prop · GM0336 · 1999-01-01 00:00:00 — Ändamålet med det temporära registret är att tillgodose de lokala registerenheterna med den information om adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som tidigare erhölls från . Andra beslut än sådan som rör tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition registreras inte i de datoriserade registren. Således förs t.ex. register över beslut om tillstånd att bedriva handel med skjutvapen manuellt. 18 Utgångspunkter för förslaget 18.1 Den nya datalagstiftningen 18.1.1 Personuppgiftslagen träder personuppgiftslagen (1998:204) i kraft. Personuppgiftslagen ersätter den nuvarande datalagen (1973:289) och genomför och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Personuppgiftslagen är, precis som den nuvarande datalagen, tänkt att få en generell räckvidd. Särbestämmelser som behövs på olika områden förutsätts få sin plats i särskilda registerförfattningar. Sådana bestämmelser kommer att gälla framför personuppgiftslagen. Personuppgiftslagen skall gälla all behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Lagen skall även omfatta behandling av personuppgifter om dessa ingår i eller avses ingå i en strukturerad samling av personuppgifter. Personuppgiftslagen är således teknikneutral och samma regler kommer att gälla oberoende av om ett register förs manuellt eller automatiserat. Personuppgiftslagen innehåller vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Personuppgifter skall enligt dessa behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Uppgifter får samlas in endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och får inte sedan behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ursprungliga. Behandling av personuppgifter för historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock aldrig anses oförenliga med de ursprungliga ändamålen. De personuppgifter som behandlas skall vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet. Fler uppgifter än som är nödvändiga med hänsyn till ändamålet får inte behandlas. Känsliga personuppgifter, dvs. uppgifter som avslöjar en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening eller uppgifter som rör en persons hälsa eller sexualliv, får bara behandlas under vissa angivna förutsättningar. De personuppgifter som behandlas skall vidare vara riktiga och aktuella. Alla rimliga åtgärder skall vidtas för att rätta, blockera eller utplåna felaktiga eller ofullständiga uppgifter. Personuppgifter skall inte heller få bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. För historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock personuppgifter få bevaras . Personuppgiftslagen innehåller en uppräkning av när behandlingen av personuppgifter är tillåten. Som huvudregel får personuppgifter behandlas bara om den registrerade har lämnat sitt samtycke till behandlingen. Lagen anger härutöver vissa andra fall när personuppgifter får behandlas, t.ex. för att en arbetsuppgift av allmänt intresse skall kunna utföras eller i samband med att en arbetsuppgift som innebär myndighetsutövning skall utföras. 18.1.2 sdatalagen Personuppgiftslagen innehåller som nämnts generella bestämmelser för behandling av personuppgifter. De särbestämmelser som är nödvändiga för polisens verksamhet regleras i en särskild lag, polisdatalagen (1998:622). Polisdatalagens bestämmelser innebär att en särreglering i förhållande till personuppgiftslagen görs dels såvitt avser behandling av känsliga uppgifter, såsom etniskt ursprung, politiska eller religiösa åsikter m.m., dels såvitt avser behandling av uppgifter av underrättelsekaraktär och kvarstående misstankar. Polisdatalagen innehåller vidare särskilda bestämmelser om vissa register. Polisdatalagen innehåller inte någon bestämd dag för ikraftträdandet. Avsikten är dock att lagen skall kunna träda i kraft . I förarbetena till polisdatalagen (prop. 1997/98:97, bet. 1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276) görs bedömningen att några särregler i förhållande till personuppgiftslagen inte behövs för handläggning av polismyndighetsärenden eller för polisens interna administration. Polisdatalagen gäller därför inte för den delen av polisens verksamhet (jfr 1 § polisdatalagen). Polisdatalagen kommer således inte att gälla för vapendeärendehanteringen. Däremot kommer polisdatalagens allmänna bestämmelser i och för sig att gälla för behandling av personuppgifter i vapenregister i den mån dessa kommer att föras för att förebygga, upptäcka och utreda brott. 18.2 Behovet av en ny vapenregisterlagstiftning Förslag: Förande av vapenregister regleras i lag. förslag: Överensstämmer med promemorians. Datainspektionen och Försvarsmakten tillstyrker förslaget. Skälen för förslaget: En projektgrupp inom arbetar med att utarbeta ett nytt vapenärendehanteringssystem. Syftet med detta är att effektivisera handläggningen av ärenden enligt vapenlagen genom ett utökat och förbättrat datorstöd. I det planerade systemet ingår även nya vapenregister. Dagens vapenregister är ålderdomliga och inte anpassade till polisväsendets nya organisation. För att polisen skall kunna arbeta effektivt och leva upp till statsmakternas krav måste den få möjlighet att använda modern informationsteknik. Vapenregistren behövs för att handlägga ärenden enligt vapenlagen t.ex. ansökningar om tillstånd till innehav av skjutvapen och ammunition, uppföljningen av meddelade tillstånd samt frågor om återkallelse av tillstånd. Vapenregistren fyller också en viktig funktion i det allmänna polisarbetet, t.ex. för att identifiera innehavare av vapen som kan ha använts för brott eller för att spåra upphittade vapen. Vapenregistren har även stor betydelse i det operativa polisarbetet genom att polisen via dessa kan få uppgift om eventuellt vapeninnehav innan man gör ett ingripande i en bostad. De vapenregistren som förs tillgodoser endast i begränsad utsträckning dessa behov. Personuppgiftslagens bestämmelser innebär i och för sig att polisen kan behandla uppgifter helt eller delvis automatiserat om det är nödvändigt för att uppgifter av ett allmänt intresse skall kunna utföras eller för att arbetsuppgifter i samband med myndighetsutövning skall kunna utövas. Datoriserade vapenregister skulle alltså kunna föras enbart med stöd av personuppgiftslagens bestämmelser. De senaste årens målsättning har dock varit att myndighetsregister med ett stort antal registrerade personer och ett särskilt känsligt innehåll skall lagregleras (prop. 1990/91:60 s. 50, bet. 1990/91:Ku11 s.11). I förarbetena till personuppgiftslagen uttalas att det inte finns någon anledning att avvika från denna målsättning (prop. 1997/98:44 s. 41). Vid behandlingen av propositionen Polisens register erinrade också i sitt yttrande till justitieutskottet om denna målsättningen (bet. 1997/98:JuU20). I vart fall de centrala vapenregistren bör därför lagregleras. De lokala vapenregistren utvidgas med det system som föreslås i det följande och bildar större enheter. Tillgången till dessa register ökar också i viss mån genom övergången till moderna datorsystem. Även de lokala vapenregistren bör därför lagregleras. Förslag: Varje polismyndighet skall föra ett lokalt register över tillståndspliktiga vapeninnhav och beslut enligt vapenlagen. förslag: Överensstämmer med promemorians förslag. Datainspektionen och Försvarsmakten har inget att erinra mot förslaget. Skälen för förslaget: finns det drygt hundra lokala vapenregister. Såsom dessa system är uppbyggda kan endast en person åt gången arbeta i respektive register. Som tidigare nämnts är någon samordning mellan de olika vapenregistren inte heller möjlig. Denna ordning för registrering av tillståndspliktiga skjutvapen och beslut enligt vapenlagen (1996:67) uppfyller inte rimliga krav på effektivitet. Det finns numera endast en polismyndighet i varje län. Det finns därför inte något skäl att dela upp registerföringen geografiskt på mindre delar av länet. Tvärt om motverkar en sådan uppdelning att vapenärendena kan hanteras på ett rationellt sett t.ex. genom att vissa eller samtliga delar av handläggningen sker centralt för hela länet. Med polisens nuvarande organisation är det naturligt att varje polismyndighet endast för ett vapenregister över tillståndspliktiga vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen. Detta medför i och för sig att fler uppgifter om vapen och vapeninnehavare samlas på ett och samma ställe vilket naturligtvis ökar sårbarheten vid obehörigt intrång i registren. Denna ökade risk måste emellertid vägas mot de effektivitetsvinster som kan göras genom sammanslagningen. I vart fall när det gäller att skapa länsvisa register, som alltså bättre överensstämmer med den nya polisorganisationen, måste effektivitetshänsyn anses väga tyngre. Detta är inte enbart en fråga om att hushålla med resurser. En effektivisering av hanteringen av uppgifter i vapenregister kan också medverka till att vapenlagstiftningens brottsförebyggande funktion förstärks. Intresset att motverka obehörigt intrång i registren får i stället tillgodoses genom att dessa skyddas med behörighetsregler etc. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att utfärda sådana föreskrifter. 20 Centrala vapenregister 20.1 Centrala vapenregister inrättas Förslag: skall föra centrala vapenregister. förslag: Överensstämmer med promemorians. Datainspektionen ifrågasätter förslaget med hänsyn till risken att registrerad information kommer till brottslig användning. Försvarsmakten har inget att erinra mot att centrala register inrättas beträffande civila vapen. Skälen för förslaget Centrala register effektiviserar polisens arbete och kan användas för att förebygga brott De vapenregister som förs fyller en viktig funktion i det allmänna polisarbetet, t.ex. för att identifiera innehavare av vapen som kan ha använts för brott eller för att spåra upphittade vapen. Vapenregistren har också stor betydelse i det operativa polisarbetet genom att polisen via dessa kan få uppgift om eventuellt vapeninnehav innan man gör ett ingripande i en bostad. Som framgått av förgående avsnitt är uppfyller dock inte nuvarande vapenregistren de krav man bör kunna ställa från effektivitetssynpunkt. Att varje polismyndighet endast skall föra ett vapenregister gör det visserligen lättare att över hela riket söka efter ett visst registrerat vapen eller få överblick över vilka vapeninnehav som är registrerade. krävs emellertid slagning i 21 olika register för att göra sökningen fullständig. Om ett skjutvapen har hittats eller beslagtagits i en brottsutredning krävs det alltså en betydande arbetsinsats för att säkert kunna avgöra om vapnet finns registrerat i något av de lokala registren. Samma svårighet uppkommer om en förfrågan görs från en myndighet i ett annat land angående ett visst skjutvapen, t.ex. inom ramen för samarbetet inom eller Europol. Centrala register över samtliga registrerade skjutvapen och samtliga vapeninnehavare skulle påtagligt underlätta genomförande av sådan efterforskningar som nämnts och därmed effektivisera polisens arbete. Detta är av stor betydelse ur ett brottsförebyggande perspektiv. En från brottsförebyggande synpunkt betydelsefull del av polismyndigheternas hantering av uppgifterna i vapenregistret är vidare att följa upp meddelade vapentillstånd och, när det finns anledning till det, aktualisera frågan om återkallades av ett tillstånd. Detta kräver emellertid att polismyndigheten får uppgift om sådana omständigheter som kan ligga till grund före ett beslut om återkallelse. Till viss del kan behovet av sådana uppgifter tillgodoses genom underrättelser från domstolar. Om en domstol har funnit att någon är skyldig till ett brott mot vapenlagen eller vapenförordningen, eller till ett annat brott vid vilket skjutvapen använts, skall en kopia av domen eller beslutet sändas till polismyndigheten i den ort där den dömde är folkbokförd (17 kap. 3 § vapenförordningen) I fråga om den som driver handel med skjutvapen eller ammunition, ingår i styrelse för skyttesammanslutning eller företräder huvudman för museum skall enligt bestämmelsen underrättelse även sändas till polismyndigheten i den ort där rörelsen bedrivs, styrelsen har sitt säte eller museet är beläget. Motsvarande underrättelseskyldighet gäller när en domstol lämnat ett yrkande om förverkande enligt vapenlagen helt eller delvis utan bifall. Genom domstolarnas underrättelser uppmärksammas den polismyndighet hos vilken ett vapeninnehav är registret på vissa av de omständigheter som kan föranleda att ett tillstånd enligt vapenlagen återkallas. Skyldigheten att underrätta omfattar emellertid inte samtliga uppgifter som är relevanta för detta ändamål. Det finns till exempel inte någon skyldighet för domstolarna att underrätta polismyndigheten om att en person dömts för något annat våldsbrott än ett sådant där skjutvapen använts. Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle kunna användas för att från andra register, t.ex. från det register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister eller det register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister, hämta in uppgifter om att det föreligger sådana omständigheter som kan utgöra grund för ett beslut om återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen och ammunition eller för att omhänderta skjutvapen och ammunition i avvaktan på ett sådant beslut. Centrala register skulle således effektivisera polisens arbete och vara av stor betydelse för polisens verksamhet att förebygga, upptäcka och utreda brott. Centrala register behövs för uppdatering av de lokala registren De lokala vapenregistren uppdaterades tidigare genom aviseringar från folkbokföringsregistret. Som framgått av avsnitt 3.4 upphörde med aviseringen och har Datainspektionens tillstånd att föra ett temporärt centralt vapeninnehavareregister som uppdateras från namn och adressregister. Ändamålet med det temporära registret är att tillgodose de lokala registerenheterna med den information om adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som tidigare erhölls av . Det är viktigt att det även finns en fungerande uppdatering av de lokala registren. Det är naturligtvis möjligt att uppdatera varje lokalt vapenregister genom samkörning med namn och adressregister. Det mest rationella systemet synes dock vara att de lokala vapenregistren även i fortsättningen uppdateras från ett centralt vapeninnehavarregister. Utländska medborgare har det i princip varit ett ovillkorligt krav för att tillstånd att inneha skjutvapen i skall kunna beviljas att sökande är fast bosatt i och således folkbokförd på en bestämd adress inom landet. I och med den ökade rörligheten av personer över gränserna främst inom den europeiska unionen kan inte detta krav längre upprätthållas lika strikt. Det måste t.ex. vara möjligt för en person som är bosatt i ett annat land och som vill förvärva ett skjutvapen för att inneha det i och därefter för det med sig till sitt hemland, att söka och beviljas tillstånd till innehavet. I sådana fall är det emellertid inte möjlighet att knyta registreringen av vapeninnhavet till folkbokföringsadressen. En polismyndighet som tar emot en ansökan om tillstånd kan därför ha svårt att kontrollera om sökanden redan tidigare av en annan polismyndighet har beviljats tillstånd att inneha andra skjutvapen. Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle väsentligt underlätta en sådan kontroll. Kontroll av vapenhandlare Den som vill bedriva handel med vapen måste ha tillstånd enligt vapenlagen. Tillstånd får meddelas den som har rätt att driva handel i allmänhet, har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig (2 kap. 10 § vapenlagen). Det är naturligtvis angeläget att handeln med skjutvapen och ammunition underkastas en sträng kontroll. Om vapenhandlarna registrerades i ett centralt register skulle polisen vid handläggning av vapenärenden där en vapenhandlare anges som överlåtare direkt kunde kontrollera att denne har ett giltigt tillstånd till handel med skjutvapen. Ett centralt register skulle även kunna användas för att registrera uppgifter av betydelse för tillståndsfrågan, t.ex. uppgifter om konkurs, likvidation etc. Integritets- och säkerhetsaspekter Åtskilliga skäl talar således för inrättandet av centrala vapenregister. Centrala vapenregister skulle effektivisera polisens arbete och minska administrationskostnaderna som rättssäkerheten skulle förstärkas. Centrala register skulle vidare få stor betydelse för såväl den brottsutredande som den brottsförebyggande verksamhet polisen bedriver. All automatiserad behandling av personuppgifter kan i och för sig ses som ett intrång i den enskildes personliga integritet. Behovet av inrättande av register och annan automatiserad behandling måste därför alltid noga övervägas. Vid utformandet av de regler som skall gälla för automatiserad behandling av personuppgifter måste integritetsfrågorna alltid ställas i förgrunden. En utgångspunkt är härvid bestämmelserna i 2 kap. 3 § andra stycket regeringsformen om att en person i den utsträckning som föreskrivs i lag skall skyddas mot att den personliga integriteten kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av automatisk databehandling. Generella bestämmelser om tillåten behandling av personuppgifter finns som redan nämnts i personuppgiftslagen (1998:204). Som framgått av avsnitt 4.1.1 skulle inrättandet av vapenregister i och för sig vara möjligt redan med stöd av personuppgiftslagen (1998:204). Med hänsyn härtill och med hänsyn till de fördelar centrala vapenregister medför kan det ur integritetssynpunkt knappast finnas några betänkligheter mot att inrätta centrala vapenregister. Vad som främst talar emot att inrätta centrala vapenregister är i stället säkerhetsaspekten. Som redan anförts beträffande de lokala registren medför en ökad koncentration av uppgifter om vapen och vapeninnhavare en ökad sårbarhet för obehörigt intrång i registren. Datainspektionen har i sitt remissvar anfört att ett centralt vapenregister kan få ödesdigra konsekvenser för enskilda även om sekretess i viss omfattning gäller för registrerade uppgifter. Inspektionen menar att organiserad brottslighet och utländska organisationer med intresse av att identifiera vapeninnehavare utgör ett hot mot samtliga innehavare av vapen och att det finns en beaktansvärd risk för att sådana grupper kommer över registrerad information. Dessa farhågor är i och för sig berättigade. De bör dock inte överdrivas. Uppgifter om vilka personer som är vapeninnehavare har varit registrerade centralt i folkbokföringsregistret genom de s.k. v-markeringarna. Självklart förutsätter inrättandet av centrala vapenregister att lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder vidtas för att skydda uppgifterna. I sammanhanget måste också erinras om att det av 31 § personuppgiftslagen följer att den personuppgiftsansvarige skall vidta de åtgärder som är lämpliga bl.a. med beaktande av de särskilda risker som finns med behandlingen av uppgifterna. Det kan t.ex. gälla åtgärder för åtkomstskydd, behörighetskontroller eller loggning för att i efterhand kontrollera vem som har haft åtkomst till uppgifterna, tidpunkten för åtkomsten och vilka uppgifter åtkomsten gällt. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan dessutom med stöd av 50 § personuppgiftslagen meddela föreskrifter om vilka krav som skall ställas på den personuppgiftsansvarige vid behandlingen av uppgifter. Sammanfattningsvis talar således övervägande skäl för att centrala vapenregister bör inrättas. 20.2 Tre separata register inrättas Förslag: skall föra separata centrala register över vapeninnehavare, vapen och vapenhandlare. Registren får inte samköras med varandra. förslag överensstämmer med promemorians. Skälen för förslaget: För att minska risken för sårbarhet bör uppgifter om vapeninnehavare och uppgifter om vapen inte registreras i samma register. I stället bör, såsom föreslagit, tre separata centrala vapenregister inrättas. Det bör således finnas ett register över vapeninnehavare, ett över vapen och ett över vapenhandlare. bör innehålla uppgifter om personer eller organisationer som har meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition. Registret bör endast innehålla en hänvisning till det lokala register där tillståndet finns registrerat. bör innehålla uppgifter om sådana vapen för vilka tillstånd till innehav har meddelats enligt vapenlagen. bör dessutom innehålla uppgifter om vapen som upphittats eller anmälts stulna eller försvunna. bör innehålla uppgifter om personer och organisationer som meddelats tillstånd att bedriva handel med skjutvapen eller att ta emot skjutvapen för översyn, reparation eller skrotning. Uppdelningen på tre separata register innebär att det inte är möjligt att ur de centrala registren utläsa närmare vilka slags vapen en viss person eller organisation har rätt att inneha. Dessa uppgifter skall endast finnas i de lokala registren. För att ytterligare minska risken att registrerad information kommer i orätta händer och kan sammanställas på ett sätt som utgör ett hot, t.ex. för registrerade vapeninnehavare, bör de centrala registren inte få samköras med varandra. 21 Vapenregistrens ändamål Förslag: Vapenregistren skall ha till ändamål att 1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott och 2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen Skälen för förslaget: Av förgående avsnitt har framgått att det finns många olika skäl att inrätta vapenregister. Vapenregister fyller en viktig funktion i polisens brottsutredande och brottsförebyggande verksamhet. Vapenregister behövs också för att effektivisera vapenärende- handläggningen. En utgångspunkt för personuppgiftslagen (1998:204) är att behandlingen av personuppgifter skall ske för ett visst ändamål. Den personuppgiftsansvarige skall bl.a. se till att uppgifter bara samlas in för uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in samt att de uppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet med behandlingen (9 §). Avgränsningen av registrens ändamål är således av stor betydelse för hur ett register skall kunna användas. Det ligger i sakens natur att en ändamålsbestämmelse inte kan bli allt för preciserad. Med hänsyn till vad som i förgående avsnitt anförts om behovet av vapenregister bör såväl de lokala som de centrala vapenregistren ha till ändamål att 1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott, 2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen. Vapenregistren kommer således att föras bl.a. för att förebygga, upptäcka och utreda brott. Polisdatalagens (1998:622) allmänna bestämmelser kommer därför i och för sig att gälla för vapenregistren. Eftersom det knappast kan bli aktuellt att behandla s.k. känsliga personuppgifter i vapenregistren får detta inte annan följd än att polisdatalagens bestämmelser om utlämnande av uppgifter blir tillämpliga för uppgifter i vapenregistret. Det innebär att uppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistiken skall lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik (6 §). Uppgifter får vidare lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt (7 § första stycket). Dessutom får regeringen meddela föreskrifter om att uppgifter på begäran får lämnas ut till polis- eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till om det behövs för att myndigheten eller organisationen skall kunna förebygga, upptäcka eller utreda brott (7 § andra stycket) eller att uppgifter får lämnas ut även i andra fall (8 §).