prot · GM0942 · 1999-01-20 00:00:00 — Det har nämligen drygt tusenåriga anor ivårt land, så det dör inte så lätt. Och faktiskt harmånga av våra nya landsmän med annan kulturbak-grund börjat försöka göra oss svenskar uppmärksam-ma på att vi behöver hitta tillbaka till dessa våra etis-ka rötter för att kunna möta andra med förståelse ochrespekt.Herr talman! Vad är det då som gör en politik sombygger på etik annorlunda än den som byggspå en eller annan ekonomisk teori? Ja, naturligtvis detatt den kristna etiken ger oss människor ett värde justdärför att vi är människor, oberoende av vår styrkaeller svaghet, vår kapacitet eller våra positioner. Vibehöver inte hävda vårt värde på någon annan indi-vids eller grupps bekostnad. Vi har rätt till vår vär-dighet därför att vi är de vi är. Vi må vara unga ellergamla, svaga eller starka, friska eller sjuka, så är vilika värda. Vi har alla ett unikt värde.Däremot ses människan i alla ekonomiska teoriersom någon typ av produktionsfaktor, dvs. producentoch/eller konsument, och vårt värde bestäms av vadvi kan prestera i form av arbete eller åtminstone iform av köpkraft eller till vilken nytta vi eventuelltkan vara i övrigt. Undra på att vi får ett samhälle somslår ut alltfler och där många av oss dignar underkraven!Vi kristdemokrater kommer att fortsätta vår kampför en människovärdig och människovänlig politik,byggd på den kristna etiken, vilket inte betyder att vitvingar på andra våra åsikter men att vi bär varandrasbördor. Det är den lilla människan och dennes vardagdet handlar om. Det berör oss alla. När vi inser bety-delsen av och erkänner respekten för människovärdet,då blir det angeläget att prioritera och satsa resurserpå de mest behövande i vårt samhälle - de gamla ochsjuka, de små barnen och skolan, för att nämna någraexempel. Ett bra samhälle bli ännu bättre och rättvisa-re.Anf. 147 () re-plik:Herr talman! En kort fråga. Det låter så väldigtvarmt när kristdemokrater talar om den samhällssynman har. Men jag blir litet orolig när man hela tidentalar om att det är den kristna etiken som skall gälla.Det är den vi skall bygga vårt samhälle på. sadeErling Wälivaara att man i och för sig kunde accepte-ra också andra trosinriktningar. Men är det inte så attdet för kd handlar om att den kristna etiken har ensjälvklart starkare ställning än alla andra etiska ellerreligiösa inriktningar i ? Det gör mig orolig.Jag tror inte att man kommer att få ett särskilt kon-fliktfritt samhälle om man så hårt betonar att denkristna etiken skall ha en så självklar dominans.Anf. 148 () re-plik:Herr talman! Jag sade att den kristna etiken for-muleras i den korta satsen: Allt vad du vill att männi-skorna skall göra åt dig, gör det åt dem. Det innebärinte att vi förkastar en annan religions etik. Men vipekar på att det finns en väl beprövad etik som rått idet här landet . Om kankomma med en annan etik vill jag gärna pröva denoch se om den håller samma värde.Anf. 149 () re-plik:Herr talman! Det är kanske fel att tala om flera tu-sen år. kristnades ungefär år 800.Jag har alltså ingen självklar annan etik, eftersomjag själv är . Men jag är rädd för att slå fast attdet självklart bara är den kristna etiken som skallgälla. Den s.k. gyllene regeln, som ju alla kan ställaupp på, finns såvitt jag vet i många andra religionerockså.Anf. 150 () re-plik:Herr talman! Det var därför jag sade att jag inteförkastar några andra religioner heller. Låt oss i allafall våga inse att det är problem och bekymmer isamhället. Låt oss då bygga på den värdegrund somhar rått i det här landet, nämligen den kristna etiken.Men kommer med en annan etiksom är lika hållbar vill jag stötta den.Anf. 151 () replik:Herr talman! Jag blir också starkt orolig när vi ta-lar om att den enda och bästa etiken är den kristnaetiken. Vi har olika etikvärden att bygga på. Denkristna är inte grunden historiskt sett, utan den om-fattar en oerhört stor mångfald. För mig är solidaritet,jämlikhet och jämställdhet en värdegrund. Det tyckerjag är viktigt. Det är också ett värde att man skallkunna göra rätt för sig, självklart. Däremot respekte-rar jag att människor har olika religioner. Därför ärdet viktigt att vi i skolan lär barnen grunder av olikareligioner. Sedan väljer man var man själv vill hörahemma. Självklart handlar det i ett demokratiskt sam-hälle också om fördelning. För mig är det en viktigetik.Erling Wälivaara säger att vi skall satsa på de ut-satta grupperna. Jag håller fullständigt med om det.Den etiken ställer jag också upp på. Det handlar omsolidaritet. Därför har vi satsat extra pengar på kom-munerna för just de utsatta grupperna, funktionshind-rade, äldre och sjuka. Men där vill inte kd ställa upp.Hur kommer det sig?Anf. 152 () re-plik:Herr talman! Nej, , vi vill inteställa upp på ert förslag därför att vi föreslår 1,8 mil-jarder mer än regeringen till kommunerna. Det ärdärför vi inte vill ställa upp på ert förslag.Solidaritet är väldigt bra. Jag förkastar inte den.Men när vi inte kan definiera någon annan etik i dagmåste vi ta den som vi levt efter och där vi sett attsamhället fungerat i samförstånd och i respekt förvarandra.Anf. 153 () replik:Herr talman! Ett samhälle med respekt för varand-ra tror jag att vi alla kan ställa upp på men inte att viförsöker föra över den kristna tron på andra männi-skor. Vi har sett tillräckligt mycket av förtryck i värl-den när religionen trycker ned andra människor. Låtoss i skolan, där ni kämpat för att få med den kristnaetiska grunden, stå för att vi har olika religioner i vårtsamhälle och att barnen skall lära sig respektera attdet finns olika religioner. Att vi står för solidaritet,jämlikhet, jämställdhet och att vi skall bete oss schystoch värdigt mot varandra kan vi däremot alla ställaupp på.Anf. 154 () re-plik:Herr talman! Jag vet inte om lyss-nade illa på mig. I slutändan av mitt anförande sadejag så här om vår politik: "byggd på den kristna eti-ken, vilket inte betyder att vi tvingar på andra våraåsikter men att vi bär varandras bördor". Det är intefråga om att trycka ned. Det har gjorts mycket fel ikristendomens namn, och jag tar på det bestämdasteavstånd ifrån allt sådant. Det har skett i kristendo-mens och andra religioners namn. I alla fall tror jagatt den här etiken är värd att bygga vidare på.Anf. 155 HANS ():Herr talman! Med tanke på några moderata anfö-randen tidigare här vill jag inledningsvis säga att jaghar några förhållningssätt i politiken som för mig ärväldigt viktiga. Det är att respektera andra männi-skors åsikter och andra människors politiska ambitio-ner. Den politiska debatten skall vidare vara frejdig,men man skall hålla sig till korrekta uppgifter. Dettaär tydligen inte någonting som gäller för moderaternaPer och Bo Lundgren.Herr talman! är ett av de bästa länder attleva i, om vi ser till helheten. Låt mig börja med attslå fast detta. Det betyder för den skull inte att allt ärbra. Det finns många brister i samhället, men dessabrister skall vi föra ett seriöst samtal och en seriösdebatt om.Jag vill i mitt anförande anlägga två fokus på väl-färdsfrågorna: Hur ser situationen ut i samhället förutsatta människor? Och vad kan vi göra för att påver-ka utvecklingen i positiv riktning?I betänkande På margi-nalen ges en mängd vittnesbörd om hur människor iutsatta situationer upplever samhället. Det är en läs-ning som stämmer till eftertanke och självkritik, oav-sett om det är så att den hjälpsökande bygger sinupplevelse på överdrivna förväntningar av vad sam-hället kan göra eller om det är så att välfärdssystemenoch myndigheterna faktiskt inte förmår att klara sinauppgifter.Jag är inte förvånad över den bild som ges, efter-som jag har träffat ganska många människor i utsattasituationer - senast för någon vecka sedan på Stads-missionen här i . Och vi har tidigare kun-nat ta del av berättelser om hur människor med funk-tionshinder upplever sig kränkta och diskriminerade.Såväl Socialtjänstkommitténs skrift som utredningsarbete när det gäller funktionshind-rades situation är uppfordrande till oss alla.Det är inga enkla lösningar med några miljoner hiteller dit, systemskifte, privatisering, välgörenhet ellerindividuella försäkringar som förändrar den bilden.Det är ett stort, svårt och tidskrävande arbete sombehövs. Det är uppfordrande på oss alla, på oss somär politiskt förtroendevalda, på , påsjukvården, på , på arbetsförmed-lingen, osv. Men framför allt är den uppfordrande påoss som medmänniskor och medborgare, för alla visom har någon funktion i samhällsapparaten är ocksåmedmänniskor och medborgare.Vi är lägenhetsinnehavare eller villaägare, Vi ärmed i olika föreningar och sammanslutningar. Vi slårvakt om våra barns miljö och deras skolgång. Visträvar efter att våra föräldrar skall ha en trygg ochsäker ålderdom.Ja, detta är bara ett axplock av omständigheter,faktorer, omsorger som styr vårt agerande och för-hållningssätt - så länge det rör vår familj, våra nära,grannar och släkt osv. Men vad händer och hur agerarvi när det gäller de hemlösa, missbrukarna, psykisktsjuka osv., de människor som behöver vårt stöd?Vad händer när någon stadsdelsnämnd vill byggahärbärgen för hemlösa eller när kommunen planerarett nytt boende för psykiskt sjuka? Jo, protestlistor,arga insändare, massmedieuttalanden om "dessa idi-oter till beslutsfattare som inte begriper att det före-slagna läget är det mest olämpliga av alla tänkbara.Det blir ju min närmaste granne. "Poängen med det jag har sagt är att ett storthinder för en drägligare tillvaro för utsatta människorär alla vi som i någon mening har vårt på det torra.Det som behövs är attitydförändringar, att återupp-rätta solidariteten, att respektera alla människors likavärde - inte enbart i högtidstalen utan också i hand-ling.Herr talman! I På marginalen vittnas också omdet förändrade arbetslivet och dess konsekvenser, enbild som vi också möter i många olika sammanhang.Det är svårare för många att få arbete, och får mansom ung arbete så är det ofta vikariat, deltid, projekt.Inte sällan leder det till att man inte kvalificerar sigför sjukförsäkring, föräldraförsäkring, a-kassa, osv.Och därmed hamnar man i ett utanförstående när detgäller många av våra generella system för ekonomisktrygghet.Det finns naturligtvis inga enkla förändringar somlöser allt detta. Trygghetssystemen handlar såväl omstruktur och kvalifikationskrav som ersättningsnivåer.Och varje förbättring kostar stora belopp. Men mininställning till den förändring som blir allt tydliga-re på arbetsmarknaden är att kvalifikationskraven börändras så att man kan få en rimlig ekonomisk trygg-het även om man inte har fått fast jobb.Dessutom behöver ersättningsnivåerna och takni-våerna diskuteras. Det är viktigt att stärka det gene-rella inslaget i trygghetssystemen och bygga bortbehoven av kompletteringsförsäkringar och behovs-prövade insatser.Herr talman! Avslutningsvis och sammanfatt-ningsvis: Vi behöver förändra samhällets och vårteget sätt att förhålla oss till varandra och andra. Vibehöver förändra attityder och bemötande. Solidari-teten med utsatta människor måste återupprättas. Vimåste också se över våra trygghetssystem, stärka democh göra dem mer generella, så att de också fungerarunder 2000-talets förutsättningar.Anf. 156 PER () replik:Herr talman! Lite svepande dömde Hans Karlssonut mig och . Vi skulle tydligen inte re-spektera de socialdemokratiska åsikterna och ambi-tionerna. Tvärtom, , jag tycker att detär mycket bra att vi har en frejdig debatt om kärnan ivår välfärd och vad den verkligen innebär. Som ensann liberal är jag villig att gå i graven för att bådeHans Karlsson och kommunister skall få säga precisvad ni tycker och tänker.OECD har flyttat ossfrån tredje plats i välfärdsligan till 16:e, 17:e eller omdet är 18:e plats. Är det också brist på respekt för desocialdemokratiska ambitionerna?Anf. 157 HANS () replik:Herr talman! Man kan naturligtvis närma sig denhär frågeställningen utifrån många utgångspunkter.Men om man skall värdera välfärden i ett samhällemåste man se till helheten och se till hur många somfaktiskt omfattas av välfärden.I det perspektivet vill jag påstå att det nog inte ärnågot annat land som kan säga att man är bättre rus-tad. Det finns länder som är jämbördiga, men vi skallockså komma ihåg att med statistik kan man bevisaganska mycket.Vi skall också klara ut - vilket också Per tidi-gare var inne på - att det är få länder som betalar såpass mycket för olika tjänster över skattsedeln som vigör i . Räknar man på det sättet får man enannan tabell.Anf. 158 PER () replik:Herr talman! Det är alldeles säkert så att om vi sertill skattetrycket är vi faktiskt etta i världen.Men det som oroar mig är den bristande sjukdom-sinsikten. Vi hade allt fog för att vara stolta 1970 närvi låg på tredje plats i välfärdsligan. Vi borde inse atthur man är räknar är det oroande att vi har gått fråntredje plats ned till 16:e-17:e plats. Enligt en EU-statistik om tillväxttakten i olika länder kommer visnart att vara näst fattigast av alla EU-länder. 159 HANS () replik:Herr talman! Till att börja med vill jag säga att detär en förskräcklig tur att vi inte har samma tillväxttaktsom vi hade på den moderata regeringens tid. I så fallhade vi med Per Bills terminologi rasat utför ännusnabbare. Det största raset skedde alltså i början av1990-talet när Per Bills partikamrater regerade ko-nungariket Sverige.Låt mig ta upp en annan sak. har iden här debatten berömt sig av hur duktiga de är atttrygga välfärden. De har också kritiserat socialdemo-kraterna när det gäller handikappolitiken. Då är detväldigt intressant och skrämmande att se vad som nuhänder när ni regerar i . Där skär ni ned förde handikappade, för de utslagna, för missbrukarna,för ungdomarna, för de arbetslösa. I stället delar ni ut40 öre i skattesänkning. Merparten av dessa skatte-sänkningar tillfaller ju de välbeställda.Anf. 160 ():Herr talman! Svensk välfärdsdebatt präglas alltförmycket av politikens fixering vid de egenkonstruera-de systemen och det politiska spelet kring dessa sys-tem. Välfärdspolitikens medel i stället för välfärds-politikens mål står i centrum för den politiska kon-flikten. Människors situation glöms alltför ofta bort.Svensk välfärdsdebatt förs i ett uppifrån-och-ned-perspektiv. Tekniska lösningar, miljarder och systemär utgångspunkten. Människor ses som svaga. Politi-ker ses som starka, allvetande och korrigerande.Valrörelsen kom att präglas av valmantrat vård,skola och omsorg. Det är beklagligt och betecknandeför svensk välfärdsdebatt att debatten fördes om justsystem på en metanivå i samhället och inte om demsom systemen är till för att hjälpa, dvs. patienter,elever och pensionärer. Men det intressanta är inte attvärna system, utan människorna som är beroende avsystemen. Därför borde perspektivet i välfärdsdebat-ten vara precis det omvända, ett underifrån-och-upp-perspektiv. I ett sådant perspektiv står vi politikersida vid sida med människor och blickar upp motvälfärdsstatens system och den stora politik som intelängre förmår att leverera vad den lovar. Här finns engrundläggande systemkritik och en fokusering vidmänniskors situation.Den centrala ideologiska värderingen i välfärds-politiken borde vara varje människas rätt till respektför sin person, sitt sätt att vara och sina val. I dettaligger ett lika starkt som tydligt humanitärt uppdrag.Frågor som mobbning, segregation, utanförstående,människors lika värde och personliga välfärd blircentrala välfärdsfrågor. Ord som värdighet, rättfär-dighet och respekt blir nyckelord.Målet för välfärdspolitiken bör stå i centrum, intemedlen och systemen i sig utan de resultat som deger.Herr talman! Välfärdsstaten har egentli-gen aldrig sett ut som den gör . Utseendet ochomfattningen har varit föränderliga men växande iomfattning. Trots detta skyr många svenskar, framförallt svenska politiker, förnyelser. Trots detta ses väl-färdsstaten som något av en . Varje förslagtill förändring väcker ramaskri.Det fanns från början inget mål för välfärdsstatensutveckling. Varje politisk generation byggde på mednya stenar på de äldres murar, med ökade kostnadersom följd. En konsekvens av detta är att det ju intehar funnits någon slutpunkt eller gräns för statensexpansion. Det har inte funnits något svar på fråganhur stor del av människors välfärd som staten egent-ligen skall hantera.Jag tycker att det är förvånande när man blickarbakåt att välfärdsstatens uppbyggnad föregåtts av sålite inriktningsdiskussion. Rimligen hade löpandeutvärderingar av hur väl välfärdsstatens system klara-de sin uppgift varit påkallade gång på gång, inteminst i samband med att ambitionsnivån för välfärds-staten successivt höjdes, men det har inte gjorts.Ett vet vi, att trots höga politiska ambitioner förvälfärdsstaten och trots högljudd retorik och högljud-da vallöften har inte de sociala problemen försvunnit iSverige. I stället har en halv befolkning förvandlatstill bidragstagare.Människor skattas till bidragsberoende, som PerBill var inne på tidigare, och de hindras att bygga enegen trygghet. Vart fjärde barn bor i familjer somlever under socialbidragsnormen. Ställ detta i relationtill ett land som är rikare men med flermänniskor med problem.Kritiken mot dagens välfärdsstat bottnar inte barai att den är kostsam utan framför allt i att mångamänniskor faktiskt far illa i detta så egenhyllade sys-tem.Någonstans i utvecklingen gick det fel. Politikenoch välfärdsstaten tappade fokuseringen på att verkli-gen klara av att hjälpa dem som hjälpen behöver. Tafrån alla, oavsett om de har råd, och ge till alla, oav-sett om de har behov, har något hårdraget blivit devi-sen.Också betoningen av människors eget ansvar försig själva, sin familj och för varandra har alltmerförsvunnit. Välfärdsstaten har dessutom konstrueratsså att den fungerar i goda tider, men riskerar att falle-ra i dåliga när behoven är som störst. Vi har återigenhårdraget haft ett pensionssystem som fungerat utanpensionärer, en a-kassa som fungerat utan arbetslösaoch en sjukvård som fungerat utmärkt utan sjuka. Detär ett välfärdsstatens och politikens moraliska svek visett.Socialdemokraterna har lovat att staten skall gemänniskor välfärd, bara alla accepterar höga skatter.Men när hjälpen som mest behövs och när skatternadessutom är som högst i världen, riskerar systemenatt fallera. Det säger sig självt att detta i grundenmåste förändras. Den svenska modellen måste för-ändras, inte främst av ideologiska skäl utan därför attden faktiskt inte klarar sitt uppdrag.Herr talman! problem beror till stor delpå att politiken varit så enögt materialistisk. Det harresulterat i att står dåligt rustat för kunskaps-samhället. I dagens samhälle och mätsinte mänskliga resurser i kronor och ören utan i kun-skap, engagemang, idérikedom och ansvarstagande -ett mjukt kapital.Vi är på väg att få en allt tydligare indelning avmänniskor efter kunskap. Den nya uppdelningen ärhårdare än den gamla, därför att antingen har mantillräcklig kunskap för ett arbete eller så har man detinte. Det gör att dagens välfärdssystem riskerar att blialltmer irrelevanta. De är materiellt inriktade systemför politikens omfördelning av pengar. Problemet nuär att vi är på väg att få en permanent underklass, därklassen inte baseras på pengar primärt utan på kun-skapsnivån. Detta problem saknar välfärdssystemenoch välfärdsstaten en lösning på.Mänskliga resurser i form av kunskap och attitydgår inte att politiskt överföra från en person till enannan. Att tillägna sig kunskap kräver egen vilja attlära och att utveckla sig, engagemang och nyfikenhet.Hur stimulerar vi detta?Här syns den svenska modellens systemfel. Denbiter inte på det nya problem. Måhändafungerade den bättre i industrisamhället, men denfungerar inte i kunskapssamhället. Trots detta fort-sätter många politiker med retoriken om hur det tidigaindustrisamhällets ekonomiska transfereringslösning-ar skall lösa det nya Kunskapssveriges problem.Det finns en betydande risk för ofrivillig och per-manent segregation som utgår från skillnader i kun-nande och kompetens snarare än från ekonomiskaresurser. Ekonomiskt utanförståendeskap blir snarareutfallet av kunskapsskillnaden.Grunden för välfärdspolitiken är, och måste vara,att alla har rätt till en skälig levnadsnivå. Men ambi-tionen måste vara större än så. En välfärdspolitik värdnamnet måste kunna bidra till att lyfta människor ochframför allt möjliggöra för och stimulera människoratt växa. Det är därför den svenska modellen behöveren förändring.Anf. 161 HANS () replik:Herr talman! Till att börja med vill jag säga attSten Tolgfors kanske inte har lyssnat på vare sig detsom jag, socialministern eller andra socialdemokratersom har uppträtt här i kammaren hade att säga när detgäller vårt förhållningssätt till behovet av att utvecklavälfärdssamhället. Vi har en väldigt stor öppenhet föratt klara de förändringar som blir nödvändiga i ettannat samhälle än det industrisamhälle som StenTolgfors talade om.Men det finns vissa grundläggande absoluta förut-sättningar som vi inte kommer att ge efter för, och detär just detta att välfärdssystemen skall vara generella.De skall omfatta alla. Det är ju det som håller ihop ettsamhälle.Vad jag har förstått är att det sommoderaterna kanske tycker mest illa om i äratt vi har ett generellt system som håller ihop sam-hället och som gör att vi inte skiktar människor.Anf. 162 () replik:Herr talman! Det är ju ett historiskt misslyckandeatt av fördelningspolitik behöva kon-statera att politiken inte lyckats. Trots fördelningspo-litiken har många människor det svårt. Trots fördel-ningspolitiken kläms barnfamiljerna. Trots fördel-ningspolitiken växer många barn upp i hushåll somhar en standard under socialbidragsnormen. Tala omfiaskobetonad inriktning på politiken!Skall man sprida resurserna till alla, oavsett om debehöver hjälp eller inte, måste man också ta från alla,oavsett om de har råd eller inte.Jag vill snarare ha en tydligare och klarare fördel-ningspolitik som hjälper dem som verkligen hjälpenbehöver. Då kan man sänka skatterna och dessutomklara uppdraget bra mycket bättre. Det borde rimligenvara en mer humanitär inställning än ,att sprida agnarna för vinden.Anf. 163 HANS () replik:Herr talman! Det blir ännu tydligare , StenTolgfors, var skiljelinjen går mellan socialdemokrateroch moderater. För oss är den generella välfärdsmo-dellen grunden för det samhällsbygge som vi står föroch för det samhällsbygge vi vill fortsätta med in inästa sekel. Detta har mycket svårt attacceptera. Möjligtvis kan det bero på att man därmedockså ser sig ha små möjligheter att vinna majoriteterför sin politik.Den nakna sanningen om moderat politik framgårav det som händer i , där moderaternahar tagit över. Där sänker man personalbemanningeni äldreomsorgen, trots kritik. Därminskar man på resurserna till missbrukarvård, trotskritik från olika håll i samhället. Där lägger man nedparklekar, där tar man bort arbetsmarknadsinsatserför ungdomarna. Ursäkta, herr talman, men uppräk-ningen kunde göras mycket längre.Anf. 164 () replik:Herr talman! Jag föreslår att ringerCarl Cederskiöld och resonerar om lokalpolitiken iStockholm. När han ändå har telefonluren i handenkanske han kan ringa till sin socialdemokratiska kol-lega i , som höjde skatten med och fickårtiondets värsta äldrevårdsskandal på halsen.Det är inte detta det handlar om. Jag tror snarareatt legitimiteten i välfärdspolitiken försvinner justdärför att människor ser att socialstaten inte längreklarar att hjälpa dem som hjälpen mest behöver.Jag tycker i och för sig att det var ett sunt uppvak-nande av att tidigare plötsligt tala omatt det behövs medmänsklighet, ett eget ansvar ochindividuella insatser för att komplettera välfärden.Detta tror jag att vi skulle behöva ha en egen debattom i , för det är oerhört viktigt. Det finnsgrupper som staten aldrig ens kan hjälpa. Tortyrska-dade flyktingar, uteliggare som kanske har en misstrotill eller rädsla för myndigheter är några exempel. Därbehövs verkligen de enskilda alternativen.Anf. 165 ():Herr talman!