prot · GM09105 · 1999-06-02 00:00:00 — Och jag är alldeles övertygad omatt enskilda ledamöter och deras olika ambitioner harspelat roll för detta ärendes tillkomst. Det i sig ärmycket olyckligt.Vi har nämligen all anledning att ta riksdagensförstärkta roll som utvärderare av den förda penning-politiken på största allvar när den nya ordningen skallbörja utvärderas . har under fleraår agerat för en mer oberoende riksbank för att skapastor trovärdighet för penningpolitikens mål, prisstabi-litet. Det finns inget bättre sätt att garantera löntagar-na löneökningar som förstärker köpkraften, småspa-rarna att deras sparpengar behåller sitt värde ochmöjligheterna för att få fram fler investering-ar och nya jobb än att föra en konsekvent låginfla-tionspolitik. Alternativet känner vi. Det är de infla-tions- och devalveringsspiraler som plågat Sverigeunder flera decennier och som bara gynnar den somkonsumerar för lånade pengar eller den som vet attspekulera.När den nuvarande penningpolitiska målformule-ringen lades fast var det en djärvmålformulering som tvärt avsåg att bryta med densvenska inflationshistorien. Den trovärdighet somkronförsvaret hade skapat för låginfla-tionsekonomi skulle nu konsolideras. Jag tycker attdet finns anledning att påpeka att inflationsmålet inteträdde i kraft direkt utan först . Redan dåfanns alltså en insikt om att kortsiktiga effekter, i detfallet kronans försvagning, kunde komma att inverkapå KPI-måttet på ett sätt som inte borde leda till rän-teändringar från sida.Nu , med en del av facit i vår hand, bordevi först och främst berömma oss av hur framgångsriktarbetet för att skapa en låginflationsregim faktiskt harvarit. För detta förtjänar en del av be-römmet. Men EMU-processen i , som har letttill att många ekonomier har minskat sina underskottoch i stället för en inflationsbekämpande politik, harnog betytt allra mest. har dess-utom externa effekter som sjunkande råvarupriser ochden allvarliga försvagningen av ekonomierna i Asienockså kommit att underlätta arbetet för att dämpainflationsförväntningarna i hela världen. Kraften i denamerikanska marknadsekonomin, samlingkring euron och det påbörjade arbetet för att återigenavreglera och stabilisera de asiatiska ekonomierna,ger oss stor anledning att se ganska positivt på värld-sekonomins utveckling. Majoriteten bakom dagensbetänkande försöker att få oss att tro något annat.Kritiken faller i två delar. Den ena handlar om denstrikta tillämpningen av KPI-måttet och det faktumatt inflationen under delar av den utvärderade perio-den har legat under den undre gränsen av toleransin-tervallet. Riksbankschefen har vid den utfrågningsom finns vidhäftad till dagens betänkande, och vidupprepade andra tillfällen, berört detta faktum. KPIvaldes som mått därför att det är det mest folkligtförankrade. Det innebär inte att måttet inte är behäftatmed problem. harsjunkande råvarupriser och fallande bostadsräntorspelat stor roll för utvecklingen av KPI. Hade Riks-banken strikt tillämpat sin målformulering och initie-rat räntesänkningar till följd av kortsiktiga externaeffekter eller bara för att följa upp effekten av egnatidigare räntesänkningar hade allvarligtskadat den svenska ekonomin.Under den nya mer oberoende regimen som gällerfrån har därför den nya direktionen förtyd-ligat penningpolitikens uppläggning och tillämpning.Förste vice riksbankschef utvecklardetta i penning- och valutapolitiskatidskrift nr 1 . skall inte reagera påkortsiktiga händelser som inte bedöms ha någon be-tydande varaktig inverkan på inflationen eller infla-tionsprocessen. skall inte mekanisktsträva efter att återföra inflationen tilleftersträvade när en större avvikelse inträffat.Riksbankschefen har för ut-skottet vid upprepade tillfällen angivit att två mått förden underliggande inflationen kallade UND1X ochUNDINHX - jag ber om ursäkt för att förkortningar-na inte är så roliga, det är precis som i det militäramed konstiga men trots allt viktiga förkortningar -spelar en större roll för inflationsbe-dömningar när den praktiska räntepolitiken utformas.Vi vet också att det inflationsmått som utvecklatsinom EU, kallat HIKP, kan komma att bli ett alterna-tiv till dagens KPI. Det viktiga är attRiksbanken har varit helt öppen i hur dessa måttanvänds och vilka inneboende svagheter som var ochen har. För oss är det centrala att visa att vi faktisktföljer denna öppna debatt, att vi förstår den och att viinte skapar problem genom att göra onödiga marke-ringar av KPI-måttets betydelse utan att förstå vilkaföljdproblem som det skapar. har i alltväsentligt uppfyllt det mål vi har satt. Låg inflationhar etablerat sig i Sverige.Den andra delen av kritiken handlar om enskildaräntesänkningar. Utskottets majoritet har för två till-fällen och funnit anled-ning att formulera viss kritik. Riksbankschefen harsjälv kommenterat räntehöjningen som genomfördes idecember 1997 och sagt att den betraktad i efterhandvar felaktig. Utskottets kritik i övrigt menar vi mode-rater, i enlighet med mitt tidigare resonemang, hand-lar mer om att tillfredsställa politiska syften snarareän att seriöst betraktas som en kritik som Riksbankenhar anledning att hörsamma. Det allvarliga är att detbetraktas utifrån som att finansutskottet inte respekte-rar det oberoende som har erhållit , utan att man på detta sätt försöker återtamöjligheten att formulera politiskt motiverade in-struktioner.Fru talman! Jag vill yrka bifall till reservation 1.Anf. 98 ():Fru talman! Jag skall börja med att yrka bifall tillreservation 2.Riksbanken har för den granskade missat sitt inflationsmål. Med en bättre pen-ningpolitik hade det funnits fler jobb i dag.Nu har man från sida, bl.a. i ett in-lägg i , gått i svaromål. Jag uppfattaratt svaret på det stora hela består av undanflykter.Man konstaterar att man började ifråga-sätta det egna satta inflationsmålet. Man kanske inteborde ha följt KPI som inflationsmål. Det är mycketmöjligt att inflationsmålet skall ändras. Men dettahandlar om en utvärdering av en period då detta KPI-mått gällde. Det slogs fast i ett antal handlingar sombehandlades i . Det var så inflationsmålettolkades då.Det är märkligt att lyssna på är rollerna plötsligt ombytta. Här står FredrikReinfeldt och hyllar den socialdemokratiskt leddapenningpolitiken, och vi övriga i den röd-gröna majo-riteten i utskottet kritiserar.Hade moderat finans- och penningpolitik präglatdenna period, är min tydliga bedömning att det hadevarit kaos i statsfinanserna, det hade skett stora ofi-nansierade skattesänkningar, räntan hade varit myckethög, inflationen hade varit högre och arbetslöshetenhade också varit hög.Man kan grubbla lite över det upprörda tonfalletfrån , m.fl. i inläg-get i . Det är lite grann som prinses-san på ärten. majoritet för framganska mild kritik. Varför är de då så oerhört upprör-da?Jag kan inte låta bli att fundera över att Reinfeldtsäger att finansutskottet inte respekterar oberoendet.Innebörden av det s.k. oberoendet är att iprincip inte skall lyssna på de kortsiktiga, opportu-nistiska åsikterna som vi förtroendevalda politikeroch kanske allmänheten har om att sysselsättningenborde uppvärderas i penningpolitiken. Därför är manupprörd över att vi tar oss friheten - att vi är så fräcka- att uttrycka våra åsikter i denna utvärdering på ettöppet sätt - trots att kritiken är mycket mild.Det är oerhört allvarligt med den munkavle somFredrik uppenbarligen vill lägga på oss,dvs. vi skall över huvud taget inte få uttrycka kritik.Om vi uttrycker kritik skall högaktnings-fullt strunta i den. Så tolkar jag . Det vore allvarligt för demokratin om detsynsättet slog igenom.I artikeln i skriver de fyra försva-rarna av att utskottet inte klargör värdetav prisstabilitet. Jag tycker att majoriteten gör det.Det är precis vad den samlade majoriteten säger ivårpropositionen, nämligen att det är av central bety-delse för den ekonomiska politiken med låg inflation,låg ränta och sunda statsfinanser.Min och bestämda uppfattning äratt det är ännu viktigare med arbetslöshets- och sys-selsättningsmålet. Det skall vara överordnat i denekonomiska politiken - i såväl finanspolitiken sompenningpolitiken. Där är vi helt på samma sida somden socialdemokratiska partikongressen som tydligtslog fast detta hösten 1997.Man kan fundera över det här resonemanget, somman alltmer hör från både och borgerligaekonomer, att det egentligen inte finns någon sådanhär motsättning, att det aldrig kan uppstå målkon-flikter mellan inflationsbekämpning och arbetslös-hetsbekämpning. Man kan fundera över varför detöver huvud taget finns ett golv. Det är nämligen så,, att det också finns ett lägre infla-tionsmål: det skall inte falla under en viss nivå. Omdet vore så att det inte fanns någon sådan motsättningskulle man väl ha strävat efter att ha maximala pris-sänkningar som ekonomisk-politiskt mål.Tyvärr har de här nya doktrinerna, inflationsbe-kämpningens helighet, slagit igenom med ochbrak i hela den internationella politiker- och ekonom-kåren. Man kan grubbla en del över varför det harblivit på det här viset.Jag läste en mycket intressant intervju med motta-garen av ekonomipriset till minne,Amartya Sen, i aprilnumret 4 av en tidskrift som heterOrdfront magasin. Där diskuterar Amartya Sen varförman har värderat ned sysselsättningsmålet, särskilt iEuropa, och varför man t.ex. inte har ett sysselsätt-ningsmål i den nya europeiska mål-formulering vid sidan av inflationsmålet. En av deintressanta hypoteser som Amartya Sen har är att detkanske är så att de här relativt välutbyggda välfärds-systemen, som vi trots allt har skaffat oss i , pånågot sätt har gjort att alltfler politiker och ekonomerhar börjat resonera så att det inte är så farligt medarbetslöshet då det ändå finns ett skyddsnät.Nu är Amartya Sen, som sagt var, mottagare avdet här priset, och man kan undra hur jag, som är enav tre motionärer som har krävt att priset skall av-skaffas, kan hylla den senaste mottagaren. Då vill jagmed en gång slå fast att det inte handlar om det. Jaghar stor respekt för Amartya Sen - han kanske är denallra mest berättigade av alla pristagare.Det handlar om att ekonomerna har blivit någotslags prästerskap. när man hör vissa ekonomerhylla oberoende ställning och överhög-het låter det lite grann som bland en delmig närstående när de talade om Lenins teorier ompartiets ledande roll. ledande roll ärnågot slags motsvarighet till partiets ledande roll hosLenin, något slags elit, som tänker bättre än den kort-siktigt tänkande massan av människor och väljare.Man kan också komma att tänka på påvens encykli-kor, där han talar för hela mänskligheten: däruppe vet bättre. Därför måste demokratin underord-nas.Vetenskapen, eller religionen, är överordnad poli-tiken och demokratin. Det är den verkligt farligatendensen, som bl.a. uttrycks i detta att man har till-delat ekonomerna ett särskilt . I hela tankenmed att göra ekonomi till en vetenskap som är över-ordnad allt annat, även politiken, innebär det just undergräver demokratin. Det är högerns gamla1800-tals-argument, att vanliga människor är förokunniga och kan inte ta det långsiktiga ansvaret församhällsutvecklingen. Därför måste vi överlåta poli-tiken till experterna, i det här fallet till bankdirektöreri en centralbank, som skall utforma politiken meralångsiktigt.Tittar man på historien och vilka som har fåttdetta ser man att det oerhört mycket speglartidsandan. Det första gick t.ex. till ensådan som . Leta reda på Tinbergensgamla planhushållningshyllningar och fundera en delöver om han hade kunnat få nu!Sedan kan man också grubbla, som vi har gjort iden här motionen, över varför det är enbart mansper-soner som har fått priset. Inte ens , somär en oerhört framstående brittisk professor i natio-nalekonomi, fick det här . Problemet förhenne var helt enkelt att hon var kritisk mot de dårådande doktrinerna, och därför var det omöjligt attge henne priset.Det kan låta som en liten symbolfråga, en strunt-fråga, att avskaffa , men i självaverket hävdar jag att det har en djup, demokratiskinnebörd. Jag tror att det undergräver trovärdighetenför de övriga nobelprisen att man tilldelar ekonominågot slags vetenskaplig, överordnad status med hjälpav detta nobelpris.Därför anser vi, i likhet med ett antal andra fristå-ende personer, att det är dags att ge denhär signalen till : Avskaffa detta falskas.k. 99 () re-plik:Fru talman! När man lyssnar till man kunna tro att har en fyrafem sidor lång reservation till detta betänkande, därde filosofiska utläggningar vi nu har lyssnat till finnsinritade. Men så är det inte alls. ståralltså bakom utskottsskrivningarna. Mycket av detJohan här har framfört går inte att finna i detexter som majoriteten står för.Det leder till den snara frågan: Vad är egentligenVänsterpartiets ståndpunkt i synen på penningpoliti-ken? Vi vet naturligtvis att är emotsnart sagt varje reform som har kommit under 90-taletför att förbättra funktionssättet för den svenska eko-nomin. vill lämna EU, vill inte ha engemensam valuta, motsatte sig reformeringen avbudgeten och införandet av utgiftstak samt är emotden mer oberoende . På snart sagt varjepunkt har varit emot. Men så hände detmärkliga att ramlade in i majoritetenvid årsskiftet, och ställer man sig alltså bakomskrivningar som med mycket lätt hand kritiserarRiksbanken och är långt borta från det som JohanLönnroth nu har framfört.Därför undrar jag varför har skri-vit på detta betänkande. Var är alla de reservationersom går mer i linje med vad harframfört här? Och vad är egentligen Vänsterpartietsståndpunkt i synen på den svenska ?Anf. 100 () replik:Fru talman! är en del av en majo-ritet. Hade vi själva utformat det här betänkandet -det skall jag inte dölja - hade kritiken kanske varitnågot skarpare. På samma sätt tror jag att om mode-raterna själva hade fått utforma reservation nr 1 hadedet kanske varit ännu lite skarpare hyllningar av denförda penningpolitiken. Det är politikens villkor. är vi högst nöjda med det resultatsom vi har fått fram. Vi tycker att det är en berättigadoch förhållandevis mild kritik som förs fram.Om man skall dela ut ärobetygelser över vad somär orsaken till att vi nu har en låg inflation, sundastatsfinanser och låg ränta i , vill jag påstå attVänsterpartiet kan ta åt sig en ganska hygglig ochrejäl portion av den äran. Hade inte vi deltagit i denödvändiga inkomstförstärkningarna ,och hade vi inte deltagit nu efter valet , skulleden framgångsrika budgetsaneringen inte ha kunnatklaras av. Om däremot fått fortsätta påden linje som de företrädde hade statsfinanserna variti djupt kaos, och räntan hade varit väsentligt högre änden är i dag.Vi har tagit ett mycket stort ansvar för det här.Hade vi själva fått råda hade arbetslöshetsbekämp-ningen värderats. Men är det, som jagredan har sagt, viktigt med låg inflation, låg ränta ochsunda statsfinanser.Anf. 101 () re-plik:Fru talman! backar något frånde mycket osiga inledande stroferna om hur mycketRiksbanken egentligen hade misslyckats. Han nämn-de också i sitt inledningsanförande att moderaternahyllade penningpolitiken - vi hyllade tydligen alltmöjligt konstigt.Låt mig bara säga att det har rått ensamsyn mellan de stora partierna i om att viskall få ned inflationen. Där vi har skilt oss - det vetJohan - är att när ni valde skattehöjningartillsammans med Socialdemokraterna ville Modera-terna och andra borgerliga partier ha mer av utgifts-nedskärningar. Vi diskuterade inte huruvida Sverigeskulle sanera sina statsfinanser, utan vi hade baraolika sätt att välja metod.Vi har också kritik när det gäller strukturpolitikoch när det gäller finanspolitik. Det vet det har varit ett värde i att vi har varit merense kring penningpolitiken, någonting som verkarkomma till sitt slut när vi nu får nya typer av majori-teter som verkar lite obekväma med de nya uppfatt-ningarna. får trots allt ställa upp påmerparten av det har ägnat sig åt, med ettpar små justeringar.Jag förstår att vill se Riksbankenshela direktion sitta uppradad uppe på läktaren. Bero-ende på dagsformen hos skulle desedan anpassa räntepolitiken till vad sagt.Det känner vi också igen från historien. Det ärkommandoekonomin, som kopplas loss från den reala- den riktiga - ekonomiska utvecklingen och somdikteras av politiker som vill skapa vissa förutsätt-ningar för att bli populära. Det är precis det vi skallkomma bort ifrån.Vi kan med finanspolitik och strukturpolitik skapaförändringar som förbättrar för , men vi skallinte lägga oss i den dagliga räntesättningen. Modera-terna tycker att en oberoende riksbank har störretrovärdighet när det gäller att utforma den penning-politiken.Anf. 102 () replik:Fru talman! När det gäller synen på penningpoli-tiken har jag ungefär samma uppfattning som reser-vanterna riksbanksutredning, där JanBergqvist var en av företrädarna. Det tycker jag är enmycket klok, välformulerad reservation.Det handlar absolut inte om något slags komman-doekonomi, men det handlar om att man här i riksda-gen och i regeringen tillsammans måste ha ett samlatansvar för penningpolitik och finanspolitik.Fredrik säger att skillnaden mellan ossär att vi vill klara budgetsaneringen genom skattehöj-ningar medan vill klara budgetsanering-en genom utgiftsnedskärningar. Det är klart att detfinns en sådan skillnad. skall jag påpeka att viockså medverkade till ganska stora besparingar. Deträckte inte med skattehöjningarna, utan det var myck-et stora besparingar i den budgetsanering som viockså medverkade till.Det som däremot är den stora skillnaden mellanVänsterns ekonomiska politik och är attdet för er moderater handlar om retorik och luftpoli-tik. Det är jättelätt att sänka skatter. Det klarade ni närni satt vid regeringsmakten. Ni klarade däremot intedessa nedskärningar. Det är luft och luddiga formule-ringar om nedskärningar som ni sedan inte klara avatt stå för.Därför hade resultatet av fortsatt moderat rege-ringsinnehav varit att vi hade försatt i enfullständigt omöjlig situation. Den riksbank som hadekunnat parera de förödande verkningarna av moderatfinanspolitik, med det kaos i de offentliga finansernadet hade lett till, finns inte. borde egent-ligen tacka någon högre makt för att det blev en an-nan majoritet.Anf. 103 ():Fru talman! Vi har att ta ställning till ettganska sällsamt betänkande från finansutskottetsmajoritet av socialdemokrater, vänsterpartister ochmiljöpartister. Det är samma trupper som på förmid-dagen har pucklat på varandra om Europapolitikenoch då visat det svalg som dessbättre är befäst mellanen sansad och ansvarstagande socialdemokrati och enhejdlös populism hos Vänstern och Miljöpartiet.Här - i finansutskottets betänkande nr 23 - tyckerjag att populismen på ett oroväckande sätt har tagitöver i hela detta sällskap. Ansatsen är närmast ohe-mul. Vad majoriteten säger i sin märkliga kritik avriksbanksledningen är attden borde ha förutsett en annalkande finanskris iAsien . erkänner manklädsamt nog att det inte heller var några andra pro-gnosmakare som gjorde det som man nu tycker attRiksbanken borde ha gjort.Det är närmast pikant att finansutskottet självt isitt betänkandet 1995/96:FiU1 ,dvs. , skriver så här: "Den här redo-visade bedömningen av inflationen under år 1996överensstämmer väl med den bedömning som pre-senterades i i novem-ber." Tycker inte att detta är besväran-de, mot bakgrund av kritiken och tonen i majoritets-texten?En reflexion som man gör när man läser detta äratt vi i riksbanksfullmäktige, som jag numera tillhör,får inrikta vår kommande rekryteringspolitik vadgäller direktionsmedlemmar på clairvoyanta analyti-ker och siare.Det framgår klart, tycker jag, att majoriteten ocksåsöker sak mot utan att betänka vilkasignaler detta ger bl.a. till de långivare som har lånatut 1 400 miljarder till den svenska staten.Signalsystemen i penningpolitiken är något oer-hört sofistikerat. självt har tidtabeller förnär man går ut, och man är oerhört tydlig när manskall fatta penningpolitiska beslut. Här kommerplötsligt ett oannonserat betänkande som ger mycketmärkliga och kraftfulla signaler. Bilden av elefanter ien porslinsbutik känns väldigt naturlig.Det andra som är anmärkningsvärt i detta betän-kande är det formalistiska och krampaktiga fasthål-landet vid den nominella KPI-utvecklingen. Dettavisar sig för övrigt i ett mycket avslöjande protokollfrån den senaste utfrågningen av riksbankschefen somfinansutskottet höll för sedan och som är bifo-gat betänkandet. En genomläsning av det protokolletvill jag livligt rekommendera dem som vill försökaförstå bakgrunden till betänkandet. Man förflyttasnärmast till värld när man ser att vissafrågor ständigt återkommer, trots att riksbankschefentålmodigt förklarar hur trubbigt KPI är som instru-ment när man skall försöka föra en bra penningpoli-tik.Att man formellt håller fast vid KPI-målet på 2 %och betraktar varje avvikelse som ett misslyckande ärverkligen märkligt.Man ser i protokollet från utfrågningen att utfrå-garna från majoriteten tror sig ha fått korn på denverkliga boven bakom regeringens misslyckanden attuppnå sina egna sysselsättningsmål. Se där - Riks-banken som syndabock för att vallöftena inte harkunnat uppnås!Jag tycker att det i själva verket är orimligt attrikta kritik mot för att den inte har hållituppe KPI vid en ökning på . Med de medel somRiksbanken har till sitt förfogande skulle det para-doxalt nog ha krävts att räntan hade hållits högre änvad som i praktiken har skett. Jag förstod på JohanLönnroth att det var låg ränta som var förenligt medfolkflertalets intresse, om jag tolkade honom rätt.Hög ränta verkade det vara svårt att finna stöd för.Är det verkligen rimligt? Är det detta ni vill, JanBergqvist och ? Håller ni med om denanalys som gör, dvs. att det hade krävtsen högre ränta om man skulle klara att hålla uppe KPIvid . Det skulle vara intressant att få en kom-mentar från och på den punkten.Vi vet också att nu har ändrat sig ochatt den nya direktionen har lagt fast ett kompletteran-de mått vad gäller KPI-utvecklingen. Man har ocksåvänt sig till den av regeringen utsedda utredning somser över konsumentprisindex med en begäran om ennärmare precisering av ett mått på inflationen somskulle kunna ligga till grund för penningpolitiken.Därför är det märkligt att majoriteten med en sådanrigid envishet håller fast vid att inte helthar lyckats jaga sin egen svans genom att hålla uppedet formella KPI-måttet.Fru talman! Jag tycker naturligtvis att det är vik-tigt att den av förda penningpolitikenutvärderas och diskuteras. Men det gjordes ju ocksåinnan självständiga ställning bekräftadesgenom bl.a. en grundlagsändring vid årsskiftet1998/99.Men det blir något krystat att nu komma och åbe-ropa den genomförda förändringen av Riks-bankens formella ställning som motiv för att i anslut-ning till utskottets ställningstagande till årsredovis-ningen genomföra denna särskilda utvärde-ring. Den period som granskas ligger ju före denförändring som föranleder själva granskningen. Dess-utom har redan granskat för-valtning utan närmare kommentarer.Självfallet skall vi ha en årlig utvärdering av pen-ningpolitiken med den nya ordningen, och den skallvi delta i. Men det rimliga är ju att denna nyordningfår verka innan detta sker.Utskottets genomgång av utvecklingen under desenaste åren är ju helt och hållet fixerad vid KPI-måttet för inflationen. Alla avvikelser betraktas sommisslyckanden. Det är något märkligt, trots att manfrån gång på gång har framhållit att KPIär ett ofullkomligt och trubbigt mått på inflationen.När man tittar på de kompletterande index sommäter den underliggande inflationen visar det sig -som också var inne på - att de harlegat inom toleransintervallet under de tre undersöktaåren.Fru talman! Problemet med majoritetens text ibetänkandet är att den skapar osäkerhet om penning-politikens inriktning. Otydliga och svårtolkade sig-naler är förödande i allmänhet, men när det gällerpenningpolitik i ett land som med sitt storautlandsberoende och med sin stora statsskuld är dettahelt katastrofalt.Kritiken av i majoritetstexten är interimlig.