prop · GM0362 · 1999-01-01 00:00:00 — Utskottet uttalade att utskottet delade den oro över problem med elöverkänslighet som olika motioner gett uttryck för, men konstaterade att det inte finns någon allmänt accepterad förklaring till uppkomsten av elöverkänslighet. Ändå talade enligt utskottet starka skäl för att kraftfulla och effektiva åtgärder måste vidtas för att komma till rätta med problemen. Det borde, enligt utskottets mening, övervägas att genomföra något eller några försöksprojekt där känd teknik används för att nedbringa eller helt ta bort de elektromagnetiska fälten och att ett eventuellt projekt systematiskt följs upp. Utskottet hemställde att som sin mening skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört om miljö- och hälsoriktigt boende, om återanvändning och återvinning i byggandet och om elöverkänslighet. beslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1994/95:234). Regeringen gav (dnr N95/2133) i uppdrag att föreslå lämpliga åtgärder i samband med förbättring av inomhusmiljön m.m. Vid genomförandet av uppdraget skulle beakta bl.a. vad givit regeringen till känna i nu aktuella avseenden. Uppdraget har slutrapporterats till regeringen . I slutredovisningen har verket hänvisat till ett stort antal publikationer varav de flesta getts ut av i en serie benämnd Bygg för hälsa och miljö. En förteckning över publikationerna finns i bilaga 10. Dessa innehåller inventeringar och goda exempel samt redovisar försöksprojekt i sådana avseenden som efterfrågas i tillkännagivanden. Vidare pågår numera även inom näringslivet och andra samhällssektorer ett omfattande arbete med dessa frågor. I detta sammanhang finns det skäl att särskilt peka på det arbete som Rådet för arbetsmiljöforskning bedriver med att utarbeta en forskningsöversikt och genomföra en utvärdering av både svenska och internationella forskningsresultat om elöverkänslighet. Arbetet grundas på ett regeringsuppdrag. Uppdraget skall slutredovisas . Som framgår av redovisningen har en rad åtgärder när det gäller inomhusmiljön vidtagits med anledning bl.a. av tillkännagivanden. Syftet med dessa får därmed anses ha uppfyllts. Det är enligt regeringen uppenbart att fortsatta och kontinuerliga åtgärder krävs för att förbättra inomhusmiljön. Detta är i första hand en uppgift för dem som är verksamma inom bygg- och fastighetsbranschen. Regeringen följer emellertid uppmärksamt dessa frågor och avser att återkomma till vid behov. Egenskapskrav på byggnader har i betänkandet Egenskapskrav på byggnader m.m. (bet. 1996/97:BoU12) behandlat frågan om barnsäkerhet i byggnader. Utskottet underströk att kraven på barnsäkerhet måste vara högt ställda mot bakgrund av barnens bristande förmåga att själva skydda sig mot risker och framhöll att det var angeläget att byggnaderna redan från början gavs en sådan säkerhetsnivå att omfattande kompletteringar av säkerhetsanordningar inte var nödvändiga. Utskottet framhöll också att det i dagens byggnadslagstiftning ställs krav på att byggnader och tomter skall utformas så att man får tillräcklig säkerhet vid användningen och så att risken för olycksfall begränsas. Det noterades att ett då aktuellt förslag till ändringar i byggregler skulle innebära ökade krav på barnsäkerhet för nya byggnader, men att dessa krav inte skulle omfatta befintliga byggnader. Med hänvisning till tidigare uttalanden framhöll utskottet i detta sammanhang behovet av att barnsäkerheten ökade i befintliga byggnader dock inte nödvändigtvis genom tvingande regler. Informationsinsatser framhölls som en möjlighet, varvid skrift Barnsäkerhet i byggnader uppmärksammades. Utskottet ansåg det viktigt att de erfarenheter som vunnits om barnsäkerhet i byggnader borde ges stor spridning och att det var angeläget att alla berörda gavs information om vilka krav som följde av gällande regler men även om vad som kunde åstadkommas med enkla medel på frivillig väg. Utskottet anförde avslutningsvis att det var angeläget att frågan gavs en fortsatt hög prioritet och att särskild vikt borde läggas på breda informationsinsatser, varvid en samordning mellan olika myndigheter, organisationer och företag som har ett särskilt ansvar eller intresse för barnsäkerhetsfrågorna borde ske och att det fick ankomma på regeringen att närmare överväga i vilket sammanhang dessa insatser borde ske. Utskottet hemställde att skulle som sin mening ge regeringen till känna vad utskottet anfört om barnsäkerhet i byggnader. beslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1996/97:176). Det av utskottet uppmärksammade förslaget till skärpning av byggregler har genomförts efter regeringens medgivande enligt 27 § 4 verksförordningen (1995:1322). Skärpningen berör utformningen av balkongräcken och balkonginglasningar (BFS 1993:57, med ändring t.o.m. BFS 1998:38). Vidare har fortsatt att aktivt arbeta för ökad barnsäkerhet tillsammans med bl.a. Flera seminarier och konferenser har genomförts med medverkan av olika myndigheter. Härigenom har information kunnat spridas till myndigheter och allmänheten. Genom de åtgärder som redovisats har syftet med nu aktuella tillkännagivande uppnåtts. har i samma betänkande behandlat frågan om krav på brandvarnare skall införas i byggreglerna. Härvid pekade utskottet på vikten av väl fungerande brandvarnare, vilka utöver att medverka till att rädda liv och förhindra att människor skadas även kan förhindra att ekonomiska värden går förlorade. Utskottet hade i sammanhanget noterat ett förslag till ändring av byggreglerna som skulle innebära att bostäder vid ny- och tillbyggnad skall förses med nätanslutna brandvarnare, men framhöll vikten av att alla hem och lokaler där människor vistas utrustas med brandvarnare. Enligt utskottets mening kvarstod uppgiften att öka förekomsten av brandvarnare i det befintliga bostadsbeståndet även efter ett genomförande av förslaget. Detta borde enligt utskottet i första hand åstadkommas genom en intensifierad information till de boende. Ansvaret för informationen fick enligt utskottet i första hand anses åvila regeringen och men utskottet framhöll också det ansvar som fastighetsägare och försäkringsbolag har för att brandskyddet förbättras. Utskottet hemställde att skulle ge regeringen till känna vad utskottet förordat om installation av brandvarnare. beslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 1996/97:176). Det av utskottet uppmärksammade förslaget till skärpning av byggregler i fråga om brandvarnare har genomförts som den tidigare nämnda skärpningen i fråga om barnsäkerhet, även i detta fall efter regeringens medgivande enligt 27 § 4 verksförordningen (1995:1322). har bl.a. i den konsekvensutredning som låg till grund för förändringarna i byggreglerna uttryckt en förhoppning att införandet av kravet på brandvarnare i nya bostadshus kommer att öka antalet brandvarnare även i det befintliga beståndet av bostäder. har i informationsinsatser rekommenderat att befintliga bostäder utrustas med brandvarnare. Av övriga myndigheters aktiviteter kan nämnas att bidragit med inslag om brandvarnare i Anslagstavlan i samt med . Även har gett ut information; informationsbladet Brandvarnare i bostäder. Av de övriga organ som bidragit med information kan den lokala räddningstjänstens insatser nämnas och inte minst viktigt de aktiviteter som försäkringsbranschen vidtagit för att förmå sina kunder att sätta upp brandvarnare i hemmen. Genom de åtgärder som redovisats har syftet med nu aktuella tillkännagivande uppnåtts. 6.2 Tillsyn- och kontrollsystemet enligt (1987:10) Regeringens bedömning: Tillräckliga skäl föreligger inte för att nu ändra bestämmelserna om tillsyn och kontroll enligt . Ytterligare informationsinsatser bör genomföras för att främja en smidig tillämpning. bedömning och förslag: konstaterar att byggbranschens aktörer i stort är överens om att byggprocessen för de större projekten utvecklas i positiv riktning. Verkets uppfattning av reformen är att den kan bli en positiv kraft för kvalitetssäkring och en smidigare byggprocess. En förutsättning för att reformen ska lyckas är dock enligt att tillsyn- och kontrollprocessen inte överbelastas av de enkla ärendenas hantering. Det nya tillsyn- och kontrollsystemet har blivit en administrativ belastning för de små projekten utan att några extra kvaliteter egentligen tillförs. anser inte att det finns anledning att söka en särskild kontrollform för enklare åtgärder. Istället ifrågasätter om samhället verkligen har ett tillräckligt behov av kontroll för att motivera en reglering i lag för dessa ärenden. Mot denna bakgrund har lämnat ett antal förslag till lagändringar. Merparten av förslagen syftar till att underlätta för de små projekten, medan bakgrunden till vissa andra av förslagen avser att underlätta den administrativa hanteringen hos byggnadsnämnderna. föreslår även att den särskilda avgift höjs som kan tas ut som påföljd t.ex. för att byggnadsarbeten utförs utan kvalitetsansvarig. Slutligen föreslås att verket i samråd med länsstyrelserna och skall få i uppdrag att närmare utreda frågan om statens tillsynsansvar över byggnadsväsendet. En sammanfattning av förslagen finns i bilaga 5. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna är positiva till förslag som syftar till förenkling av hanteringen av enkla ärenden. tillstyrker förslaget att ge större frihet att bedöma behovet av byggsamråd och kontrollplan. Kammarrätten i och Kammarrätten i har ingenting att erinra mot de föreslagna förändringarna i lagstiftningen. i län anser det angeläget att inte belasta kontrollsystemet med enkla ärenden. menar att utredningen ägnat för lite utrymme åt hur kravet på varsamhet hanteras och att utredningen inte analyserat konsekvenserna av att sakkunniga kontrollanter för varsamhet inte anlitas. i västra menar dock att det i särskilt kulturhistoriska miljöer är nödvändigt med någon form av tillsyn enkel myndighetskontroll av att ritningar och materialval fullföljs av de enskilda byggobjekten. AB Kristianstadsbyggen framhåller att flera av de föreslagna förändringarna ryms inom gällande lagstiftning utan att någon lagändring krävs. Bolaget hävdar att några av förslagen snarare kommer att öka oklarheterna kring lagens tillämpning och att inget av förslagen bidrar till att handläggningen av tillståndsärenden förenklas. Ett fåtal remissinstanser har behandlat frågan om statens tillsynsverksamhet över byggnadsväsendet. anser att det är viktigt att staten anger en tydlig nivå på omfattningen av tillsynen och hur denna skall finansieras. Förbundet framhåller att det är svårt för kommunerna att upprätthålla en godtagbar tillsyn eller övervakning av byggverksamheten utan att nya resurser tillförs och att även bör ges i uppdrag att belysa dessa frågor. kommun anser att förslag är lovvärt och nödvändigt. stöder förslaget och framhåller betydelsen av tillsynen vad gäller tillgänglighetsfrågorna. Skälen för regeringens bedömning Nuvarande system för tillsyn och kontroll i byggandet Vissa i lag angivna byggnads-, rivnings-, eller markarbeten får normalt inte vidtas förrän tidigast efter det att underrättats om arbetena genom en bygganmälan från byggherren. När bygganmälan kommit in skall skyndsamt kalla till byggsamråd, om det inte är uppenbart obehövligt. Till byggsamrådet skall byggherren, den kvalitetsansvarige (se nedan) och andra som bestäms av nämnden kallas. Vid byggsamrådet skall en genomgång bl.a. göras av de åtgärder för besiktning, tillsyn och övrig kontroll som är nödvändiga för att byggnaden eller anläggningen skall kunna antas komma att uppfylla samhällskraven. Åtgärderna skall, om det inte är uppenbart obehövligt, skrivas in i en kontrollplan som beslutar om. I kontrollplanen skall anges vilken kontroll som skall utföras, vilka intyg och övriga handlingar som skall företes för samt vilka anmälningar som skall göras till nämnden. Kontrollen kan utföras genom dokumenterad egenkontroll, av fristående sakkunniga eller, om det finns särskilda skäl, av . Som en garanti för att byggherren har tillräcklig kunskap och erfarenhet för att uppfylla kontrollplanens krav skall byggherren utse en eller flera kvalitetsansvariga. Den kvalitetsansvariges arbetsuppgifter ligger inom ramen för byggherrens egenkontroll. Han skall delta i samråd och närvara vid kontroller och besiktningar i enlighet med kontrollplanen. Om byggherren har tillräcklig kompetens och erfarenhet, kan han själv vara kvalitetsansvarig. När byggherren har uppfyllt sina åtaganden enligt kontrollplanen och inte funnit skäl att ingripa skall nämnden utfärda slutbevis. Behovet av regeländringar Tillsyn- och kontrollsystemet enligt PBL är utformat från den utgångspunkten att det är byggherren som svarar för byggnadens utformning och kvalitet i tekniskt avseende. Det är således byggherren som har ansvaret för byggnadens egenskaper gentemot köpare, brukare och tredje man. Byggherren har att följa de krav som ställs upp med hänsyn till väsentliga allmänna intressen när det gäller hälsa säkerhet, miljö och sociala behov. Byggherren har en skyldighet att för styrka att hans byggnad uppfyller dessa krav. Byggnadsnämndernas tillsyn skall inriktas på att kontrollera att byggherren tagit sitt ansvar. Denna tydliga ansvarsfördelning mellan byggherre och byggnadsnämnd är central för tillsyns- och kontrollsystemet enligt PBL. Enligt är alla parter också överens om att detta är en av det nya systemets stora fördelar. Av framgår att byggbranschens aktörer i stort sett är överens om att byggprocessen för de större projekten utvecklas i positiv riktning. Att det nya kontrollsystemet är kvalitetsbefrämjande och i stort sett väl fungerande för professionella byggherrar synes klart. I rapporten hävdas däremot att det uppstått vissa problem att behandla små och relativt okomplicerade projekt inom ramen för det nya kontrollsystemet. Dessa projekt består i stor utsträckning av tilläggsarbeten på småhusfastigheter. Som ett led i att förenkla hanteringen för dessa ärenden har bl.a. föreslagit att bygganmälningsplikten slopas t.ex. för mindre tillbyggnader och vissa ändringar av en- och tvåbostadshus samt att ges större möjlighet att avstå från byggsamråd. Regeringen delar bedömning att det är viktigt att tillsyns- och kontrollprocessen är administrativt enkel och smidig även för de mindre projekten. Denna principiella uppfattning som även har starkt stöd bland remissinstanserna kom till uttryck redan när det nya systemet infördes. Regeringen anförde t.ex. att bygganmälan i de enklaste fallen kan göras muntligt (prop. 1993/94:178 s. 65). Det finns redan med gällande regler möjligheter till en smidig hantering av enklare ärenden som enligt regeringens mening inte utnyttjas fullt ut. kan i sådana fall besluta t.ex. att byggsamråd inte krävs, att kontrollplan inte behöver upprättas, att byggherren själv skall vara kvalitetsansvarig och att inga anmälningar behöver lämnas. Om omständigheterna i ärendet är sådana att det är lämpligt kan byggsamråd ske genom ett telefonsamtal som dokumenteras av . Således finns ett antal möjligheter för att förenkla hanteringen av denna ärendetyp där så behövs. I detta sammanhang vill regeringen också peka på att det åligger byggnadsnämnderna att ta till vara de möjligheter lagen ger att förenkla och underlätta ärenden för enskilda. Det som angivit som problem när det gäller de enkla ärendena är således enligt regeringens bedömning inte av sådan beskaffenhet att ytterligare lagstiftningsåtgärder nu erfordras. Merparten av de i rapporten påtalade svårigheterna bör enligt regeringens mening istället bemötas genom ökade informationsinsatser. har trots ett mycket omfattande konferensprogram innan lagstiftningen trädde i kraft i anslutning till utvärderingen också konstaterat att det behövs kompletterande information om tillämpningen av systemet. Verket avser därför att på olika sätt intensifiera informationsinsatserna. Regeringen delar uppfattning att fortsatta informationsinsatser är viktiga och förutsätter att insatserna ges en sådan inriktning att en smidig tillämpning av kontrollsystemet främjas 6.3 Justeringar med anledning av tidigare förslag m.m. 6.3.1 Vissa ändringar i miljödomstolarnas behörighet Regeringens förslag: Reglerna om regeringens möjlighet att överlämna överklagade ärenden till miljödomstolen görs tydligare liksom reglerna om vilka ärenden som får överklagas till regeringen. Miljödomstolarnas befattning med ärenden som domstolarna handlägger enligt 4 kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. regleras genom ett tillägg till lagen (1998:811) om införande av . Skälen för regeringens förslag: Enligt 23 § tredje stycket lagen (1998:811) om införande av gäller beträffande beslut i ärende som överklagats hos regeringen enligt någon av de lagar som upphävs genom införandet av , att regeringen får föreskriva eller i det enskilda ärendet besluta att överlämna ärendet för prövning vid den miljödomstol som är behörig enligt 20 kap. 8 § . Syftet med övergångsbestämmelsen var att ge regeringen möjlighet att till miljödomstol överlämna överklagade ärenden som är av sådan typ som efter ikraftträdande skall prövas av miljödomstol (prop. 1997/98:45, Del 2 s. 394). Hänvisningen till 20 kap. 8 § har emellertid väckt frågan om möjligheten för regeringen att överlämna ärenden till miljödomstolarna är begränsad till de måltyper som anges i lagrummet. Som framgår av motiven till 23 § lagen om införande av har detta inte varit avsikten utan också ärenden enligt naturvårdslagen (1964:822) avsågs ingå. Detta bör tydligare framgå. Regeringen föreslår därför en justering i 23 § lagen (1998:811) om införande av . Det nu anförda innebär ingen ändring av 18 kap. 1 § 1 . De slag av ärenden om naturvård som anges där skall även i fortsättningen överklagas till regeringen. Den senare delen av bestämmelsen bör likväl bringas i samklang med 19 kap. 1 § tredje stycket och 20 kap. 2 § andra stycket i fråga om vilka förvaltningsärenden som kan överklagas till regeringen. Detta åstadkoms genom att en tredje punkt läggs till paragrafen. Regeringen föreslår därför att ett sådant tillägg görs till 18 kap. 1 § . Miljödomstolarna vid och har i framställningar till regeringen pekat på en oklarhet som rör frågan vilken miljödomstol som är behörig att handlägga överklagade förvaltningsärenden från myndigheter. Problemet består i enligt domstolarna att länsgränser och kommungränser inte alltid sammanfaller med miljödomstolarnas domsområden, exempelvis gäller detta ärenden som rör och . Miljödomstolarna har med anledning av detta föreslagit olika sätt att ändra 20 kap. 9 § . Miljödomstolen vid menar dock att problemet måste analyseras grundligare innan förslag kan lämnas till paragrafens utformning. Regeringen finner att frågan om lagändring inrymmer sådana överväganden som kräver en mer omfattande beredning. I likhet med anser regeringen att frågan därför ytterligare bör analyseras. Miljödomstolen vid har även pekat på att nuvarande utformning av 25 kap. 8 § innebär att sökanden i mål som inleds i länsstyrelse som första instans är skyldig att ersätta kostnaderna i men inte kostnaderna hos miljödomstolen, även om sökanden är den som klagar. Regeringen finner att frågan fordrar ytterligare beredning och är därför inte beredd att nu förelägga förslag i denna fråga. Hos regeringen finns ett antal ärenden som avser frågor om tillåtlighet till nya verksamheter enligt 4 kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. (naturresurslagen) liksom ändring av villkor meddelade av regeringen i samband med tidigare prövning av tillåtlighet enligt naturresurslagen. Dessa ärenden har remitterats till eller kommer att remitteras till miljödomstol för avgivande av yttrande i ärendena. I ett antal ärenden hade vid ikraftträdande ännu inte avgivit yttrande i ärendena och nämnden har därför överlämnat begäran om yttrande till miljödomstolarna. Det har uppmärksammats att det är oklart vilka förfaranderegler som miljödomstolarna skall använda sig av vid sin handläggning av remisserna. Mot bakgrund härav föreslår regeringen att det i lagen (1998:811) om införande av införs en ny bestämmelse innebärande att miljödomstolarna i dit överlämnade remisser och eventuellt kommande remisser enligt 4 kap. naturresurslagen skall tillämpa förfarandet i 14 § miljöskyddslagen (1969:387). 6.3.2 Ändring i kretsen av kommuner med utökad rätt till förköp enligt förköpslagen Regeringens förslag: Den bilaga till förköpslagen (1967:868) som anger vilka kommuner som har utökad förköpsrätt enligt 1 § första stycket 5 anpassas till aktuella förhållanden. Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 § första stycket 5 förköpslagen gäller att en kommun har förköpsrätt vid försäljning som omfattar fast egendom som är bebyggd med hus som behöver användas som bostad för permanent bruk och som är belägen inom ett område där det råder en avsevärd efterfrågan på fritidsbostäder. Enligt samma bestämmelses tredje stycke gäller angiven förköpsrätt inom de kommuner som anges i bilaga till lagen. I bilagan upptas bl.a. . Den angivna förköpsrätten har därvid emellertid endast berört . Eftersom detta område numera ingår i kommun bör utgå ur bilagan och ersättas av kommun. och kommun har hemställt om att få utgå ur bilagan. Dessa kommuner gör uppenbarligen inte längre gällande att behov av utökad förköpsrätt föreligger. Regeringen som saknar anledning att göra en annan bedömning föreslår därför att dessa kommuner inte längre bör ingå bland de kommuner för vilka utökad förköpsrätt föreligger. 7 Ekonomiska konsekvenser De ändringar som föreslås för att uppnå en bättre överensstämmelse med regleringen i byggproduktdirektivet samt de övriga författningsändringar som föreslås i avsnitten 4.3 4.6 bedöms inte i sig ha några kostnadskonsekvenser eftersom förslagen i huvudsak innebär att reglerna anpassas till det sätt på vilket de kommit att tillämpas. Vad gäller förslaget i avsnitt 4.7 om att höja säkerhetsnivån m.m. beträffande det befintliga hissbeståndet framgår av den tidigare redovisningen att uppskattar de totala investeringskostnaderna för att genomföra rekommendationen till mellan ca och ca beroende på om åtgärderna genomförs i paket om flera åtgärder eller var och en för sig. Denna kostnadsredovisning har ifrågasatts av flera remissinstanser. Vissa anser att investeringskostnaderna i själva verket kommer att bli högre, medan andra förutspår att kostnaderna blir lägre än vad beräkning visar. Regeringens bedömning är att boendekostnaderna utslaget per lägenhet endast kan komma att öka marginellt vid ett genomförande av dessa åtgärder. En närmare analys av dessa effekter kommer att genomföras inom ramen för det uppdrag till som redovisas i avsnitt 4.7. Regeringens avsikt är att åtgärderna skall genomföras i sådan omfattning och takt att en eventuell ökning av boendekostnaderna begränsas i så stor utsträckning som möjligt. De ändringar som föreslås i avsnitt 9 bedöms inte ha annat än marginella kostnadskonsekvenser. Övriga ändringar bedöms inte ha några kostnadskonsekvenser. 8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Såväl den nya bestämmelsen om krav på det befintliga hissbeståndet som övriga ändringar bör träda i kraft då också det senaste hissdirektivet (95/16/EEG) senast skall börja tillämpas av medlemsstaterna. Några särskilda övergångsregler till de föreslagna lagändringarna behövs inte. 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. 1 § Ändringen har behandlats i avsnittet 4.3.1. Den innebär att definitionen på byggprodukter ändras för att överensstämma med bygg- produktdirektivet 89/106/EEC. Den avgränsning av lagens tillämpningsområde som tidigare fanns i andra stycket har utgått. 2 § Ändringen har behandlats i avsnittet 4.3.1. I ett tillägg till tredje stycket ges en bestämmelse om att vissa anordningar skall hållas i stånd. Bestämmelsen är överförd från den nuvarande 13 §. 2 a § Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 4.7. Lagrummet har getts formen av ett egenskapskrav som hänvisar till kraven enligt 2 § första stycket BVL.