prot · GM0953 · 1999-02-10 00:00:00 — Låt osshoppas att den blir just preventiv och att den inte blirreaktiv den dag denna krutdurk har antänts.Anf. 61 ():Fru talman! har varitoförmöget att hantera sin egen säkerhet. Vi och de-mokratins överlevnad har varit helt beroende av USAoch den amerikanska befolkningens välvilja. Det haralltid förvånat mig att det land som räddat ochSverige ur de mest utsatta situationer så ofta har be-skrivits så negativt.Bara i förlorade nära300 000 och 38 000 unga män i strid. Därtillkom bortåt 900 000 personer som skadades, försvanneller tillfångatogs. När man blickar bakåt är det na-turligt för mig att känna djup tacksamhet över deinsatser som inte minst och enskilda amerikans-ka soldater och familjer gjort för den europeiska fre-den.I har det varit kutym att kritisera ochofficiellt avsvärja sig allt militärt, och tidigare ocksåsäkerhetspolitiskt, samröre med somman inofficiellt vet och förstår att har varit,och ytterst också är, beroende av för sin säker-het. Utan och Nato i ryggen hade det svenskaförsvaret behövt utformas och dimensioneras på etthelt annat sätt också under det mestutpräglade neutralitetspolitik.Att det förekom underliggande och hemlighålletsamarbete och kontakter mellan och USAklargörs nu allt tydligare.När besökteUSA tackade han enligt uppgift president för den hjälp som FBI hade gett ochde baltiska staterna. Det är intressant att en socialde-mokratisk statsminister tackar en amerikansk presi-dent för FBI:s hjälp. Men när kommer en socialde-mokratisk statsminister officiellt att tacka ellererkänna landets insatser för den europeiska fredenoch tacka och Nato för det samarbete man haftmed ? Inte förrän detta erkännsoch värderas kommer att driva en säkerhets-politik utan skygglappar.Fru talman! är inte heller förmögetatt klara sin egen säkerhet utan den transatlantiskasolidariteten. donerar av säker-het till . är också det enda landsom har de resurser som krävs för att klara t.ex. för-svaret av rygg, dvs. det norska havet.Det är av stor vikt att framtida säkerhetspolitiskalösningar inkluderar en bevarad transatlantisk solida-ritet. Vikten av den transatlantiska länken står inte imotsats till ett ökat europeiskt ansvarstagande för denegna säkerheten. Byggandet av en alleuropeisk säker-hetsordning har förvisso kommit en god bit på väg,men många delar återstår.EU är, och är i än högre grad på väg att bli, denalleuropeiska säkerhetsordningens politiska, ekono-miska och, om än i mindre grad än så länge, säker-hetspolitiska kärna. Nato svarar för, och kommer attfortsätta att svara för säkerhetens hårda kärna, denmilitära förmågan och alliansen. Samverkan mellandem kommer rimligen att utvecklas alltmer.Nato har förändrat sin roll efter det kalla kriget.Kvar finns den militära säkerhetens kärna med alli-ansförpliktelser mellan medlemsländerna. Därtill harkommit en allt viktigare politisk och säkerhetspolitiskroll för Nato. Utan Nato saknar strukturer föratt agera i fredsbevarande operationer av större dig-nitet. Nato är den enda aktör som har de strukturersom krävs för att utföra många av de fredsbevarandeuppdrag som man ser behov av nu och som man kankomma att se behov av . Utan Nato saknarEuropa också ett förpliktande samarbete för stabilitetoch fred.Men Nato är nytt också i den meningen att organi-sationen utökas. , och , allagamla Warszawapaktsstater, är på väg in i organisa-tionen. De baltiska staterna önskar medlemskap. Dethar de tydligt deklarerat. De har i många fall haftlättare att orientera sig i den nya säkerhetspolitiskasituationen än många svenska politiker, vars säker-hetspolitiska grundsyn präglas av tillbakablick.I försvarsberedningen fanns, som talade om tidigare, förslaget att den nuvarandesäkerhetspolitiska definitionen, att är militärtalliansfritt syftande till möjligheten att stå neutral ihändelse av krig i vårt närområde, skulle utmönstras.Socialdemokraterna ändrade sig dock, och formule-ringen blir kvar. Det här är ett symtom på att densäkerhetspolitiska moderniseringen har lång väg kvaratt gå.Nämn en situation där neutralitet kan före-falla rimligt och naturligt!Sverige måste bättre finna sin roll i den framväx-ande alleuropeiska säkerhetsordningen. Det gällernaturligtvis vår egen situation, men också vårt age-rande för strukturens utveckling.På möte i , som av-hölls , talade statsministern om allastaters rätt att välja säkerhetspolitisk väg. Detta äricke-kontroversiellt, men det råder ingen tvekan omvad , och vill. De ser ingaalternativ till medlemskap i , varken militär alli-ansfrihet eller ryska säkerhetsgarantier, som ju natur-ligen betraktas om uteslutna.Sverige är förhindrat att inifrån hjälpa de baltiskastaterna att vinna medlemskap i eftersom visjälva står utanför. tvekar regeringen attgöra allt den kan för att hjälpa dem utifrån.När besökte för ett par årsedan signalerade han att vi skulle stödja de baltiskastaternas ambition om Natomedlemskap, vilket ome-delbart tillbakavisades av den dåvarande utrikesmi-nistern. Det hela utmynnade i ett stort frågetecken. Ettfrågetecken som fortfarande inte har rätats ut.På möte med den baltiska för-samlingen var det uppenbart att det finns en tilltagan-de irritation bland baltiska politiker över den svenskatvehågsenheten till den egna relationen till Nato ochdessutom, inte minst, i fråga om synen på de baltiskastaternas Natomedlemskap.Därför är frågan naturlig. Frågetecknet bör rätasut. Är Socialdemokraterna beredda att stödja ,och i deras strävan efter Natomed-lemskap?Sverige bör ingå i en alleuropeisk säkerhetsord-nings alla delar och därtill understödja de baltiskaländernas ambition att ingå i säkerhetsordningens alladelar, inklusive deras arbete för Natomedlemskap.Det är en lämplighetsfråga när skall tasteget in i det nya Nato. Rimligen vore en gynnsamväg att blir medlem med Finlandoch de tre baltiska staterna, en s.k. 2+3-lösning. Detvore av strategiska skäl lättare för Nato att accepterade baltiska staterna som medlemmar om gårmed.Samtidigt finns en moralisk dimension. Hur kanvi förvänta oss att andra länder skall vara beredda attingå i en säkerhetsgemenskap med de baltiska stater-na om vi själva inte är beredda till det.Regeringen vill spela en aktiv roll i Östersjöområ-det men är inte beredd att ta konsekvenserna av sinambition.Den naturliga frågan blir alltså: Vad innebär denalleuropeiska säkerhetsordning som så många harbekänt sig till och hyllat sedan murens fall för social-demokraterna? Vad blir plats i denna? Hurvill man bidra till den alleuropeiska säkerhetsord-ningens utveckling?Det kan vara värt att betona att den militära alli-ansfriheten är ett medel i svensk säkerhetspolitik, inteett mål. Vid varje tid måste välja den vägsom bäst gynnar vår säkerhetspolitiska situation ochbidrar till stabilitet i vår del av världen. Som HenrikLanderholm redogjorde för tidigare kan man knappasthävda att den militära alliansfriheten på något aktivtsätt bidrar till stabilitet. Möjligen kan man säga attden inte försvårar.Det behövs inga brobyggare mellan EU ochRyssland , något som var ett argumentför regeringens politik. finns inga hinder förkontakter, varken mellan och EU eller mel-lan och Nato. På flera sätt kan det tvärtomsägas att har närmare kontakter med Natoän vad har.Sverige, och inte minst regeringspartiet, behöveren säkerhetspolitisk modernisering som främjar sta-biliteten i vårt närområde och inte minst kan bidra tillatt hjälpa de baltiska staterna.Anf. 62 ():Fru talman! Vid högtidliga öppnandeförr i tiden brukade det i kungens tal finnas med enmening som löd ungefär: Förhållandet till utländskamakter är gott. Det var alltid lika skönt att höra deorden. De gav en viss trygghet. Det tycktes inte rådanågot tvivel om att var den skyddade ö ivärlden som ingen och inget kunde skada.I ungefär har vi varit skyddade från krig.Om det beror på att vi har haft en fantastisk förmågaatt kunna avläsa andra länders tankar om eventuellaillasinnade aktioner riktade mot vårt land så att vikunnat använda vår diplomatiska förmåga till attförhindra dessa aktioner eller om vi försvarsmässigtvarit så avskräckande att ingen vågat angripa oss låterjag vara osagt. Men att vi har många företrädare somhar en god förmåga och politisk blick för att kunnastämma av eventuella gryende och kommande kon-flikter vågar jag nog ändå påstå. Man behöver barakomma till den svenska FN-delegationen i New Yorkför att få insikt om vilket fantastiskt arbete de svenskadiplomaterna utför där och vilket förtroende Sverigefortfarande har internationellt sett, ett förtroende sominte alls står i relation till vår folkmängd.Fru talman! Vad jag kan förstå är detta anseendeett resultat av ett målmedvetet förtroendeskapandeoch enträget arbete under en lång följd av år. Menvårt internationella anseende förpliktar. Vår diploma-tiska och politiska kunskap om att mäta och förutseom och när eventuella konflikter kan uppkommamåste kunna användas i många sammanhang.Vad jag egentligen menar med vad jag har sagt äratt jag har svårt att förstå varför inte den svenskaregeringen reagerade tidigare på de signaler Kosovosände ut om sin situation. Varför lyssnade man intepå alla flyktingars information om situationen i Ko-sovo? Varför tog man inte lärdom av kriget i Bosni-en? Varför har man så ihärdigt lyssnat på presidentSlobodan försäkringar och avgivna löften,som inte har varit något värda eftersom han inte harhållit dem?Jag vill påstå att denna avvaktande och därmedförnekande hållning kan ha medverkat till att krigetännu inte är slut i Kosovo, även om det just nu pågårs.k. Jag vet att under sin period isäkerhetsrådet medverkade till att ett för-dömande av kriget i Kosovo kom till stånd. StatsrådetPierre har också i en interpellationsdebatt den19 januari om situationen i Kosovo fördömt Mi-losevics agerande. Men jag anser inte att det räcker.Jag kan i sammanhanget inte undgå att undra vadman har använt sitt goda internationella anseende, sindiplomatiska kraft och förmåga till hitintills i dennafråga.Pierre slöt ett avtal om åter-tagande av flyktingar från . Det varlugnt och tryggt i Kosovo och ingen fara för männi-skor att flytta tillbaka, sade man. Men sex till sjuveckor senare började kriget på allvar i Kosovo.I april 1998 hade EU ett utrikesministermöte omvad man skulle göra åt den uppkomna situationen.Dåvarande utrikesminister varnärvarande. Men man kom inte fram till något beslut.Tiden skulle tydligen själv få fatta det beslutet. Attkonsekvenserna av detta icke-beslut blev fruktansvärtödesdigra för hundratusentals människor vet vi.Jag har sagt här i kammaren, och jag villsäga det igen, att jag har mött några av dessa"svenska" flyktingar på ett flyktingläger i hade blivit tillbakaskickade från till Ko-sovo. De hade levt i skogen i Kosovo i flera månaderoch levde då jag mötte dem i den mest fruktansvärdasituation som jag sett någon leva i.Jag anser att vi har ett särskilt ansvar för dessafrån tillbakavisade kosovoalbanska flykting-ar. Flyktingar som finns i bl.a. Bosnien är det inteomöjligt att söka reda på.Fru talman! Visst är det svårt att i alla samman-hang säga vem som är skyldig eller icke skyldig tillolika illgärningar. Men nog måste ändå presidentMilosevic ha dåligt samvete och äntligen förståvartåt det lutar. I kun-de man läsa: "Sannolikt kommer inte tillRambouillet, eftersom han lär frukta att i ska kräva att han grips ochåtalas för brott begångna under krigen i Bosnien ochKroatien." Och Kosovo, är mitt tillägg. Det verkar nusom om tiden skulle hinna i kapp Milosevic.Jag anser ändå att med sitt stora kapital avinternationellt förtroende hade kunnat verka kraftful-lare för att få ett slut på det skräckvälde Milosevicutövat i både Bosnien och Kosovo.Hur ofta har vi inte fått höra i debatten att kriget iframför allt Bosnien var ett krig mellan serber, kro-ater och muslimer? Jag vill påstå att man genomskickligt genomförd propaganda ville få världen atttro att det enbart handlade om motsättningar mellanolika folkgrupper. Världen lät sig luras och såg inteatt det kriget, liksom kriget i Kosovo, ytterst handlarom makt. Det handlar om att genom den välutrustadef.d. jugoslaviska armén i serbernas händer kuva folkoch utvidga sitt landområde och sin makt.Fru talman! Jag vet att jag gör det lätt för mig närjag säger så och inte drar in historien i bilden - detosmanska riket och andra orättvisor. Det är klart atthistorien påverkar människors sätt att tänka och rea-gera. Men skall vi kunna se fram emot ett gemensamtEuropa där våra barn och barnbarn formar framtidenshistoria har vi ett gemensamt ansvar för att barnen iEuropa växer upp med inte alltför skrämmande barn-domsupplevelser. Hur skall de annars kunna levatillsammans i förståelse för varandra? Därför måste vise till situationen nu och göra det bästa vi kan av den.Historien får inte bli ett ok, utan vi måste kunna ta ossframåt.Fru talman! Just nu pågår fredsförhandlingar iRambouillet. Men det är förhandlingar under svärdet.De som skall förhandla vill inte, kan inte eller får inteens möta varandra. Man talar om att UCK-gerillanmåste avväpnas. Men i så fall måste alla avväpnas,och all krigsmateriel som serberna tagit över från denf.d. jugoslaviska armén måste ut ur Kosovo. En inter-nationell styrka måste in i landet. En gemensam polismed både kosovoalbaner och kosovoserber måsteinrättas. Den albanska befolkningen måste få sammamöjligheter som den serbiska till skolor och utbild-ning. Den sociala infrastrukturen måste gälla lika förkosovoalbaner och kosovoserber.Många politiska bedömare, och enligt massmedi-erna även kosovoalbanerna själva, anser att det i des.k. fredsförhandlingarna inte kan bli fråga om någonsjälvständighet för Kosovo. Möjligen kan man tänkasig någon form av autonomi. Jag tror dock att manändå inte kan utesluta en självständighet för Kosovo.Utrikesminister uttalade vid Folk ochförsvars konferens i att ett själv-ständigt Kosovo skulle ge biverkningar i form avsignaler till de övriga länderna på och innebä-ra att ett otal småstater skapades. Men än sedan då.Kan självständiga stater öka fred, balans och mänsk-liga rättigheter på , varför skall då vi sätta osssom överförmyndare för andra länders vilja i detavseendet? Här handlar det om att följa utvecklingenoch vara politiskt fingertoppskänslig och förutseende.Men framför allt och i första hand måste Milose-vic ställas inför i Haag.Innan det blir gjort tror jag inte att det blir någon fredpå . Människorna där måste få tron på rättvisatillbaka.Anf. 63 ():Fru talman! Den gamla konflikten mellan öst ochväst har bytt karaktär. står inte två ideologiskablock mot varandra med sina vidhängande försvars-samarbeten. Demokratiseringen har tagit fart inomdet gamla , och den kommunistiskt totalitä-ra eran ser ut att, liksom nazismen, kunna bli en ondmen avslutad parentes. dominans på världensarenor visar dock blockmotsättningens restvärden. Debrittisk-amerikanska återupptagna bombningarna avIrak, utan stöd av FN, visar att stormakts-blocket ännu inte inordnats i mellanfolkligt samarbe-te. politiska ledning, liksom andra onda makt-potentater, visar sitt suveräna förakt för mänskligarättigheter. Lika olämplig som agan är felriktadebomber över . FN:s roll måste stärkas ochupprätthållas - det finns ingen annan väg.Det verkar som om den amerikanska världsbildenkräver en tydligt definierad fiende. väl ut den rollen. Och det är inte till stöd förirakiskt maktmissbruk jag kritiserar men av enoro för att västvärlden utmålar en ny världsfiende.I somras besökte jag i samband med enparlamentarisk konferens mellan länder ocharabländerna. Överläggningen präglades av tre dis-tinkta och viktiga teman.Det första var relationen mellan ochväst. Konferensen slog fast att det är starkt behov avatt utveckla stor energi på att förstå och lära kännavarandra. Det finns så många bilder som hålls vid livav den "onda fienden". I själva verket är det inteolikheten som är framstående utan likheten och ge-mensamma behov.Det andra temat var konflikten mellan ochIrak. Då blev konferensen intensiv och spänningarna ide arabiska delegationerna stora.Det tredje var frågan om ökat handelsutbyte. Ge-nom handel och utbyte av varor och tjänster slipaströsklarna ned, och länderna och regionerna glidernärmare varandra. Globaliseringen utmålas av vissaarabiska företrädare som den västerländska konspira-tionen mot resten av världen. Globaliseringens nega-tiva verkningar måste motarbetas. handeln utvidgas.Utrikesministern framhöll i deklarationen:"främjar den kulturella dialogen mellan Eu-ropa och muslimska länder och deltar aktivt i det avEU initierade Medelhavssamarbetet. Det kan på siktbidra både till säkerhet i och ökat välståndsöder och öster om . "Jag ser detta som ett ytterst ansvarsfullt område,där med kontinental närhet till arabregionenkan spela en stor roll. Just därför är britternas med-verkan till bombningarna över oroande. Europafår inte medverka till att barriärerna till Mellanösternoch höjs.Kung död och begravning lovar å enasidan något gott för relationen. Världens ledare var påplats för att hedra en nationell ledare, och de möttes igemensam sorg och respekt. Å andra sidan är detinträffade oroande, eftersom de regionala spänningar-na åter kan öka.Det var ett maktskifte orsakat av döden som sked-de i . Vi står inför motsvarande maktskiftenframöver i , i , i och iPalestina. Vad dessa generationsskiften rymmer kanbeskrivas i termer både av hopp och av risker.Vi står nu på nytt inför ett avgörande i konfliktenmellan och palestinierna. Vi når kanske enkulmen mellan den 4 och . Med Osloavta-let och med Wye har steg tagits medsikte på en fredlig och säker lösning för både israeleroch palestinier och därmed också för grannfolken.Bl.a. resulterade i folklig rösträtt ochval till ett palestinskt parlament . Deförhoppningar som då tändes och den stolthet ochglädje varmed det palestinska folket gick till valbyggde upp ännu en förväntan. Denna förväntan malsnu sakta ned av den israeliska oviljan att leva upp tillingångna avtal.Utrikesministern sade vidare:"har rätt till säkra och erkända gränser. Pa-lestinierna har rätt att bilda en egen stat. folk-rättsstridiga bosättningspolitik måste upphöra. och Wye River-överenskommelsen, lik-som förhandlingarna om slutlig status, måste genom-föras. "Då tidsplan - och detsamma gällerför Wye tidsplan - har gått ut måstedet anses rimligt att palestinierna , efter1996 års val, skall kunna gå vidare med att forma sinstat.Man kan fundera mycket över det politiska läget.Finns det ett inre, dolt samband mellan utropandet aven egen palestinsk stat och ett israeliskt ? Är det fråga om samverkande eller mot-verkande faktorer? attstödja utropandet av en palestinsk stat? Kommerstaten att erkännas - liksom den israeliska statenerkändes?Jag ställer bara frågorna. Själv är jag kluven införhela problematiken, men för mig handlar det inte iförsta hand om storpolitiska frågor utan om det var-dagliga livet för såväl palestinier som israeler. Närkommer framtiden i detta område att kunna beskrivasi andra termer än flyktingläger, bosättningar ochcheckpoints?Vad innebär det för generationer av palestinieroch israeler att deras bild av fienden cementerats?Hur ser världen ut för en palestinier i tredje, ja kanskefjärde lägergenerationen, en person som växer upp isamma flyktingläger som mormor eller farfarsfar?När den israeliska staten utropades dogmånga människor. 737 000 fördrevs från sina hem,och 418 palestinska byar utraderades. OrganisationenLAW arbetar både i och i för att vär-dera skyddet av de mänskliga rättigheterna och förmiljön. I dess rapport lämnas nedslåendesiffror över människor som dödats, hus som har för-störts, bosättningar som har etablerats och olivträdsom har ryckts upp.LAW granskar såväl den israeliska som den pa-lestinska människorättssituationen, och det är dystrabilder som ges. Jag är inte i första hand orolig för destorpolitiska sammanhangen utan för de enskildamänniskorna. Här har och EU ett ansvar, somvi bör ta på ännu större allvar.Anf. 64 () replik:Fru talman! talar om sin klu-venhet, och han återfaller i det klassiska kålsuparteo-remet. och amerikanerna är likagoda kålsupare. Vi tar avstånd från dem allesammans.Jag tror att det hade varit klädsamt om liksom utrikesministern hade tagit avståndfrån uppbyggande av massförstö-relsevapen, kärnvapen, biologiska vapen och kemiskastridsmedel liksom från överfall på ochdess vägran att tillåta FN att kontrollera vapnen.Det här kålsuparteoremet kan leda tanken alldelesfel.Anf. 65 () re-plik:Fru talman! Ja, jag tar avstånd från alla de över-grepp som hotar mänskligt liv, och jag har inte talatväl om och i det här samman-hanget. Det hade dock varit intressant om ändå i någon mån hade satt in detta i det sam-manhang som jag satt in det i, nämligen det växandehotet om en konflikt mellan och väst, enkonflikt som oroar många människor, inte minst ara-berna. Dessa bomber är i sig ett bekymmer, dels föratt de inte var beslutade och sanktionerade i FN-familjen, dels för att de så allvarligt bygger upp justden konfliktbilden. Jag tycker att det vore värdefulltom vi kunde se dessa insatser i detta mer psykolo-giskt och filosofiskt politiska sammanhang. Då kanman inte isolera vare sig bomberna eller SaddamHusseins sätt att driva sitt land. Här byggs en konfliktsom på är farlig för denna värld.Anf. 66 () replik:Fru talman! Jag vill bara klart ta avstånd från dettakålsupartänkande. Det är på det viset att konfliktenväcktes av när han överföll Kuwait.Därom råder ingen som helst tvekan. Hans vägran attsamverka med FN är också fullständigt självklar. inte kan se detta utan försöker blanda bort kortenär för mig alldeles obegripligt.Anf. 67 () re-plik:Fru talman! Det är möjligen den mer klarläggandedelen av det hela. Hade lyssnat på mighade han hört att det inte fanns någonting av enkålsuparteori i detta resonemang, utan en mycket klarmarkering mot såväl de övergrepp som är ansva-rigt för som olyckan att två av världens länder tyckeratt de har ansvar för att bomba som repressalie. Jagmenar att detta måste lyftas in i sitt något större sam-manhang. Om det skulle jag gärna höra . 68 ():Fru talman! Jag hoppas att detta mitt första tal häri också skall utgöra en startpunkt för hurjag önskar utforma mitt arbete såsom riksdagsledamot- ett arbete för mänskliga rättigheter, rättvisa, jämlik-het och internationalism och kamp mot rasism ochfördomar och för en värld präglad av humanism,solidaritet och medmänsklighet.Fru talman! Jag väljer att lyfta fram ochsätta ljuset på en av jordens små folkgrupper. Tillantalet är de kanske ett par hundra tusen människor -en ganska liten folkgrupp. Litet är dock varken derasmod eller deras uthållighet i kampen för självständig-het och i kampen för ett liv i fred och frihet.Jag talar om en folkgrupp som har kommit i klämmellan olika kolonialmakters iver att få härska ochexploatera i ett område som till skillnad från Mella-nöstern och Nobelpristagarnas befinner siglångt ifrån rubriker och strålkastarljus.När spanjorerna lämnade sin sista och endakoloni i , nämligen , blev landet intefritt och självständigt, utan invaderades genast avMarocko och också av Mauretanien.Men västsaharierna accepterade inte Marockospåtvingade överhöghet utan tog sig för att kämpa försin befrielse. bilda-des och tog upp kampen mot ockupation.Mot sig har man haft en mäktig fiende ikung diktatur med en lång och mörk his-toria av undertryckande av demokratiska fri- ochrättigheter och många brott mot de mänskliga rättig-heterna på sin mörka meritlista.Orsakerna till intresset av att ockupera Västsaharaär inte svåra att utläsa. I , som gränsar tillMarocko, och och som till ytanär ungefär hälften så stort som finns det storanaturtillgångar. Här finns bl.a. fosfatfyndigheter, järn,olja, koppar och uran, och utanför kusten finns ett avvärldens rikaste fiskevatten. Området är också myck-et lämpat för turism.Här skulle det fria en gång i mitten av70-talet ha byggt upp sitt fria land.