prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — En dispens bör även kunna komma i fråga där utländsk lagstiftning och konkurrensbetingelser på utländska marknader kräver en viss upplåning som förutsättning för möjligheten att göra affärer. En dispensregel bör alltså införas för som möjliggör undantag från be- gränsningen att upplåningen skall vara av ringa betydelse med hänsyn till rörelsens omfattning och kapitalbasens storlek. Någon mera omfattande upplåning bör dock inte komma ifråga att medge ens i dessa fall. I propositionen om genomförande av tredje generationens EG-direktiv anmärktes att en förutsättning för att ett försäkringsföretag skall få ut- nyttja ett dotterbolag för ägande och förvaltning av tillgångar är att samma praxis för upplåning tillämpas av dotterbolaget (prop.1994/95:184 s. 207). Detta bör alltjämt gälla. har föreslagit att särskilda begränsningar för upplåningen skall gälla i ömsesidiga bolag där bestämmelser om uttax- ering finns. Med hänsyn till bl.a. de särskilda begränsningar som införts för delägares personliga ansvar i konsumentförsäkringar kan det inte an- ses erforderligt att ställa upp några särregler för ömsesidiga försäkrings- bolags upplåning. 8.6.2 Upplåningsformer Regeringens förslag: Försäkringsaktiebolag får möjlighet att använda vissa nya låneformer. Skadeförsäkringsaktiebolag och livförsäkrings- aktiebolag som får dela ut vinst får ta upp lån mot konvertibla skulde- brev och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning. Livför- säkringsaktiebolag som får dela ut vinst ges också möjlighet att ta upp vinstandelslån. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningen har inte gjort låneformernas användning beroende av om livförsäkringsbolag får dela ut vinst (se betänkandet s. 191 194). Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer väsentligen med regeringens förslag (se promemorian s. 215 217). I promemorian har användningen av vinstandelsbevis inte uttryckligen begränsats till försäkringsaktiebolag. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot försäkringsrörelsepromemorians förslag. har framhållit att 5 kap. 17 § bör ses över så att t.ex. lån även kan knytas till aktieindex. Enligt förbundet bör det också förtydligas att förlagslån inte skall förutsätta villkor om vinstutdelning. Såväl liv- som skadeförsäkringsaktiebolag är förhindrade att använda vissa låneformer som står öppna för aktiebolag i allmänhet. Det gäller konvertibla skuldebrev och skuldebrev med optionsrätt till nyteckning. För livförsäkringsbolag har dessa låneformer ansetts olämpliga med hän- syn till att vinstutdelning varit förbjuden och att aktiekapitalet varit av marginell betydelse. För skadeförsäkringsbolag har det bedömts inte föreligga något behov av dessa låneformer. Vidare får endast skadeför- säkringsaktiebolag utge vinstandelsbevis. Användningen av konvertibla skuldebrev innebär att upplåning sker mot utfärdande av skuldebrev som innehåller en utfästelse från bolaget att långivaren skall ha rätt att helt eller delvis byta ut sin lånefordran en- ligt skuldebrevet mot aktier i bolaget. Det konvertibla skuldebrevet måste därför innehålla bestämmelser som avser att reglera låneförhållandet så länge konvertering inte har skett, t.ex. ränta och förfallotid. måste också innehålla bestämmelser om konverteringsrätten, t.ex. när och till vilken kurs konverteringen skall ske. För bolaget torde konvertibla skuldebrev ha främst de fördelarna att en finansiering underlättas, eftersom fordringsägaren kan finna finansieringsformen mer attraktiv än vanlig utlåning. Vidare kan ofta räntan sättas lägre än vid vanlig upplåning, eftersom konverteringsrätten normalt har ett eget värde. Skuldebrev med optionsrätt till nyteckning innebär att upplåningen sker mot utfästelse från bolaget att fordringsägaren skall ha rätt att teckna aktier i bolaget mot betalning i pengar. Sådana optionsrätter måste skiljas från optioner som medför rätt att sälja eller köpa aktier. Skillnaden mot konvertibla skuldebrev, där mottagaren byter ut hela eller delar av sin fordran mot aktier, är att fordringsägaren behåller fordran men har rätt att därutöver teckna aktier mot kontant betalning. Villkoren för denna optionsrätt kan framgå av skuldebrevet eller knytas till ett särskilt bevis, s.k. optionsbevis. Vinstandelsbevis är en form av upplåning där rätten till ränta helt eller delvis anknyts till nettovinsten eller till den av bolagsstämman beslutade vinstutdelningen. Vinstandelsbevis, som medför rätt till betalning med nominellt eller indexreglerat belopp, s.k. lånedebentures, får utges av skadeförsäkringsaktiebolag men inte av andra försäkringsbolag. Sådana vinstandelsbevis där återbetalning av kapitalbeloppet anknyter till bolagets ekonomiska ställning, s.k. delägardebentures, har däremot inte ansetts tillåtna varken enligt aktiebolagslagen eller FRL. Sådana lån som beskrivits måste beslutas av bolagsstämman eller av styrelsen på grundval av ett av bolagsstämman lämnat bemyndigande. Upplåning kan också ske i förening med villkor om att lånet skall vara efterställda bolaget övriga skulder (förlagslån). Upplåning sker i dessa fall mot skuldebrev med föreskrift att lånefordran vid likvidation eller konkurs skall till såväl kapital som ränta betalas först sedan alla andra fordringsägare fått betalt. Förlagslån får efter godkännande räknas in i för- säkringsbolagets kapitalbas. Förutsättningarna för ett sådant godkänn- ande behandlas i allmänna råd i FFFS 1995:1. Enligt de allmänna råden kan ett syfte med att ta upp förlagslån vara att förstärka kapitalbasen. Enligt inspektionen bör de medel som erhålls inte användas till annan verksamhet än bolagets försäkringsverksamhet. En upplåning med enda syfte att tillföra försäkringsbolaget placeringsmedel godtas inte. Enligt inspektionen får högst av kapitalbasen bestå av förlagslån och högst bestå av förlagslån med fast löptid. Endast fullt inbe- talda förlagslånemedel får ingå i kapitalbasen. Från lån måste skiljas kapitalanskaffning genom aktieägartillskott, dvs. ett tillskott utan villkor mot bolaget om återbetalning och utan sam- band med aktieteckning. Vid sidan av sådana rena aktieägartillskott kan även s.k. villkorade aktieägartillskott förekomma. Finansiering av verksamheten genom förlagslån och rena aktieägartill- skott står öppen för alla försäkringsbolag. I livförsäkringsaktiebolag har emellertid en återbetalning av ett villkorat aktieägartillskott ansetts stå i strid med vinstutdelningsförbudet (se dnr Fi95/4770). Aktieägartillskott är inte relevant för ömsesidiga bolag där det finns särskilda regler om uttaxering och garantikapital för att kunna tillgodose kapitalbehov. Skälen för regeringens förslag: Som utvecklats skall försäk- ringsbolagens upplåningsmöjligheter vara begränsade enligt en viss ord- ning (se avsnitt 8.6.1). En möjlighet för försäkringsaktiebolag att inom ramen för dessa begränsningar ta upp lån mot konvertibla skuldebrev eller skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning kan underlätta en finansiering på mera fördelaktiga villkor än annars. Dessa låneformer är även i allmänhet ägnade att förse bolag med riskkapital. Något skäl med hänsyn till försäkringstagarnas skyddsintresse för att generellt ställa sig avvisande till dessa upplåningsformer kan numera inte anses föreligga. Dessa upplåningsformer bör därför möjliggöras i skadeförsäk- ringsaktiebolag. Som en följd av förslaget att slopa vinstutdelningsför- budet bör finansieringsformerna tillåtas även i livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst. Vinstandelslån tillåts endast i skadeförsäkringsaktiebolag. Sådana lån bör tillåtas även i livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst enligt villkor i bolagsordningen. Frågan om formerna för anskaffning av externt riskkapital i ömsesidiga försäkringsbolag finns det anledning att återkomma till i samband med den associationsrättsliga översyn som tidigare aviserats. Reglerna om användning av konvertibla skuldebrev, skuldebrev med optionsrätt till nyteckning och vinstandelslån bör väsentligen utformas i överensstämmelse med vad som gäller för aktiebolag i allmänhet (se vidare författningskommentaren till 5 kap. 2-19 §§). I det föregående har föreslagits bestämmelser som innebär att den del av årets vinst som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning skall gottskrivas försäkringstagarna som återbäring. Till följd därav bör en särskild regel införas för vinstandelslån. I stället för att relateras till årets vinst måste lånen vara relaterade till vad som är tillgängligt för vinstutdelning i bolaget. Bestämmelserna innebär att de behandlade finansieringsformerna inte får användas i traditionella livförsäkringsaktiebolag annat än om bolaget genomgått det särskilda ombildningsförfarandet och tagit in bestämmelser om vinstutdelning i bolagsordningen (se avsnitt 14.3). Däremot innebär bestämmelserna inget hinder mot förlagslån eller rena aktieägartillskott i livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst. angett kan det finnas skäl att se över frågan om lån som anknyter till aktieindex. En sådan översyn kan inte göras nu utan bör lämpligen avvakta en översyn av motsvarande fråga för aktiebolag i allmänhet. 8.7 Vissa soliditetsfrågor Regeringens bedömning och förslag: Inga särskilda bestämmelser om kapitalbasens beräkning bör införas . Reglerna om minsta buffertkapital (solvensmarginalen) för livför- säkringsrörelse skärps genom att samtliga försäkringstekniska avsätt- ningar skall ligga till grund för beräkningen. Vid beräkningen skall avsättningar för villkorad återbäring jämställas med avsättningar för fondförsäkringar. I båda fallen skall rörelserisker beaktas. Bestämmelserna om beaktande av den andra försäkringsrörelsens kapitalbas när liv- och skadeförsäkringsrörelse bedrivs i samma juri- diska person tas bort. förslag: Överensstämmer endast delvis med regeringens förslag (se betänkandet s. 226-228 och 278-271). har föreslagit en särskild bestämmelse om att kapitalbasen skall beräknas med beaktande av att bolagets betal- ningsberedskap är tillfredsställande. Utredningens förslag saknar bestäm- melser om tillskott av garantikapital under rörelsens gång. Vidare har utredningen inte föreslagit någon utvidgning av underlaget för beräkning av solvensmarginalen inom livförsäkring. Utredningen har inte heller föreslagit någon förändring av reglerna om tillgodogörande av poster i den andra rörelsens kapitalbas när skade- och livförsäkringsrörelse bedrivs i samma bolag. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. I promemorian har det inte föreslagits någon regel om att rörelserisker i allmänhet skall beaktas vid beräkningen av solvenskravet för villkorad återbäring och fondförsäkringsåtaganden (se promemorian s. 217-223). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot förslag. har dock ansett att det är oklart vad som avses med att kapitalbasen skall beräknas med hänsyn till att betalningsberedskapen är tillfredsställande . Samfundet har uppfattat att syftet är att fastslå att till- gångar som svarar mot kapitalbasen skall vara av viss karaktär och inte åsättas högre värden än vad de kan realiseras till på kort sikt. Enligt samfundet borde i så fall detta tas in i lagtexten i stället för den före- slagna lydelsen. Remissinstanserna har i allmänhet tillstyrkt försäkringsrörelsepro- memorians förslag eller lämnat det utan erinran. har dock ansett att solvensreglerna bör justeras så att avdrag skall göras för immateriella tillgångar vid beräkning av kapitalbasen. Inspektionen har också efterlyst en möjlighet att meddela bindande föreskrifter om solvenskrav som går längre än de direkt angivna kraven i lagen. Bakgrund: Försäkringsbolag skall, utöver tillgångar motsvarande för- säkringstekniska avsättningar, ha en tillräcklig kapitalbas. Den skall minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning enligt 7 kap. 23 § FRL för livförsäkringsrörelse och enligt 7 kap. 25 § för skadeförsäkringsrörelse (solvensmarginal). Kapital- basen får dock aldrig vara mindre än de belopp som anges i 7 kap. 26 och 27 §§ (garantibeloppet), se 1 kap. 8 a § FRL. Kravet på solvensmarginalen i livförsäkringsrörelsen är beroende av storleken av premiereserven och vissa positiva risksummor. Utgångspunkten är att lägsta marginal bestäms till summan av två belopp (av premiereserven utan avdrag för återförsäkring respektive tre tiondelars procent av risksummorna). Detta gäller inte bara för livförsäkring utan också för lång sjuk- och olycksfallsförsäkring. För försäkringar som enbart avser dödsfall gäller vissa lägre procentsatser av risksummorna beroende på försäkringstidens längd (se 7 kap. 25 §). För sådana åtaganden inom fondförsäkring som försäkringstagarna står placeringsrisken för gäller ett krav på en procent av premiereserven men endast under förutsättning att försäkringstiden överstiger och att belopp som täcker kostnaderna är bestämt än (13 § fondförsäkringslagen). I kapitalbasen för livförsäkringsrörelse och skadeförsäkringsrörelse får till att börja med ingå inbetalt aktiekapitel (i aktiebolag) eller garanti- kapital (i ömsesidiga försäkringsbolag). Kapitalbasen får också omfatta hälften av tecknat men ännu inte inbetalt aktie- eller garantikapital, under förutsättning av att av sådant kapital har betalats in. Kapitalbasen får dessutom omfatta övrigt eget kapital och återbärings- medel (i livförsäkringsrörelse), men med avdrag för fond för orealiserade vinster. I ett ömsesidig skadeförsäkringsbolag får räknas in ett belopp som motsvarar fordran på uttaxering enligt 13 kap. FRL, upp till ett belopp som motsvarar hälften av skillnaden mellan den högst tillåtna ut- taxeringen och vad som faktiskt har uttaxerats. En sådan fordran får dock inte motsvara mer än hälften av kapitalbasen. Utöver vad som sagts gäller att efter särskild prövning får medge att andra poster än de som nämnts ingår i kapitalbasen. kan därigenom medge att övervärden på tillgångar i förhållande till bokfört värde och inbetalda medel från förlagslån räknas med inom ramen för kapitalbasen (jfr prop. 1995/96:10 del 4 s. 283 och prop. 1994/95:184 s. 209). Vidare finns vissa speciella regler om hur kapitalbasen skall vara be- skaffad. Utöver det nämnda fallet om begränsningar för uttaxerings- rätten gäller bl.a. att halva kapitalbasen inom livförsäkringsrörelse måste bestå av aktiekapital, garantikapital, eget kapital, återbäringsmedel eller obeskattade reserver (se 7 kap. 22, 24 och 26 §§). I 7 kap. 28 § finns regler om beräkningen av kapitalbasen vid s.k. blandad rörelse. Om direkt livförsäkrings- och skadeförsäkringsrörelse bedrivs i samma juridiska person skall enligt paragrafen kapitalbasen för respektive rörelse redovisas separat. Om båda verksamhetsformerna upp- fyller kraven på kapitalbasens storlek får dock överskjutande poster räk- nas in i den andra kapitalbasen. Bestämmelserna utgår från föreskrifter i artikel 14.1 i EG:s direktiv (79/262/EEG) om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt livförsäkringsrö- relse (första livförsäkringsdirektivet). Skälen för regeringens bedömning och förslag I enlighet med vad anfört bör kapitalbasen ha en viss kvalité för att kunna fungera som tillfredsställande buffert mot framtida svängningar i verksamheten. Frågan är emellertid om det är lämpligt att införa en sådan allmän bestämmelse om kapitalbasens be- räkning som utredningen föreslagit eller mera konkreta beräkningsregler som har förordat. Att den långfristiga och kortfristiga betalningsförmågan måste vara tillfredsställande med hänsyn till rörelsens omfattning och beskaffenhet följer under alla förhållanden av den tidigare föreslagna stabilitetsprinci- pen (se avsnitt 6.2). Inom ramen för denna princip bör det alltså tillgodo- ses att sådana tillgångar som fungerar som kapitalbuffert är tillfreds- ställande för att möta förändringar i verksamheten. Detta förutsätter som regel att tillgångarna kan realiseras inom rimlig tid om det skulle behövas för att täcka förluster eller infria gjorda åtaganden. Vid bedömningen av om bolagets soliditet och likviditet är tillfredsställande för att bolaget skall kunna fullgöra sin åtaganden mot försäkringstagarna måste det alltså inte bara säkerställas att solvensmarginalen eller andra fastställda solvensnivåer är uppfyllda i och för sig, utan också att de tillgångar som inte används för skuldtäckning, liksom andra belopp som ingår i kapitalbasen, är av tillfredsställande karaktär och värde med hänsyn till rörelsens omfattning och de olika åtaganden som bolaget har och kan förväntas få. Således kan det t.ex. i allmänhet ofta finnas anledning att ställa större krav på kapitalbasens likviditet i skadeförsäkringsrörelse jämfört med livförsäkringsrörelse. Det sammanhänger med de i normalfallet större svårigheterna att beräkna de aktuariella riskerna i skadeförsäkringsrörelse jämfört med livförsäkringsrörelse, och som innebär att större svängningar i utbetalningar av försäkringsersättningar kan uppkomma från tid till annan. Med hänsyn till stabilitetsprincipen torde alltså utredningens utgångspunkter kunna tillgodoses relativt väl utan att den allmänna bestämmelsen om kapitalbasens beräkning som utredningen föreslagit behöver införas. Inom ramen för stabilitetsprincipen möjliggörs således en allsidig be- dömning av att kapitalbasen är tillfredsställande med hänsyn till hela bo- lagets ekonomiska situation. En allmän stabilitetsprincipen är dock inte lika lätt att tillämpa som mera detaljerade regler om att tillgångar mot- svarande kapitalbasen eller andra belopp i kapitalbasen skall värderas på visst sätt vid tillämpningen av rörelsereglerna, t.ex. till ett nettoförsälj- ningsvärde. Sådana mera konkreta värderingsregler i lag eller föreskrifter skulle således kunna fungera som hjälpregler vid tillämpningen av stabi- litetsprincipen på samma sätt som mera detaljerade riskspridningsregler införts inom ramen för den allmänna riskspridningsregeln i 7 kap. 9 a §. Regeringen är alltså inte avvisande till mera detaljerade beräknings- regler för kapitalbasen av sådant slag som förordat. Huvudprinciperna för en sådan reglering bör framgå av lag medan mera detaljerade beräkningsregler kan fastställas genom föreskrifter av rege- ringen eller . Det måste emellertid konstateras att det i praktiken är svårt att närmare avgöra vilka tillgångar som direkt motsvarar kapitalbasen, bl.a. med hän- syn till att det egna kapitalet är en restpost i balansräkningen och att till- gångar motsvarande det egna kapitalet, till skillnad från skuldtäcknings- tillgångar, inte är särskilt registrerade. Även om man i och med förslagen om en utökad registerskyldighet för tillgångar motsvarande villkorad återbäring (se avsnitt 8.4.2) på ett bättre sätt än kan identifiera vilka övriga tillgångar som i stort svarar mot kapitalbasen, bör tillgångarna i vissa fall möjligen kunna värderas till annat värde än ett netto- försäljningsvärde, t.ex. om avtalen är långsiktiga och tillgångarna motsvarande kapitalbasen utgörs av värdepapper som skall och kan innehas till förfall. Särskilda överväganden kan även behövas i fråga om värderingen av obeskattade reserver. Under alla förhållanden har det inte funnits utrymme för att i detta sammanhang analysera och utreda vilka effekter som antydda särskilda värderingsregler för beräkningen av kapitalbasen skulle kunna få för försäkringsbolagen. Det föreslås därför inte nu några särskilda regler om beräkning av kapitalbasen. Denna fråga bör behandlas i samband med den översyn av placeringsreglerna som vi tidigare aviserat (se avsnitt 3). I detta samman- hang bör med förtur behandlas den fråga om avdrag från kapitalbasen för immateriella värden som pekat på och som kan upp- fattas som tvingande enligt (se artikel 18 i första livförsäk- ringsdirektivet som har ändrats genom artikel 25 i tredje livförsäkrings- direktivet). Ej inbetalt aktie- och garantikapital Som tidigare nämnts får kapitalbasen omfatta hälften av tecknat men än- nu inte inbetalt aktie- eller garantikapital. Som villkor gäller att av sådant kapital har betalats in (se 7 kap. 22 och 24 §§). För att ett försäkringsaktiebolag skall kunna registreras krävs, som ti- digare behandlats, att aktiekapitalet är helt inbetalt (se 2 kap. 13 §). För att ett beslut om nyemission skall kunna registreras krävs att hälften av penningbeloppet är inbetalt och att all eventuell apportegendom är till- förd bolaget. Den resterande delen av penningbeloppet vid en nyemission skall vara helt betald från registreringen av emissionen (4 kap. 14 §). Registrering av ett ömsesidigt försäkringsbolag förutsätter att garantikapitalet är helt inbetalt (2 kap. 13 §). För garantikapital som tillskjuts under rörelsens gång innebär förslaget att måste vara inbetalt för att kapitalökningen skall kunna registreras (se 2 kap. 17 §). Det anförda innebär att minst hälften av aktie- och garantikapital måste vara inbetalt innan bolaget eller kapitalökningen får registreras. Ett aktie- respektive garantikapital kan som kapitalet kan beaktas således aldrig vara inbetalt till . Villkoret om att av kapitalet skall ha betalats in kan därför utgå. Som en konsekvens av de ändrade reglerna om försäkringstekniska av- sättningar måste reglerna om lägsta solvensmarginal i livförsäkrings- rörelsen justeras. För beräkningen av solvenskravet är det befogat att ta hänsyn till alla försäkringstekniska avsättningar. Således bör bl.a. avsättningar får villkorad återbäring beaktas liksom avsättningar för oreglerade skador. Nuvarande återbäringsmedel får inräknas i kapitalbasen i livförsäkringsbolag (se 7 kap. 22 § FRL). Någon sådan ordning kan inte gälla för villkorad återbäring. Den skall utgöra en försäkringsteknisk avsättning och får inte användas för förlusttäckning i bolaget. Bestämmelserna i 7 kap. 22 § justeras genom att posten återbäringsmedel utmönstras. Avsättningen för villkorad återbäring bör vid beräkningen av solvensmarginalen principiellt beaktas som en fondförsäkringsavsättning. Vid beräkningen bör hänsyn tas till att försäkringstagaren och inte bolaget bär risken. Stabilitetsskäl talar för att också rörelserisker beaktas mera allmänt i den verksamhet som har samband med avsättningarna för villkorad återbäring. Samma synpunkter gör sig gällande i fråga om fondförsäkringsåtagandena. Enhetliga regler vid beräkningen av solvensmarginalen är också rimligt med hänsyn till att försäkringstagarna i båda fallen kan bära en finansiell risk för tillgångar. Bestämmelserna i 7 kap. 23 § om beräkningen av solvensmarginalen bör således justeras med hänsyn till detta. Enligt 7 kap. 28 § får försäkringsbolaget tillgodoräkna poster i den andra rörelsens kapitalbas när skade- och livförsäkringsrörelse bedrivs i samma bolag. Bestämmelsen har dock fått en begränsad praktisk betydel- se och har givit upphov till tillämpningsproblem i praxis, eftersom möj- ligheten endast kan utnyttjas om respektive rörelse i sig uppfyller lagens solvenskrav. Denna begränsning får dock anses tvingande enligt direkti- vet (artikel 14.1 i första livförsäkringsdirektivet). Paragrafen bör i stället justeras så att möjligheten att beakta den andra rörelsens poster vid tillämpningen av lagens regler om solvensmarginal tas bort. En annan sak är att , vid prövningen av en plan som försäk- ringsbolaget upprättar för att återställa solvensen, inte i sig är förhindrad att medge t.ex. att fria tillgångar i den ena rörelsen överförs för att ingå i kapitalbasen för den andra rörelsen (jfr artikel 14.3 i första livförsäk- ringsdirektivet). 8.8 Redovisningsfrågor 8.8.1 Redovisning av återbäring m.m. Regeringens förslag: Lagen (1995:1560) om årsredovisning i för- säkringsföretag (ÅRFL) anpassas till de ändrade överskotts- och åter- bäringsreglerna i FRL. Det innebär bl.a. följande.