prop · GM0368 · 1999-01-01 00:00:00 — Den skadades eventuella arbetsgivare har i stora delar samma ansvar för rehabilitering som Försvarsmakten. Därför bör, såsom framgår av andra stycket, insatserna samordnas. I de fall en eventuell arbetsgivare tar ett stort ansvar för rehabiliteringen bör Försvarsmaktens åtgärder i de flesta fall kunna inskränkas till enbart avstämning av hur rehabiliteringen förlöper. I särskilt svåra fall som kräver omfattande resurser kan det dock finnas skäl för Försvarsmakten att bidra med ytterligare resurser utöver vad arbetsgivaren kan erbjuda. Det kan också finnas anledning att erbjuda möjligheten till arbetsträning inom Försvarsmakten i de fall lämplig sådan träning inte kan anordnas hos arbetsgivaren. 10 § Av bestämmelsen framgår att den skadades eventuella arbetsgivare alltjämt har kvar sitt rehabiliteringsansvar. 11 § I vissa särskilda fall kan det finnas ett behov av att någon anhörig till den skadade medverkar vid rehabiliteringen. Med anhörig avses person som har en mycket nära social relation till den skadade eller avlidne. För- svarsmakten i dessa fall, vilket följer av första stycket, skall ge skälig ersättning för de kostnader medverkan i rehabiliteringen medför för den anhörige. I vilka fall en anhörig bör medverka i rehabiliteringen bör bestämmas utifrån den skadades behov och det bör stå klart att detta främjar rehabiliteringen. Som exempel på kostnader som kan ersättas kan nämnas ökade boendekostnader, kostnader för resor och kostnader för barntillsyn. Ersättning för förlorad arbetsinkomst eller ersättning för utfört arbete räknas inte hit. Genom regeln i andra stycket får anhöriga till de anställda ersättning för vissa kostnader som uppkommer till följd av att den anhörige skall ta emot den som förolyckats och för att möta eller besöka den som skadats svårt. Ersättning kan således betalas ut för resekostnader samt kostnader för uppehälle och tidsspillan. Ingen begränsning har angetts för antalet resor. Ett riktmärke kan dock vara en resa . Av tredje stycket följer att Försvarsmakten skall ge ekonomiskt bidrag till krisstöd eller annat psykosocialt stöd till ovannämnda anhöriga, dvs. i fall då den anställde dödats eller skadats svårt. Stödet skall dock föregås av en skälighetsprövning i det enskilda fallet. Alla omständigheter av betydelse bör då vägas in såsom t.ex. den anhöriges relation till den skadade, behovet av stöd, skadans art och möjligheten att erhålla professionell hjälp från annat håll. 12 § I paragrafen, som fått annan innebörd efter lagrådets yttrande, anges att beslut som fattas med stöd av lagens bestämmelser om rehabilitering i 6 8 §§ och beslut om ersättning till anhöriga enligt 11 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Lagen träder i kraft . Att 6 11 §§ skall tillämpas på tidigare anställda i utlandsstyrkan som skadats efter utgången av innebär att dessa liksom skall omfattas av Försvarsmaktens rehabiliteringsansvar. Se i övrigt avsnitt 11. Sammanfattning av betänkandet SOU 1998:30 Utlandsstyrkan Utredningen har haft i uppdrag att se över reglerna för Försvarsmaktens internationella fredsfrämjande verksamhet utomlands med tonvikt på regler och rutiner som tillämpas vid personskador samt att föreslå förbättringar. Som grund för dessa förslag har utredningen ägnat särskild uppmärksamhet åt att analysera riskerna i utlandsstyrkans verksamhet, den skadeförebyggande verksamheten samt omhändertagandet då en personskada inträffar. Hög risk för allvarliga personskador Att tjänstgöra i internationell fredsfrämjande verksamhet innebär förhöjda risker att skadas och invalidiseras. Den statistik utredningen inhämtat visar att skaderiskerna är väsentligt högre än för de mest skadedrabbade yrkena i . Både risken att skadas och att invalidiseras är ungefär så hög. I förhållande till dem som fullgör värnplikt är skillnaderna inte lika stora, men det beror på att även denna grupp utsätts för väsentligt större skaderisker än vad som förekommer i arbetslivet. Statistiken visar också att det är de meniga soldaterna i utlandsstyrkan som löper de största riskerna att skadas och invalidiseras. Verksamheten innebär dessutom en särskild risk för allvarliga psykiska skador. De höga skaderiskerna motiverar särskilda satsningar för de anställda i internationellt fredsfrämjande insatser. Detta motiveras också av att de anställda frivilligt utsätter sig för fara för att fullfölja åtaganden till stöd för världsfreden. Utredningen föreslår i korthet följande. Det skadeförebyggande arbetet utökas och intensifieras Försvarsmakten skall i princip ha samma arbetsmiljöansvar utomlands som i . Detta innebär bl. a. att det skall finnas skyddsombud och skyddskommittéer vid de svenska missionerna. satsas särskilt på arbetsmiljöarbete inom Försvars- makten. Medlen skall betalas ut . De skall bl.a. användas till en översyn av olika riskmoment inom den fredsfrämjande verksamheten och till att skapa ökad medvetenhet om betydelsen av skadeförebyggande åtgärder. Kriterierna för antagning modifieras. Särskild vikt skall läggas vid de sökandes omdöme och personliga mognad. Det praktiska omhändertagandet av dem som skadats under tjänstgöring förbättras Försvarsmaktens ansvar för social och arbetslivsinriktad rehabilitering av dem som skadats under tjänstgöringen förtydligas och definieras. Försvarsmakten skall utreda rehabiliteringsbehovet, planera insatserna och hjälpa och stödja den skadade så att han eller hon får lämplig arbetsträning eller utbildning. Försvarsmakten skall kunna ge bidrag till en utbildning som motiveras av eller förlängs till följd av skadefallet. Detta gäller även högre studier. Försvarsmakten skall även kunna ge bidrag till andra särskilda rehabiliteringsinsatser. Särskilda insatser skall göras för att stärka den skadades möjligheter att leva ett aktivt och självständigt liv, också i de fall arbetsförmåga inte kan uppnås. För varje anställd som skadas allvarligt skall det utses en särskild person som har ansvar för att den skadade får lämplig rehabilitering (koordinatör). Koordinatören skall dessutom kunna hjälpa den skadade med praktiska eller ekonomiska angelägenheter, såsom att få ut ersättning på grund av skadan. Försvarsmakten skall ha ett särskilt ansvar att undersöka om de tidigare anställda drabbats av skador. Det ekonomiska skyddet för de skadade förbättras Ersättningen enligt Statens riskgaranti höjs totalt sett som den omstruktureras. Högst ersättning skall betalas till dem som skadats av händelser som har direkt samband med den fredsfrämjande insatsen. En särskild livsvarig livränta införs för de svårast skadade. Den är skattefri och kan utgå med som mest två basbelopp , motsvarande ca. i dagens penningvärde. Ersättningen vid dödsfall koncentreras till de närmast anhöriga. Särskilda belopp utgår till make eller sambo och barn. Den som skadas under tjänstgöring får i princip alltid sjukersättning minst motsvarande sjukpenning och rehabiliteringspenning räknad på lönen under tjänstgöringen. Om den anställde drabbas av arbetsskada skall arbetsskadelivräntan alltid baseras på minst fem basbelopp vid full nedsättning av arbetsförmågan. En tidigare anställd som skadats under anställningen får efter det att anställningen avslutats samma sjukvårdsförmåner som under tjänstgöringen. Stöd till de skadades anhöriga införs Anhöriga skall få ersättning för att kunna möta vid hemkomsten till och därefter besöka en skadad på sjukhus. Anhöriga som medverkar vid en skadads rehabilitering skall kunna få ersättning för kostnader som detta orsakar. Vid svårare skador skall Försvarsmakten kunna ge bidrag till kostnader för krisstöd och annat psykosocialt stöd till anhöriga. Anhöriga skall också kunna få bistånd och vägledning i praktiska och ekonomiska frågor genom den skadades koordinatör. Regleringen Utredningens förslag kräver delvis lagform. Vissa bestämmelser har därför sammanförts i en lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Huvuddelen av bestämmelserna återfinns i en till lagen knuten förordning om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. I den föreslagna lagen definieras även begreppet internationell fredsfrämjande verksamhet, vilket bildar utgångspunkt för avgränsningen av utlandsstyrkans verksamhet i förhållande till annan internationell verksamhet som bedrivs av Försvarsmakten. Betänkandets förslag till lagtext Härigenom föreskrivs följande Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag tillämpas på de anställda i utlandsstyrkan inom Försvars- makten. 2 § I utlandsstyrkan anställs endast den militära och civila personal som behövs för internationell fredsfrämjande verksamhet utomlands. 3 § Med internationell fredsfrämjande verksamhet avses insatser utomlands i syfte att 1. avvärja risk för en väpnad konflikt, 2. hejda en pågående väpnad konflikt, samt 3. övervaka överenskommelser om fred och vapenstillestånd. Med internationell fredsfrämjande verksamhet avses även andra uppgifter som fullgörs i samband med insatser enligt 1 3 och som behövs för att skapa förutsättningar för en varaktig fred. Tillämpning av vissa lagar 4 § I fråga om de anställda i utlandsstyrkan skall 2 och 3 kap., 6 kap. 1 6 §§, 6 a § första stycket första och andra satsen samt andra stycket samt 8 och 9 §§ arbetsmiljölagen (1977:1160) tillämpas även utomlands, om inte tjänstgöringsförhållandena hindrar detta. 5 § I fråga om de anställda i utlandsstyrkan skall följande bestämmelser inte tillämpas 1. 15 17 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd, 2. 12 § semesterlagen (1977:480), samt 3. arbetstidslagen (1982:673). 6 § Vid prövning av om en anställd drabbats av en arbetsskada skall 7 och 8 §§ lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd tillämpas om det är förmånligare för den enskilde än en tillämpning av motsvarande regler i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. Vid tillämpning av lagen om arbetsskadeförsäkring utgör livränteun- derlaget minst fem basbelopp. Social och arbetslivsinriktad rehabilitering 7 § Om någon skadas under anställning i utlandsstyrkan skall Försvars- makten i samråd med den skadade 1. utreda behovet av åtgärder för att den skadade skall återfå full arbetsförmåga eller för att stärka den skadades möjligheter att försörja sig genom förvärvsarbete, 2. om det är möjligt, bereda den skadade lämplig arbetsträning inom ramen för Försvarsmaktens verksamhet, 3. medverka till att den skadade får tillgång till lämplig yrkesutbildning eller annan fortsatt utbildning som är ägnad att stärka hans eller hennes förvärvsförmåga, samt 4. förmedla kontakter med andra myndigheter och organisationer som förfogar över insatser som kan underlätta den skadades återgång till arbetslivet. 8 § I fall som avses i 7 § 3 får Försvarsmakten ge ekonomiskt stöd till en utbildning som föranletts av eller förlängts till följd av skadefallet. Försvarsmakten får också ge stöd till andra åtgärder som främjar den skadades återgång till arbetslivet samt till anskaffande av de hjälpmedel som den skadade kan vara i behov av. Om en anhörigs medverkan är av särskild betydelse för den skadades rehabilitering får Försvarsmakten ge den anhörige ersättning för kostnader som föranleds av en sådan insats. 9 § Om den skadade efter utredning enligt 7 § 1 inte anses kunna återgå till förvärvsarbete skall Försvarsmaktens åtgärder inriktas på att stärka den skadades möjligheter att leva ett aktivt och självständigt liv. Detsamma gäller om den skadade drabbats av allvarliga men som inte hindrar förvärvsförmågan men i övrigt påverkar livsföringen avsevärt. 10 § Om någon skadas under anställning i utlandsstyrkan och det finns anledning att anta att skadan kan leda till bestående funktionshinder eller annars är av allvarlig art, skall Försvarsmakten utse en person som skall stödja och bistå den skadade (koordinatör). 11 § Försvarsmaktens ansvar enligt 7 9 §§ kvarstår av från det att åtgärder enligt 7 § 2 och 3 kan inledas. Om särskilda skäl föreligger kan åtgärderna utsträckas under . 12 § Vid fullgörandet av de uppgifter som avses i 7 9 §§ skall Försvarsmakten samarbeta med , länsarbetsnämnden och andra berörda myndigheter. Försvarsmaktens åtgärder bör samordnas med en eventuell arbetsgivares. 13 § Försvarsmaktens ansvar enligt 7 9 §§ innebär ingen inskränkning i det ansvar som enligt 2 kap. och 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen (1977:1160) samt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring åvilar den skadades arbetsgivare. Omprövning 14 § Om den skadade inte är nöjd med ett beslut enligt 7 9 §§ kan han eller hon begära att beslutet omprövas av Försvarsmakten. Det omprövade beslutet kan inte överklagas. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 7 13 §§ skall tillämpas även i fråga om tidigare anställda i utlandsstyrkan som skadats efter utgången av . Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Utlandsstyrkan Arbetsdomstolen, , Kammarrätten i , Länsrätten i , , , , , , (jämte yttrande från i , läns allmänna försäkringskassa, läns allmänna försäkringskassa, allmänna försäkringskassa, läns allmänna försäkringskassa, läns försäkringskassa, läns allmänna försäkringskassa och allmänna försäkringskassa), , , , , , Arbetsmarkandsstyrelsen, Arbetarskyddsstyrelsen, , , akademikers centralorganisation (jämte yttrande från SACO-försvar), , , , , , , , kommun, samt jämte yttrande från kriscentrum Vårsta Diakonigård. Förslag till lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten Härigenom föreskrivs följande. Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag skall tillämpas på de anställda i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. I utlandsstyrkan får endast sådan militär och civil personal anställas som behövs för internationell verksamhet utomlands i syfte att 1. avvärja risk för en väpnad konflikt, 2. hejda en pågående väpnad konflikt, 3. övervaka överenskommelser om fred och vapenstillestånd, eller 4. skapa förutsättningar för varaktig fred och säkerhet genom humanitärt arbete i samband med en väpnad konflikt. Tillämpning av vissa lagar 2 § För de anställda i utlandsstyrkan skall följande bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) gälla även utomlands, om inte tjänstgöringsförhållandena hindrar detta: 2 kap. 1 8 §§, 3 kap. 1 4, 6 och 12 §§, 6 kap. 1 6 §§, 6 a § första stycket första och andra meningen och andra stycket samt 8 och 9 §§. 3 § För de anställda i utlandsstyrkan skall följande bestämmelser inte gälla: 1. 15 17 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd, 2. 12 § semesterlagen (1977:480), samt 3. arbetstidslagen (1982:673). 4 § En anställning i utlandsstyrkan skall vara tidsbegränsad och avse tiden för både utbildning och tjänstgöring. Anställningen får dock tidsbegränsas till att avse endast utbildningstiden eller tjänstgöringstiden. Vid uppsägning av anställning före anställningstidens utgång gäller en uppsägningstid av för både arbetsgivare och arbetstagare. Arbetsgivaren får dock bevilja den anställde kortare uppsägningstid. Om den anställde genomgått utbildning för tjänstgöring utan att få godkända vitsord, får arbetsgivaren säga upp anställningen med en uppsägningstid av en månad. 5 § Vid tjänstgöring utomlands gäller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring från det att den första färden till tjänstgöringsplatsen påbörjas till det att den sista färden från tjänstgöringsplatsen avslutas. Skada som inträffar skall anses som arbetsskada, om övervägande skäl talar för det. Skador som inträffar under semester eller motsvarande ledighet utom tjänstgöringslandet skall omfattas av lagens skydd endast om det finns särskilda skäl. Vid prövning av om en anställd drabbats av en arbetsskada skall bevisreglerna i 7 och 8 §§ lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd tillämpas för den tid som avses i första stycket, om det är förmånligare för den enskilde än en tillämpning av motsvarande regler i lagen om arbetsskadeförsäkring. Vid tillämpning av lagen om arbetsskadeförsäkring utgör livränteunderlaget minst fem basbelopp. Rehabilitering 6 § Om någon skadas under anställning i utlandsstyrkan, skall Försvars- makten i samråd med den skadade 1. utreda behovet av åtgärder för att den skadade skall återfå full arbetsförmåga eller för att stärka den skadades möjligheter att försörja sig genom förvärvsarbete, 2. om det är möjligt, ge den skadade lämplig arbetsträning inom ramen för Försvarsmaktens verksamhet, samt 3. medverka till att den skadade får tillgång till lämplig yrkesutbildning eller fortbildning som är ägnad att stärka hans eller hennes förvärvsförmåga. 7 § I fall som avses i 6 § 3 får Försvarsmakten ge ekonomiskt stöd till en utbildning som föranleds av eller förlängs till följd av skadan. Försvarsmakten får också ge stöd till andra åtgärder som främjar den skadades återgång till arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som den skadade behöver. 8 § Försvarsmakten har ett ansvar enligt 6 och 7 §§ av från det att åtgärder enligt 6 § 2 och 3 kan inledas. Om det finns särskilda skäl, kan åtgärderna utsträckas under . 9 § Vid fullgörandet av de uppgifter som avses i 6 och 7 §§ skall Försvarsmakten samarbeta med , länsarbetsnämnden och andra berörda myndigheter. Försvarsmaktens åtgärder bör samordnas med en eventuell arbetsgivares. 10 § Försvarsmaktens ansvar enligt 6 och 7 §§ innebär ingen inskränkning i det ansvar som den skadades arbetsgivare har enligt 2 kap. och 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen (1977:1160) samt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Ersättning till anhöriga 11 § Om en anhörigs medverkan är av särskild betydelse för den skadades rehabilitering får, Försvarsmakten ge den anhörige ersättning för kostnader som en sådan insats orsakar. Om en anställd i utlandsstyrkan förolyckas eller skadas så svårt att sjukhusvård krävs, skall Försvarsmakten efter ansökan av de anhöriga ersätta dem för skäligt antal resor till den förolyckade eller skadade samt uppehälle och tidsspillan vid sådan resa efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen. I fall som avses i andra stycket får Försvarsmakten även ge skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga som är i behov av det. Överklagande 12 § Beslut enligt 11 § andra stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt 6 och 7 §§ samt 11 § första och tredje styckena får inte överklagas. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 6 11 §§ skall tillämpas även i fråga om tidigare anställda i utlandsstyrkan som skadats efter utgången av . Ersättning enligt 11 § gäller endast kostnader som uppkommit efter . Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss (Försvarsdepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: 6 8, 11 och 12 §§ Bestämmelserna om rehabilitering i 6 8 §§ får till dels ses mot bakgrund av det föreslagna överklagandeförbudet i 12 §. Rehabiliteringsreglerna har i betydande utsträckning gett Försvarsmakten möjlighet att fritt bestämma vilka åtgärder som skall vidtas och vilket stöd som skall utges i varje enskilt skadefall. Åtgärderna och stöden skall ses som komplement till bl.a. det allmännas åtgärder och stöd. Det framstår i sig som tilltalande att Försvarsmakten ges denna handlingsfrihet; något som för de skadade som kommer i åtnjutande av stöd i många fall kan innebära en förbättring i förhållande till vad som kan komma i fråga enligt det generella socialförsäkringssystemet. Det kan sägas att bestämmelserna i 6 8 §§ (och i 11 § första och tredje styckena) inte är rättigheter i egentlig mening för den enskilde och att man därför kan avstå från regler om överklagande. I lagrådsremissen har också framförts att bestämmelserna lämpar sig mindre väl för domstolsprövning, eftersom de inte ger anvisningar om under vilka förutsättningar t.ex. stöd skall utges. Allt detta må vara riktigt, men behovet av överklagande kan måhända inte alltid styras av dessa argument och Lagrådet vill peka på några komplikationer med överklagandeförbudet. De ifrågavarande bestämmelserna om rehabilitering och ersättning till anhöriga har fått en sådan utformning att det som Försvarsmakten "får" göra lätt kan uppfattas som en sådan skyldighet som för den enskilde ter sig som en rättighet. Till detta kommer uttalanden i remissen om att rehabiliteringsreglerna är att se som en förbättring och ett komplement till bestämmelserna i lagen om allmän försäkring och att de föreslagna reglerna är centrala för den enskilde som skadats. Dessa och liknande uttalanden är ägnade att skapa förväntningar. Om dessa inte infrias, kan det för den enskilde te sig orimligt att inte kunna får en domstolsprövning av det negativa beslutet. Samma situation kan uppkomma om en skadad eller anhörig får stöd medan en annan blir utan, fastän de vid jämförelse med varandra anser sig vara försatta i likvärdiga omständigheter. Bl.a. dessa förhållanden gör att Lagrådet vill ifrågasätta om förbudet mot överklagande, om än formellt korrekt, bör genomföras. Skulle överklagandeförbudet bibehållas, bör övervägas om inte 6 och 8 §§ skall omformuleras något, så att de inte uppfattas som skyldigheter som kan omvandlas till rättigheter. Sålunda skulle 6 § kunna inledas: "Om någon skadas under anställning i utlandsstyrkan, får Försvarsmakten, utöver vad som kan följa av 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring, i samråd med den skadade...". Bestämmelsen i 8 § skulle kunna börja t.ex.: "Försvarsmaktens ansvar enligt 6 och 7 §§ kvarstår av ...". Slutligen torde det föreligga behov av att komplettera 12 § andra stycket med ett förbud att överklaga också beslut enligt 8 §, eftersom det enligt sistnämnda paragraf dels kan komma att ställas krav på åtgärder och stöd inom treårsperioden, dels skall göras en prövning av om särskilda skäl föreligger för att utsträcka åtgärderna ytterligare. Försvarsdepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1998/99:68 Lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. 1998/99:68 Bilaga 1 1998/99:68 Bilaga 1 1998/99:68 Bilaga 2 1998/99:68 Bilaga 2 1998/99:68 Bilaga 3 1998/99:68 Bilaga 4 1998/99:68 Bilaga 4 1998/99:68 Bilaga 5 1998/99:68 Bilaga 5