prop · GM0338 · 1999-01-01 00:00:00 — Detta är viktigt vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen liksom vid genomförandet av den faktiska förvaltningen. bör därför inom ramen för den förutsatta överenskommelsen med staten (se närmare avsnitt 5.1.4) åta sig att svara för att erforderlig kompetens finns inom den egna organisationen. Villkor för ersättningen Av principbeslutet följer att den statliga ersättningen till endast skall avse sådan egendom som definieras som kyrkliga kulturminnen enligt 4 kap. kulturminneslagen, dvs. kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravnings- platser. Ersättningen avser alltså inte annan egendom som förvaltar och som har kulturhistoriskt värde. Den kyrkoantikvariska ersättningen är avsedd bara för den del av kostnaderna för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena som är en följd av bestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen. Det är med andra ord fråga om sådana extrakostnader, s.k. antikvariska merkostnader eller kulturhistoriska överkostnader, som uppkommer på grund av kulturhistoriska hänsynstaganden (se avsnitt 5.1.1). Ersättningen är alltså inte avsedd för övriga kostnader för de kyrkliga kulturminnena och inte heller för förvaltning av annan kyrklig egendom, för att bedriva verksamhet eller för administration. Vidare får ersättningen självfallet inte användas för åtgärder som står i konflikt med kulturminneslagens bestämmelser. Detta understryker betydelsen av att myndigheterna inom kulturmiljöområdet medverkar inför varje beslut, liksom av att erforderlig kompetens finns inom den kyrkliga organisationen. Kommittén har uttalat att ersättningen i första hand bör användas till extrakostnader vid mer omfattande åtgärder såsom större renoveringar och restaureringar. Med hänvisning till betydelsen av ett kontinuerligt genomfört underhåll har kommittén dock ansett att ersättning i vissa fall även skall kunna lämnas vid löpande underhållsarbeten, under förutsättning att det är fråga om åtgärder som syftar till att bevara de kulturhistoriska värdena. Kostnader för drift och enklare, mindre underhåll måste däremot, enligt kommitténs bedömning, anses vara ett led i en normal egendomsförvaltning och utgöra en förutsättning för att verksamhet över huvud taget skall kunna bedrivas. Ersättning skall, enligt kommittén, inte utgå för sådana kostnader som under alla förhållanden har att räkna med. Enligt regeringens uppfattning bör kommitténs uttalanden vara utgångspunkt för vad ersättningen skall användas till. Frågan om en åtgärd bör berättiga till ersättning samt i så fall hur stor del av kostnaden som kan anses vara en följd av kulturhistoriska hänsynstaganden måste dock avgöras med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Den närmare bedömningen måste göras av det fördelande organet. Härvid bör de synpunkter som lämnas av de antikvariska myndigheterna inför beslutet givetvis tillmätas stor betydelse. Ett antal remissinstanser har tagit upp frågeställningen om den kyrkoantikvariska ersättningen skall kunna användas för driftskostnader i de fall en församling eller motsvarande inte anser sig behöva kyrkobyggnaden för den kyrkliga verksamheten och det bara är hänsyn till de kulturhistoriska värdena som motiverar ett bevarande, dvs. i en s.k. övertalighetssituation. Skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen gäller oberoende av om en kyrkobyggnad används eller inte. Även en kyrkobyggnad som tas ur bruk av omfattas alltså av bestämmelserna (jfr avsnitt 5.3.1). De kyrkliga organ som fördelar ersättningen svarar för att göra det möjligt för de enskilda förvaltarna att upprätthålla de kyrkliga kulturvärdena. Ersättningen måste alltså fördelas så att det skapas faktiska förutsättningar för att uppfylla de krav som följer av 4 kap. kulturminneslagen. Som nämnts bör ersättning i princip inte lämnas för driftskostnader. Om det endast är kulturhistoriska intressen som motiverar ett bevarande av en kyrkobyggnad bör det emellertid kunna övervägas om ersättningen undantagsvis skall kunna användas även för sådana kostnader. Det fördelande organet får efter samråd med antikvariska myndigheter och med utgångspunkt från de faktiska omständigheterna göra den närmare bedömningen. har förordat att en del av ersättningen avsätts och används till utbildning, samordning och utvecklingskunskap. Enligt regeringens uppfattning bör den statliga ersättningen dock inte användas för kompetensutveckling eller liknande ändamål. Det är en angelägenhet för att försäkra sig om att den personal som förvaltar den kyrkliga egendomen har erforderlig kompetens och kunskap samt att ha ansvar för samordning och kompetensutveckling. I detta ligger att svara för de kostnader som detta innebär. Staten har i viss utsträckning lämnat bidrag till underhållskostnader för de medeltida domkyrkorna. Även klosterkyrkorna i och har fått visst statsbidrag. Bakgrunden till detta är att dessa kyrkobyggnader av antikvariska och historiska skäl anses vara av riksintresse. Något sådant särskilt stöd bör inte utgå efter relationsändringen. Regeringen förutsätter dock att vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen beaktar dessa kyrkobyggnaders särställning. Det förvaltande organets ekonomiska förutsättningar bör inte tillmätas betydelse vid fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen. Ersättningen får inte bli en komponent i det inomkyrkliga utjämningssystemet. Den statliga ersättningen bör reduceras om omfattningen av ansvar för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt ändras. Så kan exempelvis vara fallet om en kyrkobyggnad överlåts eller rivs. Denna fråga bör behandlas inom ramen för överenskommelsen mellan staten och (se vidare avsnitt 5.1.4). Som RAÄ har förordat i sitt remissyttrande bör det i överenskommelsen även regleras hur en sådan nedsättning skall beräknas. Härigenom blir det möjligt för kyrkan att överblicka hur den statliga ersättningen påverkas av en överlåtelse eller en rivning av en kyrkobyggnad. Som närmare behandlas i avsnitt 5.2 anser regeringen att det bör inrättas samrådsgrupper för frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena med representanter för staten genom de antikvariska myndigheterna och för . Det får förutsättas att övergripande frågor med anledning av den kyrkoantikvariska ersättningen och dess användning behandlas inom ramen för dessa grupper. Principerna för fördelning av den kyrkoantikvariska ersättningen bör framgå av den tidigare föreslagna bestämmelsen i 4 kap. kultur- minneslagen (se avsnitt 5.1.2). Handlingar som avser fördelningen och användningen av ersättningen bör omfattas av en offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet (se vidare avsnitt 6). Administration samt uppföljning och utvärdering Det måste inom finnas ett väl fungerande och enhetligt system för fördelning och ekonomisk förvaltning av den kyrkoantikvariska ersättningen. Det bör vara en inomkyrklig angelägenhet att utforma och bygga upp ett sådant system, givetvis inom ramen för vad som anges i villkoren för ersättningen eller i kulturminneslagen eller annan lagstiftning. Regeringen förutsätter att arbetet med att finna former för hanteringen av ersättningen bedrivs i samråd med myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Det system som skapas bör vara enkelt att administrera och överblicka och bör inte innebära långa handläggningstider. bör i förhållande till staten svara för att ersättningen fördelas och används i enlighet med de mål och villkor som anges ovan eller som i övrigt uppställs, exempelvis i överenskommelsen mellan staten och kyrkan (se avsnitt 5.1.4) eller i samband med den årliga överföringen av ersättningen. Staten måste ha reella möjligheter att följa upp och utvärdera ersättningens fördelning och användning. bör därför lämna regeringen en redovisning av hur ersättningen har använts, bl.a. avseende vilka åtgärder som har vidtagits och vilka resultat som har uppnåtts. Det är viktigt att redovisningen ger möjlighet att göra en uppföljning och utvärdering från såväl ekonomisk som antikvarisk synpunkt. De närmare formerna för redovisning bör utformas i samråd med RAÄ. Frågan om redovisning bör behandlas inom ramen för överenskommelsen mellan staten och (se vidare avsnitt 5.1.4). Övrigt Det är av stor betydelse att tillgängligheten till de kyrkliga kulturminnena är god. En förutsättning för den statliga ersättningen bör vara att de kyrkliga kulturminnena hålls tillgängliga för var och en i minst samma utsträckning som . Denna fråga bör behandlas närmare i överenskommelsen mellan staten och (se nästa avsnitt). 5.1.4 Överenskommelsen Regeringens bedömning: Det träffas en överenskommelse mellan staten och i frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom kyrkan. Överenskommelsen skall gälla tills vidare. En löpande utvärdering och uppföljning skall göras vid s.k. kontroll- stationer. Den första kontrollstationen skall infalla . Därefter skall kontrollstationerna infalla . Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén har dock föreslagit att överenskommelsen skall gälla för av . Remissinstanserna: Remiss II innehöll två enkätfrågor i avsnittet Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven som rör detta avsnitt. I fråga 10 behandlades förslaget om en 25-årig principöverenskommelse mellan staten och . Fråga 11 rörde uppföljning och utvärdering av den statliga ersättningen vid s.k. kontrollstationer. Båda frågorna besvarades med en stor majoritet för att förslagen bör genomföras. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 10 Fråga 11 för fram tanken på att i kulturminneslagen ta in ett konkret bemyndigande att ingå avtal om den närmare användningen av den statliga ersättningen. Enligt RAÄ bör åtagande att på bästa sätt förvalta i princip alla landets kyrkor, liksom statens fortlöpande ansvar för att skapa praktiska förutsättningar för att upprätthålla de kyrkliga kulturvärdena, framgå tydligt i överenskommelsen. RAÄ anför vidare att avtalet bör precisera nivå och omfattning för skyldighet att underhålla kyrkobyggnaderna och övriga kyrkliga kulturminnen. RAÄ föreslår att den första kontrollstationen äger rum . Enligt RAÄ bör storleken på den kyrkoantikvariska ersättningen regleras i överenskommelsen. RAÄ förordar vidare att det i överenskommelsen även regleras hur en nedsättning av ersättningen skall beräknas vid en eventuell överlåtelse eller rivning av en kyrkobyggnad. stöder förslaget att överenskommelsen skall löpa av . Några remissinstanser, bl.a. , Bäckebo, Hidinge och församlingar, anser att den angivna tidsperioden är för kort. Enligt kyrkliga samfällighet samt och församlingar bör tiden för överenskommelsen vara . Ett antal kyrkokommuner, däribland , , Nederkalix, och församlingar samt kyrkliga samfällighet, menar att överenskommelsen inte bör tidsbegränsas. unga anser att är en för överenskommelsen. kyrkomöte: För att det skall vara fråga om långsiktighet och för att nå en önskvärd stabilitet bör överenskommelsen mellan staten och om vården av de kulturhistoriska värdena sträcka sig . är en i detta sammanhang. Kontrollstationer bör med början infalla . Vid dessa kontrollstationer kan den kyrkoantikvariska ersättningens omfattning och användning prövas. Skälen för regeringens förslag: Enligt principbeslut skall det träffas en långsiktig överenskommelse mellan staten och avseende de kulturhistoriska värdena inom (prop. 1995/96:80 s. 40). Det kyrkliga kulturarvets betydelse och det gemensamma intresset av att det bevaras motiverar, enligt regeringens bedömning, att överenskommelsen inte tidsbegränsas utan löper tills vidare. En annan sak är att förslaget i fråga om den kyrkoantikvariska ersättningens omfattning och finansiering avser åren 2000 2009, dvs. en period (se avsnitt 5.1.2). Det är lämpligt att, som kommittén har föreslagit, lägga in s.k. kontrollstationer under överenskommelsens löptid. Vid dessa bör det bl.a. göras en analys av frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena och en uppföljning och utvärdering av de resultat som har uppnåtts. Mot bakgrund av förslaget i fråga om den kyrkoantikvariska ersättningen i avsnitt 5.1.2 är det rimligt att den första kontrollstationen infaller . Därefter bör kontrollstationerna infalla . Det finns inte skäl att lägga in den första kontrollstationen som kyrkomötet har förordat. Överenskommelsen bör behandla allmänna frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom . De närmare villkoren bör formuleras fram till och med nästföljande kontrollstation. Inom ramen för överenskommelsen bör bl.a. behandlas frågan om justering av den statliga ersättningen för det fall omfattningen av ansvar för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt ändras. I övrigt bör det av överenskommelsen framgå bl.a. att åtar sig att svara för att erforderlig kompetens i frågor som rör förvaltningen av de kyrkliga kulturvärdena finns inom den kyrkliga organisationen och att svarar för att de kyrkliga kulturminnena är tillgängliga för var och en oberoende av exempelvis kyrkotillhörighet i minst samma utsträckning som före relationsändringen. Vidare bör det i överenskommelsen tas upp frågan om samverkan mellan de antikvariska myndigheterna och , bl.a. genom samrådsgrupper på central och regional nivå (se vidare avsnitt 5.2). Även frågan om en reducering av ersättningen vid en eventuell överlåtelse eller rivning av en kyrkobyggnad bör behandlas i överenskommelsen (se avsnitt 5.1.3). Som RAÄ har förordat i sitt remissyttrande bör det i överenskommelsen även regleras hur en sådan nedsättning skall beräknas. I överenskommelsen bör också frågan om redovisning av den kyrkoantikvariska ersättningen tas upp (se avsnitt 5.1.3 ). Det är en uppgift för regeringen att träffa överenskommelsen med . Något bemyndigande i lag behövs inte. 5.2 Samverkan i frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena Regeringens bedömning: Det skapas samrådsgrupper för frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena. Samrådsgrupperna bör bestå av representanter för de antikvariska myndigheterna och . Det bör finnas samrådsgrupper på central och regional nivå. Samrådsgrupperna bör vara ett forum för kunskaps- och erfarenhetsutbyte. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remiss II innehöll en enkätfråga i avsnittet Den kulturhistoriskt värdefulla kyrkliga egendomen och de kyrkliga arkiven, fråga 1, som handlade om förslaget att det skall skapas särskilda samrådsgrupper på central och regional nivå. En stor majoritet av remissinstanserna har ställt sig bakom förslaget. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 1 Endast ett fåtal remissinstanser har behandlat frågan om samrådsgrupper i sina yttranden. RAÄ menar att arbetet i grupperna kommer att bli viktigt för att bygga upp och vidmakthålla en inomkyrklig kompetens för kulturhistoriskt förankrad vård av det kyrkliga kulturarvet. pekar på betydelsen av att samverka även med lokala museer. avstyrker förslaget om regionala samrådsgrupper. i befarar att de föreslagna samrådsgrupperna ökar byråkratin och kostnaderna för kyrkan och de statliga organen. Eggvena och Götlunda församlingar framför liknande synpunkter. Ett antal kyrkokommuner, däribland , anser att det inte behövs fast inrättade samrådsgrupper, utan menar att det är tillräckligt med särskilt avgränsade projekt. kyrkomöte tillstyrker att det bildas samrådsgrupper för kunskaps- och erfarenhetsutbyte i frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena. Till det som kan behöva behandlas i dessa grupper hör enligt kyrkomötet avvägningen mellan önskan att förändra kyrkorummet utifrån församlingens och gudstjänstens behov och strävan att bevara de kulturhistoriska värdena för deras egen skull. Det är viktigt att utveckla en ömsesidig förståelse och söka efter lösningar som kan tillgodose såväl de liturgiskt som de antikvariskt betingade önskemålen. Skälen för regeringens bedömning: Såväl som myndigheter och museer inom kulturmiljöområdet har viktiga uppgifter när det gäller det kyrkliga kulturarvet. ansvarar för att de kyrkliga kulturminnena vårdas och underhålls så att deras kulturhistoriska värde bevaras. De antikvariska myndigheterna, RAÄ och länsstyrelserna, har väsentliga funktioner genom att tillhandahålla expertkunskap och att svara för tillämpningen av skyddsbestämmelserna i kulturminneslagen. Vid sidan av myndigheterna medverkar de regionala museerna, bl.a. genom att bygga upp och förmedla kunskap i frågor som rör kulturhistoriskt värdefull egendom. Det finns också enstaka kommunala museer som deltar i kulturmiljöarbetet. Förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena förutsätter alltså ett nära samarbete mellan och kulturmiljöområdets myndigheter och museer. Fortlöpande informationsutbyte och diskussioner i gemensamma frågor ökar kunskapen om och förståelsen för olika krav och behov och skapar därmed förutsättningar för att hitta samförståndslösningar. är det angeläget att ta till vara och utveckla det samarbete som redan finns när det gäller kulturvärdena inom . är det vanligast med kontakter i enskilda ärenden, dvs. när en församling eller motsvarande skall genomföra en tillståndspliktig åtgärd enligt 4 kap. kulturminneslagen. Beträffande frågor av mer allmän natur finns det inte någon fast form för fortlöpande samverkan, utan kontakterna rör vanligen speciella uppgifter och projekt. Som exempel kan nämnas Tidernas kyrka som är ett samarbetsprojekt mellan och . Med hänsyn till den nya situation som relationsändringen innebär torde behovet av kontinuerliga kontakter i övergripande frågor öka. Det är därför väl motiverat att, som kommittén har föreslagit, skapa särskilda samrådsgrupper med representanter för staten och . Det bör inrättas en samrådsgrupp på central nivå. Vidare bör det finnas en regional samrådsgrupp i varje stift. Arbetet inom samrådsgrupperna bör inriktas på en fortlöpande dialog och ett utbyte av kunskaper och erfarenheter i frågor som avser de kyrkliga kulturvärdena. Det kan exempelvis röra sig om att belysa frågor om vård och underhåll eller användning av de kyrkliga kulturminnena utifrån olika aspekter antikvariska, estetiska, pastorala, liturgiska, ekonomiska och funktionella. En viktig uppgift bör vara att finna former för att sprida information. Samrådsgrupperna bör inte ha några beslutsfunktioner och bör inte heller behandla enskilda ärenden. Samarbetet inom ramen för samrådsgrupperna bör dock kunna bidra till ökad kunskap om och förståelse för olika krav och behov och därmed skapa förutsättningar för att hitta samförståndslösningar, exempelvis vid sådana avvägningar mellan önskan att förändra kyrkorummet utifrån församlingens och gudstjänstens behov och strävan att bevara de kulturhistoriska värdena som kyrkomötet avser. I den centrala samrådsgruppen bör staten representeras av RAÄ. Vem eller vilka som skall representera kyrkan blir en inomkyrklig angelägenhet. Gruppen bör bl.a. följa utvecklingen på området och uppmärksamma behov av utbildning och kompetensutveckling. En uppgift bör vara att arbeta för att information och kunskap i frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena sprids inom kulturmiljösektorn och . I de regionala grupperna bör det ingå representanter för stiftet och länsstyrelserna. Med hänsyn till den betydelse som museerna inom kulturmiljöområdet har i arbetet med de kyrkliga kulturminnena i länen bör även dessa vara representerade i gruppen. Det är lämpligt att i respektive region bygga vidare på de nätverk och det samarbete som redan finns. De regionala grupperna bör följa arbetet och verksamheten inom stiftet samt verka för informations- och kunskapsutbyte mellan organ inom såväl kulturmiljöområdet som . Enligt regeringens uppfattning bör det vara en uppgift för RAÄ att i samverkan med ta fram underlag för samrådsgruppernas närmare sammansättning och uppgifter. Det är angeläget att de grupper som skapas inte blir tungrodda och kostnadskrävande i administrativt hänseende. Ett antal remissinstanser menar att församlingar eller motsvarande dvs. de faktiska förvaltarna bör vara representerade i grupperna. Det är rimligt att denna fråga övervägs i arbetet med att finna former för samrådsgrupperna. Samrådsgrupperna är inte avsedda att ersätta andra former av samverkan mellan de antikvariska myndigheterna och museerna och . Samarbetet mellan kulturmiljöområdets och organ kan och bör ta sig olika uttryck. Syftet är att samrådsgrupperna skall utgöra ett forum för kontinuerligt erfarenhets- och kunskapsutbyte och därmed vara ett komplement till exempelvis kontakter i enskilda ärenden eller särskilda projekt. Det bör vara en uppgift för såväl staten som att verka för att det skapas förutsättningar för samverkan i övergripande frågor liksom i den löpande ärendehanteringen. Det är av grundläggande betydelse att samverkan sker utifrån en tydlig roll- och ansvarsfördelning. Frågan om samarbete, bl.a. i samrådsgrupper, bör behandlas inom ramen för den föreslagna överenskommelsen (se avsnitt 5.1.4). 5.3 Kulturminneslagen efter relationsändringen Av principbeslut framgår att kulturminneslagens skydd för kyrkliga kulturminnen skall behållas även vid ändrade relationer mellan staten och (prop. 1995/96:80 s. 39). Relationsändringen i sig innebär dock att det finns behov av vissa ändringar i bestämmelserna. Det beror bl.a. på att den kyrkliga organisationen, förutom genom vissa grundläggande föreskrifter i lagen om , inte kommer att vara offentligrättsligt reglerad . Regeringen föreslår vidare vissa kompletteringar i 4 kap. kulturminneslagen. Bland annat bör det enligt regeringens uppfattning finnas en bestämmelse om den kyrkoantikvariska ersättningen och dess fördelning (avsnitt 5.1.2 och 5.1.3). Det bör vidare införas en föreskrift som gör det möjligt att ingripa för att åstadkomma rättelse om bestämmelser och beslut enligt 4 kap. kulturminneslagen inte följs (avsnitt 5.3.3). 5.3.1 Kyrkobyggnader Regeringens förslag: Skyddet för kyrkobyggnader i 4 kap. kulturminneslagen skall gälla oavsett ägare. Med kyrkobyggnad avses en byggnad som före har invigts för och ägdes eller förvaltades av eller någon av dess organisatoriska delar. Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att en överlåtelse av en kyrkobyggnad skall anmälas till samt att förvärvet inte skall bli giltigt förrän har beslutat i fråga om byggnadsminnesförklaring eller har gått från det att anmälan kom in till . Vidare har kommittén föreslagit att kyrkobyggnad skall definieras som en byggnad som har invigts för och som det ankommer på eller någon av dess organisatoriska delar att förvalta. Remissinstanserna: Remiss II innehöll inte någon särskild enkätfråga som avsåg förslaget avseende överlåtelse av en kyrkobyggnad. Det är endast ett fåtal remissinstanser som i sina yttranden har tagit upp det förslaget eller den föreslagna definitionen av begreppet kyrkobyggnad. Hovrätten för har inget att erinra mot förslaget att en överlåtelse av en kyrkobyggnad skall anmälas till . RAÄ föreslår att skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen skall gälla även sedan en kyrka har överlåtits och att en överlåtelse av en kyrkobyggnad eller kyrkotomt skall kräva tillstånd från . i förordar att tillstånd skall krävas för att en överlåtelse av en kyrkobyggnad skall bli giltig. Ett alternativ till förslaget att skall kunna utfärda en byggnadsminnesförklaring är, enligt , att kyrkobyggnaden även i fortsättningen ges ett skydd enligt 4 kap. kulturminneslagen. i föreslår att det generella lagskyddet enligt 4 kap. kulturminneslagen skall gälla för de kyrkliga kulturminnena oberoende av framtida ägare. kyrkomöte tillstyrker regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 2 § kulturminneslagen skall kyrkobyggnader vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas. Vidare gäller att en kyrkobyggnad som är uppförd före utgången av inte får ändras på något väsentligt sätt utan tillstånd (4 kap. 3 §). RAÄ har möjlighet att besluta att tillståndsplikten skall gälla också kyrkobyggnader som är uppförda efter utgången av (4 kap. 4 §).