prop · GM0344 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1998/99:44 Ändringar i lagen (1986:436) om näringsförbud Regeringen överlämnar denna proposition till . (Närings- och ) Propositionens huvudsakliga innehåll Enligt gällande regler i lagen (1986:436) om näringförbud har åklagaren en exklusiv rätt att ansöka om näringsförbud. Genom förslaget får även kronofogdemyndigheten rätt att ansöka om näringsförbud och tillfälligt näringsförbud vid betalningsunderlåtelse och konkurs under förutsättning att åklagaren förklarat sig avstå från att ansöka. Ansökningar om näringsförbud och tillfälligt näringsförbud som grundar sig på betalningsunderlåtelse och konkurs skall enligt förslaget handläggas enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Motsvarande gäller frågor om upphävande av förbud, förlängning av tiden för avveckling, dispens, återkallelse av dispens och förlängning av näringsförbud. För att göra det möjligt att kunna ingripa med näringsförbud även i fall där någon lämnat sin post strax före ett konkursutbrott skall närings- förbud kunna omfatta inte bara den som var ställföreträdare för den juridiska personen när den försattes i konkurs utan även den som innehade en sådan ställning senare än innan konkursansökan kom in till tingsrätten. Vidare föreslås att tillsynen över efterlevnaden av meddelade näringsförbud skall utövas av samtliga kronofogdemyndigheter. Ändringarna bygger delvis på förslag från Näringsförbudslags- utredningen i betänkandet, Ett effektivare näringsförbud (SOU 1997:123). Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud 4 3 Ärendet och dess beredning 11 4 Gällande ordning 12 5 Utredningens förslag 13 6 Ändrade regler för näringsförbud 15 6.1 Allmänna synpunkter på utredningens förslag 15 6.2 Personkretsen 16 6.3 Talerätt 17 6.4 Tillfälligt näringsförbud 19 6.5 Förfarandet i domstol 21 6.5.1 Handläggning enligt ärendelagen 21 6.5.2 Sammanträde 22 6.5.3 Rätt till ombud eller offentlig försvarare 24 6.6 Tillsynen 26 7 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 27 8 Kostnader m.m. 27 9 Författningskommentar 28 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud 28 Bilaga 1 lagförslag 33 Bilaga 2 Remissinstanser som har yttrat sig över betänkande Ett effektivare näringsförbud (SOU 1997:123) 40 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 41 Bilaga 4 Lagrådet 48 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 50 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud. 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:436) om näringsförbud dels att 4, 8, 10, 13, 15, 17, 18, 21, 22, 24 och 26 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 8 a d §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § Har näringsverksamhet bedrivits av en juridisk person får, under de förutsättningar som anges i 1 3 §§, näringsförbud meddelas, i fråga om kommanditbolag: komplementär, annat handelsbolag: bolagsman, aktiebolag och försäkringsbolag: ledamot och suppleant i styrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, bankaktiebolag, sparbank och ekonomisk förening: ledamot och suppleant i styrelsen, europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i : företagsledare, om denne begått brottet i näringsverksamheten eller innehade sin ställning när betalningen av skatt, tull eller avgift underläts eller den juridiska personen försattes i konkurs. Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig för en enskild näringsverksamhet. Under de förutsättningar som anges i 2 § får näringsförbud även meddelas den som innehade sin ställning enligt första stycket senare än innan konkursansökan kom in till tingsrätten. 8 § Talan om näringsförbud förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående utredningen och förfarandet i mål om närings- förbud skall, om inte annat före- skrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där straffet är fängelse i högst . Tvångs- medel enligt 24 och 25 kap. får dock inte tillgripas i fråga om näringsförbud. Talan om näringsförbud grundat på 2 § får tas upp av samma tingsrätt som handlägger eller har handlagt konkursen. Talan om näringsförbud i samband med brott förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående utredningen och förfarandet i mål om näringsförbud skall, om inte annat föreskrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där straffet är fängelse i högst . Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. får dock inte tillgripas i fråga om näringsförbud. Allmän åklagare får ansöka om näringsförbud i de fall som avses i 1 a och 2 §§, om han inte för talan om det enligt 8 §. Om åklagaren i de fall som avses i 1 a och 2 §§ förklarat sig avstå från att ansöka om näringsförbud, får ansökan i stället göras av kronofogdemyn- digheten. Om inte annat föreskrivs i denna lag, handläggs ett ärende om näringsförbud enligt 1 a och 2 §§ enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Om kronofogdemyndigheten ansökt om näringsförbud i tingsrätten företräder Riksskatte- verket staten i högre domstol. Ett ärende om näringsförbud tas upp av tingsrätten i den ort där näringsidkaren har sitt hemvist. Om näringsidkaren inte har hemvist i , tas ärendet upp av . I de fall som avses i 2 § får ärendet tas upp av den tingsrätt som handlägger eller har handlagt konkursen. I ärenden som gäller näringsförbud skall tingsrätten hålla sammanträde, om detta inte är uppenbart obehövligt. Om sammanträde hålls skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Ärendet skall avgöras av samma domare. Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. . Utöver vad som följer av lagen (1996:242) om domstolsärenden får rätten förelägga nytt vite eller förordna om hämtning till rätten antingen eller till en senare dag, om den som ansökan riktas mot trots föreläggande om personlig inställelse inte inställer sig till sammanträdet eller inställer sig genom ombud. Rätten får i ärenden om näringsförbud förordna offentlig försvarare för den som avses med förbudsyrkandet om det finns särskilda skäl. I fråga om offentlig försvarare gäller bestämmelserna i . I fråga om rättegångskostnader tillämpas i ärenden om närings- förbud 31 kap. . 10 § Är det uppenbart att grund för näringsförbud föreligger, får rätten meddela förbud för tiden till dess frågan om näringsförbud slutligt har avgjorts (tillfälligt näringsförbud). En fråga om tillfälligt näringsförbud tas upp på yrkande av åklagaren. Innan ett förbud meddelas skall den som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta att han har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. Rätten får hålla förhandling för frågans prövning. Till förhand- lingen skall den som avses med yrkandet kallas personligen. I kallelsen skall han upplysas om att frågan kan avgöras även om han inte inställer sig. Om förhand- lingen gäller i tillämpliga delar föreskrifterna i 24 kap. 14 § . Bifalls en talan om näringsförbud, får rätten i domen självmant förordna om tillfälligt förbud. En fråga om tillfälligt näringsförbud tas upp på yrkande av åklagaren. Om åklagaren i de fall som avses i 1 a och 2 §§ förklarat sig avstå från att yrka förbud, får yrkande om tillfälligt näringsförbud i stället framställas av kronofogdemyndigheten. Innan ett förbud meddelas skall den som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta att han har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. Frågor om tillfälligt närings- förbud som prövas utan samband med brott handläggs enligt 8 a d §§. I övriga fall tillämpas vad som sägs i 8 §. Bifalls ett yrkande om näringsförbud, får rätten i domen eller beslutet självmant förordna om tillfälligt förbud. 13 § Om rätten meddelar ett tillfälligt näringsförbud innan talan om näringsförbud har väckts, skall den utsätta inom vilken sådan talan skall väckas. Tiden får inte bestämmas längre än vad som bedöms nödvändigt. Är den utsatta tiden inte tillräcklig, får rätten medge förlängning, om åklagaren före tidens utgång gjort fram- ställning om sådan. Om rätten meddelar ett tillfälligt näringsförbud innan talan om näringsförbud har väckts eller ansökan kommit in till rätten, skall den utsätta inom vilken sådan talan skall väckas eller ansökan lämnas in. Tiden får inte bestämmas längre än vad som bedöms nödvändigt. Om den utsatta tiden inte är tillräcklig, och om åklagaren eller kronofogde- myndigheten före tidens utgång begär att tiden skall förlängas, får rätten medge sådan förlängning. 15 § Har talan om näringsförbud inte väckts inom utsatt tid, och har en framställning om förlängning av tiden inte heller inkommit, skall ett beslut om tillfälligt näringsförbud upphävas. Detsamma gäller om talan återkallas eller lämnas utan bifall eller om det inte längre finns skäl för det tillfälliga näringsförbudet. Om talan bifalls, skall rätten pröva om det tillfälliga näringsförbudet fortfarande skall gälla. Har talan om näringsförbud inte väckts eller en ansökan inte kommit in till rätten inom utsatt tid, och har en framställning om förlängning av tiden inte heller kommit in, skall ett beslut om tillfälligt näringsförbud omedel- bart upphävas. Detsamma gäller om talan eller ansökan återkallas eller lämnas utan bifall eller om det inte längre finns skäl för det tillfälliga näringsförbudet. Om talan eller ansökan bifalls, skall rätten pröva om det tillfälliga näringsförbudet fortfarande skall gälla. 17 § Ett lagakraftvunnet beslut om näringsförbud får upphävas på ansökan av den som förbudet avser, om det senare kommer fram att han inte hade grovt åsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet. Beträffande mål om upphävande av förbud gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 8 § om talan om förbud. Ett sådant mål tas upp av den tingsrätt som tidigare handlagt målet om näringsförbud. Målet får i stället tas upp av rätten i den ort där sökanden har sitt hemvist, om rätten med hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter finner det lämpligt. Mål om upphävande av förbud får avgöras utan huvudförhand- ling, om saken ändå kan utredas tillfredsställande. Har rätten beslutat att målet skall avgöras utan huvudförhandling, skall parterna ges tillfälle att slutföra sin talan, om det inte är uppenbart att detta inte behövs. För ärenden om upphävande av förbud gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 8 a § samt 8 c § andra och tredje styckena. Ett sådant ärende tas upp av den tingsrätt som tidigare handlagt målet eller ärendet om närings- förbud. Ärendet får även tas upp av rätten i den ort där sökanden har sitt hemvist, om rätten med hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständig- heter finner det lämpligt. I ärendet är den myndighet som yrkat näringsförbud eller myndigheten i den ort där sökanden har sitt hemvist motpart till sökanden. Ett ärende om upphävande av förbud får avgöras utan sammanträde, om saken ändå kan utredas tillfredsställande. Rättens beslut om att upphäva ett näringsförbud skall gälla . 18 § En domstol som meddelar beslut om näringsförbud eller om tillfälligt näringsförbud får fastställa en begränsad tid efter vilken förbudet skall gälla, om tiden behövs för avvecklingen av näringsverksamhet, anställning, uppdrag, delägarskap i handelsbolag eller aktieinnehav som anges i 6 och 7 §§. Rätten får föreskriva vilka åtgärder som får vidtas eller som skall vara förbjudna och vad den som fått näringsförbud i övrigt då har att iaktta. Om det föreligger synnerliga skäl, får tiden för avveckling förlängas på ansökan av den som fått förbudet. Beträffande mål om förlängning av tiden för avveckling gäller vad som sägs om upphävande av förbud i 17 § andra och tredje styckena. För ärenden om förlängning av tiden för avveckling gäller vad som sägs i 17 § andra och tredje styckena. 21 § En fråga om dispens får prövas i samband med dom om näringsförbud eller beslut om tillfälligt näringsförbud eller efter en senare gjord ansökan. En fråga om dispens får prövas i samband med dom eller beslut om näringsförbud eller beslut om tillfälligt näringsförbud eller efter en senare gjord ansökan. När en fråga om dispens prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 17 § andra och tredje styckena. 22 § Talan om återkallelse av dispens förs av allmän åklagare. När frågan prövas i ett särskilt mål, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 17 § andra stycket. Målet får dock tas upp även av den tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens. Ansökan om återkallelse av dispens får göras av allmän åklagare. Om åklagaren i de fall som avses i 1 a och 2 §§ förklarat sig avstå från att ansöka om återkallelse, får ansökan i stället göras av kronofogdemyndigheten. När frågan prövas i ett särskilt ärende gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 17 § andra och tredje styckena. Ett sådant ärende får dock tas upp även av den tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens. 24 § Tillsyn över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs utövas av de kronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs. Tillsynen ankommer på den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet för konkurser som handläggs vid tingsrätten i den ort där den som är underkastad förbudet är bosatt. har för tillsyn enligt första stycket rätt att få biträde av polismyndighet. Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller att den som fått dispens enligt 19 § åsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som avses med dispensen, eller vad som rätten föreskrivit i samband med att den beviljade dispens, skall tillsynsmyndigheten göra anmälan om förhållandet till åklagaren. Tillsyn över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs utövas av kronofogde- myndigheten i den ort där den som har meddelats förbudet är bosatt eller, om denne inte är bosatt i , av kronofogdemyndig- heten i . har för tillsyn enligt första stycket rätt att få biträde av polismyndighet. Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller att den som fått dispens enligt 19 § åsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som avses med dispensen, eller vad som rätten föreskrivit i samband med att den beviljade dispens, skall kronofogdemyndigheten göra anmälan om förhållandet till åklagaren. 26 § Ett näringsförbud som överträds skall förlängas om det inte finns särskilda skäl att underlåta förlängning. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förläng- ning inte vara . Talan om förlängning skall väckas innan förbudstiden har gått ut. När en fråga om förlängning prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 8 § om mål om näringsförbud. Ett näringsförbud som överträds skall förlängas om det inte finns särskilda skäl att underlåta förlängning. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förläng- ning inte vara . Talan om förlängning skall väckas eller ansökan därom göras innan förbudstiden har gått ut. Talan väcks eller ansökan görs av åklagaren. Om åklagaren i de fall som avses i 1 a och 2 §§ förklarat sig avstå från att yrka förlängning, får ansökan i stället göras av kronofogdemyndigheten. När en fråga om förlängning prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 8 a d §§ och 17 § andra stycket. I 20 § finns bestämmelser om återkallelse av dispens när ett förbud överträds. Denna lag träder i kraft . Den nya lydelsen av 4 § skall endast tillämpas i de fall då konkursansökan kommit in till tingsrätten senare än efter ikraftträdandet. Om en talan har väckts före lagens ikraftträdande gäller äldre bestämmelser. 3 Ärendet och dess beredning Lagen (1986:436) om näringsförbud tillkom som ett led i kampen mot den ekonomiska brottsligheten med huvudsakligt syfte att hindra oseriösa näringsidkare från att driva näring. Frågan om näringsförbudsinstitutet fungerar effektivt har aktualiserats i olika sammanhang. Förslag om en översyn i olika avseenden av reglerna om näringsförbud har förts fram i motioner i . föreslog i sitt betänkande, Ett renodlat näringsförbud (SOU 1995:1) bl.a. att näringsförbud skulle kunna meddelas enbart på grund av brott. Utredningens förslag genomfördes till vissa delar (prop. 1995/96:98, bet. 1995/96:LU22, rskr. 1995/96:212, SFS 1996:314). Ändringarna trädde i kraft och innebar bl.a. skärpningar i fråga om näringsförbud i anledning av brott. En presumtion infördes som innebär att näringsförbud vid viss kvalificerad brottslighet skall anses påkallat från allmän synpunkt, om inte särskilda skäl talar mot det. Någon förändring i fråga om näringsförbud i anledning av betalningsunderlåtelse och konkurs infördes ej. Bestämmelserna för dessa fall behölls oförändrade. I propositionen angavs att frågan om näringsförbud i anledning av betalningsunderlåtelse och konkurs borde utredas ytterligare. Regeringen bemyndigade chefen för och att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att bl.a. se över bestämmelserna om betalningsunderlåtelse och konkurs m.m. i lagen om näringsförbud. Utredningen (dir. 1996:20) antog namnet . överlämnade betänkandet, Ett effektivare näringsförbud (SOU 1997:123). Utredningens lagförslag finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Närings- och (dnr N97/2805). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag och synpunkter. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Regeringen kommer att behandla Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. 4 Gällande ordning Ändamålet med lagen (1986:436) om näringsförbud är främst att förhindra att personer som i näringsverksamhet orsakar stora skador skall kunna fortsätta med det. Det skall gå att ingripa med förbud i fall när det framstår som stötande att en person som begått allvarliga oegentligheter i näringsverksamhet fortsätter att driva näring. Institutet skall också ha en allmänpreventiv verkan. Näringsförbud skall dock kunna komma i fråga bara vid kvalificerade fall av illojala förfaranden. Näringsförbud kan komma i fråga vid brott, betalningsunderlåtelse och konkurs (1, 1 a och 2 §§). För att näringsförbud skall kunna meddelas förutsätts således att näringsidkaren gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa, eller i avsevärd omfattning underlåtit att betala skatt, tull eller avgift eller försatts i konkurs och förfarit grovt otillbörligt mot sina borgenärer eller på annat sätt grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet. De grundläggande förutsättningarna för näringsförbud är att näringsidkaren i angivna fall grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet och att förbud är påkallat från allmän synpunkt. Vid prövningen av om näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt skall det särskilt beaktas om åsidosättandet varit systematiskt, syftat till betydande , medfört eller varit ägnat att medföra betydande skada eller om näringsidkaren tidigare dömts för brott i näringsverksamhet. finns en presumtionsregel som innebär att om näringsidkaren i näringsverksamheten gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse skall näringsförbud anses påkallat från allmän synpunkt, om inte särskilda skäl talar mot det (3 § andra stycket). Beträffande den personkrets som kan drabbas av ett förbud gäller att det kan vara fråga om en enskild näringsidkare eller företrädare för olika juridiska personer (1, 1 a, 2 och 4 §§). Även den som i annan egenskap faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt framträtt som ansvarig för en enskild näringsverksamhet kan komma i fråga för ett näringsförbud. Näringsförbud skall meddelas för , lägst och högst (5 § ). Den som har ålagts ett näringsförbud får inte driva näringsverksamhet och inte heller äga, bilda eller inneha vissa funktioner (ledamot, suppleant, verkställande direktör, vice verkställande direktör eller företagsledare) i juridiska personer eller faktiskt utöva ledningen av näringsverksamhet (6 §). gäller även ett förbud för den som har näringsförbud att vara firmatecknare för juridisk person (6 § första stycket 6). Sådana verksamheter som är skyddade av grundlag är undantagna från näringsförbudsreglerna (6 § tredje stycket). Näringsförbud beslutas av domstol på talan av åklagare (8 § ). Åklagaren har en exklusiv talerätt i frågor om näringsförbud. Talan behöver inte väckas . Om det grova åsidosättandet utgörs av endast brott, gäller dock att detta inte får vara preskriberat. Om det är uppenbart att det föreligger grund för näringsförbud, kan domstolen förordna om tillfälligt näringsförbud, som gäller tills förbudsfrågan har avgjorts slutligt. Det finns två typer av tillfälliga näringsförbud, dels de som kan meddelas under utredningsstadiet innan domstolens prövning av ett slutligt näringsförbud ägt rum, dels de som kan meddelas efter domstolens slutliga prövning, men innan beslutet vunnit laga kraft. Ett tillfälligt näringsförbud gäller om inte annat förordnas (10 och 11 §§). I vissa fall kan domstolen upphäva ett näringsförbud eller ett tillfälligt näringsförbud (15 17 §§). I samband med ett beslut om näringsförbud får domstolen fastställa en begränsad tid för näringsidkaren när han kan avveckla sin förbjudna verksamhet (18 §). Domstolen har också möjlighet att undanta viss verksamhet eller anställning eller visst aktieägande från förbudet (19 22 §§). Tillsynen över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs utövas av de kronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs. har för sin tillsyn rätt att få biträde av polismyndighet (24 §). Tillsynen innebär att myndigheten t.ex. skall övervaka att avveckling sker av befintlig näringsverksamhet, att vederbörande inte startar något nytt företag och att den som fått dispens från näringsförbud inte åsidosätter vad som åligger honom. för ett register över alla näringsförbud och tillfälliga näringsförbud. Samtliga näringsförbud och tillfälliga näringsförbud som meddelats efter kungörs i Patent- och registreringsverkets tidning, Kungörelser. Den som överträder ett näringsförbud eller ett tillfälligt näringsförbud kan dömas till fängelse i högst . Vid ringa brott är straffet böter eller fängelse (25 §). En överträdelse av ett näringsförbud kan medföra förlängning av förbudet . Beslutas det fler förlängningar får den sammanlagda tiden för förlängning inte vara (26 §). 5 Utredningens förslag Utredningen har föreslagit att lagen (1986:436) om näringsförbud skall ersättas av en ny lag om näringsförbud i syfte att förenkla och effektivisera institutet. I förslaget ingår att möjligheterna att meddela näringsförbud utvidgas. Enligt nuvarande ordning krävs att näringsförbud skall vara påkallat från allmän synpunkt. De omständigheter som konstituerar detta är ofta svåra att bevisa för åklagaren och kravet har vållat tillämpnings- svårigheter. Utredningen har föreslagit att rekvisitet påkallat från allmän synpunkt utmönstras ur lagen och ersätts av presumtionsregler för näringsförbud där presumtionen kan brytas om särskilda skäl talar mot förbud. Presumtion för näringsförbud gäller enligt utredningens förslag i tre fall: 1. vid betalningsunderlåtelse som uppgår till minst sex basbelopp, 2. vid brott för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse eller vid upprepad brottslighet som inte är ringa, 3. vid konkurs om näringsidkaren två eller tidigare i den egenskapen varit inblandad i konkurser, det s.k. flerkonkursfallet.