prot · GM0976 · 1999-03-26 00:00:00 — Det handlar ommånga och disparata frågor, eftersom det huvudsakli-gen rör sig om motioner från den allmänna motionsti-den.Jag skall ta upp de delar av äldrepolitiken somhandlar om de äldres sjukvårdsbehov. Här är vi innepå saker som ibland faktiskt inte fungerar särskilt brai dag.Allteftersom vi blir äldre ökar ju självfallet beho-vet av sjukvård. Den s.k. ädelreformen drevs fram avSocialdemokraterna efter ett ändlöst kompromissan-de, jag vill nästa kalla det schackrande, mellan och socialde-mokratiska majoriteter. I stället för att ge kommuner-na allt ansvar för all primärvård, vilket ingick i denursprungliga diskussionen, fick kommunerna ansvaretför äldreomsorgen medan landstingen fortsatte somhuvudmän för primär- och slutenvård.Kommunpolitikerna har ansvaret för den tungaoch problematiska äldrevården och äldreomsorgenutan att man, i alla fall som regel, förfogar över till-räcklig medicinsk kompetens och utan tillräckligaresurser.Resultatet har blivit att kommuner och landstingspelar ett slags svälta räv eller om demest vårdkrävande. Förlorarna är äldre, vårdkrävandemedborgare.Ädelreformen har funnits . Gränsdrag-ningarna är svåra att göra mellan vad som skall höratill sjukvård och vad som skall kallas äldreomsorg.Socialstyrelsens utvärderingar visar att problemenfinns kvar. De gamla far illa medan kommuner ochlandsting diskuterar vem som skall ansvara för vad.Begreppet färdigbehandlad eller klinikfärdig hartidigare nämnts här . Det är ett godtyckligt be-grepp som landstingen förfogar över. Klinikfärdigkallas en patient som landstingen vill bli av med. Näröverbeläggningarna ökar minskar naturligtvis denbehandlingstid som en äldre person får innan han ärfärdigbehandlad.Den starkt ökade dödligheten på vissa vårdhemefter utskrivningar från landstingens sjukhus talar sitteget språk. Det förekommer ju - och det har ju upp-märksammats i pressen en hel del - atten tredjedel av patienterna dör inom efterdet att de blivit färdigbehandlade och överförda tillvårdhem. Sådana saker är inte någonting annat än renskandal.I landstingen har neddragningarna drabbat vissaspecialiteter mer än andra. Till de specialiteter somfarit särskilt illa hör medicinsk rehabilitering. När detgäller äldrevården är läget här utan överdrift heltkatastrofalt. Man har länge vetat att gamla som drab-bas av sjukdom är mer beroende än andra av rehabi-litering för att kunna bibehålla och återupptränafunktionen i sjuka kroppsdelar. På en del vårdhemfinns det fortfarande sjukgymnaster som gör ett fintoch självuppoffrande jobb, men var finns rehabilite-ringsläkarna? De skulle finnas till för att kunna ställadiagnoser och ge ordinationer. Om det finns särskildarehabiliteringsavdelningar på länssjukhusen - och detfinns den del kvar fortfarande - är platserna mer ellermindre förbehållna folk under 65 år.En ny genomgripande utredning av ädelreformenär absolut nödvändig och borde genomföras med detsnaraste.För ett par år sedan kom rapporter från Nederlän-derna om att man hade funnitsjukhem där personalen hade svultit gamla till döds.På senare år har vi börjat få samma rapporter här. Detberor nog delvis på att mycket gamla människor harsvårt att tillgodogöra sig födan, men det kan ocksåvara medveten eller omedveten nonchalans.Vi har ju ofta en situation där den gamla har svå-righeter att äta själv. Det enda sättet att skydda veder-börande från svält är att vara aktiv som vårdpersonal.Men i sparsamhetens samhälle saknas vårdpersonal,och man får en situation där patienten inte längreklarar sig. Fastän personalen gör så gott den kan,hinner den inte ägna tillräcklig tid åt var och en, ochpatienterna svälter faktiskt ihjäl.Personalen som går på sitt sjukhem och ser de in-tagna kan ha svårt att se hur medicinskatillstånd progredierar. Här skulle det behövas en läka-re som kan se och diagnostisera svält och ställa dia-gnos också på andra tillstånd som kan drabba vårpatient. Vi har en medicinskt ansvarig sjuksköterskasom ibland gör underverk, men hon är inte utbildadatt diagnostisera, och än mindre att behandla, alla demer eller mindre allvarliga tillstånd som kan drabbavåra patienter.Vi har fått rapporter om hur storasjukhem, t.ex. i , saknar så elementära sakersom en väska med akutmedicin och akututrustning. Istället har tiotals patienter dött . Är det såvi vill ha våra anhöriga vårdade?Vi kan inte ha två patientkategorier i därden ena är berättigad till bra landstingssjukvård ochden andra till, i sämsta fall, förvaring på kommunenssjukhem. Det måste finnas en läkare som har detmedicinska ansvaret för sjukhemmet. Denne bör varaen geriatrisk specialist eller en allmänläkare som harmöjligheter att göra täta konsultationer med specia-lister på området. Han skall ha ansvaret för vårdpla-neringen för den enskilda patienten, men också förutbildningen av personalen. Detta får naturligtvis intehindra de äldre att ha en egen läkare som håller närakontakt med den läkare som har det övergripandemedicinska ansvaret.Jag har inga egna yrkanden utöver dem som Cris-tina Husmark har framfört.Anf. 68 ():Fru talman! Låt mig medge att jag först hoppadetill när jag hörde jämföra gruppen65-plus med varannan damernas. revi-derade ju detta och sade att det skulle gälla attkanske var tionde skulle vara pensionär här i enframtid. Jag ser gärna varannan damernas ,men inte med den socialdemokratiska kvoteringenutan efter kompetens, förmåga och erfarenhet.Vi moderater får ju ofta veta att vi inte är så brapå att få in kvinnor överallt. Jag tror att alla här nu vetatt vi har en god och duktig uppsättning kvinnorbland kommunalråden. Det har t.o.m. sett, och hon har också uttryckt sin förskräckel-se över att det är så många kvinnor i Moderaterna.Kvinnor som kvinnor, tyckte jag.Fru talman! De äldre, de svaga i samhället, dehandikappade och de lågutbildade är de som alltiddrabbas av ofullkomligheter och brister som faktisktfinns i vårt sociala skyddsnät. Med största sannolikhetär det bland de här grupperna just de äldre, och kan-ske allra mest de allra äldsta i samhället, som drabbashårdast.De senaste åren har inneburit oroande tecken påförsämring av sjukvård och äldreomsorg. Erforderligvård skall finnas i rimlig tid och vara av hög kvalitet.Köerna till sjukvården har ökat igen. 1994 var köernanästan borta. De var åtminstone korta. Men kanman få vänta halvårsvis och ännu mer för att få denbehandling man behöver. Ju äldre man är desto vikti-gare är det att man får sin behandling när åren manhar framför sig kanske inte är så många.Självklart skall man i ett valfrihetens samhällesom vi ser framför oss kunna välja vårdgivare. Detfinns tyvärr många exempel på hur framför allt pen-sionärer genom sin svaghet inte får denna möjlighetatt välja. nämnde alldelesnyss företagsläkarna. De är oerhört viktiga, kanskeframför allt för rehabiliteringen, och vid deras sidastår sjukgymnaster och andra. Det tar ochär naturligtvis svårare att rehabilitera gamla männi-skor. Men det är mänskligt nödvändigt, och det ärockså ur alla synpunkter även ekonomiskt positivt.Second opinion talar vi om . På många stäl-len fungerar möjligheten att få second opinion. Menenligt de rapporter jag har hört är det ofta just när detgäller pensionärer som denna möjlighet till secondopinion inte föreligger.Hemtjänsten talade flera om. Man måste kunna fåvälja själv. Det är alldeles riktigt. Jag har i min familjmånga äldre. De får inte välja. Det växlar mellan denena personen den ena dagen och den andra personenden , och man känner sig vilsen inför denfrämmande personen. Den främmande hjälpen vetinte riktigt vad det är som förväntas av henne ellerhonom.Någonting som är väldigt jobbigt för de flesta ärde s.k. medicinskt färdigbehandlade. Vart skall de tavägen? Skall behålla ansvaret eller skallkommunerna ta det? hamnar de sjuka, somofta är sjuka även om de är medicinsktfärdigbehandlade, mellan två stolar.Tandvården bland pensionärer bor-de enligt min uppfattning omfattas av högkostnads-skyddet. I vissa kommuner finns möjlighet för hem-boende gamla att få besök av tandhygienister. Denmöjligheten borde gälla fler kommuner än vad som är fallet. Sociala instanser har under senare tiddragit in på möjligheten till bidrag för tandvård.Många gamla med minimala pensioner kan intebetala sin tandvård och lever i oro för detta och kan-ske också avstår från att besöka tandläkaren med alltdet lidande som det medför för kommande dagar.Personligen frågar jag mig varför tänderna i vårdhän-seende inte räknas till den övriga kroppen och i så fallockså skulle omfattas av samhällets vårdansvar. Re-lationen tuggförmåga och matsmältningsapparatmåste ju vara välkänd för alla.Beträffande rehabiliteringar är det samma sak. Imitt län, , har vi sett flera exempel,t.o.m. många, på att äldre patienter har förvägratsrehabiliteringar. Frågan är: Anser man att de är förgamla? Lönar det sig inte att rehabilitera dem? Jagkan inte dela en sådan uppfattning om det är så attden gäller någonstans.Flera exempel på hur de starka och högröstadevårdbehövande och deras anhöriga klarar sig bättre ändem som är svaga vet vi alla existerar. Det är alltid såatt det är de svaga, sjuka och lågutbildade som lider ialla åldersgrupper. Men när det gäller gamla är dethär ännu mer tydligt. I vårt land med så höga skatter,de högsta skatterna i , har vi så många brister.Man kan fråga sig hur det är möjligt.Till sist fru talman, skulle jag vilja nämna i minuppräkning de insatser som görs av de anhöriga. Flerahar nämnt detta och jag vill bara understryka, för attförkorta min talartid något, vilken insats de anhörigastår för och hur värdefull den är.Fru talman! berömmer sig av en högstandard också på områden som berör de äldre i sam-hället. I mycket stämmer det här. Men brister finns,som vi alla har visat, ibland t.o.m. allvarliga brister.De bristerna måste vi gemensamt åtgärda och jagfinner en sådan stämning bland dem som hartalat om de här frågorna.Inte minst måste vi som har privilegiet att i risk-dagen företräda våra medmänniskor aktivt medverkatill en attitydförändring. Jag är väldigt glad för denuppfattning om attitydförändring som vonSydow har gett uttryck åt tidigare vad gäller synen påde äldre. Det är en mänsklig rättighet att även somäldre eller riktigt gammal bemötas med respekt. Detär av största vikt att ta till vara de kunskaper och denerfarenhet som de äldre representerar och som deyngre kan dra nytta av.Fru talman! Jag har inte något yrkande men stårnaturligtvis bakom de reservationer där moderaternafinns med.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )6 § Folkhälsofrågor m.m.FöredrogsSocialutskottets betänkande 1998/99:SoU8Folkhälsofrågor m.m.Anf. 69 ():Fru talman! Arbetet för en bra folkhälsa har varitett mycket viktigt inslag i den svenska välfärdspoliti-ken och är en viktig orsak till att hälsotillståndet iSverige vid internationella jämförelser i de flestaavseenden fortfarande står sig väl, även om det finnsområden och grupper där utvecklingen har gått bakåtunder senare år.Omtanken om folkhälsan fick en central roll vidbygget av det svenska folkhemmet. Exempel på vik-tiga byggstenar har varit barnavårdscentraler, arbe-tarskyddet, skolhälsovården och den bostadspolitiksom minskade trångboddheten och möjliggjorde enbättre hygienisk standard. Under senare årtionden harfolkhälsoarbetet hamnat mer i skuggan, fått en mindrecentral plats i jämförelse med andra delar av hälso-och sjukvården, trots att satsningar på förebyggandeinsatser i allra högsta grad skulle vara kostnadseffek-tiva. Det finns väldigt mycket mer att göra inom folk-hälsoarbetet och det är övertygelse attsatsningar på förbättrad förebyggande hälso- ochsjukvård och folkhälsosatsningar vore kloka satsning-ar ur såväl mänsklig som ekonomisk synvinkel.Hälsotillståndet i är i ett internationelltperspektiv genomsnittligt relativt gott, men tyvärr ärockså hälsan ojämnt fördelad mellan olika befolk-ningsgrupper. Klassamhället slår tydligt igenom ock-så på folkhälsans område. Skillnaderna i dödlighetoch registrerad ohälsa är mycket stora mellan olikabefolkningsgrupper, och några mycket viktiga om-ständigheter härvidlag är om man har ett arbete ellerär arbetslös, om man är fattig eller välbärgad, hurman bor, vilken utbildning man har och hur mycketinflytande man känner att man har över sin livssitua-tion.I den kommun som jag kommer från, , ärt.ex. skillnaderna i ohälsotal orimligt stora mellanolika grupper och olika stadsdelar.Det kan också konstateras att det finns könsskill-nader när det gäller hälsotillståndet. Kvinnor levervisserligen än män, men drabbaskvinnor i mer av sjukdom och ohälsa än män.Det kan sammanhänga med att de ofta har utsattapositioner i arbetslivet, tunga och slitsamma jobb ochmånga gånger mindre inflytande och lägre lön änmännen. Vid sidan av arbetslivet är det också oftastkvinnorna som tar det största ansvaret i hemmen.Förslitningsskador är vanligare bland kvinnor. Sjuk-vård, folkhälsoarbete och arbetarskydd utgår än i dagi alltför stor utsträckning från mannen som norm.Vänsterpartiet menar att folkhälsoarbetet i störreutsträckning än vad som sker bör bygga på enhelhetssyn, där självklart klass- och könsperspektivetmåste in. En sådan satsning är nödvändig om de nu-varande och ökande skillnaderna i hälsotillståndmellan olika grupper skall kunna minska. I en social-demokratisk motion, av och ,tas dessa perspektiv upp, och stöder detankar om folkhälsoarbetets inriktning som där försfram.Vad gäller konkreta arbetsområden för folkhälso-engagemanget bör tobak och alkohol utgöra några avde högst prioriterade områdena. För oss i Vänsterpar-tiet är det också framgent av mycket stor vikt att hållafast vid en fortsatt restriktiv alkoholpolitik. Vi lär fåtillfälle senare i vår att återkomma till denna frågamed anledning av en förväntad proposition i ämnet.Nu är det önskvärt att alla de som var entusiastis-ka inför det svenska EU-medlemskapet och som inteville vidgå att det skulle vara några större svårigheteratt även inom EU hålla fast vid vår relativt fram-gångsrika alkoholpolitik kommer upp till bevis. Gåfrån ord till handling och värna restriktiviteten! Det ärviktigt för folkhälsan, och det gäller då inte minstvåra ungdomars framtid.Tobaken är ett annat viktigt område, och även härär ungdomarnas hälsa i fokus. Vi har i enåldersgräns för inköp, men åtskilliga rapporter indike-rar att denna gräns vid många försäljningsställentyvärr inte respekteras. Det är viktigt att till-synsansvaret såväl från kommunerna som centralt hosSocialstyrelsen utövas med den tyngd som problemetkräver.Det är också viktigt att alla ansträngningar görsför att uppmuntra rökare att pröva rökavvänjning iformer som upplevs som ekonomiskt möjliga förmånga människor. Här måste man se till de - vidsidan av alla mänskliga vinster - stora samhällseko-nomiska vinster som går att göra, om rökningen kannedbringas.Ett mycket viktigt område att bevaka inom folk-hälsoarbetet är självmordspreventionen. Vi vet attmänniskor som har gjort ett självmordsförsök utgören riskgrupp för ytterligare försök. Det är av stor viktatt det finns resurser och att arbetet utformas så attansträngningar görs för att följa upp dessa patienter.Tyvärr kan vi konstatera att det också finns barn ochungdomar i denna grupp och att de psykiska proble-men hos många barn tycks ha ökat.Det är nu Barnpsykiatrikommitténsbetänkande Det gäller livet kom. dröjerregeringen med att ta några initiativ med anledning avdetta betänkande. Enligt uppgifter lär det inte kommanågot initiativ . Det är anmärkningsvärtmed tanke på allvaret i situationen. I förslaget tillutskottsbetänkande hänvisas till att ärendet bereds iregeringen. Jag vänder mig i denna specifika fråga tillden ansvarige i den socialdemokratiska utskottsgrup-pen. Eftersom utskottsbetänkandet hänvisar till denpågående beredningen av Barnpsykiatrikommitténsbetänkande vill jag veta vilka signaler som här hargetts om när beredningen kan resultera i några initia-tiv. Det är ett oerhört angeläget område, och dröjs-målet är nu så stort att ett tillkännagivande enligt vårmening vore på sin plats.I ett särskilt yttrande instämmer ivikten av att se sambandet mellan en arbetstidsför-kortning och stärkt folkhälsa. En särskild arbetstids-grupp är tillsatt för att arbeta med frågan om arbets-tidsförkortning. I det arbetet deltar vi från Vänster-partiet aktivt, bl.a. med utgångspunkten att sambandetmellan arbetstidsförkortning och stärkt folkhälsa skallfå ett ordentligt genomslag.Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till re-servationerna 1 och 8 i betänkandet. Vi står självklartockså bakom våra andra reservationer, men för tidsvinnande avstår jag från att yrka bifall till dessa.Anf. 70 ():Fru talman! Begreppet hälsa har i modernt väs-terländskt språkbruk fått en allt vidlyftigare innebörd.Gränsdragningen mot välbefinnande, livskvalitet ochvälstånd kan ibland vara diffus. definie-rade , , hälsa som etttillstånd av fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnan-de, inte endast frånvaron av sjukdom eller svaghet.Sedan dess har hälsobegreppet varit föremål föromfattande teoribyggen och framställts med alltflernyanser. Exempelvis skiljer man numera mellan be-grepp som symtom och tecken. Genom forskning,teknisk utveckling och erfarenhet vet vi att sjukdomkan föreligga utan symtom hos patienten. En alltmerutvecklad diagnostisk teknik gör att vi faktiskt kankalla människor sjuka innan de själva har uppfattatsjukdomen.I modernt språkbruk kopplas ofta begreppettillitsbrist samman med den moderna människanssjukdomar. Det är i detta som en del av vad som be-nämns psykosomatisk sjukdom hör hemma. Det finnsockså starka samband med livssituation, kultur, eko-nomi, sociala nätverk, arbete m.m. Dessa samband ärinte nya men har förändrats under tidernas lopp. Ut-trycket hälsans paradox brukar användas med avse-ende på dessa tillstånd för att beskriva situationen i länderna med en objektivt sett god hälsa mensamtidigt med uttryck för sviktande välbefinnande,exempelvis stress, oro och nervösa problem i befolk-ningen.Ett sätt att hantera ett så komplext begrepp somhälsa skulle kunna vara att skilja mellan ett vidgathälsobegrepp och ett vidgat sjukdomsbegrepp. Dennakomplexitet inom området förstärker också nödvän-digheten av tvärvetenskaplig forskning och samver-kan mellan olika discipliner för att man bättre skallkunna definiera och greppa frågor rörande folkhälsa.Detta är också en förutsättning för en utveckling avfolkhälsoarbetet och lägger en grund för att mötakommande behov både inom och utanför sjukvården.Nationella beslut och program definierar detövergripande arbetet med promotion och prevention.Bl.a. har aktörer som tagit fram ett nationelltfolkhälsoprogram för att ge folkhälsofrågorna enökad tyngd i debatten. Programmet syftar också tillatt stimulera samverkan mellan kommuner ochlandsting. I programmet understryks att hälsostödjan-de och förebyggande strategier bör läggas fast ochgenomsyra all verksamhet i samhället.Varför gör jag nu denna tillbakablick? Jo, för attpåvisa att resultatet av folkhälsoarbetet inte samman-faller med mandatperioderna utan sträcker sig betyd-ligt längre. Det räcker alltså inte med vällovliga be-slut på hög nivå. Det är ute i samhället som beslutenskall förverkligas. Landsting, kommuner och andrasamverkande aktörer har en avgörande betydelse förresultatet av besluten. Regionala och lokala enheterhar alla sin självklara plats i folkhälsoarbetet. Somexempel kan nämnas landstingens hälsopolitiskaprogram, primärvården - som utgör basen i folkhäl-soarbetet - de lokala folkhälsoråden, som har storbetydelse för det lokala hälsoarbetet, länssjukvårdensviktiga uppgifter i det förebyggande arbetet, folkhäl-soenheternas konsultativa och stödjande roll ochhälsoinformatörernas direktkontakter. Listan kangöras lång.Folkhälsovetenskapen utgör den vetenskap-liga kunskapsgrunden för folkhälsoarbetet. Den gerbeskrivningar och analyser av förhållanden i befolk-ningens hälsoutveckling och beskriver dennas orsakeroch konsekvenser samt förändringar över tiden. Folk-hälsovetenskapens betydelse i arbetet för en ökadfolkhälsa är uppenbar. Forsknings- och utvecklings-enheter är ett sätt att omsätta teoretiska kunskaper tillpraktiskt handlande i det lokala folkhälsoarbetet.Vi kristdemokrater har i våra motioner på områdetlyft fram frågor som vi anser angelägna att belysa.Jag skall här enbart lyfta några. Trots ökad medel-livslängd och förbättrade levnadsvanor föreliggerojämlikhet i hälsotillstånd mellan kvinnor och män,olika sociala grupper och regioner. Därför anser vi attdet är viktigt att hälsopolitiska hänsyn skall vara ennaturlig del i samhällsplaneringen.Åtgärder för att minska antalet självmord måsteintensifieras. Självmord är den vanligaste döds-orsaken i . Det behövs omgå-ende satsningar på detta område. Här föreligger ocksåett kollektivt ansvar hos oss alla.Allergiska sjukdomar ökar fortfarande oroväck-ande och är ett område som fordrar ett brett spektrumav åtgärder. Därför anser vi att det är viktigt medinsatser på forskning, utbildning och information föratt vända trenden med ökade allergier.Vid en undersökning som presenterades nyligenframkom att alltfler barn i mår psykiskt då-ligt. Orsakerna är flera. En bidragande orsak är dens.k. Vid separationer är det nästanalltid barnen som är de största förlorarna. Därför bören av samhällets viktigaste uppgifter vara att bidra tillatt familjer kan hållas samman och inte onödigtvissplittras upp.Missbruket av alkohol och droger är tyvärr stort,likaså bruket av tobak. Förebyggande insatser pådessa områden är en förutsättning för att minska kon-sumtionen. Särskilt viktiga är insatser riktade motbarn och ungdomar. De skador som åsamkas av brukoch missbruk av dessa droger är väl dokumenterade.De kostnader för samhället som detta orsakar ärmycket stora. Detta är ett högprioriterat område föross. Vi har inte tid att vänta. Vi kan inte avvakta ochse fler förstörda människor i vårt samhälle.Fru talman! Vi står givetvis bakom alla våra re-servationer, men för tids vinnande yrkar vi bifallendast till reservation nr 2.Anf. 71 ():Fru talman! Folkhälsopolitiska beslut är långsikti-ga. Det tar oftast tid innan resultat kan skönjas. Dethar också varit svårt att exakt precisera vilka bespa-ringar som det medfört, därför att det berör så mångaolika samhällsområden. Det är också svårigheter attmäta. Skall vi i kunna få budgeten atträcka till är det hög tid att göra kraftsatsningar inomjust folkhälsofrågorna. Det gäller att inte bara haplaner på papper, utan det krävs verkställighet. Varjepolitiskt beslut borde föregås av en hälsokonsekvens-beskrivning. Det är inget nytt, utan det har det talatsom även om de har varit sällsynta i praktiken. Nukrävs praktisk tillämpning, anser vi i Centerpartiet.Det måste kontinuerligt göras uppföljningar påkommunnivå av hur folkhälsosituationen förändras.Detta kan avrapporteras i folkhälsorapporter så att detlätt kan följas på nationell nivå. Det underlättar bådepå och på nationell nivå i fråga om varresurserna skall användas. Liksom tidigare talare harpåpekat har hälsoklyftorna ökat , ochdet är en trend som måste brytas.Centerpartiet har framfört krav på ökad tvärveten-skaplig forskning om den sociala gemenskapens be-tydelse för folkhälsan, där man utgår från mikropers-pektivet och har syftet att belysa familjens, de socialanätverkens och den yttre närmiljöns betydelse förmänniskors hälsa.Det är glädjande och bra att utskottet konstaterar isitt betänkande att forskningsbehovet är mycket stort.Trots detta avstyrks vår motion i den delen, och det ärmotsägande.Jag yrkar därför bifall till reservation 5 undermom. 2.Den forskning på allergiområdet som pågår påKarolinska är mycket bra, likaså satsningen på Aller-giåret. Men antalet allergiker ökar, och varannanmellanstadieelev är allergiker. En större del av detsom ökar är födoämnesallergi.