prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — 3. ett belopp som deponerats i bank enligt 5 kap. 1 3 §§ minskats genom att värdehandlingarna sjun- kit avsevärt i värde eller av annan anledning, 4. försäkringsgivarens riktlinjer för placering av tillgångar som används för skuldtäckning inte är tillfredsställande med hänsyn till innehållet i 5 kap. 8 § samt 7 kap. 9 a 10 c §§ och 10 e § försäk- ringsrörelselagen (1982:713), 5. de tillgångar som används för skuldtäckning inte är tillräckliga eller inte är placerade enligt 5 kap. 8 § samt 7 kap. 9 a 10 c §§ och 10 e § försäkringsrörelse- lagen, 6. försäkringsgivarens företrä- dare eller, om företrädaren är en juridisk person, försäkringsgiva- rens ombud inte uppfyller de krav som anges i 4 kap. 5 § första stycket 3, eller 7. det i övrigt finns allvarliga anmärkningar mot försäkrings- givarens verksamhet. skall före- lägga försäkringsgivaren eller dennes företrädare att vidta rättel- se om inspektionen finner att 1. avvikelse skett från denna lag eller någon annan svensk författ- ning som reglerar försäkringsgiv- arens näringsverksamhet, 2. de försäkringstekniska rikt- linjerna, beräkningsunderlaget och placeringsriktlinjerna är tillfredsställande med hänsyn till omfattningen och be- skaffenheten av försäkringsgiv- arens rörelse, 3. ett belopp som deponerats i bank enligt 5 kap. 1 3 §§ minskats genom att värdehandlingarna sjun- kit avsevärt i värde eller av annan anledning, eller 4. försäkringsgivarens företrä- dare eller, om företrädaren är en juridisk person, försäkringsgiva- rens ombud inte uppfyller de krav som anges i 4 kap. 5 § första stycket 3. 9 § skall förelägga en försäkringsgivare från tredje land att upprätta och för godkännande överlämna en plan för att 1. återställa en sund finansiell ställning, om försäkringsgivarens kapitalbas understiger solvens- marginalen enligt 7 kap. 23 eller 25 § försäkringsrörelselagen (1982:713) (saneringsplan), 2. skyndsamt återställa kapital- basen, om den understiger de ni- våer som anges i 5 kap. 12 15 §§, eller om garantibeloppet för en liv- försäkringsrörelse inte har sådan sammansättning som anges i 5 kap. 12 § andra stycket (finans- ieringsplan). 1. återställa en tillfredsställande finansiell ställning, om försäk- ringsgivarens kapitalbas under- stiger solvensmarginalen enligt 7 kap. 23 eller 25 § försäkrings- rörelselagen (1982:713) (sane- ringsplan), 2. skyndsamt återställa kapital- basen, om den understiger de ni- våer som anges i 5 kap. 12 14 §§, eller om garantibeloppet för en liv- försäkringsrörelse inte har sådan sammansättning som anges i 5 kap. 12 § andra stycket (finans- ieringsplan). Skyldigheten att upprätta saneringsplan eller finansieringsplan enligt första stycket gäller inte om försäkringsgivaren medgetts undantag enligt 5 kap. 16 § och någon annan myndighet än har tillsyn över soliditeten. Om den utländska myndighet som kontrollerar försäk- ringsgivarens soliditet förbjuder försäkringsgivaren att helt eller delvis förfoga över sina tillgångar skall, på begäran av myndigheten, Finans- inspektionen vidta samma åtgärder beträffande försäkringsgivarens till- gångar i . får besluta hur verksamheten skall drivas efter ett sådant beslut av den utländska myndigheten. 7 kap. 7 § skall anta ett anbud om övertagande av försäkrings- bestånd om 1. den övertagande försäkringsgivaren har den kapitalbas som krävs sedan överlåtelsen beaktats, varvid hänsyn tagits till sådant undantag som kan ha medgivits i enlighet med 5 kap. 16 §, och 2. behörig myndighet i det land där åtagandet skall fullgöras, sam- tycker till överlåtelsen eller inte har yttrat sig. Saknar den övertagande försäkringsgivaren koncession att driva verk- samhet i , skall kapitalbasen intygas av behörig myndighet. Med behörig myndighet avses i detta fall den behöriga myndigheten i det EES-land som övervakar försäkringsgivarens soliditet. beslut att anta ett anbud skall kungöras en- ligt 10 kap. 1 § 10. När ett sådant beslut kungörs, övergår ansvaret för det överlåtna försäkringsbe- ståndet på den övertagande för- säkringsgivaren. Genom denna försäkringsgivares försorg skall samtliga försäkringstagare och de personer som förvärvat rätt på grund av en försäkring underrättas om överlåtelsen och de eventuella ändringar i villkoren som den medför. beslut att anta ett anbud skall kungöras en- ligt 10 kap. 1 § 10. När ett sådant beslut kungörs, övergår ansvaret för det överlåtna försäkringsbe- ståndet på den övertagande för- säkringsgivaren. En övertagande försäkringsgivare med koncession i , skall underrätta försäk- ringstagarna och de personer som förvärvat rätt på grund av en för- säkring om överlåtelsen och de eventuella ändringar i villkoren som överlåtelsen medför. Finans- inspektionen bestämmer på vilket sätt underrättelsen skall lämnas. Om det i ett bestånd av direkt försäkring som överlåtits ingår åtagan- den som skall fullgöras i ett annat EES-land skall offentliggöra den godkända överlåtelsen i det landet enligt bestämmel- serna där. Om överlåtelsebeslutet offentliggörs på motsvarande sätt i det berörda landet, får inspektionen underlåta att offentliggöra beslutet där. 8 kap. 1 § Företrädaren för en utländsk för- säkringsgivare skall övervaka att försäkringsgivaren i sin verksam- het i iakttar god affärssed. I fråga om en försäkringssamman- slutning skall försäkringsgivaren övervaka att verksamhet för att an- skaffa försäkringar bedrivs i enlig- het med god sed. Företrädaren för en utländsk för- säkringsgivare skall övervaka att försäkringsgivaren i sin verksam- het i iakttar god försäk- ringsstandard. I fråga om en för- säkringssammanslutning skall för- säkringsgivaren övervaka att verk- samhet för att anskaffa försäk- ringar bedrivs i enlighet med en sådan standard. Information till försäkringstagare och de som erbjuds att teckna en försäkring, skall vara anpassad efter försäkringens art och tydligt visa försäkringens villkor och värdeutveckling. Även andra er- sättningsberättigade på grund av försäkringar skall ges den infor- mation de behöver. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om vilken information som en försäk- ringsgivare skall lämna till försäk- ringstagarna, andra ersättnings- berättigade på grund av försäk- ringarna och till dem som erbjuds att teckna en försäkring hos för- säkringsgivaren. 2 § En utländsk försäkringsgivare skall i alla meddelanden till allmänheten nämna sin organisationsform och sitt hemland. Regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, Finans- inspektionen skall meddela när- mare föreskrifter om den informa- tion som en försäkringsgivare skall lämna till försäkringstagarna och till den som avser att teckna en försäkring hos försäkringsgiva- ren. 4 § En utländsk försäkringsgivare eller dennes företrädare får inte till fördel för en enskild försäk- ringstagare eller grupper av för- säkringstagare, på annat sätt än genom återbäring, medge direkt eller indirekt nedsättning av de livförsäkringspremier som försäk- ringsgivaren enligt upprättade grunder bestämt för sin rörelse här i landet. En utländsk försäkringsgivare får inte förespegla framtida åter- bäring som saknar grund i för- säkringsavtalet. Lydelse enligt prop. 1997/98:186 Föreslagen lydelse 10 kap. 1 § skall i Post- och kungöra 1. förordnande av ett ombud enligt 3 kap. 6 § fjärde stycket, 8 § eller 6 kap. 12 §, 2. beslut om att förbjuda eller begränsa en utländsk försäkringsgivares rätt att förfoga över sina tillgångar här i landet enligt 3 kap. 7 § första stycket, 9 § första stycket eller 6 kap. 11 § första stycket, 3. koncession som beviljas en försäkringsgivare från tredje land enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4. förlängning av koncession som beviljas en försäkringsgivare från tredje land enligt 4 kap. 6 §, 5. godkännande av en företrädare för en försäkringsgivare från tredje land enligt 4 kap. 5 § första stycket eller 8 §, 6. ändring av firma för en för- säkringsgivare från tredje land en- ligt 6 kap. 4 § första stycket 6, 6. ändring av firma för en för- säkringsgivare från tredje land en- ligt 6 kap. 3 § första stycket 5, 7. förverkande av koncession enligt 6 kap. 2 eller 13 § eller åter- kallande av koncession enligt 7 kap. 1 § för en försäkringsgivare från tredje land, 8. godkännande eller förordnande av ett ombud enligt 7 kap. 2 § andra stycket, 9. anbud om övertagande av ett försäkringsbestånd i ett administra- tionsbo enligt 7 kap. 6 § första stycket, 10. beslut om antagande av anbud enligt 7 kap. 7 § första stycket, 11. ansökan om tillstånd till överlåtelse av försäkringsbestånd enligt 9 kap. 5 §, och 12. tillstånd till överlåtelse enligt 9 kap. 8 § första stycket. I 7 kap. 7 § fjärde stycket och 9 kap. 8 § andra stycket finns bestäm- melser om offentliggörande av vissa överlåtelsebeslut i andra EES- länder. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § Om rätt för vissa utländska företag att driva verksamhet i finns särskilda bestämmelser, nämligen 1. för bankföretag 1 kap. 4 och 5 §§ bankrörelselagen (1987:617) 2. för värdepappersföretag 1 kap. 3 c § och 2 kap. 7 § lagen (1992:981) om värdepappersrörelse, 3. för företag som driver finansieringsverksamhet 2 kap. 8 10 §§ lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet, 4. för utländska försäkrings- givare lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i och lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i , 4. för utländska försäkrings- givare lagen (1998:293) om ut- ländska försäkringsgivares verk- samhet i , 5. för börser, auktoriserade marknadsplatser och clearingorganisationer 2 kap. 7 §, 7 kap. 2 § respektive 8 kap. 3 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet, 6. för centrala värdepappersförvarare 2 kap. 6 § lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, 7. för utländska fondföretag 7 a c §§ lagen (1990:1114) om värde- pappersfonder. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande över lagrådsremissen om ändrade försäkringsrörelseregler Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713), 2. lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag, 3. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), 4. lag om ändring i lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 5. lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979), 6. lag om ändring i lagen (1995:779) om ändring i försäkringsrörelse- lagen (1982:713). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet , hovrättsassessorn , hovrättsassessorn och departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen Förslaget innebär att principerna för försäkringsverksamhet moderniseras och ges en mer marknadstillvänd utformning. Sedan EG-rätten formellt införlivats i lagen genom tidigare ändringar innebär förslaget också en närmare anpassning i sak till en europeisk syn på försäkringsrörelse, bl.a. genom upphävande av förbudet mot vinstutdelning i livförsäkringsbolag. Förslaget syftar bl.a. till att ge försäkringsbolagen incitament att utforma nya försäkringar och ge försäkringstagarna vidgade valmöjligheter. För- slaget antas därmed också leda till ökad priskonkurrens. I vad mån för- hoppningar om en sådan utveckling kommer att infrias av försäkrings- bolagen får framtiden utvisa. Även med det nu föreliggande förslaget återstår, som redovisas i remis- sen, mycket arbete innan försäkringsrätten har moderniserats i dess hel- het. Ett avsnitt som kommer senare är anpassningen av de associations- rättsliga bestämmelserna till de nya reglerna om aktiebolagens och bankföretagens organisation. Viktigast synes vara det pågående arbete på en ny försäkringsavtalslag med inarbetade regler för skydd även av konsumenter vars resultat länge efterfrågats men fortfarande dröjer. I den allmänna motiveringen anförs att det enligt regeringens mening finns skäl att överväga om eventuella nackdelar av att skälighetsregeln upp- hävs bör motverkas genom bestämmelser av civilrättslig karaktär eller om information. Konsumentskyddet på försäkringsområdet, sägs det, skall vara starkt. Med tanke på att enligt det remitterade förslaget åt- skilligt skall regleras genom avtal mellan försäkringstagare och försäkringsbolag hade det varit värdefullt om den nya försäkringsavtals- lagen hade funnits på plats. Frånsett detta har Lagrådet förståelse för att ämnets omfattning och svårighetsgrad framtvingar ett reformarbete i etapper. Det nu utbrutna ämnesområdet synes vara i huvudsak lämpligt avgränsat. Förslaget synes vara utformat med tillbörlig försiktighet. När det gäller försäkringsbolagens stabilitet och skyddet för försäkringstagarnas pengar synes nyheterna om ock principiellt betydelsefulla inte behöva medföra några nämnvärt ökade risker. Mycket kommer att bero på om de övervakande myndigheterna och därvid främst får tillräckliga resurser och har behövlig initiativkraft för att se till att lagens principer får genomslag också i praktiken. Det är optimistiskt att tro att i fråga om privatförsäkringar och frånsett gruppförsäkringar och kollektiva försäkringar mer än ett litet antal försäkringstagare på egen hand har tillräckliga insikter för att rationellt jämföra värdet av olika försäkringar och därmed marknadsmässigt styra utvecklingen av försäkringsbranschen i en sund riktning. Den remitterade lagtexten, som i åtskilliga delar härstammar års försäkringsrörelselag, skulle förvisso kunna moderniseras i olika hän- seenden. Olika andra ändringar i lagen är emellertid aviserade liksom på en total översyn. Enligt Lagrådets mening är det bättre att av- vakta en sådan översyn än att under tidspress genomföra olika ändringar enbart i redaktionellt hänseende med risk för misstag i fråga om hänvis- ningar o.l. De ändringar som föreslås synes vara omsorgsfullt utfor- made. Det är alltid till fördel vid läsningen av en omfattande lagtext om de olika kapitlen delas in med hjälp av underrubriker. I det hänseendet företer det remitterade förslaget stora ojämnheter. Det till stora delar nyskrivna 5 kap. och det helt nyskrivna 11 kap. är föredömliga i det hänseendet. I det långa 7 kap. finns om förslaget genomförs två underrubriker, varav den ena före 1 § och den andra före den nya sista paragrafen. I 10 kap. finns inte några underrubriker och föreslås en enda, framför den nya sista paragrafen. Sådana isolerade underrubriker synes knappast öka läs- barheten och kan lika gärna avvaras. I vissa bemyndiganden i lagen har "" bytts ut mot "den myndighet som regeringen bestämmer". I åtskilliga bestämmelser står den gamla lydelsen kvar oförändrad. Valutabeteckningen ecu torde på de ställen den förekommer i försäk- ringsrörelselagen varav Lagrådet har uppmärksammat 1 kap. 10 § tredje stycket, 2 a kap. 4 § och 7 kap. 26 § böra bytas mot euro. 1 kap. 1 a § Till denna paragraf har de viktigaste principer som skall styra försäkringsverksamheten koncentrerats. Paragrafen är mycket komprime- rad. Principerna är allmänt hållna. Utformningen ger härigenom lagen karaktär av en ramlag vars innehåll måste fyllas ut främst genom till- synspraxis. Första stycket reglerar frågan om försäkringsbolagens stabilitet. Be- stämmelserna synes vara så utformade att de i förening med de utförliga föreskrifter som finns i 7 kap. om rörelsen ger tillräcklig ledning för vilka krav som i praxis skall kunna ställas på försäkringsbolagens stabilitet. Även andra stycket om information jämte det bemyndigande att meddela närmare föreskrifter som finns i fjärde stycket synes tillräckliga som lagstöd för kravet på genomlysning av försäkringsbolagen och deras pro- dukter. Detta till trots kommer den vanlige försäkringstagaren knappast att kunna göra något meningsfullt val mellan alla de villkor som erbjuds av olika försäkringsbolag. Tredje stycket kan sägas vara inriktat på det mer direkta konsumentskyd- det. Vägledande skall vara kravet på "god försäkringsstandard", ett i och för sig välfunnet uttryck. Utformningen av bestämmelserna föranleder emellertid vissa frågor. Till en början är det tveksamt om uppräkningen i första stycket av de olika delar av verksamheten som skall leva upp till kravet på god försäk- ringsstandard ger någon ledning. Kravet synes böra gälla för verksam- heten i dess helhet. För att läsaren inte skall förledas att tro något annat synes det vara bättre att ge första meningen följande lydelse: "Verksamheten skall bedrivas enligt god försäkringsstandard." Någon ledning för vad som är "god försäkringsstandard" ger inte lag- texten. Begreppets innebörd får fyllas ut främst i tillsynspraxis. Det får antas att mycket av vad försäkringsbolagen nu praktiserar kan ge ledning för tillämpningen. Värre är kopplingen till andra meningen i stycket. Enligt denna skall för- säkringsrörelsen bedrivas så att försäkringstagarnas och andra ersätt- ningsberättigades intressen på grund av direkt försäkring inte otillbörligt åsidosätts. Man skulle kunna tro att detta utgör nedre gränsen för vad som kan anses utgöra god försäkringsstandard. Bestämmelsen torde vara utformad i syfte att begränsa skyldigheter att in- gripa. Det är emellertid inte fråga om en tillsynsbestämmelse utan om en handlingsregel för försäkringsbolagen. Kraven på försäkringsbolagen med stöd av första meningen bör kunna ställas högre än vad andra meningen antyder. Man kan vidare fråga sig varför återförsäkringstagare skulle kunna få behandlas "otillbörligt". Att ingen skall behandlas otillbörligt synes vara ett självklart minimikrav som inte skall behöva utsägas. Lagrådet förordar att andra meningen får utgå. Lagrådet vill understryka betydelsen av att vid sidan av Finansinspek- tionens tillsyn av att kravet på god försäkringsstandard efterlevs Kon- sumentverket/KO kan granska villkor i försäkringsavtal med stöd av lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Härigenom kan skälig- heten av sådana villkor alltjämt komma under myndighets prövning (även domstolsprövning enligt 36 § avtalslagen kan undantagsvis tänkas bli aktuell). Det torde dock i praktiken inte komma i fråga att skäligheten av begärda prövas. Det får emellertid accepteras att det inte längre finns utrymme för någon priskontroll i försäkringssammanhang. 1 kap. 6 § Det framstår som främmande att beteckna aktieägare i försäkringsbolag som delägare. I andra bestämmelser i lagen talas om aktieägare och/eller delägare. Om den här föreslagna konstruktionen undviks slipper man också den något egendomliga utformningen av 1 kap. 7 § fjärde stycket. Lagrådet förordar därför att bestämmelsen inleds på följande sätt: "I ett försäkringsbolag svarar aktieägarna eller delägarna inte för --- ". 1 kap. 7 § Genomförs den av Lagrådet förordade ändringen av 1 kap. 6 § skall hän- visningen i förevarande paragraf till den paragrafen utgå. 2 kap. 5 § I 12 kap. 5 § förslås att årsvinsten i livförsäkringsbolag och belopp som förs över från bundet eget kapital till fritt eget kapital skall användas för återbäring i den mån inte vinsten eller det överförda beloppet får tas i anspråk för vinstutdelning eller för att täcka förluster enligt bestämmelser i bolagsordningen. I fortsättningen skall således frågan om förlusttäck- ning i livförsäkringsbolag regleras genom bestämmelser i bolagsord- ningen. Denna princip synes så viktig att den bör återspeglas också i förevarande paragraf. Så skulle kunna ske genom ett tillägg till första stycket 8 med följande lydelse: "eller i ett livförsäkringsbolag på annat sätt täcka bolagets förlust". 2 kap. 17 § Även tillskott av garantikapital bör registreras. En bestämmelse härom bör införas. I en sådan bestämmelse bör regleras inom vilken tid anmälan för registrering skall ske, hur stor del av tillskottet som skall vara betalat för att registering skall få ske och i förekommande fall inom vilken tid- rymd, räknat från registreringen, som resten av tillskottet skall vara be- talad. Dessutom behövs en bestämmelse om återbetalningsskyldighet för det fallet att registrering inte kommer till stånd. 5 kap. 18 § Det synes vara avsett att endast försäkringsaktiebolag skall få ta upp vinstandelslån, självfallet under förutsättning att bolaget får dela ut vinst till aktieägarna. Detta framgår dock endast indirekt, genom att det talas om vinstutdelning till aktieägare. Förutsättningen bör klart anges och paragrafen därför delas upp i tre meningar. Den kan förslagsvis få föl- jande lydelse: "Försäkringsaktiebolag, som får dela ut vinst till aktie- ägarna, får ta upp lån mot obligationer eller andra skuldebrev med rätt till ränta, vars storlek är helt eller delvis beroende av vinstutdelningen till aktieägare i bolaget eller av sådan vinst i bolaget som kan användas till vinstutdelning till aktieägarna (vinstandelsbevis). Beslut om upptagande av sådant lån fattas av bolagsstämman. Styrelsen får --- bolagsstämmans bemyndigande." 7 kap. 10 d § Andra stycket borde rimligen medge att som ett undantag från första stycket andra meningen tillgångar får finnas också inom EES. Det kan ske genom att efter orden "utanför EES," läggs till: "eller i fall som avses i första stycket andra meningen inom EES,". 7 kap. 16 § I 16 § har första stycket utgått medan det andra stycket, efter en justering, kvarstår som en egen paragraf. Justeringen av det andra stycket, som in- förlivar försäkringsmäklardirektivet (Rådets direktiv , 77/92/EEG) artikel 9.2, har emellertid blivit missvisande. Lagrådet föreslår att bestämmelsen inleds på följande sätt: "På begäran av den som i egenskap av försäkringsombud eller på liknande sätt biträtt ett försäkringsbolag skall ---". 7 kap. 22 och 24 §§ Enligt dessa bestämmelser får i kapitalbasen bl.a. ingå hälften av ej in- betalat garantikapital. Enligt den föreslagna nya lydelsen av 2 kap. 13 § krävs för registrering av bolaget att är inbetalat. Beroende på vad lösningen blir i fråga om inbetalning av tillskott enligt 2 kap. 17 § kan en föreskrift om inbetalat tillskott behövas. 12 kap. 6 § Enligt paragrafen skall återbäringen fördelas på visst sätt om inte annat följer av försäkringsavtalet eller, i fall som avses i 5 §, av bolagsord- ningen. Bestämmelser i bolagsordningen till vilka 5 § hänvisar synes dock inte kunna inverka på fördelningen av återbäringen, eftersom de avser vinstutdelning eller förlusttäckning som begränsar återbäringen innan denna kan fördelas. Hänvisningen till 5 § synes därför böra utgå och paragrafen avslutas med orden: "om inte annat följer av bestämmelser i försäkringsavtalet eller bolagsordningen". Sådana be- stämmelser i bolagsordningen kan avse t.ex. återbäring inom ramen för konsolideringsfondens användning enligt 12 kap. 9 § fjärde stycket. 12 kap. 14 16 §§ I 12 kap., som handlar om vinstutdelning och annan användning av för- säkringsbolagets egendom, har under en särskild rubrik tagits in dels be- stämmelser som skall gälla övergångsvis för liv- och skadeförsäkringar (14 §), dels regler om att vissa förutsättningar skall vara uppfyllda vid ombildning till vinstutdelningsverksamhet i livförsäkringsbolag (15 16 §§). I allt fall 14 § har karaktären av klar övergångsbestämmelse och det kan ifrågasättas om den inte borde placeras bland dessa. Att den tagits in i lagen motiveras med att den torde få betydelse . Lagrådet kan i och för sig acceptera att det kan vara av värde att bestämmelsen återfinns i lagen, men vill väcka frågan om den har fått en lämplig place- ring i 12 kap. Bestämmelsen i 14 § är allmänt hållen och hör måhända mera hemma i 1 kap., förslagsvis som en ny 1 b §.