningsvis vill jag säga att den första natio-nella rapporten från utbildningsinspektörerna visar attmoderniseringen av svenskt skolväsende stått ochstampat . krävs det tydliga besked ochkonkreta initiativ också på nationell nivå gentemotskolor och kommuner. Jag tror att människor runt omi landet förväntar sig det.Om skolministern hade varit här skulle jag haställt min fråga till henne. nöjer jag mig med attsäga att frågan är ställd till socialdemokraterna: ni göra för att snabbt ta itu med de problemsom den här rapporten belyser? Vilka initiativ kan viförvänta oss för att se till att vi råder bot på de pro-blem som skolan uppenbarligen har?Anf. 332 ():Fru talman! Jag skall ägna mina åt attprata på temat Det livslånga lärandet.Först vill jag slå fast några saker som jag tror attvi är ganska överens om i . Det råder nästanpolitisk enighet om detta.Det första är att det finns ett vetenskapligt positivtsäkerställt samband mellan en generellt hög och jämnutbildningsnivå och välfärden i ett land. Jag menar dåinte enbart den materiella välfärden, utan välfärd i enbetydligt vidare mening, dvs. kopplad till begreppsom livskalitet och demokrati. Sådant som har disku-terats här i kammaren i dag.En generellt jämn och hög utbildningsnivå i ettland utjämnar också, enligt mitt sätt att se, inkomst-skillnader och påverkar sysselsättningen på ett brasätt. Det skapar också en bättre beredskap för att klaraav de ständiga förändringar och krav på omställningsom präglar ett modernt samhälle.Jag menar också att det inte råder några motsätt-ningar mellan satsningar på att höja den generellautbildningsnivån för de många och satsningar påhögre utbildning och spetskompetens. Tvärtom är de imånga avseenden varandras förutsättningar.Om vi skall lyckas med våra ambitioner inom detutbildningspolitiska området är det viktigt att vi sertill att alla får tillgång till utbildning och kompe-tensutveckling. Det får bli en ständigt pågående pro-cess, genom hela livet, dvs. det som vi kallar för detlivslånga återkommande lärandet.Människor skall under sitt liv och sitt lärande fåpositiv förstärkning så att man känner lus-ten och nyfikenheten att lära mer. Det måste finnasekonomiska och praktiska förutsättningar för indivi-den att gå igenom olika typer av utbildningar.När börjar då det livslånga lärande som har blivitett begrepp?Det börjar i formell mening när barnet börjar för-skolan. Därför har vi fått en läroplan för förskolansom lyfter fram det pedagogiska innehållet. Men vihar också hinder. Några av dem vill jag ta upp här idag.Ett av dem är att det är så uppenbart att barnen tillarbetslösa och föräldralediga föräldrar utestängs frånförskolan i cirka hälften av landets kommuner. Totaltrör det sig, enligt , om 40 000barn. De flesta av de barnen är barn till arbetslösa.Vilka grupper är det då som drabbas av arbetslös-het?I första hand är det invandrare och flyktingar. Därär arbetslösheten extremt hög. Det är också kortutbil-dade med mycket liten studietradition och det är ung-domar.Man kan med fog anta att de här barnen i sin kog-nitiva, sociala och emotionella utveckling verkligenhar behov av det stöd som förskolan kan ge, inteminst för att kunna utveckla ett väl fungerande ochnyanserat språk. Ett språk som inte är torftigt. Detsom både och jag oroar oss för.Man bör också beakta att många av flyktingbar-nen och deras föräldrar har traumatiska upplevelserbakom sig. Det kan vara krig, flykt och väntan påuppehållstillstånd.I det här fallet är det inte barnets behov av stödoch stimulans som avgör om barnet skall få börjaförskolan eller inte, utan det är i många kommunerkopplat till föräldrarnas arbete eller studier.Det här är på något sätt en feltanke, tycker jag. Vihar goda intentioner med förskolan. Vi vill väldigtmycket, och låter vi ett sådant här hinderfinnas kvar.Hur mycket skulle det här kosta? Har vi råd meddet? Jag menar att vi alltid har råd att se till vårabarns bästa.Jag har skickat en fråga till och bett dem räkna på vad den totalakostnaden för samhället skulle bli om alla som vill habarnomsorg skulle få det, och det inte enbart skullevara förbehållet dem som har förvärvsarbete ellerstuderar. Man hamnar någonstans mellan 270 miljo-ner och , beroende på hurman räknar på effekterna.Eftersom antalet förskolebarn minskar - mellan1996 och 1999 minskade de - och efter-som barnafödandet just nu är extremt lågt, innebäralla barns rätt till en förskoleplats inte nöd-vändigtvis att vi behöver bygga ut den kommunalabarnomsorgen. Däremot kan befintlig personal inombarnomsorgen få behålla sina jobb.Om barnomsorgen skulle bli tillgänglig även förarbetslösa och föräldralediga föräldrar kan ocksåarbetsmarknadens funktionssätt påverkas positivt medföljd att samhällsekonomin också kan förbättras.Jag skulle vilja säga en sak om föräldraledigheten.Detta får väldigt konstiga konsekvenser. Det är trå-kigt att behöva säga det, men så är det.Jag känner i min hemkommun till en liten pojkesom heter . pappa och mamma harseparerat och har gemensam vårdnad om honom. Detinnebär att ena veckan är hos mamman ochandra veckan hos pappan. Detta har fungerat alldelesutmärkt för den här familjen, men har Antonsmamma fött ett litet syskon. får vara i sinförskolegrupp bara , och det är intebra vare sig för eller för hans mamma.Regeringen hade som vallöfte att man skulle infö-ra maxtaxa inom barnomsorgen. Jag ser egentligenmycket positivt på det. Jag diskuterar nu detta medutbildningspolitikerns ögon. Jag tycker att detta är ettförsta steg mot en avgiftsfri förskola. Att förskolanskall vara avgiftsfri borde vara en logisk följd avsynen på förskolan som en del i det livslånga konti-nuerliga lärandet. Vi tycker ju att all annan utbildningskall vara avgiftsfri.En betydelsefull förutsättning för det livslånga lä-randet är att man känner att bildning och nyfikenhetär något i sig självt, att kunskap är ett medel för attfrigöra sig från det strukturella förtrycket, för att sesamhället som helhet och sin egen skaparkraft. Ut-bildning är en väg till mognad och frigörelse fråninvanda föreställningar.Men tyvärr förbyts den naturliga lusten att läraunder skolgången för många elever i olust. Detta ärväldokumenterat i många utvärderingar. Skolarbetetupplevs som tråkigt, stressigt och passiviserande.Eleverna upplever sig som otilläckliga och får ideli-gen bevis på sina misslyckanden. De upplever skolar-betet varken som meningsfullt, stimulerande ellerframgångsrikt.Det är min fasta övertygelse att en av de absolutstörsta bovarna i detta sammanhang är de graderadebetygen. De styr skolarbetet mer än något annat ochlägger en död hand över det mesta av utvecklingsför-sök. Det behövs inga graderade betyg för att kontrol-lera att elever behärskar innehållet i de delar somutgör förutsättningar för vidare studier.