prop · GM03137 · 1999-01-01 00:00:00 — Syftet med elmarknadsreformen var att bl.a. införa valfrihet för elanvändarna och skapa förutsättningar för en ökad pris och kostnads- press inom elförsörjningen. För att skydda bl.a. små elanvändare infördes i elhandelslagen bestämmelser om att det skall finnas en leverantör i varje område som har s.k. leveranskoncession, dvs. koncession för att leverera el utan krav på särskild mätning och avräkning för sådana kunder som innan elmarknadsreformens genomförande debiterades enligt schabloniserad tariff. Detta innebär således att leveranskoncessionsinnehavaren har ensamrätt att inom koncessionsområdet sälja el till kunder vars förbrukning ej mäts timvis. Koncessionsinnehavaren är skyldig att leverera el för normala förbrukningsändamål till alla kunder inom området som inte önskar byta elleverantör. Elanvändaren är därmed garanterad leverans av el till priser som kan prövas av nätmyndigheten. Vidare är leveranskoncessionären skyldig att köpa el från elproduktions- anläggningar inom området som kan leverera en effekt om högst 1500 kW. Det innebär att små elproduktionsanläggningar är garanterade av- sättning för den el som produceras. Systemet med leveranskoncession skulle gälla under en period, vilken sedan förlängdes till dvs. till utgången av och att systemet skulle utvärderas och prövas. beslöt i enlighet med regeringens förslag att ett takpris på högst . skall gälla för de kostnader som nätföretagen får debitera en enskild konsument med s.k. direktmätning för tim- registrerande utrustning och dess installation (prop. 1996/97:85, bet. 1996/97:NU11, rskr. 1996/97:266). Lagändringen trädde i kraft . Syftet med takpriset var att underlätta för kunder med liten elförbrukning att delta i handeln med el. beslutade om en ny ellag (prop. 1996/97:136, bet. 1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27). upphävdes ellag och elhandelslagen. Det materiella innehållet i den nya ellagen baseras i huvudsak på den gällande ellagstiftningen. Vissa ändringar och kompletteringar av lagstiftningen har dock gjorts bl.a. utifrån förslag i betänkandet från Utredningen om konsumentskydd vid leverans av el, Konsumentskydd på elmarknaden (SOU 1996:104). Ellagen (1997:857) trädde i kraft . 4.2 Schablonbaserad beräkning av elförbrukning införs Regeringens förslag: Kravet på timvis mätning av elförbrukningen avskaffas för de flesta elkunder. För dessa kunder införs istället schablonbaserad beräkning av elförbrukning. LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas utan invändning av remissinstanserna. Ett flertal remissinstanser, däribland Kammarrätten i , och Elleverantörer, påpekar dock att tidplanen för genomförandet är mycket knapp, vilket innebär en betydande risk för praktiska problem vid genomförandet och behov av framtida justeringar av regelverket. uttrycker oro för de problem som kan uppstå i samband med millenniumskiftet och förordar ett införande . LO och betonar vikten av att den föreslagna tidplanen kan hållas. Skälen för regeringens förslag: I propositionen 1994/95:222 be- tonade regeringen att ett viktigt mål för elreformen är att stärka elkunder- nas ställning och att utvecklingen på elmarknaden noga kommer att följas av regeringen. I propositionen sades vidare att utvecklingen för de små kunderna, och deras möjligheter att utnyttja de förändringar som refor- men innebär, särskilt bör beaktas. Ett viktigt inslag i utvärderingen bör enligt propositionen vara att bedöma hur kostnaderna för mätning har utvecklats liksom övriga frågor som kan ha betydelse för de små elan- vändarnas möjligheter att dra nytta av de nya förhållandena. En förutsättning för att kunna köpa el på den öppna elmarknaden har varit att elanvändaren bekostar en elmätare som registrerar för- brukningen och att nätägaren rapporterar förbrukningen till olika aktörer. Kostnaden har inneburit att elanvändare med liten för- brukning, t.ex. hushållskunder, funnit att det inte varit lönsamt att in- stallera en timmätare. Takpriset på elmätare har medfört att konkurrensen om hushållskunderna ökat med sänkta elpriser som följd. Detta gäller dock i huvudsak kunder med relativt stor förbrukning såsom elvärme- kunder. Kunder med lägre elanvändning har dock i allmänhet inte fått del av prissänkningarna. har därför inte fler än ca 20 000 30 000 hus- hållskunder bytt elleverantör. I samband med beredning av prop. 1997/98:159 Genomförandet av och rådets direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el, m.m., anförde i betänkandet 1998/99:NU4 Vissa elmarknadsfrågor bl.a. följande. Vid beslutet om en ny ellagstiftning anförde utskottet att de effektivitetsvinster som en ökad konkurrens kan väntas medföra måste komma de enskilda konsumenterna till del (bet. 1995/96:NU1). Efter att ellagstiftningen nu varit i kraft tycks bedömningarna vara att elmarknaden fungerar relativt effektivt, men att främst större kunder kunnat dra fördel av uppkomna effektivitetsvinster i form av lägre priser. Utskottet anser att det är mycket viktigt att även de små elkonsumen- terna kan dra nytta av elmarknadens omreglering genom sänkta priser. En effektiv konkurrens är inget självändamål utan har sitt berättigande genom de konkreta förbättringar som den kan innebära för enskilda kon- sumenter. Utredningen om översyn av leveranskoncessionssystemet har, som re- dovisats, i uppdrag att med förtur analysera behovet och konsekvenserna av att undanta kunder med låg elförbrukning från grundprincipen om timvis mätning av elanvändningen. Enligt utskottets mening bör dock en skärpning och precisering av uppdraget göras enligt följande riktlinjer. Utredaren bör ges i uppdrag att lägga fram förslag om att undantag från grundprincipen om timvis mätning skall göras för kunder med ett säkringsabonnemang om högst 25 A. Utskottet vill framhålla att detta bör ses som ett första steg; bör timmätarkravet kunna slopas även för övriga mindre förbrukare med ett säkringsabonnemang om högst 63 A. Uppsägningstiden bör inte överstiga en månad. Vid byte av elleverantör bör inte någon administrationsavgift eller liknande tas ut av konsumenten. De nya bestämmelserna bör träda i kraft och . Utskottet är medveten om att det finns ett antal olika frågeställningar som behöver övervägas innan nya bestämmelser kan träda ikraft. Det gäller som framgått av tidigare redovisning bl.a. effekterna på leveranskoncessionssystemet, balansansvaret och utformningen av scha- blonkurvor. För att den tidplan som utskottet föreslår skall kunna hållas måste därför planering inför ett slopat mätarkrav ske parallellt med att utredningen slutför sitt arbete och att regeringen bereder och lägger fram en proposition. Regeringen bör återkomma till med ett förslag om slopat timmätarkrav enligt vad som angivits. kan då fatta beslut med anledning av propositionen i frågan i sådan tid att de nya bestämmelserna kan träda i kraft . beslutade i enlighet med Näringsut- skottets förslag (rskr. 1998/99:53). Regeringens bedömning är att kravet på timvis mätning utgör ett inte oväsentligt hinder för en ökad rörlighet bland elkunder med låg elan- vändning och därmed för en ökad konkurrens och prispress inom denna del av marknaden. Kostnaden för mätutrustning med tillhörande installa- tioner har heller inte minskat i den takt som förväntades då takpriset på infördes. Av rättviseskäl, konkurrensskäl och kostnadsskäl bör kunder med låg elförbrukning undantas från grundprincipen om timvis mätning av elförbrukning. Istället föreslår regeringen att s.k. schablon- beräkning av elförbrukning införs. För att möjliggöra ett snabbt införande av det nya regelverket har arbetet med att ta fram ett system för schablonberäkning anpassat till den svenska marknaden bedrivits parallellt med LEKO utredningen. Enligt regeringens bedömning visar det hittillsvarande resultatet av detta arbete att det är möjligt att införa det nya regelverket fr.o.m. . För att tillämpningen av reglerna skall kunna bli effektiv krävs dock att marknadens aktörer ges tydliga signaler om regelverkets fram- tida utformning så att samtliga berörda redan nu kan påbörja det prak- tiska förberedelsearbetet. bör regelverket utformas så att framtida anpassningar och justeringar underlättas i takt med att praktiska erfarenheter av systemets funktion inhämtas. De lagförslag som här redo- visas har utformats utifrån dessa målsättningar. 4.3 Modell och gräns för schablonberäkning Regeringens förslag: Schablonberäkning av elförbrukning skall ske enligt den s.k. områdesmodellen. Förbrukningsgränsen för schablon- beräkning skall för kunder med säkringsabonnemang vara 200 A och för lågspänningskunder med effektabonnemang 135 kW. LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag. Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra vad gäller valet av modell för schablonberäkning. Flera remissinstanser betonar att användning av områdesmodellen i kombination med en hög gräns för schablonberäkning kan innebära att småförbrukare får en ogynnsam profil om det finns många elanvändare med höga effektnivåer inom nätområdet och att denna fråga bör belysas ytterligare. liksom och (Elbruk) förordar bl.a. av detta skäl en lägre gräns. å andra sidan påpekar att det inte finns belägg för att profilen i genomsnitt skulle behöva bli sämre vid en hög gräns, varför frågan inte bör tillmätas någon avgörande betydelse. Elleverantörer och betonar att områdesmodellen ställer höga kvalitetskrav på mätserierna för den förbrukning som inte schablonmäts och att en hög gräns ökar möjligheterna för en fungerande balansavräkning, vilket är väsentligt för reformens trovärdighet. , Elleverantörer och påpekar att den föreslagna gränsen som anger säkringsstorlek måste kompletteras med en gräns för kunder med effekttariff, vilket enligt och Elleverantörers bedömning motsvarar en abonnerad effekt på 135 kW. Skälen för regeringens förslag: Det finns två principmodeller för utformning av den schablonmässiga beräkningen och fördelning mellan elleverantörerna av elanvändarnas elförbrukning. Den ena är en områdes- modell och tillämpas i och den andra används i och är en kategorimodell. Områdesmodellen innebär att det endast finns en enda uttagsprofil per nätområde. Nätägaren ansvarar för framtagning av det underlag som krävs för att fastställa uttagsprofilen och fördelningen av den icke timmätta förbrukningen mellan leverantörerna. Andelstalen för varje leverantör bestäms utifrån den förväntade förbrukningen. Vid byte av elleverantör måste andelstalen för nätområdet räknas om. Uttagsprofilen blir densamma för alla uttagspunkter som schablonavräknas inom ett nätområde. Den kan dock variera mellan olika nätområden, vilket innebär att leverantörens kostnader för kunden kan komma att variera geogra- fiskt. Kategorimodellen använder istället typkurvor utifrån vilka timvisa temperaturkorrigerade schablontal över kundens förbrukning tas fram. I används typkurvor för fyra olika kundkategorier, varav två avser bostäder. Typkurvorna används endast för de kunder som bytt leverantör. Kategorimodellen kräver en huvudleverantör, vars leverans i nätområdet utgör en restpost vid avräkningen. Modellen kräver att rikstäckande typbelastningskurvor och temperaturjusteringskoefficienter tas fram för de berörda elanvändarna. I båda modellerna sker en korrigering mellan leverantörerna efter det att mätaravläsning skett hos kunden. I uppdraget till att i samråd med föreslå och utforma ett system för schablonavräkning av elleveranser betonade regeringen att systemet bör vara kostnads- effektivt, konkurrensneutralt och anpassat för den svenska elmarknaden. Ytterligare ett krav är att modellen skall kunna införas på . Enligt regeringens bedömning motsvarar områdesmodellen bäst dessa krav då användningen av den bl.a. skapar konkurrensneutralitet mellan marknadens olika aktörer och ger goda förutsättningar för att en normal marknad skall etableras. Eftersom det grundläggande motivet för att införa schablonberäkning är att konkurrensen skall öka och att alla elanvändare skall ges tillträde till den fria elmarknaden, bör enligt rege- ringens mening konkurrensaspekten väga tungt i valet mellan de två modellerna. Områdesmodellen är också enklare att administrera och kräver ett mindre omfattande IT stöd än kategorimodellen. Att ta fram rikstäckande typbelastningskurvor, vilket krävs vid användning av kategorimodellen, innebär ett omfattande arbete som inte heller ryms inom den gällande tidplanen. är också områdesmodellen mest kostnadseffektiv om en relativt hög gräns för schablonberäkning tillämpas. Regeringen föreslår således att schablonberäkning av elför- brukning skall ske enligt områdesmodellen. Modellen bör dock anpassas till de förhållanden som råder på den svenska elmarknaden. Hur detta avses att ske redovisas närmare i avsnitt 4.5. I samband med att beslutade att schablonberäkning skall införas uttalades att gränsen för schablonberäkning i ett första steg bör ligga vid en säkrings- storlek på 25 A, för att senare eventuellt höjas till 63 A. Områdesmodellen förutsätter att all förbrukning och elproduktion över gränsen för schablonberäkning skall timmätas för att kostnads- fördelningen mellan olika elleverantörer skall bli korrekt. Detta innebär att nätägarna kommer att behöva installera timmätare hos elanvändare vars elförbrukning inte schablonberäknas. Med en hög gräns för scha- blonberäkning av elförbrukning begränsas behovet av mätarinstallationer i samband med att den föreslagna lagändringen träder i kraft. Valet av gräns för schablonberäkning av elförbrukning är således starkt kopplat till vilken modell som väljs. Områdesmodellen kräver enligt regeringens bedömning en relativt hög schablongräns för att bli kostnadseffektiv. och påpekar, liksom flera remissinstanser, att en alltför hög gräns för schablonberäkning i vissa fall kan medföra att förbrukningsprofilen blir ogynnsam i nätområden där det finns många elanvändare med höga effektnivåer. För att bedöma om- fattningen av denna typ av effekter krävs en noggrann uppföljning av utvecklingen på elmarknaden. Andra faktorer som kan komma att påverka valet av gräns för schablonberäkning är kostnads- utvecklingen för mätarinstallationer och mätvärdeshantering. Samman- taget innebär dessa förhållanden att gränsen för schablonberäkning vid behov bör kunna justeras. Med den modell för schablonberäkning som valts kan justeringen ske mot lägre säkringsnivåer. På detta sätt minskar risken för att man framtvingar timmätarinstallationer som i efterhand kan visa sig vara samhällsekonomiskt olönsamma. Detta förfaringssätt har med goda erfarenheter tillämpats i där en sänkning av schablon- gränsen till 400 000 kWh/år trädde i kraft . Regeringen delar LEKO utredningens bedömning att en säkrings- storlek under eller lika med 200 A, vilket motsvarar en förbrukning på ca 300 000 kWh/år, inledningsvis bör gälla som gräns för schablonberäk- ning. Förslaget stöds också av flertalet remissinstanser. Med denna gräns torde av landets elanvändare komma att omfattas av schablon- beräkning, däribland alla hushåll, men även flertalet jordbrukare och andra mindre näringsidkare. Regeringen föreslog i lagrådsremissen att regeringen bemyndigas att fatta beslut om vilken gräns för schablonberäkning av elförbrukningen som bör gälla som regeringen betonade att det är av största vikt att såväl elmarknadens aktörer som allmänheten i övrigt ges ett tydligt besked om vilken gräns som kommer att gälla när schablonberäkning införs . Lagrådet har förordat att den övre för- brukningsgränsen för schablonberäkning bör framgå direkt av lagtexten. Regeringen som följer lagrådets förslag förordar att det i lagen anges att förbrukningsgränsen för schablonberäkning skall vara högst 200 A för kunder med säkringsabonnemang och högst 135 kW för lågspännings- kunder med effektabonnemang. 4.4 Tidpunkt för leverantörsbyten Regeringens förslag: Byte av elleverantör får ske i . Den nye leverantören skall underrätta innehavaren av nätkoncession om bytet senast en månad innan leveransen skall på- börjas. Det första bytestillfället blir för elanvändare som sagt upp sina avtal med leveranskoncessionären senast sex måna- der innan, dvs. Nästa bytestillfälle blir för sådana elanvändare som sagt upp sina avtal med leveranskoncessionären efter men . Därefter kan byte ske varje månadsskifte med undantag för och eftersom dessa datum är s.k. millen- niekritiska datum. LEKO utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens förslag. Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget med fasta bytesdagar. , och Elbruk uttrycker också sitt stöd för förslaget att inte tillåta leverantörsbyten vid millenniekritiska dagar. och påpekar dock att den föreslagna modellen innebär att uppsägningstiden för kunden i realiteten kommer att variera . föreslår istället att byte skall tillåtas vid en bestämd dag så att uppsägningstiden kan begränsas till en månad. framför att systemet med en fast bytesdag kan accepteras under ett inledningsskede. uttrycker oro för den tidspress som kommer att uppstå i synnerhet inför det leverantörsbyte som kommer att ske . Skälen för regeringens förslag: har i enlighet med förslag i betänkandet 1998/99:NU4 Vissa elmarknads- frågor förordat att uppsägningstiden vid byte av elleverantör inte bör överstiga en månad. 1998/99:53). I nuvarande ellagstiftning är upp- sägningstiden vid byte av elleverantör från leveranskoncessionären . Efter föreslås uppsägningstiden bli en månad, med byte varje månadsskifte. Detta innebär att uppsägningstiden i vissa fall kan bli närmare för den som säger upp ett avtal i början av en månad. Enligt regeringens bedömning finns det dock starka skäl som talar för den föreslagna lösningen. När hushållen ges möjlighet att fritt byta elleverantör kommer mycket stora mängder information, delvis av ny karaktär, att behöva kommuniceras mellan bl.a. elleverantörer, nätägare och . En hög kvalitet på denna information är ett villkor för att systemet med schablonberäkning skall fungera tillfredsställande. Till dess att stabilitet i dessa rutiner hunnit utvecklas bör enligt regeringens mening leverantörsbyten begränsas till varje månadsskifte. Uppsägnings- tider och bytesintervall bör kunna förkortas i den takt som tek- niken tillåter. Utöver grundregeln med byte den första i finns också behov av vissa övergångsbestämmelser. Syftet med dessa bestämmelser är att skapa en smidig övergång till det nya regelverket, som rimlig hänsyn tas till de IT relaterade problem som eventuellt kan uppstå i samband med . Enligt regeringens bedömning bör byten inte tillåtas och , eftersom dessa datum är s.k. millenniekritiska datum. Regeringen föreslår att det första bytestillfället blir för elanvändare som sagt upp sina avtal senast , dvs. Nästa bytestillfälle föreslås bli . I lagrådsremissen föreslog regeringen att alla kunder som anmält leverantörsbyte efter men före skull kunna byta elleverantör , förutsatt att den nye leverantören underrättat om leverantörsbytet enligt de nya reglerna, och gjort detta före . överlämnade sin slutrapportering av regeringens uppdrag att i samråd med utforma ett system för schablonavräkning på den svenska marknaden (dnr. N1999/5270/ESB). I rapporten framför att ett stort antal nätägare och elbranschens organisationer framfört farhågor för att tiden för utformning av system för kundhantering, rapportering osv. kommer att bli för kort och att det därmed kommer att bli svårt att administrera ett stort antal leverantörsbyten . Regeringen delar Svenska kraftnäts uppfattning att övergångsbestäm- melserna bör utformas så att det nya regelverket så långt möjligt kan in- föras utan administrativa problem och att den största risken för sådana problem för nätföretagen sannolikt kommer att uppträda inför bytet . Detta beror på att tiden för registrering av nya elleverantörer enligt tidigare förslag endast blir , som man kan förvänta sig ett stort antal byten . I enlighet med Svenska kraftnäts modifierade förslag föreslår regeringen att under- rättelse om leverantörsbyte skall ha ägt rum före för byten som skall ske . För elanvändarna innebär denna förändring av övergångsbestämmelserna inte någon större inverkan med tanke på den prisutveckling på elmarknaden som redan kunnat kon- stateras 4.5 Ansvarsförhållanden mellan marknadens parter Regeringens förslag: Ansvaret för att det finns en balansansvarig i en elanvändares uttagspunkt flyttas över från elanvändaren till elleveran- tören. En elleverantör skall underrätta innehavaren av nätkoncession om till vilka uttagspunkter leverans sker och vem som är balans- ansvarig för dessa uttagspunkter. Nätinnehavaren ansvarar för att rapportera relevanta data till be- rörda parter vid leverantörsbyten och byten av balansansvarig. Nät- innehavaren skall, utöver nu gällande mätskyldighet, också vara skyldig att beräkna schablonberäknade kunders elförbrukning, ta fram preliminära och slutliga andelstal för elleverantörer och balansan- svariga inom nätkoncessionsområdet och rapportera dessa data till berörda leverantörer, balansansvariga och systemansvarig myndighet. Den systemansvariga myndigheten ansvarar för balansavräkning mellan de balansansvariga vad gäller såväl de timmätta som de scha- blonberäknade kunderna och vad gäller såväl preliminär som slutlig avräkning. Närmare föreskrifter om nätinnehavarens resp. balansansvarigas skyldigheter i detta sammanhang meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Svenska kraftnäts förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att invända mot förslaget och bl.a. och Fastighetsägare välkomnar förslaget att ansvaret för att utse balansansvarig flyttas från den enskilde förbrukaren till elleverantören. LRF betonar behovet av en tydlig avtalsrelation mellan nätägare och balansansvarig som klart reglerar parternas ekonomiska ansvar vid bristande rapportering. och elleverantörer framför att den mest ratio- nella lösningen vad gäller schablonberäkning och balansavräkning är att gör den schablonbaserade avräkningen per balans- ansvarig och elleverantör. Vidare framhålls betydelsen av att tidstariffer kan tillämpas i det system för schablonberäkning som kommer att införas. betonar också att nätägaren bör ges incita- ment att sträva efter en hög kvalitet i mätvärdesrapporteringen. fastighetsägare betonar betydelsen av att rättsläget för fastighetsägare som för hyresgästers räkning köper och levererar el inom fastigheten klarläggs. Skälen för regeringens förslag: Med balansansvar avses det ekono- miska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i en uttagspunkt. Bestämmelser om balansansvar har en central roll på elmarknaden. Det måste alltså vara klarlagt vem som har balans- ansvaret i varje uttagspunkt på elsystemet så att kan debitera eller kreditera denne för den el som omfattas av balansansvaret. Endast den som har ingått avtal med som balansan- svarig kan härvid komma ifråga. gällande lagstiftning innebär en skyldighet för elanvändaren att underrätta nätkoncessionshavaren om vem som är balansansvarig för elanvändaren förbrukning. Elanvändaren är också skyldig att underrätta nätkoncessionshavaren om varje förändring beträffande balansansvaret. Om det i en uttagspunkt inte finns någon balansansvarig innebär det att elanvändaren kommer att förbruka el som han inte har rätt till. Resultatet blir då att inledningsvis får stå för kostnaderna för elanvändarnas otillåtna förbrukning. När leverantörsbyte kan göras med en enkel anmälan finns i praktiken mycket små möjligheter att kontrollera om kunden lever upp till sin skyldighet beträffande balansansvar.