prot · GN0938 · 1999-12-02 00:00:00 — Dessutom är det en viktig, för attinte säga fundamental, del av de dövas kultur. Mendet bygger inte på språkets anknytning till en urbe-folkning eller en nationell minoritet som etnisk grupp.Som exempel kan jag säga att en same som är dövinte byter sin etniska tillhörighet, utan han eller honär fortfarande same. Naturligtvis finns det ändåmycket starka skäl att stödja teckenspråket, men detfår ske i annan ordning. har t.ex.tagit upp frågan för bra precis sedan.Den andra frågan som jag särskilt vill kommente-ra och använda som exempel är det finska språketsställning. Finskan har talats i - talas det om. finns unge-fär ¼ miljon svenskar som använder finska språket,och ytterligare ¼ miljon som har sin identitet i detsverigefinska.En mycket stor del av den finsktalande befolk-ningen bor i . Här finns ocksåett stort antal svenskfinska skolor. Inte minst friskole-reformen har ökat möjligheter att starta skolor medannat språk än svenska att använda helt eller delvis.Också inom förskolan har en övergång till fler privataeller kooperativa alternativ givit större möjligheter attbevara finska språket, och i och för sig också ytterli-gare andra språk.Det finns alltså ingenting i lagstiftningen somhindrar att skol- och förskoleverksamhet i detta avse-ende organiseras efter föräldrars och elevers behovoch önskemål.Jag vill också peka på socialutskottets yttrande tillKU, där vikten poängteras av att särskild uppmärk-samhet ges de äldre, som ofta är bärare av språket påett särskilt värdefullt sätt. För den enskilda människanär det ofta så att man lättare förlorar det sist inlärdaspråket, medan det som man lärde som barn blir mervärdefullt och mer användbart ju äldre man blir.I kommuner med större grupper av t.ex. finskta-lande äldre borde det finnas stora möjligheter atterbjuda omsorg på finska. Det behovet torde ökaunder . Vi förutsätter att äldreomsor-gen organiseras så att finskspråkig personal i så storutsträckning som möjligt möter finskspråkiga vård-behövande.Med det ställer vi moderater oss bakom betänkan-det. Jag yrkar bifall, fru talman, till utskottets hem-ställan i betänkandet i dess helhet.Anf. 28 ():Fru talman! Det är ett historiskt viktigt, och posi-tivt, beslut som vi ska fatta i den här frågan i dag.Riksdagen ska godkänna att ratificerar deneuropeiska stadgan om landsdels- eller minoritets-språk och ramkonvention om skydd förnationella minoriteter.Det betyder att de minoriteter som sedan århund-raden funnits i vårt land får ett stärkt skydd för sinaspråk och sina kulturer. Syftet med dessa konventio-ner ska emellertid inte ses som att åstadkomma seg-regation och avskiljande, utan det är att främja ochuppmuntra till kunskap om de nationella minoriteter-na, deras språk och deras kultur.Det som redan påpekats av ärriktigt, och det förtjänar att understrykas. haregentligen alltid under sin moderna historia varit, äroch kommer att förbli ett mångkulturellt samhälle.Samerna är ett ursprungsfolk. och finländarehar funnits på det område som är det svenskaterritoriet sedan medeltiden - liksom romer och judar.Dessa minoriteters historia i vårt gemensammaland är dock en historia som mycket har präglats avatt minoriteterna satts på undantag och varitutsatta för förtryck. har den svenska statenoch samhället kunnat nyttja deras arbetsinsatser ochderas blod vid slagfälten och berikats av deras kulturoch kunnighet. De nationella minoriteterna har lik-som majoritetsfolk tillsammans bidragit tillatt göra vad det är i dag.Ser vi historiskt på hur minoriteterna har behand-lats i vårt land kan man säga - om vi ska vara kritiskamot majoritetssvenskarnas syn - att vi understundomhar haft lättare att se grandet i grannens öga än bjäl-ken i vårt eget. Detta gäller kanske inte minst hurromer och samer har behandlats i det här landet.Detta att de historiska minoriteterna, de som är endel av vår historia, nu lyfts fram är egentligen en delav integrationspolitikens allmänna mål om lika rättig-heter och möjligheter för alla oavsett etnisk, kulturelleller religiös bakgrund. Mänsklighetens historiskaerfarenhet är ju att när olika kulturer möts, blandasoch befruktar varandra främjas samhällenas utveck-ling. S.k. etniskt rena eller kulturellt avskiljande mil-jöer leder till inkrökthet och stagnation.Det är också en sanning att nationell identitet,självtillit och trygghet i den egna kulturen och histo-rien gör att man vågar ta till sig influenser och vågar se de andra kulturerna och respektera demsamtidigt som man tror att man själv har något attinfluera med. Förtryck mot dem som är annorlunda,mot det nya och mot de som är färre hämmar helasamhällets utveckling.På 1800-talet skrev marxismens klassiker en san-ning som jag tror alla kan omfatta, även de som interäknar sig som marxister. Det folk som förtrycker ettannat kan självt inte vara fritt. Jag tror att det liggermycket klokskap i den meningen.När vi nu fattar det här beslutet gäller det att viskapar förutsättningar för att radera ut kvardröjandesegregering, utstötning och fördomar. Vid ett sådantgrundläggande och första beslut är det givetvis alltidsvårt att göra alla avgränsningar när det gäller vilkaminoriteter som ska omfattas, hur de ska omfattasosv. Men jag tror att det är tämligen väl avvägt i kon-ventionen som avser de historiska minoriteterna, somstatsrådet sade.Såväl regeringen som kon-staterar ju också att det handlar om att vi tar ett steg iminoritetspolitiken. Man använder t.o.m. uttrycket ettförsta steg mot en samlad nationell minoritetspolitik.Det betyder att fler steg ska komma . Jagtror att det är viktigt att vi något tänker på dessa steg.De faller ur den diskussion som vi har fört kring denhär propositionen.Jag vill nämna något om en motion som finns ibetänkandet. Där ifrågasätts det att meänkieli skullevara ett eget språk. Detta språk skiljer sig så mycketifrån riksfinskan att de som talar meänkieli måste gåsärskilda kurser för att kunna läsa litteratur på riks-finska. kommer i ett senare inlägg attytterligare utveckla hur man nu arbetar för att stärkameänkieli som ett eget språk.Detta är som sagt en grund. Vad bör vi göra när-mast? En del av de punkterna har berörts. Jag tror attytterligare några kan läggas till. Jag ska sammanfattadetta och ta upp sju punkter som jag tror måste beak-tas.Först vill jag betona en sak som ingen har sagtförut. Vi måste skapa insatser för att stärka romernaskultur och sociala situation. Detta är kanske det folksom mest har varit på undantag genom his-toria. Där gäller det fortfarande att bekantgöra kultu-ren, se de rika bidrag denna människogrupp kankomma med till det svenska samhället och skingra defördomar och den utstötning som denna befolknings-grupp fortfarande utsätts för.För det andra tror jag att vi måste se över förvalt-ningsområdena för de finsktalande. Det är möjligt i det framtida arbetet bör ta till sig kritiken att deflesta av de finsktalande faktiskt bor i tror att man också snart bör analysera situa-tionen för sverigefinländarnas kulturella identitet. Detär min tredje punkt.Den fjärde punkten skulle vara att vi ser över för-valtningsområdena för samerna. De regionala åtgär-der som föreslås i propositionen omfattar alla varie-teter av samiska. Men de som eventuellt har annansamisk språkvarietet än den nordsamiska och borutanför de här förvaltningsområdena faller lite utanfördetta. Det går kanske att pröva att vidga kretsen avförvaltningsområden för samerna.För det femte bör vi konkretisera formerna för attstärka teckenspråket, och ett sådant arbete pågår välredan, även om jag delar den uppfattning som fleratalare har uttalat här att det inte är aktuellt i dettasammanhang. Här har vi ju att göra med språkligtetniska minoriteter. De som har funktionshindret attinte kunna höra kan inte betecknas som en sådan.Men likväl bör insatser göras för att stärka tecken-språkets ställning.För det sjätte tror jag, i likhet med statsrådet , att man nu får lägga energi på skolan så att detsker en ordentlig undervisning i svensk historia ocksåsett utifrån de olika minoriteternas perspektiv.För det sjunde gäller det också att allmänt förstär-ka arbetet för de minoriteter och de kulturer som inteomfattas av detta för att vi i sanning ska få ett jämliktoch i verklig mening mångkulturellt, tolerant ochdemokratiskt samhälle.Anf. 29 ():Fru talman! Den kristdemokratiska människosy-nen ger människan ett absolut värde. Den utgör grun-den för individens personliga rättigheter och förskyddet mot alla former av övergrepp och diskrimine-ring.Sveriges nationella minoriteter är en levande delav det svenska samhället. Deras språk är en värdefulldel av den svenska kulturen. Genom att tillerkännadem språkliga och etniska rättigheter stärks derassjälvtillit och kulturella identitet.Propositionen och betänkandet om nationella mi-noriteter är ett steg i rätt riktning, även om det hadevarit önskvärt att förslaget hade kommit tidigare -kanske redan för 50 år sedan.Vi har att ta ställning till ett betänkande omde historiska minoriteterna i , nämligen torne-dalingarna, samerna sverigefinnarna, romerna ochjudarna samt deras respektive språk. Språkets ochkulturarvets betydelse kan inte nog understrykas närvi talar om en människas identitet och självkänsla.Det är därför glädjande att det verkar finnas en klarmajoritet i riksdag som vill anta propositio-nen.Fru talman! Jag ska i mitt anförande uppehållamig vid frågan om tornedalingarnas och svergefin-ländarnas rättigheter och stöd vad avser språk ochkultur. Jag använder mig avsiktligt av benämningensverigefinländare för att därigenom omfatta alla medfinskt ursprung.I i östra har vi ett egetspråk, meänkieli. Meänkieli betyder vårt språk. Ve-tenskapliga rön har fastlagt att dettaspråk talades på så tidigt som av kvänerna. Mycket tyder på att kvänerna till-sammans med samerna tillhör ursprungsbefolkningenpå Nordkalotten.Meänkieli är ett språk som många oinvigda ochokunniga förväxlar med det finska språket. Ofta fårman också höra att meänkieli egentligen är en finskdialekt. Ingenting kan vara mer felaktigt. Kanskeberor missuppfattningen på att man tidigare benämn-de meänkieli tornedalsfinska. Såtillvida är språkenlika att de som talar meänkieli och de som talar riks-finska kan förstå varandra, ungefär på samma sättsom vi svenskar kan förstå det norska språket ochvice versa.Under en lång tid har tornedalingarna rent av dis-kriminerats för sitt språks skull. Det fanns i vårhistoria då de som talade meänkieli uppfattades somen säkerhetsrisk, därför att man inte förstod torneda-lingarnas språk. Man var rädd för att tornedalingarnakunde vara allierade med ryssarna.I skolorna var det förbjudet för barnen - långt inpå - att tala sitt modersmål, meänkieli. Detmå vara att det var förbjudet under lektionerna - vihar alltid tillhört och gått i svensk skola -men förbudet gällde också på skolgårdarna underrasterna och på vägen till och från skolan. Många ärde elever i som fått utstå bestraffningar iform av både örfilar och kvarsittningar för att någraord på meänkieli halkade ur dem. Jag är själv en avdem. Det här tillämpades i skolan i långtin . Om detta vill jag berätta - utan attkänna någon bitterhet över det som varit.Fru talman! Den här dagen är en historisk dag förmånga minoritetsgrupper i . Vi står inför etthistoriskt beslut, ett erkännande av minoriteternasrättigheter och deras kultur. ären upprättelsens dag för många tornedalingar. Det ären dag då riksdag erkänner att det var och äringet fel att tala det språk som våra föräldrar taladeoch som de lärde oss när vi var små, utan det är istället en rikedom, ett kulturarv som man vill bevara.Som tornedaling och kristdemokrat känner jag migstolt över att få vara med om att fatta detta beslut somerkänner minoriteternas rättigheter också i vårt land.Vi tar ett första steg i att värna de nationellaminoriteternas rättigheter. Men det är också viktigt attfortsätta med att stärka den utveckling som förslaget ipropositionen är en del av, inte bara inom det avregeringen föreslagna förvaltningsområdet. Refor-marbetet måste fortsätta så att det blir en positiv ut-veckling för minoritetsspråken och minoriteternasrättigheter i hela vårt land.Jag vill särskilt lyfta fram alla de tusentals sveri-gefinländare som bor och lever på olika orter i vårtland. Det är viktigt att vi också lever upp till de in-tentioner som framhålls i propositionen.Jag citerar från inledningsorden i propositionen:"Det innebär ett erkännande av nationellaminoriteter och deras språk och att minoritetsspråkenges stöd för att hållas levande. Förslagen är avseddaatt lägga en grund för en samlad svensk minoritets-politik. "Fru talman! Jag står bakom samtliga kristdemo-kratiska yrkanden, inklusive min egen motion, mennöjer mig för tids vinnande med att yrka bifall tillreservation 5, som också von der Esch tidigaregjort.Anf. 30 ():Fru talman! När riksdag behandlarfrågan om en samlad svensk minoritetspolitik medinriktning på skydd för de nationella minoriteternaoch minoritetsspråken kan man tala om ett historisktbeslut.Det är första gången som riksdag offici-ellt erkänner och bejakar det faktum att det i landetvid sidan av det svenska språket av hävd också talatssamiska, meänkieli, finska, jiddisch och chib.Det svenska kulturarvet är sammanflätat av dessaspråkgruppers kulturer, som under århundraden beri-kat varandra och tillsammans bidragit till att utvecklaSverige kulturellt och ekonomiskt.Genom den nationella minoritetspolitiken åtar sigdet svenska samhället att ge sina nationella minorite-ter det stöd och det skydd som behövs för att dessaska kunna bevara sitt språk och sin särart levande.Fru talman! Införandet av den nationella minori-tetspolitiken har således en stor principiell betydelsebeträffande synen på av och dess histo-ria. Men beslutet har också ett vidare nordiskt ocheuropeiskt perspektiv.I och med att även , och Finlanderkänt sina nationella minoriteter höjs minoritets-gruppernas status som kulturbärare i . Nyaspråk- och kulturband kan knytas och nya kontaktytorbildas. kommer att befästa sin ställning somett område med en uttalad vilja att vårda och bevarasin språkliga och kulturella mångfald.I en värld med växande internationalisering är deten självklarhet att de små språkområden till vilka denordiska språken kan räknas stöder varandras strävanatt hålla fast vid sin särart.För kontakter mellan och betyderden aviserade nationella minoritetspolitiken att dettrauma som skavt det goda samarbetet ländernaemellan är historia. Det trauma som orsakades av attSverige som följd av freden i år 1809miste sin östra rikshalva och den finskspråkiga be-folkningen delades på två riken är över. Genom infö-randet av den nationella minoritetspolitiken i Sverigeförstärks även den svenskspråkiga minoritetens ställ-ning i som samarbetsmöjligheternaytterligare ökar.I ett europeiskt perspektiv handlar detta riksdags-beslut i grunden om att åtar sig att underteck-na och ratificera två av antagna konven-tioner, nämligen minoritetsspråks- ochramkonventioner. Av dessa syftar språkkonventionentill skydd för de mindre använda språken i Europaoch ramkonventionen till skydd för de nationellaminoriteterna.Genom att ratificera konventionertillhör de åtta europeiska nationer, vilka ge-nom att erkänna sina nationella minoriteter och sinaminoritetsspråk burit sitt ansvar om minoriteternasrätt till sitt språk och sin kultur. Därmed har manäven på denna punkt uppfyllt de grundläggande kravpå mänskliga rättigheter av vilka minoriteternas rät-tigheter är en viktig del. Genom ratificeringen av tvåinternationellt betydande konventioner kommer Sve-riges arbete för mänskliga rättigheter att få nya di-mensioner.Fru talman! KU:s betänkande nr 6 utgör ett förstasteg mot en samlad nationell minoritetspolitik. Be-slutet bildar en ram och inger en färdriktning samti-digt som det förhoppningsvis förstärker identitetenoch viljan hos individer som tillhör de nationellaminoritetsgrupperna att arbeta för bevarandet av sinaspråk och kulturer på lång sikt.Förutom de principiella utgångspunkter som jaginledningsvis berört finns det trots allt en del brister ibetänkandet - brister som kommer att försvåra detkonkreta arbetet hos minoriteterna. Då tänker jagframför allt på de rikstäckande åtgärder som redovi-sas i betänkandet.För att en minoritetsgrupp ska kunna överleva pålång sikt är inlärningen av modersmålet en förutsätt-ning. Utan ett väl organiserat skolsystem är det svårtatt lära sig modersmålet från grunden och utveckla enaktiv tvåspråkighet. När det gäller modersmålsstöd iförskolan och undervisning i och på modersmål igrundskolan visar den tillgängliga statistiken en ned-slående utveckling. Med tanke på detta borde betän-kandet innehålla mera långtgående utfästelser utan attför den skull begränsa den kommunala friheten.Konstitutionsutskottet har visserligen lyssnat påkritiken från representanter för minoritetsgrupperna -och det ska utskottet ha beröm för. Men jag befararatt skrivningen inte räcker till.En annan viktig fråga för en levande minoritet ärmöjligheten att utöva sin egen kultur. Då tänker jagbåde på amatör- och professionell kultur. En minori-tetsgrupp som saknar institutioner som skapar ochförmedlar högklassig kultur väger enligt min meninglätt. Kulturfrågorna är i detta betänkande föremål förfå konkreta åtgärder. Även det ekonomiska stödetsom utlovas är med tanke på minoriteternas storlekför blygsamt.Hos minoritetsgrupperna finns uttalade förhopp-ningar om att det vid genomförandet av den natio-nella minoritetspolitiken skapas en dialog mellanregeringen och representanter för de nationella mino-riteterna i frågor som berör t.ex. förskola, grundskola,kultur, medier, folkbildning och äldreomsorg.Fru talman! I detta sammanhang vill jag nämna enav grupperna som tillhör de nationella minoriteterna -romerna. Denna grupp har i flera avseenden ståttutanför de åtgärder som riktats till de övriga grupper-na. Ett tydligt exempel på detta är skolans område. del av de svenska romerna saknar en tillräckligutbildning och därmed modersmålskunnig, utbildadpersonal på flera nyckelområden, t.ex. lärare, elevas-sistenter och vårdpersonal. En positiv särbehandlingav den romska minoriteten bör därför ges en högprioritet.En annan grupp som nämns vid namn i betänkan-det, men som lämnas utanför den nationella minori-tetspolitiken, är finlandssvenskarna i . Näruttrycket sverigefinnar brukas i regeringens proposi-tion har inte regeringen berört frågan om finlands-svenskarna i . Även om finlandssvenskarnainte talar finska kan man inte utesluta den delen avfolkgruppen ur ramkonventionens bestämmelser.Både socialförsäkringsutskottet och konstitutions-utskottet gör den bedömningen av regeringens propo-sition att den delen sverigefinnar som inte talar finska- finlandssvenskarna - inte skulle omfattas av mino-ritetsspråkskonventionen och inte heller bör ansesomfattade av åtagandena enligt ramkonventionen.Allt detta med hänvisning till regeringens proposi-tion.Fru talman! Detta är enligt min mening en felaktigtolkning av utskottet. I propositionen räknar man uppkriterier som bör vara uppfyllda för att en grupp skabetraktas som en nationell minoritet och därmedomfattas av ramkonventionen. Finlandssvenskarnasom en del av den finska befolkningen i upp-fyller alla de kriterier, utom språket, som nämns· grupp med uttalad samhörighet som till antalet iförhållande till resten av befolkningen har en ickedominerande ställning i samhället,· religiös, språklig, traditionell och/eller kulturelltillhörighet. Endast ett av de uppräknade särdra-gen måste föreligga men de särdrag som gruppenuppvisar måste i något väsentligt avseende skiljaden från majoriteten,· självidentifikation. Den enskilde såväl som grup-pen ska ha en vilja och strävan att behålla sinidentitet,· historiska eller långvariga band med Sverige.Därför omfattas, enligt min mening, finlands-svenskarna i av konvention förnationella minoriteter.Min förhoppning har varit att man i betänkandet istället för termen "sverigefinne" skulle talat om sve-rigefinländare. Det är ju otvivelaktigt så att den fin-landssvenska gruppen inom sig bär en sverigefin-ländsk kulturtradition och uppfyller de flesta av depunkter genom vilka en nationell minoritet definierasi betänkandet.Av den anledningen är jag tvungen att avstå frånatt rösta bifall till majoritetens förslag beträffandetermen sverigefinländare i utskottets hemställanpunkt 4 angående yrkande 2. I detta fall väljer jag atthelt avstå från att rösta.I övrigt yrkar jag bifall till konstitutionsutskottetshemställan i betänkande.Fru talman! vill jag som en representanttillhörande de aktuella minoritetsgrupperna tackaregeringen och för det allvar med vilketframtagandet av den nationella minoritetspolitikenhar behandlats. Det handlar om en betydelsefull frågasom berör de flesta samhällssektorer.Jag vill i detta sammanhang också tacka de otaligarepresentanterna för de nationella minoriteterna förden konstruktiva dialog som varit rådande underframtagandet av de principer som ligger till grund fördet aktuella betänkandet. En sådan dialog lovar gottinför det fortsatta samarbetet som är nödvändigt i detfortsatta arbetet för ett språkligt och kulturellt rikareSverige. 31 ():Fru talman! Jag vill börja med att rikta ett särskilttack till den socialdemokratiska regeringen, tillVänsterpartiets representant och tillMiljöpartiets företrädare för att de kommit överensom att i propositionen föreslå att meänkieli och jid-disch ska ges erkännande som minoritetsspråk. I detsammanhanget behöver man kanske också ställafrågan om inte sydsamiska som språk behöver sammasärskilda erkännande.Fru talman! I betänkandet behandlas min och StigErikssons enskilda motion med rubriken på väntat sätt.Vi var mycket väl medvetna om att vi kom med för-slag på ett område som ännu inte vunnit allmänt er-kännande. Jag vill ändå påstå, och jag gör det även åStig vägnar, att kommer att ta etthistoriskt beslut av stort värde när den erkänner denationella minoriteterna.Vi tornedalingar är en av de minoriteter som änt-ligen får ett officiellt erkännande. Det är också värde-fullt att vårt språk meänkieli erkänns som minoritets-språk. Det är en klar förbättring i förhållande tillMinoritetsspråkskommitténs ursprungsförslag.Jag är också väl medveten om att det finns olikauppfattningar i frågan om meänkieli är ett eget språkeller inte. Det har också pågått en livlig debatt i Tor-nedalen om detta. Bl.a. har anförts argument som atterkännandet av meänkieli skulle förstärka skillnader-na mellan den svenska delen av och denfinska. Den farhågan anser jag inte har någon reellgrund. Jag anser att erkännandet kommer att få mot-satt effekt. Äntligen behöver tornedalingar som talarmeänkieli inte be om ursäkt eller känna sig under-lägsna för att de inte behärskar riktig finska. Meän-kieli är ett riktigt språk, och därmed kan de som talarmeänkieli och de som talar standardfinska kännasamma stolthet och självkänsla för att språken harsamma värde genom att också meänkieli fått ett offi-ciellt erkännande.Jag anser, som också en del forskare har framfört,att en funktionell eller fullständig analfabetism i mo-dersmålet inverkar negativt på individens socioeko-nomiska status. Det är ett förhållande som gällergenerellt. Huruvida t.ex. ska kunna få enmer gynnsam näringspolitisk utveckling är beroendeav den självkänsla som tornedalingarna har. Att detegna språket är godkänt är en avgörande faktor fördenna självkänsla.Fru talman! Jag hade förmånen att representeraVänsterpartiet i sektion två av Minoritetskommitténsarbete. Jag skrev där i ett särskilt yttrande att det ärviktigt att hörsamma vad tornedalingarna själva anserom språket. Deras representant i denna kommittéhävdade att meänkieli skulle ses som ett eget språk.En av experterna, , hade sammauppfattning. Jag anser att hans analys är en god grundatt stå på för att ge meänkieli statusen som ett egetminoritetsspråk.Vi har två minoriteter som liknar varandra: sveri-gefinnar och tornedalingar. Dessa minoriteter kvalifi-cerar sig utifrån sina specifika förutsättningar till attfå statusen nationell minoritet.