prop · GM0374 · 1999-01-01 00:00:00 — Partnerskap för fred (PFF) deltar i samarbetet inom ramen för PFF tillsammans med 43 länder. Förutom de 16 Nato-länderna deltar bl.a. , , och samtliga länder i f.d. . Tillsammans med andra Nato- och partnerländer har aktivt verkat för en vidareutveckling och fördjupning av PFF-samarbetet, inte minst eftersom det stärker och andra länders förmåga att delta i internationella fredsfrämjande och humanitära operationer. Det bidrar också till att bygga upp en gemensam europeisk krishanteringsförmåga med en tydlig nordamerikansk medverkan. De nio civila planeringskommittéerna har öppnats för partnerländerna. Flera funktionsansvariga myndigheter har möjlighet till insyn i planeringsarbetet. Således medför det fördjupade PFF-samarbetet en ökad öppenhet och ett stärkt förtroende inom PFF-kretsen, vilket är säkerhetsskapande i sig. har redan från PFF-samarbetets början varit ett av de mest aktiva partnerländerna. Allt eftersom PFF-samarbetet har utvecklats har övningsverksamheten blivit mer sammansatt. Den innefattar övningar för alla typer av krishantering utanför de kollektiva försvarsförpliktelserna i Natofördragets artikel 5. bör aktivt verka för att samarbetet inom PFF i ökad utsträckning omfattar förberedelser för tänkbara fredsfrämjande insatser. Styrande för engagemang i PFF bör vara följande syften: - Att fördjupa det praktiska regionala PFF-samarbetet och främja ett aktivt engagemang från de större västeuropeiska länderna och i . - Att bidra till ökat förtroende och ökad öppenhet mellan länderna i . - Att aktivt bidra till att främja de baltiska staternas möjligheter att delta i - Att djupare involvera i den europeiska säkerhetsstrukturen. - Att till andra länder förmedla våra kunskaper och erfarenheter från internationella insatser. - Att främja förmåga att delta i internationella insatser och aktivt bidra till en gemensam krishanteringsförmåga. Detta innebär konkret att: - bör vidareutveckla förmågan att samverka med andra länder inom ramen för PFF. - De övningar som äger rum i vårt närområde och i regioner där har ett särskilt säkerhetspolitiskt intresse bör prioriteras. - Svenskt deltagande bör ske i successivt mer sammansatta och multifunktionella övningar. - De aktiviteter vi väljer att delta i bör bidra till att stärka vår förmåga att samverka med Nato- och partnerländer i internationella insatser. - bör ge hög prioritet åt att främja främst de baltiska ländernas och deltagande i PFF-samarbetet. PFF-samarbetet fördjupas bl.a. genom inrättandet av stabstjänster (Partner Staff Elements) som möjliggör för officerare från partnerländerna att verka som internationella officerare med ansvar för PFF-frågor i Natostaber. En liknande samarbetsform utvecklas på det civila området. Vidare har initiativ tagits för att skapa dels ett konsortium av försvarshögskolor och andra säkerhetspolitiska institutioner, dels ett nätverk av centra för datorstödd övnings- och simuleringsverksamhet. bör lägga särskild vikt vid att bidra till utvecklingen av dessa två initiativ. föreslog att det inom ramen för PFF-samarbetet också skulle upprättas särskilda centra för övning och utbildning. etablerade påföljande år som första partnerland ett sådant centrum i och utvecklingen av detta är en viktig grund för fortsatta PFF-engagemang, inte minst vad gäller att ytterligare involvera länderna kring i PFF-samarbetet. En viktig strävan i utvecklingen av centrumet bör vara att öka den internationella närvaron bl.a. genom att inrätta ett antal internationella tjänster där. Det är också angeläget att aktiviteter utvecklas i syfte att förbättra samverkan mellan civila och militära resurser, inom ramen för centret och PFF i stort. Det är angeläget att partnerländerna får en ökad roll i ledning och genomförande av PFF-övningar utan att den nära kopplingen till Nato försvagas. bör vara berett att åta sig en sådan roll i framtida PFF- övningar. I syfte att utveckla den svenska samverkansförmågan deltar inom ramen för PFF-samarbetet i Natos planerings- och översynsprocess, den s.k. Planning and Review Process (PARP). Processen syftar till att identifiera, utveckla och värdera resurser som partnerländerna skulle kunna bidra med i fredsfrämjande och humanitära övningar samt i insatser tillsammans med förband från Nato- och partnerländer. Särskilda mål för samverkansförmåga fastställs i en dialog mellan varje enskilt partnerland och Nato. Processen bygger på frivillighet och att varje land självt bestämmer inom vilka områden och i vilken utsträckning som samverkansförmågan skall förbättras. Den vidareutveckling av PARP som pågår innebär att de samverkansmål som utgör grunden för arbetet utvecklas till att även beskriva de förmågor som efterfrågas och de resurser som partnerländerna väljer att ställa till förfogande för fredsfrämjande insatser. Detta utgör ett steg mot en gemensam planering för fredsfrämjande insatser. Partnerländernas inflytande i PARP skall stärkas genom att dessa tillsammans med Nato utarbetar och kommer överens om vilka riktlinjer som skall ligga till grund för kommande arbetsperiod. Öppenheten i processen skall öka genom att partnerländerna på frivillig grund ges möjlighet att delge information kring det egna landets deltagande till andra partnerländer. bör utveckla samverkansförmågan i enlighet med de prioriteringsgrunder för olika typer av insatser som redovisas i avsnitt 5.6.3. En ökad samordning mellan civila och militära resurser i internationella insatser ställer ökade krav på samverkansförmåga inte bara nationellt utan också mellan länder. Det är något som har visat sig inte minst i samband med Bosnieninsatsen. Inom ramen för PFF bör det därför utvecklas samverkansmål på det civila området på liknande sätt som har skett på den militära sidan. Regeringen anser att ett fortsatt aktivt svenskt deltagande i PFF är av största vikt. Det innefattar bl.a. förövningar och andra förberedelser inför tänkbara fredsfrämjande insatser, ett fortsatt aktivt deltagande i PARP- processen, vidare utveckling av , deltagande i komplexa och multifunktionella övningar samt en utveckling av det regionala praktiska samarbetet inom ramen för PFF. VEU I samband med att Amsterdamfördraget träder i kraft kommer kopplingen mellan EU och VEU att stärkas. På svenskt-finskt initiativ fastställer det nya fördraget att de s.k. Petersbergsuppgifterna, dvs. humanitära, fredsbevarande och fredsfrämjande insatser, skall bli ett huvudinslag i EU:s säkerhetspolitiska samarbete. Unionen lägger fast den övergripande politiska ramen och tar initiativet till insatserna, som sedan utförs av VEU. Alla medlemsstater i EU som själva väljer att bidra till en insats har möjlighet att delta på lika villkor i planering och beslutsfattande i VEU. Förutom förändringarna vad gäller och övriga observatörsländers rättigheter vid konkreta insatser, har samarbetet generellt breddats för observatörsländerna såvitt gäller Petersbergsuppgifter. De resurser som utvecklar inom ramen för Nato/PFF kan också göras tillgängliga för VEU och vice versa. VEU har en pågående operation, MAPE, som är en rådgivande polisinsats med uppgiften att stärka den demokratiska utvecklingen inom det albanska polisväsendet. bidrar med personal till insatsen i och i VEU:s militära stab. Successivt har EU ökat sitt intresse att använda sig av VEU och i linje med detta också anmodat VEU att genomföra en rådgivningsinsats på minröjningsområdet i . Försvarsplaneringsprocessen och VEU:s övningsverksamhet utgör två viktiga instrument för att öka VEU:s operativa förmåga. stöder denna utveckling. Vägledande för svensk politik är att vi inte ser något motsatsförhållande mellan VEU och Nato/PFF. De nordiska länderna De nordiska ländernas intresse för att samarbeta kring försvars- och säkerhetspolitiska frågor har ökat väsentligt under senare delen av 1990- talet. deltar även de nordiska försvarsministrarna vid årliga sessioner. lämnas en gemensam nordisk försvarspolitisk redogörelse. Vidare kan noteras att i stort sett samtliga försvars- och säkerhetspolitiska frågor numera diskuteras inom den nordiska kretsen för att komma fram till gemensamma ställningstaganden och åtgärder m.m. Kärnan i det nordiska försvarsrelaterade samarbetet utgörs främst av verksamhet inom det fredsfrämjande området. Inom samarbetsstrukturen Nordcaps (Nordic Coordinated Arrangement for Military Peace Support) samordnar de nordiska länderna sina resurser. Genom Nordcaps kan de nordiska länderna även förbättra sin förmåga att agera gemensamt inför beslut om och vid deltagande i fredsfrämjande operationer. Samarbetsstrukturen bidrar även till ett intensifierat informationsutbyte och ett fördjupat utbildnings- och materielsamarbete. Inom Nordcaps bör det finnas en ökad öppenhet för samarbete med närstående länder. Andra nordiska samarbetsområden är säkerhetsfrämjande insatser i de baltiska länderna, minröjning och den årliga fredsfrämjande övningen i PFF:s anda, Nordic Peace. finns ett avtal om nordiskt försvarsmaterielsamarbete. Inom ramen för detta arbetar ett tjugotal olika grupper. Ett nordiskt säkerhetspolitiskt forskningsprogram håller på att etableras. finns även en nordisk handlingsplan rörande försvarsrelaterat miljösamarbete. Det omfattar bl.a. gemensamma mål och en gemensam syn på återställandeåtgärder. Förutom ett intensivt multilateralt nordiskt samarbete bedriver även ett omfattande bilateralt samarbete med de nordiska länderna. fattades beslut om att fördjupa och utveckla det försvarsrelaterade samarbetet med . Den svensk-finska överenskommelsen innebär bl.a. fördjupat försvarsmaterielsamarbete, kostnadseffektiva övningar, utökat samarbete inom krishanteringsområdet, växeltjänstgöring på departements- och myndighetsnivå samt utökat lärar-, elev- och forskarutbyte. Det finns flera starka skäl för att fördjupa och utveckla såväl det multilaterala som det bilaterala försvarsrelaterade samarbetet mellan de nordiska länderna. För det första har de nordiska länderna likartade utgångspunkter och intressen i flera säkerhetspolitiska frågor. Detta har förstärkts genom och EU-medlemskap och de nordiska ländernas samarbete inom ramen för PFF och vid internationella operationer. Denna värdegemenskap har en stabiliserande inverkan på läget i nordvästra och utgör en plattform för utökat samarbete. Gemensamma insatser i och i Arktis- och är fortsatt mycket betydelsefulla. För det andra är det nordiska samarbetet viktigt i den pågående processen med att utveckla den europeiska säkerhetsarkitekturen. Ett utökat nordiskt samarbete har stor betydelse för att de nordiska och nordeuropeiska intressena tillvaratas på bästa sätt. Samordnade och gemensamma insatser kan dessutom göra de nordiska ländernas bidrag till det internationella säkerhetssamarbetet både effektivare och mer betydelsefulla. För det tredje har de nordiska länderna ett gemensamt intresse att förankra hela regionen, dvs. även de baltiska staterna och , i ett europeiskt och transatlantiskt sammanhang. För det fjärde är ett ökat nordiskt samarbete positivt inom det fredsfrämjande området. Genom att samordna de nordiska resurserna kan den fredsfrämjande verksamheten förbättras och bli mer effektiv. Samarbetet inom den nordisk-polska brigaden i Bosnien och inom Unpredep i har bl.a. inneburit nya erfarenheter av operativt samarbete i fredsfrämjande insatser. Utifrån dessa erfarenheter kan det nordiska samarbetet vidareutvecklas i syfte att skapa större militär och politisk slagkraft i det fredsfrämjande arbetet. Det nordiska samarbetet bör utvecklas ytterligare med bl.a. upprättandet av en nordisk fredsfrämjande brigad, med förmåga att delta i fredsfrämjande insatser med stöd av kapitel VII. Brigaden kan bidra till en ökad samverkansförmåga, i enlighet med den standard som utvecklas inom ramen för PFF-samarbetet. En nordisk brigad skulle ge förutsättningar för större inflytande och påverkansmöjligheter i FN och Nato. Det nordiska samarbetet bör även utvecklas för sjö- och flygstridskrafter. och likartade säkerhetspolitiska förutsättningar, geografiska närhet, militära alliansfrihet och medlemskap i gör det särskilt naturligt för länderna att ytterligare utveckla och fördjupa sitt bilaterala samarbete. Gemensamt agerande inom PFF, EAPR, EU, VEU och innebär en starkare position att aktivt driva utvecklingen framåt i den europeiska säkerhetsarkitekturen. Det försvarsrelaterade bilaterala samarbetet med och bör fördjupas och utvecklas särskilt inom ovan nämnda områden. utveckling är i många avseenden mycket positiv. Samarbetet mellan länderna runt har breddats och fördjupats vilket bidrar till att säkerheten för regionens länder stärkts. Östersjöstaternas råd har här en viktig funktion att fylla. För svensk del är stärkandet av samarbetet och säkerheten i en central del av vår säkerhetspolitik. Ett grundläggande mål för den svenska politiken är att förblir en naturlig del av det euro-atlantiska säkerhetssystemet och att inga särarrangemang skapas för denna region. Detta förutsätter ett fortsatt starkt engagemang i från de tongivande länderna inom samt från . Detta bidrar till att ingen enskild stat i regionen får ett otillbörligt inflytande. En högt prioriterad fråga för förblir att bidra till att länderna i skall kunna finna långsiktiga säkerhetslösningar som tillgodoser ländernas egna önskemål. En huvudmålsättning för svensk säkerhetspolitik är att hindra att konflikter uppstår i vårt närområde. Viktiga medel för detta är främjandet av en demokratisk utveckling och etablering av väl förankrade och fungerande civila strukturer. Den förestående EU-utvidgningen har härvidlag en central betydelse. bidrar genom att stödja uppbyggandet av totalförsvarsstrukturer under demokratisk kontroll och med god förankring i det civila samhället. Mot bakgrund av vunna erfarenheter bör därför stödet till de baltiska ländernas uppbyggnad av totalförsvar och andra säkerhetsfunktioner utvecklas och fördjupas. Vårt stöd och andra länders stöd har stor betydelse för konsolideringen av de baltiska ländernas suveränitet men också för deras fortsatta integration i de euro-atlantiska säkerhetsstrukturerna. Många av de insatser som görs bör också kunna effektiviseras genom en samordning mellan olika bidragsgivare. Samarbetet inom det s.k. BALTSEA () bidrar till denna samordning. Koordinering sker endast mot bakgrund av de lösningar och planer för försvarsuppbyggnad som de baltiska staterna själva väljer. Rådgivning och kunskapsöverföring inom hela totalförsvarsområdet är grundläggande såväl för förmåga att utbilda officerare som civila befattningshavare inom försvarssektorn. För detta kan den svenskledda uppbyggnaden av en gemensam baltisk försvarshögskola, , i utgöra exempel. Det är väsentligt att den rådgivningsverksamhet om totalförsvarsfrågor som bistått med fortsätter. Det är viktigt att bidrar till att, när så är möjligt, uppmuntra till gränsöverskridande samarbete mellan regionens länder. Detta gäller särskilt mellan de baltiska länderna och . Det säkerhets- och försvarsrelaterade samarbetet med andra länder i bör också utvecklas vidare. Detta gäller särskilt samarbetet med och . Båda länderna är stora Östersjöstater vars engagemang i regionen är viktigt för stabilitet och säkerhet. är en viktig potentiell samarbetspartner inte minst i internationella fredsfrämjande insatser. och har en gemensam erfarenhet av deltagande i fredsfrämjande verksamhet. Förutom det samarbete som länderna inom regionen själva initierar är det av vikt att det multilaterala engagemanget vidareutvecklas. Inom PFF har ett antal aktiviteter genomförts om frågor relevanta för , t.ex. det möte som hölls i i svensk regi om erfarenheter av praktiskt PFF-samarbete. PFF bidrar också till att stödja bl.a. de baltiska ländernas ansträngningar att bygga upp nationella försvarsmakter. Regionalt kan PFF-samarbetet förbättras bl.a. genom att höja samverkansförmågan inom räddningstjänst och kustbevakning. bör också verka för att EU:s engagemang i regionen utökas. EU-medel borde i större utsträckning kunna användas för att stärka uppbyggnaden av säkerhetsrelaterade strukturer i de baltiska staterna. och presenterade ett initiativ inom ramen för säkerhetsforum för förtroendeskapande åtgärder i . Det innebar ett erbjudande till grannländerna att på ömsesidig grund göra ett utvärderingsbesök och en inspektion såväl i och som i enligt Wiendokumentets bestämmelser. I Säkerhetsforums diskussioner har både och avvisat en ordning med fasta regionala grupper eftersom dessa skulle riskera att skapa intrycket av att säkerhet kan separeras från det euro-atlantiska områdets säkerhet. Även i spelar en aktiv roll när det gäller försvarsmiljön. driver tillsammans med tre försvarsmiljöprojekt i de tre baltiska staterna. Projekten finansieras inom den s.k. Östersjömiljarden. Regeringen vill även erinra om att ett av samarbetsområdena i handlingsprogrammet för nordiskt försvarsmiljösamarbete är hjälp till de baltiska staterna, och . medverkar i denna del av det nordiska samarbetet. Mellan och finns inom vissa försvarsrelaterade områden ett relativt väl utvecklat och fungerande bilateralt samarbete. Det gäller bl.a. inom räddningstjänst och kustbevakning. sker utbyten, t.ex. förbandsbesök mellan de ryska och svenska försvarsmakten. Kontakter har också etablerats inom forsknings- och utbildningsområdet. Regeringen anser att det är av särskild betydelse att dessa inledande kontakter ges reella möjligheter att resultera i konkreta projekt. Regeringen anser vidare att utvecklingen mot utökade och breddade kontaktytor bör fortsätta. Särskilt viktigt är att utveckla sådant samarbete med , S:t och Murmanskregionen. Ett viktigt syfte med samarbetet är att bidra till att involveras i det euro-atlantiska säkerhetssystemet. Huvuddelen av detta arbete bedrivs i multilaterala fora som EAPR/PFF och . Regeringen ser det som angeläget att fortsatt uppmuntrar ett ryskt deltagande i PFF-aktiviteter. Erfarenhetsutbyte och samarbete kring säkerhetsfrämjande verksamhet och fredsfrämjande insatser bör utvecklas ytterligare med . I den bilaterala relationen mellan och är det förtroendeskapande inslaget en viktig del. De personkontakter som byggs upp och den kunskap som förvärvas genom bl. a. besöksutbyte mellan de båda ländernas försvarsmakter, bidrar till öppenhet och förtroende. Samarbetet försvåras av ekonomiska kris och den pågående omställningsprocessen i det ryska samhället och inte minst i den ryska krigsmakten. Det är därför angeläget att samarbetet bedrivs med ett långsiktigt perspektiv. Det är väsentligt att bibehåller sitt engagemang för säkerheten i norra . Det säkerhetssamarbete som har med bidrar till detta. Den svensk-amerikanska bilaterala relationen har också visat sig vara av värde i sammanhang utanför det svenska närområdet, t.ex. i Bosnien och . Den amerikanska medverkan med markförband i Bosnien har varit en politisk och militär förutsättning för genomförandet av IFOR och SFOR. Samarbetet med sker i en rad säkerhetspolitiska fora. har inom ramen för EAPR och PFF aktivt samarbetat med i frågor av gemensamt intresse. Detta har bidragit till möjligheter att aktivt driva ett antal viktiga frågor. Som nämnts ovan har ett mycket nära och omfattande försvarsmiljösamarbete med . En huvudpunkt i detta är att driva genomförandet av miljöprogrammet i . 5.6.3 Deltagande med försvarsresurser m.m. i fredsfrämjande verksamhet Regeringens bedömning: bör kunna delta i den fredsfrämjande och humanitära verksamheten på största möjliga bredd med de resurser som står till förfogande. Skälen för regeringens bedömning: bör ökade resurser kunna avdelas för internationell verksamhet vilket medger en ökad förmåga att bidra med försvarsresurser i fredsfrämjande och humanitär verksamhet. Det kan komma att ta tid att skapa en sådan ökad förmåga. Det finns därför ett behov att skilja på vilka förändringar som är möjliga i närtid, respektive på medellång till lång sikt. Vad gäller prioriteringar ifråga om Försvarsmakten se avsnitt 7.4. Efterfrågade resurser Efterfrågan på bidrag till internationella insatser har varierat kraftigt över tiden och har i dominerats av förhållandena på . Generellt kan dock sägas att när väl en politisk vilja att ingripa föreligger så är efterfrågan stor på flexibla markstridsförband som kan sättas in snabbt. Behovet av samverkan mellan civila och militära insatser har accentuerats i takt med att synen på konflikthantering har vidgats. När det gäller mer omfattande fredsfrämjande insatser med fredsframtvingande inslag gäller att ju större förband ett land kan erbjuda ensamt eller tillsammans med andra, desto mer intressant blir landet som partner. Ett sätt för mindre länder är att samöva sina fredsfrämjande förband i multinationella formationer. Av detta skäl är utvecklingen av bl.a. en nordisk brigad för fredsfrämjande insatser intressant ur ett svenskt perspektiv. För mer begränsade och specialiserade insatser finns en efterfrågan på markförband och andra resurser för t.ex. ammunitions- och minröjning, stabstjänst, transporter, hälso- och sjukvård och övervakning. Det finns inte någon efterfrågan på svenskt stridsflyg i fredsfrämjande insatser. Däremot efterfrågas flygtransportkapacitet. Det kan dock även bli aktuellt med deltagande i spaningsuppgifter. Inte heller svenska resurser är efterfrågade med undantag för minröjning i grunda vatten. Vid internationella insatser är civila resurser efterfrågade. Det kan röra sig om resurser som räddningstjänstpersonal, teletekniskt utbildad personal, ämnesexperter samt transportfordon. Begränsande faktorer möjligheter att bidra till fredsfrämjande verksamhet begränsas av ett antal faktorer. En första och uppenbar begränsande faktor utgörs av vilka ekonomiska resurser som kan ställas till förfogande. bör ökade resurser kunna avdelas för internationell verksamhet genom att ta en del av de resurser i anspråk som kan frigöras genom neddragningen av förmågan till invasionsförsvar. Detta är dock något som kommer att ta tid. Ett utökat svenskt deltagande i internationell verksamhet kommer därför inte att vara möjligt att realisera i närtid. Antalet totalförsvarspliktiga som genomgår utbildning kan med nuvarande villkor påverka rekryteringen till internationell tjänstgöring. Tillämpningen av pliktsystemet är under utredning. Likaså diskuteras skyldigheten för anställd personal att medverka i internationella insatser. Regeringen anser att det är av vikt att den anställda personalen ser den internationella tjänstgöringen som en naturlig och integrerad del av yrket. Viktiga faktorer för vårt framtida vägval är bl.a. hur snabbt vi vill kunna ställa resurser till förfogande, hur stora enheter vi vill kunna ha i internationell tjänst och vilken uthållighet dessa skall ha. Personalens deltagande i internationell verksamhet utvecklas ytterligare i kapitel 8. Var och under vilka omständigheter skall delta begränsas också av rent praktiska skäl. Få länder har möjlighet att flygtransportera stora enheter och tung materiel vilket begränsar möjligheterna att snabbt sätta in enheter i fredsframtvingande operationer. En större fredsfrämjande insats med svenska resurser kommer alltid att ske i samverkan med andra länder. Vilka resurser vi kan ställa till förfogande kommer därför också att vara beroende av vilken samverkansförmåga vi har. Ju större enheter vi sänder desto lägre blir kraven på samverkansförmåga på lägre nivå. Detta gäller dock främst för markförband. Civila resurser kan även bidra med civila resurser till fredsfrämjande och humanitära insatser. En ökad samverkan mellan civila och militära resurser har identifierats som ett viktigt inslag för att kunna genomföra komplexa krishanteringsinsatser. Regeringen ser det därför som väsentligt att fortsatt se över förutsättningarna för ett utnyttjande av civila resurser i fredsfrämjande verksamhet. Sådana civila resurser kan hämtas från flera olika samhällssektorer och myndighetsområden, t.ex. räddningstjänsten, hälso- och sjukvården, polisen samt från verksamhet inom biståndsområdets olika delar.