prop · GM031D9 · 1999-01-01 00:00:00 — deltar också i den kamp mot grov och gränsöverskridande brottslighet som bedrivs inom ramen för FN:s narkotikaprogram och FN:s brottsförebyggande och straffrättsliga kommission. I kommissionen pågår ett arbete med att skapa en global konvention mot organiserad brottslighet. I liksom i andra nordiska länder har under en grov organiserad brottslighet med anknytning till vissa motorcykelklubbar vuxit fram. Brottsligheten har bl.a. tagit sig uttryck i mycket allvarliga våldsdåd riktade mot rivaliserande klubbar. Beskyddar- och inkassoverksamhet förekommer också. Även om de all-varliga våldsdåden tycks ha minskat är situationen oroande. Regeringen har i propositionen 1997/98:181 lagt fram förslag till lagstiftning som ökar möjligheterna att ingripa mot vissa mc- klubbar. Förslaget innebär bl.a. att det blir lättare att genomföra husrannsakan i lokaler som används av kriminella. Ytterligare förslag övervägs inom , bl.a. vad gäller den hyres- och expropriationsrättsliga lagstiftningen. Vidare har regeringen ny-ligen tillkallat en kommitté med uppgift att överväga om det bör bli straffbart att aktivt delta i en organisation som sysslar med brottslig verksamhet. Regeringen avser också att besluta om en översyn av polisens organisation för kampen mot den organiserade brottsligheten. Målet för översynen är att säkerställa att det hot som inte minst den grova internationella kriminaliteten utgör mot landet och människorna kan bekämpas på ett effektivt sätt. och Säkerhetspolisens roller ska belysas och gränsdragningen mellan de båda polisorganen prövas. Regeringen förstärker närpolisen och det lokala brottsförebyggande arbetet i en kraftsamling mot vardagsbrottsligheten Det stora flertalet brott som begås drabbar enskilda i deras närmiljö. De allra flesta brott hör till det som vi kallar vardagsbrottslighet. Det rör sig ofta om tillgrepp och skadegörelser, t.ex. stöl- der av och ur bilar, bostadsinbrott, klotter cykelstölder och butiksstölder. Hit hör också andra brott som skapar otrygghet i närmiljön, såsom gatulangning av narkotika, försäljning av illegal sprit till unga samt våld och hot i gatumiljö och på andra allmänna platser. Dessa brott drabbar enskilda som har svårt att förutse eller skydda sig mot dem. Närpolisen, som när den är färdiguppbyggd skall bli basen i polisverksamheten, har vardagsbrottsligheten som sin huvuduppgift. Den skall i princip ansvara för all polisverksamhet som avser vardagsbrottslighet inom sitt geografiska område. Inom ramen för sin särskilda kompetens skall närpolisen vara en drivande kraft i det lokala brottsförebyggande arbetet. Den skall samverka med myndigheter och enskilda som berörs av brottsligheten eller kan påverka den. Men också annan polisverksamhet som inte kräver särskild expertis ankommer på närpolisen. Tillgängliga uppgifter indikerar att närpolisverksamheten på många håll präglas av resursbrist och andra problem. En visar att närpolisverksamheten störs av att närpoliser ofta kommenderas in för att förstärka utryckningsenheterna, där planeringsinstrumenten är otillräckliga. har vidtagit åtgärder som är ägnade att lösa problemen i närpolisverksamheten. Hit hör överenskommelsen om ett nytt arbetstidsavtal, satsningar på en förbättrad ledningskompetens samt försöksverksamheter med samordning av närpolis och utryckningsenheter. Det kan emellertid behövas ytterligare insatser i form av metodutveckling, förbättrat teknikstöd och kompetensförstärkningar för att närpolisen skall kunna bli en bas för polisverksamheten i landet. På vissa håll, särskilt i storstadsregionerna, finns det också påtagliga behov av ytterligare per-sonella resurser. Bland annat av det skälet bör samordningen mellan närpolisen och utryckningsverksamheten ses över. För att nå framgång i det brottsförebyggande arbetet måste polisen också få effektiva verktyg i form av modern och ändamålsenlig lagstiftning till sitt förfogande. har regeringen lämnat förslag till ny lagstiftning om bl.a. kameraövervakning och om polisregister. avser regeringen att fortsätta reformarbetet med bl.a. förslag om skärpt lagstiftning mot drograttfylleri. arbete (KBA), som tillsattes i samband med presentationen av det nationella brottsförebyggande programmet, skall inspirera, stödja och följa det brottsförebyggande arbetet på lokal nivå. Kommittén, som har varit verksam , fördelar ekonomiskt stöd till lokala brottsförebyggande projekt och ger ut informationsmaterial till kommuner och närpolisdistrikt. Som en följd av KBA:s insatser har lokala brottsförebyggande råd bildats i omkring 50 kommuner. kommer att ta över KBA:s arbete med de brottsförebyggande frågorna. Också kriminalvården har en viktig brottsförebyggande uppgift. En stor del av dem som har avtjänat fängelsestraff eller undergått frivårdspåföljder begår brott på nytt. Kriminalvårdens insatser för att förändra denna bild är en viktig länk i det brottsförebyggande arbetet. Att förstärka och utveckla förberedelserna inför och insatserna i samband med frigivning bl.a. genom ett utökat samarbete mellan olika myndigheter - är en central uppgift. De särskilda verksamheter som syftar till att påverka de dömda att inte återfalla i brott och missbruk skall också utvecklas och förbättras. Regeringen möter storstädernas problem med särskilda insatser Koncentrationen av människor, näringsliv och evenemang till storstäderna medför att såväl avancerad brottslighet som vardagsbrottslighet och ordningsstörningar får andra proportioner i storstadsområdena än i övriga landet. Det visar sig också att brottsligheten sedd i ett längre perspektiv har ökat mer i storstadsregionerna än i övriga områden, även om hänsyn tas till skillnader i befolkningstillväxten. Antalet anmälda brott mot per 100 000 invånare var högre i de tre storstadslänen än i övriga landet. Även inom storstäderna är emellertid brottsligheten ojämnt fördelad. Brottslighet och ordningstörningar ser annorlunda ut i ytterområdena än i citykärnorna. Vissa bostadsområden är också mer utsatta än andra, vilket kan förklaras med bostadssegregationen och dess sociala konsekvenser. Det är särskilt oroande eftersom sådana skillnader ofta leder till ytterligare segregation och i förläng-ningen helt uppdelade storstäder. För att minska brottsligheten och öka tryggheten i storstäderna krävs personella resursförstärkningar, kompetensutveckling och investeringar i teknisk utrustning hos polisen. Den engångsvisa förstärkning om till polisen som regeringen föreslår skall därför, liksom en betydande del av de föreslagna ramförstärkningarna, tillfalla polismyndigheterna i storstadsregionerna. Som regeringen har angett i Storstadspropositionen (prop.1997/98:165 bör också det brottsförebyggande arbetet i storstäderna intensifieras. Det är uppenbart att det finns mycket att vinna med ett aktivt brottsförebyggande samarbete mellan myndigheter och andra berörda i storstadsområdenas mer utsatta bostadsområden. KBA har emellertid konstaterat att det har varit svårt att mobilisera invånare i dessa områden för sådana ändamål. Det är därför viktigt att intensifierar sina insatser för att förmedla kunskaper om brottsförebyggande arbete och vilka möjligheter och rådet har att ge stöd till detta. Av de medel som anslagits för lokalt brottsförebyggande arbete skall användas för insatser i storstadsregionerna. Övriga frågor Myndigheternas jämställdhetsarbete Inom samtliga myndighetsområden pågår nu ett aktivt jämställdhetsarbete. Regeringen har uppdragit åt , , och att vidta särskilda åtgärder för att uppmuntra kvinnor att söka chefsanställningar. arbetar med ett nytt jämställdhetsprogram och ett program mot sexuella trakasserier. Inom polisväsendet finns också ett nationellt nätverk för kvinnliga poliser. Inom åklagarväsendet finns en plan för jämställdhetsarbetet. har särskilt uppmärksammat jämställdhetsfrågorna i den nya chefsutbildningen för domare. Inom kriminalvården har en särskild utbildning för jämställdhetsansvariga genomförts. Det har också bildats en arbetsgrupp för kvinnor i syfte att finna former för att utveckla kvinnors roll i kriminalvården. Det är givetvis viktigt att arbetet med att öka jämställdheten fortsätter och intensifieras. I det arbetet är det angeläget att också uppmärksamma behovet av kompetensutveckling för den administrativa personalen. Etniskt relaterade frågor inom rättsväsendet har arbetat för att öka andelen poliser med invandrarbakgrund. Fler sökande med invandrarbakgrund har också antagits till vid de senaste antagningarna. Vidare har etiska frågeställningar liksom internationella och etniskt relaterade frågor givits större utrymme i grundutbildning. har initierat ett arbete som syftar till att höja medvetenheten bland domstolarnas anställda om den etniska mångfalden i den svenska befolkningen. Myndigheternas miljöledningsarbete För ett modernt rättsväsende är miljöledningsarbetet av stor vikt. Utvecklingen av miljöledningssystem inom staten påbörjades . i och kriminalvårdsanstalterna Asptuna och hörde till de 25 pilotmyndigheter som fick i uppdrag att påbörja arbetet. Uppdraget innebär bl.a. att myndigheterna skall kartlägga miljöeffekter som myndighetens verksamhet kan ge upphov till, utarbeta en miljöpolicy och sätta mål för miljöarbetet. uppdrog regeringen åt ytterligare ett antal myndigheter, varav en domstol, en åklagarmyndighet, en polismyndighet och en kriminalvårdsmyndighet, att införa miljöledningssystem. De myndigheter som fick det första uppdraget skall fortsätta processen och arbeta utifrån den handlingsplan de tagit fram för fortsatt integration av miljöhänsyn i myndighetens verksamhet. Internationellt utvecklingssamarbete på rättsområdet En annan viktig uppgift för rättsväsendet är att delta i det internationella utvecklingssamarbetet. Det omfattar insatser både i närområdet och i andra länder där utvecklingssamarbete på rätts- området är en viktig del av det totala biståndet. I förlängningen innebär ett sådant bistånd ökad trygghet också för . Det svenska utvecklingssamarbetet på rättsområdet kommer att särskilt inriktas på samarbete med de länder i vårt närområde som ansöker om medlemskap i . Ett fördjupat samarbete skall alltså utvecklas med , , och enligt en modell som på rättsområdet har föreslagit. Rättsväsendets myndigheter kommer att bli djupt involverade i detta arbete. Tabell 3.2 Utgiftsutvecklingen Miljoner kronor Utfall 1997 Anslag 1998 1 Utgifts- prognos 1998 Förslag anslag 1999 Beräknat anslag 20002 Beräknat anslag 20013 Polisväsendet 11 337 11 458 11 311 11 974 11 896 12 123 Åklagarväsendet 660 815 770 819 855 867 Domstolsväsendet m.m. 2 954 2 979 3 027 3 057 3 118 3 160 Kriminalvården 3 816 3 372 3 885 3 639 3 823 3 890 Kronofogdemyndigheterna 1 271 1 284 1 315 1 310 1 331 1 351 Övrig verksamhet inom rättsväsendet 1 122 1 123 1 184 1 120 1 152 1 174 Totalt för utgiftsområde 4 21 160 21 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för i samband med den ekonomiska vårpropositionen. 2 Motsvarar prisnivå. 3 Motsvarar prisnivå. Ekonomin var god hos rättsväsendets myndig- heter första hälft. Anslagen utnyttjades inte fullt ut och vid ingången av bud- uppgick det samlade anslagsspa- randet till . Under översteg emellertid förbrukningen anslagen i statsbudgeten med . Det motsvarar av anvisade medel, vilket kan ställas i relation till att myndigheternas normala anslagskredit uppgår till . Resursförbrukningen varierar dock inom utgiftsområdet. Vissa myndighetsorganisationer, till exempel kriminalvården och kronofogdemyndigheterna, förbrukade något mindre än anvisade medel, medan åklagarväsendet, domstolsväsendet och framför allt polisväsendet förbrukade mer än anvisade medel. Mot bakgrund av den ojämna förbrukningen i förhållande till anvisade medel har, i enlighet med budgetpropositionen , anslagssparandet omfördelats inom utgiftsområdet. Vid ingången av uppgick det ackumulerade anslagssparandet inom Utgiftsområde 4 till , vilket motsvarar av anvisade medel 1998. Enligt nu gällande prognoser kommer merparten av anslagssparandet att förbrukas under de kommande tre budgetåren. I enlighet med regeringens förslag ekonomiska vårproposition höjs utgiftsområdets ram med 1999-2001 genom att rättsväsendet tillförs 1999, och . Totalt tillförs alltså . Regeringen föreslår att de nya resurserna fördelas inom utgiftsområdet enligt följande: - Anslaget A1 tillförs , och . - Anslaget B2 till- förs samt för vart och ett av . - Anslaget F4 Brottsoffermyndigheten till- förs för vart och ett av . Utöver detta föreslår regeringen att följande anslag inom andra utgiftsområden tillförs resurser från de nya medlen: - Anslaget C1 Länsstyrelserna m.m. i ut- giftsområde 18 tillförs för vart och ett av för kameraövervakning i enlighet med propositionen Ny lag om kameraövervakning (Prop. 1997/98:4, 1997/98JuU:14, rskr. 1997/98:170). - Anslaget A2 Studiemedel m.m. i utgiftsom- råde 15 tillförs för vart och ett av för finansiering av polisaspiranternas studiemedel. - Anslaget D1 Justitiekanslern i utgiftsområde 1 tillförs för vart och ett av för att förstärka verksamheten. Utöver den ekonomiska ram som fastställts i den ekonomiska vårpropositionen 1998 föreslår re- geringen att polisens anslagsram höjs med som kompensation för ökade kostnader för det nya passet. Avslutningsvis tillförs polisen engångsvis 1999 för särskilda satsningar i de hårdast belastade storstadsområdena. Tekniska justeringar av flera anslag inom ut- giftsområdet gör att utgiftsområdets ram räknas upp med , varav på tilläggsbudget i denna proposition och resterande del . De tekniska justeringarna är en konsekvens av att sättet att finansiera avtalsförsäkringar på det statliga området har förändrats. Vidare föreslås i denna proposition omfördel- ningar av medel mellan utgiftsområde 4 och and- ra utgiftsområden. Sammantaget medför omför- delningarna att utgiftsområdets ram minskas med . Omfördelning- arna redovisas inom respektive anslagsavsnitt. Utöver vad som framgår av respektive anslagsavsnitt minskas utgiftsområdets ram med sammanlagt . Beloppet förs över till utgiftsområde 17 anslaget F1 . Sammantaget föreslår regeringen att den totala anslagsramen för utgiftsområde 4 fastställs till 21 . beräknas anslagsramen till 22 respektive 22 . Regeringens förslag till anslagsfördelning inom utgiftsområdet framgår av respektive anslagsavsnitt. Förslag till lag om ändring i lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Regeringens förslag: Det skall inte finnas något hinder mot att en person som omhändertagits med stöd av LOB förvaras hos en kriminalvårdsmyndighet. I fall där den omhändertagne förvaras hos en kriminalvårdsmyndighet skall myndigheten utöva tillsyn av den omhändertagne. skall också underrätta den omhändertagne om anledningen till omhändertagandet samt i förekommande fall ge den omhändertagne råd och upplysningar innan omhändertagandet upphör, om dessa uppgifter inte har fullgjorts av polisen. skall underrätta den polismyndighet som beslutat om omhändertagande så snart det finns skäl att ompröva beslutet. Ärendet och dess beredning har kommit in med ett förslag till regeringen om författningsändringar för att möjliggöra kriminalvårdens medverkan vid omhändertaganden enligt polislagen (1984:387) och lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Syftet är framför allt att skapa lagliga förutsättningar för en samordning av polisens och kriminalvårdens resurser i kvarteret i . Förslaget har remissbehandlats. Remissyttrande har avgetts av ombudsmän, , , , , , Kammarrätten i Sund-svall, Justitiekanslern, , Riksåklagaren, , , i , , Akademikers Cen- tralorganisation och . En remissammanställning finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr. Ju97/6631). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Gällande ordning Polislagens bestämmelser om tillfälligt omhändertagande m.m. I polislagen finns bestämmelser som ger polisen befogenhet att i vissa fall omhänderta personer. Enligt 11 § har en polisman befogenhet att interimistiskt omhänderta en person om polismyndigheten enligt en särskild föreskrift har rätt att besluta om omhändertagande. Sådana föreskrifter finns i olika specialförfattningar. Vidare får en polisman enligt 13 § första stycket, om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, avvisa eller avlägsna honom från visst område eller utrymme när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Är en åtgärd som avses i första stycket otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. Om en okänd person anträffas av en polisman och det finns särskild anledning att anta att han är efterspanad eller efterlyst och med stöd av lag skall berövas friheten vid anträffandet får den okände enligt 14 § polislagen omhändertas för identifiering. Som förutsättning gäller dock att vederbörande vägrar att lämna uppgift om sin identitet eller att det finns särskild anledning anta att hans uppgift om denna är oriktig. Den polisman som har verkställt omhändertagandet skall enligt 15 § så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har åtgärden inte redan upphört skall förmannen pröva om beslutet skall bestå, s.k. förmansprövning. Av 16 § första stycket framgår att den som har omhändertagits med stöd av 11 eller 13 § skall förhöras . Har omhändertagandet skett med stöd av 13 § skall den omhändertagne enligt 16 § andra stycket friges möjligt efter förhöret. Ingen får hållas kvar längre än . Den som har omhändertagits med stöd av 14 § får inte hållas kvar än eller, om det är av synnerlig vikt att han identifieras, . Enligt 17 § får den omhändertagne tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Den som är får dock inte tas i förvar. Med förvar avses i detta sammanhang insättning i arrest eller annan inlåsning. Lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. En polisman får enligt 1 § lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer (LOB) omhänderta den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller någon annan. Av 2 § framgår att om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd skall han så snart det kan ske undersökas av läkare. Om den omhändertagne inte bereds vård på sjukhus eller annan vårdinrättning och inte heller kan tas om hand på annat sätt eller annars kan friges, får han hållas kvar hos polisen med stöd av 4 §. Den omhändertagne får därvid tas i förvar, dvs. sättas in i arrest eller låsas in på annat sätt, om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. Den polisman som har verkställt omhändertagandet skall enligt 5 § så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman, som har att pröva om åtgärden skall bestå. Enligt 7 § första stycket skall den som har omhändertagits underrättas om anledningen till omhändertagandet. I andra stycket föreskrivs att om den omhändertagne bedöms vara i behov av hjälp eller stöd från samhällets sida, skall polisen innan omhändertagandet upphör gå honom till handa med råd och upplysningar samt, i den mån det lämpligen kan ske, samråda med annat samhällsorgan som har till uppgift att tillgodose sådant behov. Enligt sista stycket skall den omhändertagne friges så snart det kan ske utan men för honom själv och anledning till omhändertagandet inte längre föreligger. Frigivandet skall dock alltid äga rum senast efter omhändertagandet, om det inte uppenbarligen är förenligt med den omhändertagnes eget intresse att han får stanna kvar därutöver. Av 6 § framgår att omhändertagen som förvaras hos polisen fortlöpande skall underkastas tillsyn. Skulle den omhändertagnes tillstånd ge anledning till det, skall han föras till sjukhus eller läkare tillkallas så snart det kan ske. Lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Bestämmelserna i lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. gäller häktade, anhållna och gripna. Av 17 § framgår att lagen också gäller den som intagits i häkte eller polisarrest för förpassning till kriminalvårdsanstalt, den som tillfälligt placerats i häkte med stöd av vissa bestämmelser i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och den som har omhändertagits i avvaktan på att beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft. I 18 § anges att när någon i annat fall än som avses ovan intas i kriminalvårdsanstalt eller häkte för annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott eller tas i förvar i polisarrest, skall lagen, med särskilt beaktande av anledningen till intagningen och intagningens varaktighet, gälla i tillämpliga delar, om inte annat föreskrivs i lag eller annan författning. Det innebär att lagen gäller behandlingen av den som med stöd av polislagen eller LOB förvaras i polisarrest eller häkte. Utgångspunkter för regeringens förslag Regeringen har initierat ett omfattande reformprogram i syfte att skapa ett förstärkt rättsväsende, som är anpassat till dagens samhälle och rustat att möta de krav som ställs på verksamheten. Rättsväsendet skall hålla hög kvalitet och vara kostnadseffektivt. Det är angeläget att alla möjligheter att rationalisera verksamheten tas tillvara. Arbets- och organisationsformer måste också omprövas och förbättras. För att uppnå målen måste samverkan mellan rättsväsendets myndigheter öka. Polis och kriminalvård samverkar redan när det gäller omhändertagande av vissa kategorier av frihetsberövade personer i de s.k. samordnade häktena. I dessa häkten, som oftast är belägna i de övre våningarna i ett polishus, placeras förutom häktade även personer som är gripna och anhållna med anledning av brotts- misstankar. Personer som tillfälligt omhändertagits med stöd av polislagen placeras också i vissa fall i häktena. Genom denna samordning kan verksamheten bedrivas mer rationellt. Utnyttjandet av polisens arrestceller är mycket lågt. Det gäller särskilt de celler där personer som omhändertagits med stöd av LOB förvaras. Tendensen inom polisen är att resurserna, bl.a. arresterna, koncentreras till ett fåtal platser i varje län. Åtskilliga polisstationer är också stängda . har även utnyttjandet av häktena varit lågt. Det är regeringens uppfattning att ett utökat samarbete mellan kriminalvård och polis vad gäller förvaringen av omhändertagna personer skulle innebära ett mer effektivt utnyttjande av resurserna. I polislagen finns inte någon bestämmelse om var personer som tagits i förvar med stöd av den lagen skall förvaras. Enligt regeringens bedömning krävs det därför inte några ändringar i polis-lagen för att personer som tagits i förvar skall kunna placeras hos kriminalvården. Självklart får en sådan placering dock inte innebära att tiden för omhändertagandet förlängs. Den som omhändertagits enligt 13 § polislagen skall t.ex. oberoende av var han förvaras förhöras och därefter möjligt friges. Inte heller i LOB finns några bestämmelser om var en person som tagits i förvar skall placeras. Lagstiftaren synes emellertid ha utgått ifrån att den som tas i förvar med stöd av den lagen skall förvaras hos polisen. Med hänsyn till detta lägger regeringen i det följande fram förslag till vissa ändringar i LOB. Ändringar i lagen om omhändertagande av berusade personer förslag: LOB skall kompletteras med en bestämmelse innebärande att en polismyndighet får överlåta till en kriminalvårdsmyndighet att svara för såväl förvar och tillsyn av den omhändertagne som för de åtgärder som avses i 7 § LOB. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att principiella skäl talar mot att kriminalvården påtar sig uppgifter som normalt ligger på polisen men finner inte anledning att motsätta sig förslaget.