prop · GM0385 · 1999-01-01 00:00:00 — I sammanhanget bör det framhållas att ett förordnande enligt full- maktsregeln inte innebär en skyldighet för försäkringsbolagen att med- dela fastighetsförsäkring; och inte heller någon begränsning när det gäller möjligheten att säga upp en löpande försäkring av något annat skäl än att premien inte betalats. Även i krigstid gäller dock bestämmelsen i 84 § FAL, där det i fråga om brandförsäkring stadgas, att om ett försäkrings- avtal är gällande och inte sägs upp av någondera parten senast före försäkringstidens utgång, avtalet anses förlängt med i sänder. Enligt 9 § KFL gäller vidare att ett försäkringsbolag inte får vägra en konsument att teckna försäkring om inte särskilda skäl före- ligger. Den omständigheten att konsumenten redan på förhand deklarerar att han behöver anstånd med betalningen av försäkringspremien torde dock vara ett godtagbart skäl för att vägra försäkring även under krigstid. Motiven bakom fullmaktsbestämmelsen är således inte att det skall vara möjligt att under krig och krigsfara ålägga försäkringsbolagen en skyldighet att meddela fastighetsförsäkringar. Mot denna bakgrund är det föga meningsfullt att utvidga bestämmelsen till att omfatta nyteckningar. Skulle försäkringsbolagen vilja meddela försäkring på kredit mot säker- het i fastighet torde detta för övrigt mycket väl kunna ordnas på frivillig väg. Särskilt om livförsäkring I den inländska lagen finns regler som är ägnade att möta de påfrest- ningar som ett försäkringsbolag kan utsättas för vid en stark ökning av antalet krav på återköp och livlån. I 4 § öppnas möjlighet för inspektionen att medge ett bolag att av handlingar pantsatta till säkerhet för försäkringstagarnas fordringar få ut vad som behövs för att tillmötesgå kraven på återköp och livlån. Sedan systemet med pantsättning ersatts med en ordning med förmånsrätt för försäkringstagarna i tillgångar som antecknats i ett särskilt register (prop. 1989/90:34, bet. NU14, rskr. 93) är regeln i 4 § inte längre tillämplig och det föreligger inte något behov av att ersätta den med någon annan regel. Enligt 5 § inländska lagen kan inspektionen medge ett livförsäkrings- bolag att helt eller delvis uppskjuta utbetalning av livförsäkringars åter- köpsvärden eller befria det helt eller delvis från skyldigheten att lämna lån på sådana försäkringar. Försäkringstagarnas rätt till återköp av försäkring och deras rätt att belåna sina försäkringar hos bolaget skall normalt regleras i grunderna (7 kap. 3 § FRL). Grunderna är, som förut nämnts, att betrakta dels som ett komplement till bolagsordningen, dels som en reglering i vissa hän- seenden av rättsförhållandet mellan försäkringsbolaget och försäkrings- tagarna. Som redovisats inledningsvis kommer emellertid sådana grunder som är av villkorskaraktär inte att tillåtas , utan villkor av detta slag skall i stället framgå direkt av försäkringsavtalet (se avsnitt 6.1). Till detta kommer naturligtvis att försäkringsbolagens likviditet kan ut- sättas för stora påfrestningar om försäkringstagarna i ökad utsträckning kräver sin rätt till återköp och livlån. Möjligheten och skyldigheten för ett livförsäkringsbolag att under krigsförhållanden tillmötesgå krav på återköp och livlån måste bedömas mot bakgrund av intresset att livförsäkringsbolagen så långt som det är möjligt skall kunna sköta den egentliga försäkringsverksamheten med utbetalningar av försäkringsersättningar enligt träffade försäkringsavtal. Om svårigheter uppstår för livförsäkringsbolagen på grund av lik- viditetsskäl eller av annan anledning att uppfylla kraven bör det finnas möjligheter att prioritera den egentliga försäkringsverksamheten. I och för sig skulle en lösning kunna vara att försäkringsbolagen i för- säkringsvillkoren tar in ett förbehåll om att återköp och livlån under vissa angivna förutsättningar inte medges. När det gäller för krigssituationer speciella förhållanden kan det emellertid vara svårt att i avtalsvillkoren tillräckligt klart precisera de förutsättningar som skall gälla för en vägran att bevilja återköp respektive livlån. Mot denna bakgrund finns det skäl att också i den nya lagen ta in bestämmelser i frågan. Regeringen bör därför ges möjlighet att genom såväl generella före- skrifter som dispenser i enskilda fall befria försäkringsbolagen från ifråga- varande krav. Regeringen bör vidare ges möjlighet att delegera dispens- rätten åt . 6.6 Trafikskadelagen Regeringens förslag: Fullmaktsregeln som ger regeringen rätt att förordna om avvikelse från 16 § trafikskadelagen behålls. I bestäm- melsen regleras ansvarsförhållandet för skador orsakade av oförsäk- rade eller okända fordon. En fullmaktsregel införs som ger regeringen rätt att meddela före- skrifter om avvikelser från ersättningsrätten enligt trafikskadelagen. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att fullmakten i 13 § in- ländska lagen tas bort och att på lämpligt sätt ger uttryck för den principiella ståndpunkten att försäkringsbolagen skall kunna få viss kompensation från staten för sådan ersättning som utbetalats för skador som orsakats av okända fordon. Remissinstanserna: anser att det finns skäl att ge regeringen fullmakt att i en allvarlig krissituation föreskriva om in- skränkningar i trafikförsäkringsansvaret och begränsningar i trafikskade- ersättningen. Enligt förbundet kan det inte vara angeläget att under an- givna förhållanden vidmakthålla ersättningsansvaret för smärre sak- skador såsom parkeringsskador och skador på kommunala trafikanlägg- ningar. Det bör därför finnas en möjlighet för regeringen att förordna om bl.a. förhöjda självrisker. Förbundet anser vidare att trafikförsäkrings- ansvaret för utlandsregistrerade motorfordon bör överföras från till staten i en krigssituation. Enligt förbundet kan det förväntas att avtal om s.k. gröna kort suspenderas i en krigs- situation. Trafikförsäkringsansvaret för utlandsregistrerade motorfordon kommer därmed att bygga uteslutande på särskilt tecknade gränsför- säkringar. Det synes enligt förbundet naturligt att staten handhar en sådan försäkring. Skälen för regeringens förslag: För person- och sakskada som upp- kommer i följd av trafik med motorfordon här i riket utgår i de flesta fall trafikskadeersättning ur en trafikförsäkring. Detta följer av 8, 10 och 11 §§ trafikskadelagen (1975:1410). Trafikskadelagen har ersatt lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon (trafikförsäkringslagen). Trafikförsäkring är i princip obligatorisk för alla registrerade motor- fordon som inte är avställda. Undantag gäller emellertid för statliga fordon och fordon som nyttjas av staten med stöd av förfogandelag- stiftning. För dessa fordon gäller i stället att staten svarar för den ersätt- ning som skulle ha utgått om försäkring hade funnits. Enligt 16 § andra och tredje stycket trafikskadelagen (motsvarar 21 § trafikförsäkringslagen) svarar trafikförsäkringsbolagen solidariskt för skador som inträffar i följd av trafik med försäkringspliktiga men oförsäk- rade fordon och med okända fordon. Detta sker genom , som är en sammanslutning av bolag som meddelar trafikför- säkring. I syfte att anpassa trafikskadelagen till har en självrisk på av basbeloppet införts när det gäller sakskador. Enligt 13 § inländska lagen kan avsteg göras från 21 § trafikförsäk- ringslagen. I förarbetena till bestämmelsen anfördes, att det kan antas att en stor del av fordonsparken under krigsförhållanden utgörs av icke försäk- ringspliktiga fordon eftersom många fordon under sådana förhållanden till- hör staten eller nyttjas av denna med stöd av förfogandelagstiftningen. Dessa fordons andel av samtliga skadefall måste därför antas vara inte helt obetydlig. Mot denna bakgrund ansåg man det vara skäligt att medge för- säkringsbolagen lättnad i ansvaret för skadefall orsakade av okända fordon (prop. 1959:52 s. 42). Antalet motorfordon är avsevärt större än under slutet av 1950- talet, då den gällande beredskapsbestämmelsen tillkom. Det är mot denna bakgrund inte rimligt att anta att staten vid krig eller krigsfara genom för- fogandelagstiftning eller på annat sätt kommer att ta i anspråk mer än en mindre del av dagens fordonspark. Huruvida de fordon som faktiskt kommer att brukas under en krigssituation till större eller mindre del kom- mer att utgöras av sådana som tillhör staten är emellertid en fråga som inte kan besvaras på förhand. Andelen privata fordon blir naturligtvis beroende av bl.a. tillgången på drivmedel. Om det under ett krigstillstånd skulle visa sig att antalet trafikförsäk- ringspliktiga motorfordon sjunker drastiskt på grund av att fordonen blir föremål för förfoganden eller att ägarna ställer av dessa är det emellertid rimligt att inte ett odelat ansvar läggs på försäkringsbolagen för skador orsakade av försäkringspliktiga oförsäkrade fordon och fordon vars iden- titet inte kan fastställas. Hur ansvaret mellan staten och försäkringsbolagen bör fördelas får emellertid den framtida situationen utvisa. En fullmaktsbestämmelse bör därför finnas som ger regeringen möjlig- het att meddela föreskrifter som avviker från den i fredstid gällande regeln om solidarisk ansvarighet för trafikförsäkringsbolagen när det gäller trafik- skadeersättning. har anfört kan det finnas skäl att under krig och krigsfara begränsa ersättningsrätten i trafikförsäkringen för jämförelse- vis ringa sakskador. Ett sätt att uppnå detta är att höja självrisken för denna typ av skador. I det föregående har regeringen föreslagit att fullmakts- regeln behålls som ger regeringen möjlighet att förordna om självrisk i sakförsäkring utan hinder av vad försäkringsavtalen innehåller. En mot- svarande möjlighet bör ges regeringen när det gäller ersättning för sak- skada enligt trafikskadelagen. Rätten till ersättning enligt trafikförsäkringen bör även i andra avseenden så långt det är möjligt stå i överensstämmelse med vad som gäller på för- säkringsområdet i övrigt under krig och krigsfara. Om under ett krig för- säkring av exempelvis cyklar och golfutrustning upphört kan det synas rimligt att sådan egendom inte heller ersätts genom trafikförsäkringen. Även när det gäller personskador bör man i en krigssituation eftersträva att ersättningsrätten enligt trafikförsäkringen är så likvärdig andra person- försäkringar som möjligt. Mot den nu nämnda bakgrunden bör i den nya beredskapslagen införas en fullmaktsregel som gör det möjligt för regeringen att meddela före- skrifter om avvikelser från ersättningsrätten enligt trafikskadelagen. Det är självfallet att varje avsteg från fredstida regler måste föregås av en nog- grann prövning så att inte rimliga anspråk på ett effektivt försäkrings- skydd eftersätts. Den av aktualiserade frågan om staten i en all- varlig krissituation bör överta trafikförsäkringsansvaret för utlandsregi- strerade motorfordon bör inte lämpligen avgöras på förhand. Skulle det i en krissituation bli aktuellt att införa särskilda gränsförsäkringar för trafikförsäkring löses frågor om ansvarsfördelning och administration bäst utifrån de förutsättningar som då råder. 6.7 Tillsynsfrågor Regeringens förslag: En försäkringsgivare kan förbjudas att fort- sätta sin försäkringsverksamhet här i landet om det på grund av rådande krigsförhållanden kan antas att han inte kommer att infria sina försäkringsåtaganden. Beslut om återkallelse av en koncession fattas som huvudregel av Finansinpektionen och överklagas direkt till kammarrätten. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dessutom att det införs en särskild bestämmelse som anger att reglerna i rörelselagarna om tillsyn och möjlighet att vidta sanktioner även omfattar den föreslagna bered- skapslagen och med stöd av denna utfärdade föreskrifter och beslut. Remissinstanserna: Endast har yttrat sig särskilt i denna fråga. Inspektionen välkomnar förslaget att införa en särskild bestämmelse som tydliggör att inspektionen också under kris och krig har kvar de sanktionsmöjligheter som följer av försäkringsrörelselagarna. Skälen för regeringen förslag: De allmänna bestämmelserna om tillsyn över svenska försäkringsbolag är samlade i 19 kap. FRL. Enligt den gällande övergripande tillsynsbestämmelsen skall verka för en sund utveckling av försäkrings- väsendet (1 §). Bestämmelsen, som är relativt allmänt hållen, har fått sin närmare innebörd genom praxis och olika förarbetsuttalanden. En utför- lig redogörelse för nuvarande tillsynsuppgifter och hur kontrollen av försäkringsverksamheten bedrivs ges i promemorian Reformerade försäkringsrörelseregler (Ds 1998:45 s. 273 f.). Om Finans- inspektionen vid sin tillsyn finner anledning att anmärka mot en för- säkringsgivare kan inspektionen vidta åtgärder mot bolaget med stöd av bestämmelsen i 19 kap. 11 § FRL. Den lindrigaste formella formen av åtgärd består i att inspektionen skriftligen meddelar bolaget sina erin- ringar. Är en avvikelse av mera allvarlig karaktär skall inspektionen förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse. Inspektionen får i vissa fall även begränsa bolagets förfoganderätt eller förbjuda bolaget att för- foga över sina tillgångar i . I sista hand kan det bli frågan om att förverka försäkringsbolagets tillstånd att driva försäkringsverksamhet. Om en koncession förverkas skall bolagets verksamhet enligt bestäm- melser i 14 kap. FRL avvecklas genom ett likvidationsförfarande. En särskild administration skall då inträda för att ta till vara livförsäkrings- tagarnas rätt. har även huvudansvaret för tillsynen över utländska försäkringsgivare från tredje land (6 kap. 1 § LUFV). Tillsynen över för- säkringsgivare från tredje land skall utövas på motsvarande sätt som gäller beträffande svenska försäkringsgivare, dock med de avvikelser som följer av att tillsynen endast gäller den del av en utländsk försäkringsgivares verksamhet som är förlagd till och endast avser direktförsäkrings- rörelse. Om koncessionen för en försäkringsgivare från tredje land att med- dela livförsäkring i förklaras förverkad skall en särskild admini- stration träda in för att ta tillvara livförsäkringstagarnas rätt. av administrationsboet sköts av . För EES-försäkringsgivare gäller däremot att tillsynsmyndigheten i för- säkringsgivarens hemland har huvudansvaret för den finansiella tillsynen över försäkringsgivarens verksamhet i . Den finansiella tillsynen omfattar kontroll av försäkringsgivarens solvens, försäkringstekniska avsättningar och skuldteckning. I övrigt har ansvar för tillsynen över verksamheten. En uttrycklig bestämmelse härom har införts i 3 kap. 2 § första stycket LUFV. En utgångspunkt vid tillkomsten av inländska lagen torde ha varit att tillsynsmyndigheten, utan att detta särskilt angetts, haft att också övervaka att bolagen följer bestämmelser, föreskrifter och beslut som följer av den lagen och att inspektionen därvid vid behov skall tillämpa de sanktions- regler som finns i den allmänna försäkringsrörelselagen. En komplette- rande bestämmelse finns i 15 § inländska lagen, som anger att regeringen eller inspektionen får förena ett beslut enligt lagen med de villkor som be- finns skäliga. Vidare föreskrivs att överträdelse av villkor i visst fall skall likställas med vad i FRL stadgas för motsvarande överträdelse av bestäm- melse i bolagsordningen. Som tidigare framhållits bör den allmänna utgångspunkten vara att det enskilda försäkringsväsendet så långt möjligt skall fortsätta sin verk- samhet även under krig och krigsfara. Vid behov skall åtgärder vidtas för att verksamheten skall kunna koncentreras till de viktigaste försäkrings- grenarna. Det ingår därför i beredskapsplaneringen att Finansinspek- tionen skall fortsätta att fungera även under nämnda förhållanden. Inspektionen har alltså att tillämpa de bestämmelser om tillsyn och annat som gäller för svenska och utländska försäkringsföretag i enlighet med FRL och LUFV. Om läget skulle bli sådant att beredskapsbestämmel- serna sätts i tillämpning har inspektionen självfallet också att tillse att försäkringsgivarna håller sig inom de ramar som följer av beredskaps- lagarna och med stöd av dessa meddelade föreskrifter och dispensbeslut. Utredningen föreslår att en bestämmelse härom införs i den nya bered- skapslagen så att det direkt av lagen kommer att framgå att inspektionens tillsyn och sanktionsmöjligheter också omfattar föreskrifter och beslut som tillkommer med stöd av beredskapslagstiftningen. Enligt lagrådsremissen om ändrade försäkringsrörelseregler kommer dock tillsynsuppgifter att renodlas och bestämmelsen i 19 kap. 1 § FRL föreslås få en ny lydelse i linje därmed. Inspektionens uppgift blir att utöva tillsyn över att verksamheten i ett försäkringsbolag bedrivs i enlighet med FRL och andra författningar som reglerar försäkringsbolagets näringsverksamhet. Motsvarande änd- ringar i rörelsereglerna för utländska försäkringsgivare kommer att ske i samband med de föreslagna ändringarna i FRL. Den av utredningen föreslagna bestämmelsen blir mot denna bakgrund överflödig. De möjligheter till ingripanden mot ett försäkringsföretag som rege- ringen och inspektionen har enligt de fredstida bestämmelserna förut- sätter att brister eller missförhållanden har konstaterats. Under krigsför- hållanden som rör eller vår närmaste omvärld kan det emellertid finnas behov av att kunna ingripa mot ett försäkringsföretag snabbare och på ett tidigare stadium än vad som i normala fall är möjligt. I en konfliktsituation kan t.ex. ett annat lands myndigheter av politiska skäl förbjuda en försäkringsgivare i det landet som driver verksamhet i att infria åtaganden mot svenska försäkringstagare. Det kan också tänkas att ett här verksamt utländskt försäkringsföretag får sina förbindelser med huvudkontoret i hemlandet brutna på sådant sätt att det framstår som uppenbart att företagets här ingångna försäkringsavtal inte kommer att uppfyllas. Även när det gäller svenska försäkringsbolag kan det bli nödvändigt att företa ett snabbt ingripande, om bolaget på grund av krigsutvecklingen drabbas så att det på goda grunder kan antas att förutsättningar inte längre finns för bolaget att kunna driva verksamheten på ett godtagbart sätt. Det finns således ett behov av en beredskapsbestämmelse som gör det möjligt att på grund av krig och krigsfara snabbt, och på ett tidigare stadium än som förutsätts enligt de för normala förhållanden avsedda bestämmelserna, kunna förbjuda ett försäkringsföretag att fortsätta med sin verksamhet här i landet. Regeringen föreslår därför att det i den nya lagen införs en regel, motsvarande den som finns i den utländska lagen, tillämplig på såväl utländska som svenska försäkringsbolag, som på grund av krigsför- hållandena kan antas för inte kunna infria sina försäkrings- utfästelser här i landet. Ett ingripande kommer att innebära att en meddelad koncession återkallas eller, såvitt avser en EES-försäkringsgivare, att företaget för- bjuds att fortsättningsvis marknadsföra sina försäkringar i och att ingå nya försäkringsavtal avseende risker som är belägna här. I övrigt bör i princip de fredstida bestämmelserna om avveckling följas. Detta gäller för svenska försäkringsbolag och försäkringsbolag från tredje land. Genom den föreslagna allmänna möjligheten till avsteg från rörelse- bestämmelserna kan inspektionen anpassa avvecklingsåtgärderna för dessa bolag efter de särskilda omständigheter som råder på grund av krigsförhållandena. I likhet med vad som är fallet vid avveckling av ett bolag under fredstid bör inspektionen medverka till att finna lösningar som så långt det är möjligt tillvaratar försäkringstagarnas intressen. Det är dock uppenbart att möjligheten till överlåtelse av utländska försäk- ringsgivares försäkringsbestånd beror på om bolaget har tillräckliga till- gångar i . I fråga om EES-bolag finns inte några svenska avvecklingsregler och inte heller några krav på att vissa tillgångar skall vara lokaliserade här. Det får förutsättas att efter ett beslut att förbjuda fortsatt verksamhet här, om tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland inte vidtar några åtgärder med anledning av beslutet, använder de medel som står till buds för att hindra bolaget att fortsätta sin verk- samhet och i övrigt bevakar försäkringstagarnas intressen så långt detta låter sig göras. När det gäller beslutsordningen föreslår utredningen att avgöranden i ärenden om återkallelse av koncession bör vara förbehållna regeringen medan förbud att här i landet fortsätta med försäkringsverksamhet skall kunna meddelas av . Enligt ett av regeringen framlagt förslag till ny beslutsordning på bank- och försäkringsområdet (prop. 1997/98:186) kommer rätten att besluta i koncessionsärenden och andra förvaltningsärenden på försäk- ringsområdet att föras över från regeringen till . Under fredstida förhållanden kommer således frågor om återkallelse och förverkande av koncession som huvudregel att prövas av inspektionen. Endast sådana fall som är av principiell betydelse eller av särskild vikt skall efter en anmälan av inspektionen prövas av regeringen. Även under tid då beredskapslagstiftningen är i kraft bör huvudregeln vara att Finansinpektionen beslutar om förverkande och återkallelse. Det kan emellertid hållas för troligt att inspektionen i något större utsträck- ning kommer att hänskjuta frågor av aktuellt slag till regeringen. I likhet med vad som föreslås gälla i fredstid bör inspektionens beslut om återkallelse överklagas direkt till kammarrätt. 7 Statlig krigsförsäkring m.m. 7.1 Inledning Krigsrisker är normalt undantagna från skydd i vanliga skadeförsäk- ringar. På vissa områden har det emellertid ansetts nödvändigt att ett sådant skydd erbjuds. I fråga om transportmedel, varor och andra intressen som är hänförliga till transporter på sjön och i luften, meddelar således försäkringsbolagen krigsförsäkring. Krigsförsäkringen utgörs av en separat försäkring i förhållande till civilförsäkringen. I praktiken, främst på varuförsäkringssidan, behandlas dock ofta civil- och krigsförsäkringen som en försäkring. Premien för krigsrisken brukar sålunda i vissa fall ingå i premien för civilrisken som en icke särskiljbar del. Försäkringsbolagen är emellertid inte villiga att meddela krigs- försäkring under mera omfattande krigsförhållanden i världen, t.ex. under ett storkrig i eller om kommer i krig. Bolagens krigsförsäkringsverksamhet tar således främst sikte på att bereda skydd för den latenta risk för geografiskt begränsade krig eller krigskonflikter som råder i världen och att täcka de risker för krigsskador som kan orsakas av t.ex. kvarvarande minor från det eller andra krigshändelser. I betänkandet (SOU 1994:130, s. 123 f.) lämnas en utförlig redovisning av vilka olika krigsförsäkringar som finns på transportområdet och villkoren för dessa. Att ett försäkringsskydd erbjuds är i princip en förutsättning för att transportväsendet skall fungera. För att transporter som är betydelsefulla från totalförsvarssynpunkt skall finnas att tillgå under krig och krigsfara har det därför ansetts nödvändigt att staten kan träda in som försäkrings- givare. Bestämmelserna härom finns i lagen (1960:22) om statlig krigs- försäkring, den s.k. krigsförsäkringslagen. Krigsförsäkringslagen Krigsförsäkringslagen är en fullmaktslag med samma konstruktion som flera andra beredskapslagar. Lagens bestämmelser träder i tilllämpning först under vissa angivna förutsättningar. När lagen tilllämpas kan staten träda in som försäkringsgivare i de hänseenden som anges i lagen. FRL är inte tillämplig på den försäkringsverksamhet som staten bedriver med stöd av krigsförsäkringslagen (1 kap. 2 § första stycket FRL). Förutsättningarna för lagens tillämpning anges i 1 §. Är i krig, skall bestämmelserna tillämpas. Är i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen föreskriva att bestämmelserna skall tillämpas. En sådan föreskrift skall underställas för prövning. I 2 § första stycket ges bestämmelser om statens rätt att meddela direkt försäkring.