prop · GM0379 · 1999-01-01 00:00:00 — För de ändamål som anges i denna lag får register föras med hjälp av automatisk databehandling för brottsbekämpande verksamhet i form av 1. register i underrättelseverksamhet bestående dels av ett gemensamt underrättelseregister, dels av analysregister, och 2. ett gemensamt spaningsregister. är registeransvarigt för registren enligt denna lag. 6 § får inrättas av och föras som ett gemensamt register för tullmyndigheternas underrättelseverksamhet. är registeransvarig för underrättelseregistret. får inrättas av och föras som ett gemensamt register för verkets underrättelseverksamhet. 10 § En tullmyndighet får inrätta och föra analysregister när en särskild undersökning har inletts och det finns anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet har ut- övats eller kan komma att utövas. är registeransvarig för analysregistret. Inom får eller en tullregion inrätta och föra analysregister när en särskild undersökning har inletts och det finns anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas. 15 § får inrättas av och föras som ett gemensamt register för tullmyndigheternas spanings- och kontrollverksamhet. är registeransvarig för spaningsregistret. får inrättas av och föras som ett gemensamt register för verkets spanings- och kontrollverksamhet. 24 § Om någon som i tjänsten tar befattning med en uppgift som har lämnats ur register finner anledning att anta att uppgiften är oriktig, skall han genast anmäla detta till eller till registeransvarig tullmyndighet. Om någon som i tjänsten tar befattning med en uppgift som har lämnats ur register finner anledning att anta att uppgiften är oriktig, skall han genast anmäla detta till . Denna lag träder i kraft . 2.39 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon Härigenom föreskrivs att 27 § lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 27 § Ägaren av ett fordon är skyldig att se till att fordonet inte brukas i strid mot bestämmelserna i denna lag eller bestämmelser som har meddelats med stöd av denna lag. Föraren av ett avgiftspliktigt fordon skall, vid färd på avgiftsbelagd väg, medföra beviset om betald vägavgift. Beviset skall på begäran av polismyndighet visas upp vid kontroll. Föraren av ett avgiftspliktigt fordon skall, vid färd på avgiftsbelagd väg, medföra beviset om betald vägavgift. Beviset skall på begäran av polismyndighet visas upp vid kontroll. Är vägavgiften för ett svenskt fordon betald men har ägaren inte tillställts beviset är föraren skyldig att i stället visa upp kvitto på betald vägavgift. Denna lag träder i kraft . 2.40 Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (1998:490) Härigenom föreskrivs i fråga om yrkestrafiklagen (1998:490) att i 4 kap. 6 § och 7 kap. 5 § ordet "" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "" i motsvarande form samt att i 6 kap. 8 § orden en tullmyndighet skall bytas ut mot . Denna lag träder i kraft . 2.41 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter dels att i 2 kap. 1 7, 11 13 och 22 §§, 3 kap. 1, 4, 5 och 9 §§ och 4 kap. 2, 6, 7, 9, 10, 13 och 15 §§ ordet "tullmyndighet" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "" eller i förekommande fall samt att i 2 kap. 2 och 12 §§ ordet myndigheten skall bytas ut mot verket , dels att 3 kap. 2 § skall ha följande lydelse. 3 kap. 2 § Beslut om att öppna brev och andra sådana försändelser som kan antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av tullmyndighetens chef eller, efter dennes förordnande, av någon annan tjänsteman vid myndigheten. Beslut om att öppna brev och andra sådana försändelser som kan antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av chefen för en tullregion eller, efter dennes förordnande, av någon annan tjänsteman vid regionen. Denna lag träder i kraft . 2.42 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:527) om det statliga personadressregistret Härigenom föreskrivs att i 7 § lagen (1998:527) om det statliga per- sonadressregistret ordet "tullmyndigheter" skall bytas ut mot "Tull- verket". Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade det statsråd som har ansvar för tullväsendet en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av den tullagstiftning som faller inom ansvarsområde (dir. 1996:103). I uppdraget ingår bl.a. att överväga om det finns skäl att se över bestämmelserna om överklagande i tullagen (1994:1550). Utredaren har antagit namnet (Fi 1997:03). redovisade Utredningen om utvärdering av EU- medlemskapets effekter för dimensionering och organisation sitt slutbetänkande En gräns - en myndighet? (SOU 1998:18). I betänkandet konstaterar utredningen att roll som strategiskt ledningsorgan för hela behöver utvecklas. Vidare anmärks att den nuvarande ordningen för överklagande av beslut i tullärenden hämmar styrelsens möjligheter att mer aktivt påverka beslutsprocessen. I betänkandet föreslås därför att bör göra en översyn av bestämmelserna om överklagande och därvid överväga möjligheten att avskaffa den nuvarande ordningen, där regionala tullmyndigheters beslut överklagas till , till förmån för en ordning där överklagandet sker direkt till allmän förvaltningsdomstol. Med hänvisning till utredningens slutsatser hemställde i en skrivelse till regeringen att regeringen skulle vidta de åtgärder som behövs för att skulle kunna omorganiseras från den nuvarande formen med en chefsmyndighet och tolv regionala tullmyndigheter till att utgöras av en myndighet. Inom den nya myndigheten skulle det finnas en central och en regional nivå. Styrelsen pekade särskilt på behovet av att ändra bestämmelserna om överklagande så att beslut fattade på regional nivå inte längre skulle överklagas till det centrala organet inom myndigheten. omorganisation är tänkt att genomföras . Från består regionala organisation av sex tullmyndigheter. fick i tilläggsdirektiv (dir. 1998:86) i uppdrag att lämna förslag till nya bestämmelser om överklagande i tullagen. Bestämmelserna skulle utformas utifrån förutsättningen att organisation ändras så att verket utgör en enda myndighet. Vidare skulle utredningen lämna förslag till andra lagändringar som är nödvändiga för att en sådan omorganisation skall kunna genomföras. avlämnade delbetänkandet Tullagens överklaganderegler m.m. vid en omorganisation av (SOU 1998:127). Utredningens lagförslag finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr Fi98/2946). I betänkandet har lämnat förslag till nya bestämmelser om överklagande i tullagen. Vidare föreslås att institutet dröjsmålstalan skall införas i tullagen medan institutet allmänt ombud skall mönstras ut. Utredningen föreslår också att det klarare skall komma till uttryck i överklagandebestämmelserna att dessa även gäller beträffande beslut om annan skatt än tull och avgift som skall tas ut vid import. Slutligen föreslås att frågor om utdömande av vite skall prövas av allmän förvaltningsdomstol. En arbetsgrupp inom har i departementspromemorian Ny smugglingslag (Ds 1998:53) lämnat förslag till en ny smugg-lingslagstiftning. Promemorian, som har remissbehandlats, kommer att beredas vidare för att sedermera resultera i ett förslag till en ny lagstiftning. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. I promemorian lämnas även förslag till vissa ändringar i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Sålunda föreslås bl.a. att skall få möjlighet att vägra att lämna ut en vara som omhändertagits enligt lagen, om varan inte får föras in i eller ut ur landet eller om särskilda villkor för införseln eller utförseln inte är uppfyllda. Enligt den nuvarande ordningen kan endast ta hand om en vara för att utföra vissa kontroller, såvida det inte föreligger misstanke om varusmugglingsbrott, då ett omhändertagande enligt inregränslagen kan ersättas med ett beslag med stöd av bestämmelserna i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Någon annan grund för omhändertagande anges inte. Detta är en brist som det kan finnas skäl att åtgärda omgående. I propositionen lämnas också förslag till vissa förändringar av bestämmelserna om ledsagardokument i lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt och lagen (1994:1776) om skatt på energi. Utformningen av författningsförslagen har skett i samråd med och . Någon annan beredning i denna del har inte ansetts nödvändig. Slutligen föreslås, efter påpekande från och , en ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Ändringen har utarbetats i samråd med . Någon annan beredning i denna del har inte ansetts nödvändig. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har följt Lagrådets förslag. I ett fall har dock Lagrådets synpunkter endast föranlett en redaktionell ändring. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. 4 Tullagens överklaganderegler 4.1 Bakgrund Tullagens regler om överklagande innebär att ett beslut av en regional tullmyndighet överklagas hos . Vissa beslut av överklagas hos allmän förvaltningsdomstol medan övriga beslut överklagas hos regeringen, om inte annat är särskilt föreskrivet. Lagen innehåller också bestämmelser om tullmyndighets skyldighet att ompröva ett överklagat beslut. Tullagen trädde i kraft som en direkt följd av medlemskap i unionen. Den dåvarande svenska tullagstiftningen kom till stora delar att ersättas av gemenskapsförordningar som blev direkt gällande i . Viktigast bland dessa förordningar är rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (tullkodexen) och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (tillämpningskodexen). Vid tillkomsten av tullagen uttalades att bl.a. rättssystematiska skäl talade för att en ordning liknande den som genomförts för omprövning och överklagande på hela området för den inrikes beskattningen genomfördes beträffande tulltaxeringsbeslut i samband med att tullkodexens omprövningsregler blev gällande för tull. Som förebild för bestämmelserna användes lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eftersom den i likhet med tullagen reglerar ett förfarande med allmänt ombud (prop. 1994/95:34, s. 109). Ordningen för överklagande enligt tullagen skiljer sig från den ordning som gäller enligt 22 § lagen om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) bl.a. så tillvida att ett beslut av en regional tullmyndighet enligt den paragrafen skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och inte hos . Enligt Lagrådets mening var det inte tillfredsställande att ordningen för överklagande inte är likartad i de två lagarna. Lagrådet förutsatte att denna fråga togs upp i samband med en kommande översyn av tullagen (prop. 1995/96:166, s. 159). 4.2 Bestämmelser om överklagande Regeringens förslag: avskaffas som överklagandeinstans. Enligt huvudregeln skall beslut av överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det allmänna ombudet behålls i tullagen. Ombudet får överklaga beslut i sådana ärenden som gäller eller har samband med tulltaxering. Det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol förs då av ombudet. Om en tullskyldig överklagar förs det allmännas talan av . Utredningens förslag: Utredningen föreslår i likhet med regeringen att avskaffas som överklagandeinstans och att beslut av enligt huvudregeln skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vidare föreslår utredningen att det allmänna ombudet avskaffas samt att en central enhet inom skall ha möjlighet att överklaga en regional tullenhets beslut. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller godtar förslaget. Ett antal remissinstanser kritiserar dock delar av förslaget. Kammarrätten i menar att förslaget att skall kunna överklaga sina egna beslut framstår som en egenartad konstruktion. Det vore att föredra att möjligheter att ompröva sina egna beslut i stället utvecklades. Kammarrätten i ställer sig tveksam till om den föreslagna ordningen uppfyller kravet på tvåstegsförfarande i tullkodexen. Enligt kammarrätten skulle det stämma bättre överens med innehållet i artiklarna 243 och 244 om den enskilde, efter ett obligatoriskt omprövningsförfarande, hade rätt att överklaga omprövningsbeslutet till allmän förvaltningsdomstol. Länsrätten i påpekar att förslaget att skall ha rätt att överklaga sina egna beslut strider mot gällande principer inom förvaltningsrätten. Däremot bör ha möjlighet att ompröva sina egna beslut på samma sätt som skattemyndigheterna har enligt 4 kap. taxeringslagen (1990:324). Länsrätten i län föreslår att det i det fortsatta utredningsarbetet bör övervägas om det obligatoriska omprövningsbeslutet skall vara självständigt överklagbart såsom föreslås bli förvaltningslagens huvudregel enligt promemorian Effektivare omprövning av förvaltningsbeslut (Ds 1998:42). anser att artikel 243 i tullkodexen ger klart uttryck för att hinder föreligger mot att låta beslut av regional tull- enhet överklagas till länsrätt som första instans. Att är skyldigt att ompröva sina beslut föranleder ingen annan bedömning eftersom omprövningen inte utgör ett sådant självständigt led som enligt artikel 243 förutsätts föregå domstolsprocessen. Ett sådant självständigt förfarande kan dock uppnås om det är först omprövningsbeslutet som kan överklagas på sätt som föreslås i promemorian Effektivare omprövning av förvaltningsbeslut. Skälen för regeringens förslag Grundläggande för tullagens bestämmelser om överklagande är artikel 243 i tullkodexen. Enligt punkt 1 skall varje person ha rätt att överklaga beslut som fattats av tullmyndigheterna i fråga om tillämpningen av tulllagstiftningen och som berör denne direkt och personligen. I punkt 2 sägs att överklagandet sker i första instans hos de tullmyndigheter som utsetts för detta av medlemsstaterna och i andra instans hos ett organ som kan vara en rättslig myndighet eller ett motsvarande organ enligt gällande bestämmelser i medlemsstaterna. Enligt artikel 245 skall de närmare bestämmelserna om överklagande fastställas av medlemsstaterna. Ordalydelsen i artikel 243 tycks ge vid handen att förstainstansprövningen skall ske hos en därtill utsedd tullmyndighet. Tullkodexen är en EG-förordning och som sådan gällande i . Nuvarande 101 § tullagen överensstämmer med artikel 243; är första instans vid överklagande av en regional tullmyndighets beslut. Däremot är det tveksamt om 107 § är förenlig med artikeln; beslut överklagas i vissa, särskilt angivna fall hos allmän förvaltningsdomstol och i övrigt hos regeringen. Vid en omorganisation av från en chefsmyndighet och sex självständiga regionala myndigheter till en enda myndighet ligger det i sakens natur att den nuvarande ordningen för överklagande inte kan behållas. Besluten fattas av som en myndighet och det går inte att utse en tullmyndighet till överklagandeinstans. Det torde inte heller vara möjligt att tilldela en central enhet inom en sådan funktion, eftersom det är fråga om samma myndighet. Frågan blir då om den föreslagna omorganisationen av går att förena med bestämmelserna i artikel 243.2 tullkodexen där det sägs att överklagandet sker i första instans hos de tullmyndigheter som utsetts för detta av medlemsstaterna. Vad först gäller avfattningen av artikel 243.2 kan det ifrågasättas om artikeln skall ges en så strikt tolkning som ordalydelsen ger vid handen. Som utredningen redogjort för har de engelska, franska och tyska språkversionerna en mer fakultativ karaktär än den svenska. Eftersom det här är fråga om EG-rättsliga bestämmelser saknas förarbeten eller motsvarande dokumentation att tillgå som visar skälen för bestämmelsen. Av tillgängligt material kan det inte med säkerhet avgöras om artikel 243.2 i tullkodexen innebär att ett överklagande undantagslöst skall ske hos en bestämd tullmyndighet som första instans. Det bör i detta sammanhang emellertid observeras att tullkodexen inte säger något om hur de nationella tulladministrationerna skall vara organiserade. I artikel 4.3 sägs endast att med beteckningen tullmyndigheter i kodexen förstås myndigheter som bl.a. har ansvar för tillämpningen av tullagstiftningen. Klart är att bestämmelsen i artikel 243.2 förutsätter att det skall finnas ett tvåstegsförfarande för prövningen av en tullmyndighets överklagade beslut. Hur tvåstegsförfarandet utformas bör dock medlemsländerna själva kunna bestämma med stöd av artikel 245. Det viktiga måste vara att den tullskyldige tillförsäkras en prövning i två instanser varav i vart fall den ena är ett i förhållande till tullmyndigheterna oberoende organ. Regeringen menar därför att en ordning som innebär att beslut överklagas hos allmän förvatlningsdomstol med skyldighet för verket att först ompröva det överklagade beslutet får anses vara förenlig med grundtankarna i tullkodexen. En sådan ordning stämmer också överens med den allmänna regel om överklagande av förvaltningsbeslut som kommer till uttryck i 22 a § förvaltningslagen (1986:223). Härigenom skulle vidare undanröjas det, som Lagrådet påpekade, otillfredsställande i att tullagen och inregränslagen har olika regler för överklagande. Som redogjorts för ovan har ett antal remissinstanser påpekat att ett mer självständigt omprövningsförfarande, i likhet med det som föreslås bli förvaltningslagens huvudregel enligt promemorian Effektivare omprövning av förvaltningsbeslut, skulle lämpa sig bättre i nya organisation. Det framhålls att ett sådant förfarande i högre grad än det nuvarande skulle överensstämma med de krav som uppställs i artikel 243 i tullkodexen. Den aktuella promemorian har remissbehandlats. Ärendet bereds nu i . I avvaktan på resultatet av detta arbete framstår det som lämpligast att tills vidare behålla det nuvarande förfarandet för omprövning i tullagen. Regeringen avser att återkomma till frågan sedan lämnat sitt slutbetänkande. Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår regeringen således beträffande instansordningen sådana ändringar i tullagens överklaganderegler som innebär att förstainstansprövningen vid ett överklagande av ett beslut av som meddelas enligt tullagstiftningen skall ske hos allmän förvaltningsdomstol. Kompetensfördelningen allmän förvaltningsdomstol regeringen Enligt 107 § tullagen skall vissa särskilt angivna beslut av överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Övriga beslut överklagas hos regeringen, om inte annat är särskilt föreskrivet. Den ovan nämnda regeln i 22 a § förvaltningslagen skall gälla endast när något annat inte är särskilt föreskrivet beträffande överklagande. Bestämmelsen är inte avsedd att ersätta de föreskrifter om överklagande till allmän förvaltningsdomstol som finns i den förvaltningsrättsliga lagstiftningen, dvs. när föreskriften tagits in i lag. Särskilda regler om överklagande till förvaltningsdomstol bör därför behållas och även i fortsättningen föras in i ny förvaltningsrättslig lagstiftning. Däremot innebär den nya regeln att det i författning måste anges i vilka fall talan mot ett beslut hos allmän förvaltningsdomstol skall vara utesluten på grund av överklagandeförbud eller i vilka fall beslutet i stället skall överklagas hos regeringen. I tullagstiftningen finns särskilda bestämmelser om överklagande. Den nya regeln i förvaltningslagen gäller därför inte där. Det finns dock skäl att vid en ändring av tullagens överklagandebestämmelser beakta de principer som ligger till grund för den nya regeln. Det kan därvid konstateras att det beträffande tullärenden vanligtvis inte finns några skäl att låta en överprövning ske hos regeringen. Det är här inte fråga om ärenden som kräver någon politisk bedömning eller annan lämplighetsbedömning från statsmaktens sida. Huvudregeln beträffande tullärenden bör därför vara att överprövningen sker hos allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelserna i tullkodexen torde inte lägga hinder i vägen för en sådan regel. Tvärtom kan det lämpliga i att behålla den nuvarande ordningen, enligt vilken vissa beslut får överklagas till domstol och övriga till regeringen, ifrågasättas. I artikel 243.2 b i tullkodexen stadgas att överklagandet i andra instans sker hos ett oberoende organ som kan vara en rättslig myndighet eller ett motsvarande specialiserat organ enligt gällande bestämmelser i medlemsstaterna. Domstol är givetvis en rättslig myndighet. Däremot kan regeringen inte anses vara ett sådant organ eller en sådan myndighet som åsyftas i bestämmelsen. Artikel 243.2 b synes därför kräva att alla överklaganden av beslut som meddelas enligt tullagstiftningen skall prövas av allmän förvaltningsdomstol. Regeringen föreslår därför att beslut enligt tullagstiftningen skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut i administrativa ärenden och normgivningsärenden bör dock liksom överklagas hos regeringen. Överklagande av det allmänna Enligt 100 § tullagen skall det hos finnas ett allmänt ombud som för det allmännas talan i mål och ärenden som avses i 107 § första stycket, dvs. där beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Undantag görs dock för sådana mål och ärenden som gäller eller har samband med inskränkning i rätten att förfoga över varor. Det allmänna ombudet bedömer enligt 13 § förordningen (1991:1524) med instruktion för om beslut av någon annan tullmyndighet än skall överklagas. Utredningen har föreslagit att det allmänna ombudet avskaffas och att i stället en central enhet inom skall ha möjlighet att för det allmännas räkning överklaga en regional tullenhets beslut. Den föreslagna ordningen är hämtad från 6 kap. 1 § taxeringslagen där det anges att får överklaga en skattemyndighets taxeringsbeslut hos länsrätten. Den tänkta omorganisationen av innebär emellertid att verket kommer att bestå av en enda myndighet varför det inte kommer att finnas någon självständig chefsmyndighet motsvarande som kan överklaga beslut fattade på regional nivå. Utredningen har därför föreslagit en ordning som innebär att en central enhet inom skall kunna överklaga en regional enhets beslut. Några remissinstanser har kritiserat förslaget och därvid anfört bl.a. att konstruktionen, som innebär att en myndighet överklagar sitt eget beslut, strider mot gällande principer inom förvaltningsrätten. Regeringen instämmer i den kritiken. Det är tveksamt om det alls är möjligt att införa en ordning som den föreslagna. Regeringen anser därför att utredningens förslag i denna del inte skall genomföras. Om således inte kommer att kunna överklaga sina egna beslut som det allmänna ombudet avskaffas, blir följden att det allmänna kommer att sakna möjlighet att överklaga beslut fattade av . Detta är i och för sig ett förhållande som inte är ovanligt inom den statliga förvaltningen. I många fall saknar det allmänna möjlighet att överklaga en statlig myndighets beslut. I andra fall har man valt att ge ett statligt eller kommunalt organ möjlighet att överklaga. Skillnaderna har samband med att behovet av att samhället agerar aktivt växlar i styrka från rättsområde till rättsområde. På områden där höga krav ställs på en enhetlig rättstillämpning är det naturligtvis önskvärt att det allmänna har en möjlighet att överklaga i prejudikatbildande syfte. Ett exempel på ett sådant område är den inrikes beskattningen där vanligtvis har möjlighet att överklaga beslut fattade av regionala skattemyndigheter.