prop · GM0370 · 1999-01-01 00:00:00 — Det kan också finnas fall där anknytningen till var svag för brottet men där det ändå är motiverat att bevilja tillstånd till åtal, exempelvis om familjen innan den kom till vistats i något annat land där könsstympning inte är ac- cepterat och föräldrarna därför måste ha varit införstådda med gärningens förkastlighet. Bedömningen huruvida tillstånd till åtal bör beviljas måste således gö- ras med utgångspunkt från omständigheterna i det enskilda fallet. Frågan om sekretess har anfört att brottet könsstympning, undantaget det grova brottet, inte omfattas av den sekretessbrytande regeln i 14 kap. 2 § femte stycket sekretesslagen (1980:100) och föreslår därför att ett tillägg görs i den paragrafen. För personal inom hälso- och sjukvården och inom gäller sekretess med hänsyn till enskilds personliga för- hållanden enligt 7 kap. 1 och 4 §§ sekretesslagen. Vid misstanke om brott kan i vissa fall sekretessen brytas. Detta framgår av reglerna i 14 kap. 2 § sekretesslagen. Det krävs dock att det är fråga om misstanke om brott mot underårig enligt 3, 4 eller 6 kap. eller att det rör miss- tanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . När det gäller brottet könsstympning är som sagts, straffet för normalbrottet fängelse i högst , för det grova brottet fängelse i lägst och högst . Det kan således i vissa fall föreligga sekre- tesshinder för personal inom hälso- och sjukvården eller att anmäla misstänkt könsstympning till polis- eller åklagarmyndighet. I praktiken torde det sällan vara något problem, eftersom den form av könsstympning som vanligtvis praktiseras bland de invandrargrupper som är aktuella är infibulation, vilket normalt torde bedömas som ett grovt brott. Det förtjänar också att påpekas att det är misstanke om brott som bryter sekretess, inte att brott är styrkt. Regeringen har beslutat di- rektiv till en utredning (Offentlighetsprincipen och IT samt översyn av sekretesslagen m.m. dir. 1998:32) som bl.a. skall undersöka om den s.k. tvåårsregeln i 14 kap. 2 § sekretesslagen i några situationer leder till otillfredsställande resultat. En eventuell lagändring till följd av denna översyn ligger emellertid fram i tiden. Regeringen anser att det är angeläget att frågan om sekretesshinder även i de fall det inte är fråga om misstanke om grovt brott får en snabb lösning. Regeringen avser därför att skyndsamt bereda frågan om undantag från sekretess för uppgift om misstanke om brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstymp- ning av kvinnor. När det gäller enskilt bedriven hälso- och sjukvårdsverksamhet finns bestämmelser om tystnadsplikt i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Någon motsvarande bestämmelse till 14 kap. 2 § sekretesslagen finns inte. Bestämmelsen om anmälnings- skyldighet i 71 § socialtjänstlagen (1980:620) gäller även personal inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och ungdom om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till den underåriges skydd. En sådan om- ständighet som att ett barn har könsstympats torde klart ligga inom ramen för anmälningsskyldigheten. Preskriptionstid har anfört att preskriptionsbestämmelserna kan medföra att föräld- rar väntar med ingreppet till efter BVC-tiden och att ingreppet kommer att upptäckas först på ungdomsmottagningen eller liknande, och före- språkar därför en lång preskriptionstid. Preskriptionstiden för brottet könsstympning följer de allmänna regler, som framgår av 35 kap. 1 § . Det innebär att för normalbrottet gäller en preskriptionstid , och för det grova brottet . Detta torde tillgodose det syfte som eftersträvar. Andra åtgärder Det räcker emellertid inte med lagstiftning för att bekämpa problemet med könsstympning. Arbetet med att förhindra könsstympning handlar i stor utsträckning om att förändra inställningen till denna sedvänja. Lag- stiftning är dock ett sätt för samhället att markera vad som är icke-accep- tabla beteenden. Såsom påpekats av flera remissinstanser kommer dock den nya bestämmelsen i lagen att få en viktig preventiv effekt. Från har bl.a. framförts att bestämmelsen kommer att bli ett starkt stöd för såväl föräldrar som för unga kvinnor att stå emot äldre släktingars och andra landsmäns krav på att de skall könsstympas. Det är av stor vikt att den nu föreslagna lagändringen följs upp med in- formationsinsatser riktade till såväl föräldrar som barn och ungdomar. Det viktigaste för att bekämpa könsstympning är att tillhandahålla verktyg för att förhindra att könsstympning sker. Därför är förebyggande insatser och att personer som kommer i kontakt med barn i riskzonen vet vad de skall göra, hur de skall hantera situationen av stor betydelse. Soci- altjänsten har en allmän skyldighet att se till att barn får växa upp under goda levnadsförhållanden och att ett barn får det skydd och det stöd som det behöver för att utvecklas gynnsamt. För myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom, andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och samt verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet föreligger en skyldighet att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som innebär att social- nämnden måste ingripa till den underåriges skydd. Om det kommer till socialnämndens kännedom att ett barn riskerar att påtagligt skadas till sin hälsa eller utveckling kan socialnämnden ingripa och omhänderta barnet för vård med stöd av lagen (1992:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). I den direkt akuta situationen finns det alltså en möjlighet för personal på skolan, inom förskolan etc. att förhindra att ett barn förs ut ur landet för att könsstympas. Ett ingripande med stöd av LVU är dock ingen lösning , eftersom LVU:s skyddsnät framför allt är till för barn som far illa på ett annat sätt genom föräldrars bete- ende. Här är det fråga om föräldrar som på alla andra sätt kan vara fullt kapabla att ta hand om sina barn, men just denna fråga är så djupt kul- turellt rotad, att trycket från äldre släktingar kan bli omöjligt att stå emot. Den långsiktiga lösningen är en kombination av förbud och förebyg- gande åtgärder. Ett effektivt skydd för dessa barn är också att de besöker barnavårdscentral, förskola och skola. Där finns kompetent personal som kan upptäcka om något är på gång. bör också utifrån sin kunskap och kompetens hålla ett särskilt vakande öga över familjer där döttrarna är i riskzonen. Regeringen har gett i uppdrag att vidareutveckla och initiera förebyggande projekt i bostads- områden, där det bor många människor med ursprung från länder där könsstympning praktiseras. För detta ändamål har regeringen avsatt . Regeringen förutsätter att inom ramen för detta uppdrag i samråd med invandrar- och andra frivilligorganisationer utformar ett informationsmaterial om den nu föreslagna lagändringen och därmed sammanhängande frågor. 6 Ikraftträdande Regeringens förslag: Bestämmelsen om den utvidgade domsrätten föreslås träda i kraft . Några särskilda övergångsbe- stämmelser behövs inte. Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna lagändringen bör träda i kraft . En lämplig tidpunkt för ikraftträdande är . Det finns inte några behov av särskilda övergångsbe- stämmelser för den föreslagna lagändringen. Av grunderna för 5 § brotts- balkens promulgationslag följer att den nya bestämmelsen inte får ges re- troaktiv verkan till den misstänktes nackdel. 7 Kostnadskonsekvenser Den föreslagna utvidgningen av lagen bedöms inte innebära några mät- bara ökade kostnader för rättsväsendet. De tillkommande arbetsuppgifter som kan bli aktuella, får lösas inom nuvarande organisation och med den personal som finns. har i sitt remissvar framhållit att lagändringen kommer att öppna möjligheter för de utsatta flickorna/kvinnorna att i vissa fall erhålla brottsskadeersättning för sina skador. Myndigheten be- dömer dock den ökning av utbetald brottsskadeersättning som skulle bli följden härav som ytterst marginell. 8 Författningskommentar 3 § Den som har begått brott enligt denna lag döms vid svensk domstol även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig. Bestämmelser om krav på tillstånd att väcka åtal i vissa fall finns i 2 kap. 5 § . Bestämmelsen är ny och har utformats efter förebild av andra bestäm- melser där det saknas krav på dubbel straffbarhet. (jfr lydelsen av 49 § fiskelagen (1993:787) och 17 § lag (1992:1140) om ekonomiska zon) I första stycket föreskrivs att svensk domstol skall vara behörig att be- handla mål om brott mot lagen även om domsrättsreglerna i 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig. Lagen kan härigenom tillämpas vid svensk domstol när det gäller ett brott som har begåtts utomlands, oavsett om gärningen är straffbar också i det land där den har begåtts. Andra stycket innehåller en hänvisning till 2 kap. 5 § . Av denna bestämmelse följer att åtal för brott som har förövats utom riket får väckas endast efter förordnande av regeringen eller den som regeringen har bemyndigat därtill. Ledning för bedömningen av i vilka fall åtal bör väckas kan hämtas i den allmänna motiveringen på sidorna 11 12 under rubriken av den utvidgade domsrätten. Promemorian Borttagande av kravet på dubbel straffbarhet vid könsstympning av kvinnor som utförs utomlands Remissinstanser: 1. Kammarrätten i 6. Länsrätten i län 7. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering 19. Barnens rätt i samhället 29. BUP Elefanten 30. Etiopisk-ortodoxa kyrkan 33. för kvinnojourer i (ROKS) 36. Sammanställning av remissyttranden över promemorian Könsstympning borttagande av kravet på dubbel straffbarhet (Ds 1999:3) 1. ombudsmän: ombudsmän tillstyrker förslagen i sak. : Hovrätten tillstyrker att brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor bör undantas från det krav på dubbel straff- barhet som kommer till uttryck i 2 kap. 2 § andra stycket . Hovrätten ifrågasätter emellertid om inte den föreslagna bestämmelsens avfattning medför att den svenska straffrättsliga kompetensen beträffande utomlands begångna brott i förevarande fall blir omotiverat vidsträckt. Enligt hovrättens mening bör de personkategorier som kan bli föremål för lagföring, om kravet på dubbel straffbarhet tas bort, anges direkt i lag. För att uppnå syftet med den föreslagna lagändringen torde det enligt hovrättens bedömning vara tillräckligt att föreskriva att svensk domstol skall vara behörig att behandla mål om brott mot lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor även om bestämmelserna i 2 kap. 2 § andra och tredje styckena inte är tillämpliga. Något skäl att un- danta också bestämmelserna i 2 kap. 3 § vid lagens tillämpning torde däremot inte finnas. : tillstyrker förslaget om undantaget från principen om dubbel straffbarhet. Tingsrätten anser att det är acceptabelt att bestäm- melsen förs in i speciallagen. : Tingsrätten instämmer i bedömningen att det bör gå att här bestraffa den som har gjort sig skyldig till könsstympning utomlands även om gär- ningen var tillåten där den utfördes. Frågan är hur detta skall göras lag- tekniskt. Den systematiskt intresserade undrar naturligtvis varför just köns- stympning, bland alla brott, särbehandlas. Lagstiftaren har tidigare ansett att brott med straffminimum fängelse eller däröver är så all- varliga att de inte bör vara underkastade kravet på dubbel straffbarhet. Och lägger man till ett brott där straffminimum är så lågt som fäng- else . Det är klart att detta väcker frågan om lagstiftarens tidi- gare ställningstagande var för försiktigt. Eller är det kanske så att det är straffskalan för könsstympning som skall ändras så att den kommer upp i samma nivå som de andra brotten? En annan systematisk fråga är varför regeln om den svenska lagstiftningens tillämplighet inte skall stå i 2 kap. , vilket väl vore naturligast. Den valda lagstiftningstekniken väcker också en annan fråga. Av pro- memorian framgår att tanken är att den som skall straffas är den som har hand om barnet och tar med det ut ur , utför en könsstympning och sedan för barnet tillbaka hit. Däremot skall inte den som har gjort sig skyldig till könsstympning innan barnet och förövaren fått någon anknyt- ning till bestraffas. Denna viktiga begränsning skall emellertid enligt förslaget inte framgå av lagen utan stå i motiven och få genomslag genom åtalsprövningsregeln i 2 kap. 5 § . Det är en otill- fredsställande lösning. Efter ställningstagandet i prop. 1997/98:182 har departementets hu- vuduppgift i detta ärende varit att analysera hur den lagtekniska frågan skall lösas. Trots det innehåller promemorian ingen analys av konsek- venserna av olika tänkbara lagtekniska lösningar. Tingsrätten föreslår att beslutsunderlaget kompletteras med en sådan analys. Kammarrätten i : Från de synpunkter som kammarrätten har att beakta saknas skäl till erin- ringar mot det remitterade förslaget. Länsrätten i län: Länsrätten tillstyrker förslaget. Länsrätten vill dock påpeka att ingripande enligt LVU torde kunna ske inte enbart i den direkt akuta situationen, utan i vissa fall även när det föreligger en påtaglig risk för barnets hälsa eller utveckling i anledning av konkret misstanke om att barnet kommer att föras utomlands för att könsstympas. : , som granskat promemorian ur domstolsväsendets och ur lagteknisk synvinkel, tillstyrker förslaget. Riksåklagaren: ) har inga invändningar mot förslaget som sådant men anser att man inte ska överskatta förslagets betydelse att lösa de aktuella problemen. RÅ hänvisar till sid. 10 i promemorian och pekar på att det finns länder där könsstympning är förbjudet men där brotten ändå begås. Man bör ej hysa några större förhoppningar om ett ökat antal fall som leder till åtal. RÅ anser att det för svenska åklagare framöver kan uppstå bevis- problem. Lagen riktar sig mot den som utför ingreppet i andra länder, personer som det ej går att komma åt. Detta innebär att föräldrarna möj- ligtvis kan åtalas för anstiftan eller medhjälp till brott. RÅ menar att det även då uppstår bevisproblem. En rad invändningar kan komma att dyka upp, t.ex. att föräldrarna var oanande om vad som hade inträffat. RÅ vill också peka på att det finns en risk för kontraproduktiva fall, t.ex. om föräldrar till en sjuk flicka tvekar att söka läkarvård med anled- ning av att hon är könsstympad. Sammantaget anser RÅ att problemen med bevisföring inte ska under- skattas. RÅ anser också att regelsystematiskt hör regeln hemma i brotts- balken och inte i speciallagen. RÅ hänvisar till och instämmer i Juridiska fakultetens synpunkt om att det är viktigt med tydliga motivuttalanden i vilka fall RÅ ska pröva åtalsfrågan. : har ingen erinran emot förslaget i sak. Vad gäller den lagtekniska konstruktionen instämmer med vid . Vidare vill även Rikspolisstyrel- sen peka på de bevisproblem som kan dyka upp även för polisen, då hu- vudbrottet äger rum utomlands. : tillstyrker i alla delar den föreslagna ändringen i lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor och vill för egen del endast tillägga följande. Det viktigaste motivet för lagändringen är pre- ventionseffekten och det stöd lagen kommer att ge föräldrar som utsätts för påtryckningar att låta utföra könsstympning på sitt barn. Dessutom kan lagändringen komma att underlätta för den flicka/kvinna som utsätts för könsstympning att utfå ett skadestånd till följd av brottet. Även denna effekt är enligt viktig. När det gäller kostnads- konsekvenser vill endast peka på att lagänd- ringen kommer att öppna möjligheter för de utsatta flickorna/kvinnorna att i vissa fall erhålla brottsskadeersättning för sina skador. Den ökning av utbetald brottsskadeersättning som skulle bli följden härav bedöms bli ytterst marginell. Det är en viktig markering och har en viktig preventiv effekt. Det är dock viktigt med information och att den görs tillgänglig på många språk. Det förebyggande arbetet är viktigt. : tillstyrker förslaget om ändring i lagen (1982:316) med förbud om könsstympning av kvinnor. Vidare anser att det är nödvändigt med fortsatt aktivt arbete med kompetensutveckling och attitydförändringar. Förbud mot könsstympning regleras i särskild lag och omfattas med undantag för gärningsmannaskap vid misstanke om grovt brott inte av den sekretessbrytande regeln i 14 kap. 2 § femte stycket sekretesslagen. anser därför att ett tillägg bör göras i denna paragraf av innebörd att även misstanke om brott enligt lagen med förbud mot köns- stympning av kvinnor begånget mot en underårig skall omfattas av den sekretessbrytande bestämmelsen. : () är i huvudsak positiv till att den dubbla straff- barheten, vad det gäller könsstympning, tas bort. Även information är en åtgärd som syftar till att avskaffa könsstympningen. BO vill särskilt un- derstryka vikten av förebyggande insatser, såsom just information. Där- för välkomnar BO regeringsuppdrag angående projekt i bostadsområden där det bor många människor med ursprung från länder där könsstympning praktiseras. BO understryker vidare vikten av att internationellt arbetar för ett totalt avskaffande av könsstympning. Problemet med att flickor och kvinnor könsstympas kommer minska i om fler stater vidtar ef- fektiva åtgärder för att avskaffa denna skadliga sedvänja. Det är viktig att attityderna också förändras i de stater där ingreppen fortfarande praktise- ras. En fråga som måste utredas närmare är hur länge en person ska ha vistats i för att kunna lagföras i enlighet med lagen som förbju- der könsstympning av kvinnor. På samma sätt måste det klargöras hur länge ett barn ska ha vistats i för att skyddas av lagen. Vidare måste vårdnadshavarens ansvar klargöras i de fall där släktingar i hem- landet utfört stympningen mer eller mindre mot föräldrarnas vilja. För att socialnämnden ska kunna fullgöra sin skyldighet att ge barn skydd och stöd, måste nämnden bli informerad om när barnet befinner sig i en utsatt situation. BO vill peka på att det finns brister i hur anmäl- ningsplikten i socialtjänstlagen fungerar i praktiken. BO anser det viktigt att det görs en närmare utredning av hur LVU kan användas i fall där flickor riskerar att könsstympas utomlands och pekar på att alternativa lösningar bör utredas. vid : Fakulteten ställer sig bakom förslaget i sak. Angående den lagtekniska konstruktionen vill fakulteten framhålla att förslaget att göra en ändring i speciallagen innebär en olycklig lagteknisk lösning. Vid en läsning av är det omöjligt att se att det finns flera undantag från princi- pen om dubbel straffbarhet. Det är obefogat att just i könsstympnings- fallen göra ett undantag i speciallag. Fakulteten hänvisar till sid. 8 i pro- memorian där undantagen tas upp. Med hänsyn till , som är ett internationellt åtagande, är det befogat med undantag i Brotts- balken. Fakulteten menar vidare att när det gäller förordning för Riksåklagaren att väcka åtal bör det framgå att detta endast gäller här bosatta personer, ej asylsökande, jämför sid. 15 översta stycket samt sid. 18 sista stycket i promemorian. Det är inte tillräckligt att det i en förordning föreskrivs det som man vill komma åt utan det bör framgå redan i lagen. : , JämO, anser att förslaget med utvidgad domsrätt är mycket positivt. Även om det är förbjudet enligt svensk rätt finns det mycket som talar för att könsstympning utförs på flickor/kvinnor med hemvist i . En ändring av lagen med förbud mot omskärelse av kvinnor är en viktig och nödvändig markering från lagstiftarnas sida. Lagförslaget innebär att kvinnors rätt till integritet för- stärks och att samhället tillgodoser barnens rätt när föräldrarna inte för- mår göra det. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) stödjer förslaget om att könsstympning ska undantas från principen om dubbel straffbarhet. Om- budsmannen vill betona vikten av att stödet till unga flickor med invand- rarbakgrund stärks framöver. Det lagda förslaget innebär ett steg på vä- gen. Myndigheterna måste i varje enskilt fall överväga tolkbehovet i sådana situationer där det finns misstanke om könsstympning. Det är annars stor risk för missförstånd. Det är viktigt att informera om vad svensk lagstift- ning säger om könsstympning för nyanlända invandrare. Detta borde kunna vara en uppgift för eftersom de har en speciell avdelning som arbetar med insatser för nyanlända. Fallet där ett barn på felaktiga grunder misstänktes ha blivit könsstym- pad har blivit anmält till ombudsmannen mot etnisk diskriminering. I det fallet hade inte mamman blivit erbjuden tolk. Hon hade inte heller blivit informerad om misstankarna som gällde hennes dotter. Vidare hade hon inte informerats om förbudet mot könsstympning. DO vill framhålla be- hovet av tolk och information i sådana situationer. DO anser avslutningsvis att konventionen om avskaffande av alla for- mer av diskriminering av kvinnor kunde ha behandlats mer utförligt i promemorian. : instämmer med ovanstående promemoria om att det är angeläget att samhället tydligt markerar att könsstympning av barn bo- satta i inte är tillåtet oavsett var i världen ingreppet sker. Därför instämmer verket i förslaget att detta allvarliga brott bör undantas från principen om dubbel straffbarhet. : tillstyrker den föreslagna utvidgningen av lagen. : har inget att erinra mot det framlagda försla- get. Stiftelsen : Stiftelsen ser positivt på att tillsammans med är föregångare i med att ha den särskilda lagen med förbud mot könsstympning. Denna lagändring i sig hjälper dock inte det barn som drabbats av för- äldrarnas lagbrott och alltså utsatts för könsstympning. Här kommer be- hovet av beredskap och resurser i form av social och psykologisk kom- petens in. För att verkligen sätta barnet i fokus krävs alltså att man med förändrad lagstiftning och ett gediget upplysnings- och förebyggande- arbete även bygger upp en beredskap ekonomiskt och professionellt för att kunna möta barnet och familjen då könsstympning konstaterats. I annat fall tvingas barnet, trots alla goda intentioner, bära den kanske tyngsta bördan i sammanhanget. Stiftelsen vill med hänvisning till vad ovan anförts varmt tillstyrka förslaget att kravet på dubbel straff- barhet gällande lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor. : Rädda Barnens stödjer förslaget och anser att förslaget innebär en viktig markering från samhällets sida. hänvisar till de kontakter som förs med lokalkontor i . I de kontakterna har det framgått att man i ser förslaget som viktigt och att en skärpt lagstiftning i är ett stöd för det lokala arbetet i . vill också understryka vikten av den förebyggande verk- samheten, dvs. upplysning och information som bl.a. innebär att mödra- vårdscentraler, barnavårdscentraler och skolhälsovård vet om att det är förbjudet med könsstympning och att personal är insatt i frågan och är medveten om könsstympningens skadliga konsekvenser och att det är förbjudet. Sammantaget stödjer förslaget och avstår från att kom- mentera den lagtekniska delen av förslaget. : har inga erinringar mot förslaget om att ta bort kravet på dubbel straffbarhet vid könsstympning. Det är viktigt att så långt som möjligt vidta åtgärder för att förhindra invalidiserande och kränkande ingrepp och behandling av barn och unga kvinnor. : avstår från att yttra sig över promemorian. Barnens rätt i samhället: stödjer förslaget. Det är viktigt med upplysning om könsstympning och dess negativa konsekvenser. Det är vidare viktigt att denna informa- tionskampanj riktas mot unga kvinnor morgondagens mammor. Lag- stiftningen kan innebära att man väntar med ingreppet till tiden efter be- söken på barnavårdscentralen och att ingreppet först upptäcks då de unga kvinnorna besöker t.ex. ungdomsmottagningen. vill också peka på det interna kontrollsystem som förekommer. Om flickor vill veta om de är könsstympade vänder man sig till varandra och kontrollerar. Detta väcker ofta misstankar i onödan då det inte finns tillräcklig kunskap. anser att förslaget innebär en synnerligen kraftig utvidgning av det straffbara området. Det behövs därför den avgränsning som före- slås i samband med åtalsprövningen.