prop · GM0360 · 1999-01-01 00:00:00 — Därefter ägde ett mellanstatligt möte rum med ministrar, central- bankschefer, kommissionen och Europeiska monetära institutet () och slutligen ytterligare ett möte i rådet. 4.1.1 Beslut om deltagande medlemsstater Urvalet av medlemsstater som skulle ingå i valutaunionen från starten var det viktigaste beslutet den 1 . Sedan beslut har det stått klart att inte önskar delta från starten. Rådet, i sammansättningen av stats- eller regeringschefer, slog fast att följande elva EU-medlemsstater skulle införa euron från : , , , , , , , , , och . Fyra EU- medlemsstater (, , och ) skulle inte delta från starten. Rådets beslut var enhälligt. Det stöddes av en stor majoritet av . Röstsiffrorna var 468 för, 64 emot och 24 nedlagda. Besluten om deltagande medlemsstater i valutaunionen baserades bl.a. på rapporter från kommissionen och om huruvida staterna uppfyllde de s.k. konvergenskriterierna. Rådet slog fast att inte uppfyllde de nödvändiga villkoren för införande av den gemensamma valutan. uppfyllde konvergenskriterierna rörande låg inflation, låga räntor och sunda statsfinanser. Det angavs dock att växelkurskriteriet inte uppfyllts med hänvisning till att kronan aldrig har deltagit i växelkursmekanismen , och att kronan hade varierat i förhållande till ERM-valutorna. Detta återspeglade bl.a. frånvaron av ett växel- kursmål. Det anfördes också i rådsbeslutet att den svenska lagstiftningen om inte uppfyller kraven i EG-fördraget. 4.1.2 Utnämning av chef och övriga direktionsledamöter i () ECB:s direktion består av ordföranden, vice ordföranden och fyra övriga ledamöter. Efter långa förhandlingar mellan stats- och regeringscheferna utsågs slutligen holländaren till ordförande. Det är dock oklart hur länge kommer att sitta kvar. Han utsågs i enlighet med EG-fördraget för en period . I ett personligt uttalande inför rådet tillkännagav emellertid att han med hänsyn till sin ålder inte hade för avsikt att stanna hela mandatperioden. Utan att nämna något datum anförde att han skulle stanna åtminstone tills övergången till sedlar och mynt i euro har slutförts. betonade att han gjorde detta uttalande av egen vilja och att det var han själv som beslutade om tidpunkten för sin avgång. Till vice ordförande utnämndes fransmannen . Till övriga direktionsledamöter utsågs (tysk) för en period , (italienare) , (spanjor) och (finska) . 4.1.3 Beslut om upphävande av alltför stora underskott Under samma helg fattade beslut om att upphäva besluten om alltför stort underskott i de offentliga finanserna för nio av EU:s medlemsstater. Ett sådant beslut krävdes för att vara kvalificerat till valutaunionen. Förutom för lyftes beslutet om alltför stort under- skott för , , , , , , och . Detta innebar att 14 av EU:s medlemsstater inte längre uppvisade för stora underskott. För upphävdes beslutet och för samt . och har aldrig haft för stora underskott när detta förfarande upprättades. Endast för kvarstår beslutet om att underskottet är alltför stort. 4.1.4 Förannonsering av omräkningskurser Enligt EG-fördraget skall rådet den dag då valutaunionen inleds besluta om de oåterkalleliga omräkningskurser som skall gälla mellan euron och de nationella valutorna. Detta beslut skall inte ändra ecuns (eurons) externa värde. Inför inledningen av valutaunionen har det funnits en stark vilja att göra den praktiska övergången till euron så förutsägbar som möjligt för att på så sätt undvika oro på de finansiella marknaderna. Ecuns värde mot t.ex. dollarn bestämdes genom att en rad av medlemsstaternas valutors kurs mot dollarn vägdes samman. Detta betyder att ecuns externa värde berodde av värdet på samtliga de tolv valutor som ingick i ecu-korgen. Detta gällde också ecuns värde mot var och en av de valutor som ingick i ecu-korgen. I och med att det stod klart att inte samtliga medlemsstater vars valuta ingick i ecun skulle komma att delta i valutaunionen från starten, var det inte möjligt att förannonsera de slutliga omräkningskurser som gäller mellan euron och de deltagande medlemsstaternas valutor. För att ändå minska risken för osäkerhet och spekulation kring omräkningskurserna valde finansministrarna och centralbankscheferna i de deltagande medlemsstaterna, jämte kommissionen och , vid mötet att förannonsera metoden för att fastställa de slutliga omräkningskurserna. Denna metod var att de centralkurser inom som rådde också skulle ligga till grund för beräkningen av de slutliga omräkningskurserna mot euron. Dessa omräkningskurser skall obligatoriskt användas också för omräkning mellan de nationella valutorna inom euro-området. Centralbankerna i de medlemsstater som skulle komma att införa euron från starten åtog sig i samband med beslutet att vidta åtgärder för att marknadskurserna skulle komma att överensstämma med centralkurserna inom . 4.2 Besluten fattades ytterligare viktiga beslut i EMU- processen. fastställde de oåterkalleliga omräkningskurserna mellan euron och de medlemsstaters valutor som skulle delta i valutaunionen från starten dagen därpå. Omräkningskurserna mellan euron och valutorna för de medlemsstater som inför euron är därmed följande: = = 1,95583 tyska mark = 166,386 spanska pesetas = = = = = 2,20371 nederländska = 13,7603 österrikiska schilling = 200,482 portugisiska escudos = 5,94573 finska mark I anslutning till beslutet om omräkningskurserna fattades vidare beslut om centralkurser mot euron samt bandbredder för den danska kronan och den grekiska drakman, vilka ingår i den nya växelkursmekanismen (2) från valutaunionens start. 4.3 Andra EMU-frågor 4.3.1 Växelkursmekanismen 2 Vid inledningen av valutaunionen ersattes den tidigare växelkurs- mekanismen av 2. Grunddragen i 2 har slagits fast genom en resolution som antogs av i . 2 baseras på att de länder utanför valutaunionen som deltar i 2 har en centralkurs mot euron och ett standardband på +/- inom vilket valutakursen tillåts fluktuera. Det finns dock möjlig- het att upprätta smalare band. Vid bandgränserna är interventioner från ECB och de nationella centralbankerna i princip obligatoriska. Interventionerna kan dock avbrytas om prisstabilitetsmålet för ECB hotas. Deltagande i 2 är frivilligt, även om det anges i resolutionen att medlemsstater utanför valutaunionen kan förväntas delta. undertecknade samtliga centralbanker inom EU ett avtal om 2 där de operativa förfarandena vid tillämpningen av 2 lades fast. Avtalet ersätter det tidigare centralbanksavtalet som slöts när EMS upprättades. gjorde och klart att de avsåg delta i 2 från . I en överens- kommelse mellan och bestämdes fluktuations- bandet för den danska kronan till +/- , dvs. smalare än standardbredden. För del är ett deltagande i 2 inte aktuellt enligt regeringen. 4.3.2 Eurons legala status Sedan beslut tagits om vilka medlemsstater som deltar i valutaunionen från starten kunde rådets förordning (EG) nr 974/98 om införandet av euron antas. Rådet hade godkänt ett utkast till förordning. Den antagna förordningen kompletterades på de punkter som ännu saknades i utkastet, nämligen dels vilka medlemsstater som deltar i valutaunionen från starten , dels att sedlar och mynt i euro sätts i omlopp . 4.3.3 Inrättandet av () Sedan ledamöterna av Europeiska direktion utnämnts kunde ECB och det europeiska centralbankssystemet (ECBS) upprättas per . inleddes likvidationen av ECB:s föregångare, Europeiska monetära institut. pågick ett intensivt arbete för att lägga grunden för verksamheten inom ECBS och ECB /99. Olika förberedande åtgärder vidtogs av såväl medlemsstaterna genom minister- rådet som ECB internt (se även 39.8). tog beslut om bl.a. nationella myndigheters samråd med ECB om förslag till rättsregler inom ECB:s behörighetsområde och om hur medlemsstaternas andel av ECB:s kapital skall beräknas. Vidare beslutade rådet om ett antal förordningar rörande av statistiska uppgifter, ECB:s tillämpning av s.k. minimireserver eller kassakrav samt ECB:s rätt att förelägga sanktioner mot institut som inte följer bestämmelserna i de två nämnda förordningarna. Så länge inte deltar i valutaunionen kommer landet endast att beröras av dessa rättsakter i begränsad omfattning. 4.3.4 Multilateral övervakning lade kommissionen fram en rekommendation till allmänna riktlinjer för hur den ekonomiska politiken skall bedrivas i medlemsstaterna och gemenskapen innevarande år. På grundval av denna rekommendation presenterade rådet ett utkast till allmänna riktlinjer, vilket i sin tur behandlades av i . Slutsatserna från mötet i låg till grund för den rekommendation till riktlinjer som antogs av rådet . De allmänna riktlinjerna är av stor betydelse, då dessa anger inriktningen på och målen för den ekonomiska politiken i medlems- staterna och gemenskapen. riktlinjer betonas betydelsen av en fortsatt tillväxt- och stabilitetsinriktad politik i gemenskapen. Medlems- staterna skall fortsatt eftersträva och upprätthålla sunda offentliga finanser som är förenliga med stabilitets- och tillväxtpakten (se även 4.3.6). Utgångspunkten för penningpolitiken är en inriktning mot prisstabilitet. En stabilitetsinriktad penningpolitik understödd av lämpliga budgetåtgärder och lämplig löneutveckling kan främja tillväxt och sysselsättning. Strukturpolitiska åtgärder bör bidra till att göra tillväxtprocessen smidig, att förstärka gemenskapens konkurrenskraft och att göra tillväxten miljövänligare. Det krävs därför fortsatta ansträngningar i många medlemsstater för att avlägsna strukturella brister på varu-, tjänste- och arbetsmarknaderna. Förstärkning av de allmänna riktlinjerna för multilateral övervakning Efter mötet i diskuterades behovet av att klargöra förfarandet för de allmänna riktlinjerna som efter kommer att behöva förstärkas ytterligare. Dessa riktlinjer måste vara ett effektivt instrument dels för övervakning och samordning av den ekonomiska politiken (se även 4.3.5), dels för att främja varaktig konvergens. Ordförandena i och utvecklade och förtydligade därför förfarandet i ett brev till rådets respektive kommissionens ordförande. Brevet tillställdes rådet . Ordförandena i kommittéerna framhöll i brevet att riktlinjerna bör vara allmängiltiga och utgöra en praktisk vägledning för den ekonomiska politiken. Vidare bör riktlinjerna skrivas så att de är läsvänliga för en bredare allmänhet. I brevet hänvisades även till mer landspecifika rekommendationer i enlighet med resolutionen om samordning av den ekonomiska politiken som antogs av i (se även 4.3.5). i kom överens om att ett s.k. enkelt förfarande skall inrättas, enligt vilket medlemsstaterna och kommissionen skall utarbeta korta rapporter inom sina behörighetsområden på produkt- och kapitalmarknaden. De nationella rapporterna skall lämnas och skall i huvudsak analysera hur viktigare produkt- och kapitalmarknader fungerar, identifiera problemområden och presentera det fortsatta reformarbetet. Med utgångspunkt från dessa rapporter skall kommissionen färdigställa en rapport om strukturpolitiken i gemenskapen och medlemsstaterna. Rapporten skall ligga till grund för diskussioner i rådet och det förberedande arbetet med de allmänna riktlinjerna. Strukturrapporten utgör därmed ett underlag för utarbetandet av riktlinjerna. Det finns även andra nationella underlag, nämligen stabilitets- och konvergens- programmen (se även 4.3.6) samt handlingsplanerna för sysselsättning (se även 6.1). överlämnade en rapport om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna (se även 7.1). Reformer för att främja en effektiv konkurrens är ett viktigt inslag i den politik. För en liten öppen ekonomi som den svenska är även en väl fungerande inre marknad av stor betydelse. Målet med det enkla förfarandet är att genom informationsutbyte och möjligheter till gruppåverkan underlätta medlemsstaternas och kommissionens arbete att främja konkurrens och fullborda den inre marknaden. 4.3.5 Samordning av ekonomisk politik Vid Europeiska rådets möte i antogs en resolution om samordning av den ekonomiska politiken. I resolutionen slås det fast att banden mellan de medlemsstater som deltar i valutaunionen kommer att stärkas. Integrationen ökar det ömsesidiga ekonomiska beroendet mellan medlemsstaterna. Övergången till en gemensam valuta kommer därför att medföra förstärkt samordning av den ekonomiska politiken mellan . Vid mötet med Euro 15-gruppen och informella möte i den 25 diskuterades samordnad ekonomisk politik. Medlemsstaterna var eniga om behovet av närmare samordning för att dels nå ökad tillväxt, dels bekämpa arbetslösheten och öka syssel- sättningen i unionen. Det rådde även enighet mellan medlemsstaterna om att de allmänna riktlinjerna är det centrala instrumentet för den ekonomiska politiken (se även 4.3.4). Utformningen av den ekonomiska politiken kommer dock att förbli under alltigenom nationellt ansvar. En förutsättning för uthållig ekonomisk tillväxt och hög sysselsättning är sunda offentliga finanser. Det är därför viktigt att värna stabilitets- och tillväxtpakten (se även 4.3.6). Rådet överlämnade, i enlighet med diskussionen om tillväxt och sysselsättning vid det informella toppmötet i , en rapport om samordning av ekonomisk politik till stats- och regeringscheferna vid i . Rapporten innehöll i allt väsentligt redan kända och överenskomna texter. 4.3.6 Stabilitets- och tillväxtpakten Vid rådets möte i enades stats- och regeringscheferna om huvudelementen i stabilitets- och tillväxtpakten. Pakten godkändes vid i och antogs formellt vid rådets möte . Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att säkerställa varaktig budgetdisciplin i den tredje etappen av EMU. Pakten föreskriver både förebyggande och avskräckande åtgärder och består av två rådsförordningar samt en vägledande resolution från . Pakten omfattar samtliga medlemsstater, med viktiga inskränkningar för de medlemsstater som inte deltar i valutaunionen. Rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt av övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken trädde i kraft . Enligt förordningen skall de medlemsstater som deltar i valutaunionen från starten utarbeta stabilitetsprogram. De som inte deltar skall utarbeta konvergensprogram. Programmen skall presenteras före enligt den deklaration som medlemsstaternas finansministrar kom överens om (se även 4.1). De skall därefter uppdateras . Programmen liksom uppdateringen skall offentliggöras. Syftet med stabilitets- och konvergensprogram är att förstärka över- vakningen av de offentliga finanserna. Programmen utgör ett viktigt instrument i övervakningen. Rådet ges därmed möjlighet att tidigt kunna varna en medlemsstat om behovet att vidta åtgärder för att undvika upp- komsten av alltför stora underskott. I både stabilitets- och konvergens- programmen skall ett medelfristigt budgetmål anges. Varje medlemsstat får själv bestämma det exakta målet med hänsyn till bland annat landspecifika förhållanden, men åtar sig att eftersträva ett mål nära balans eller i överskott. I konvergensprogrammen skall de medlemsstater som inte deltar i valutaunionen även ange de medelfristiga målen för penning- och valutapolitiken. Detta är det enda som skiljer programmen åt. har och lämnat konvergens- programmet och och stabilitetsprogrammet. Innehållet i programmen har utvärderats av rådet, som lämnat ett yttrande över dem. Utvärderingen skall ske efter det att programmen lämnats. konvergensprogram lämnades till kommissionen och rådet (se även 4.4.3). Närmare precisering av innehållet i stabilitets- och konvergensprogrammen presenterade kommissionen ett förslag om hur innehållet i stabilitets- och konvergensprogrammen bör preciseras närmare, som ett komplement till rådets förordning (EG) nr 1466/97. Detta resulterade i ett yttrande över innehåll i och format på stabilitets- och konvergens- programmen, som godkändes av rådet . Riktlinjerna i yttrandet är vägledande. I yttrandet framhålls att målet om nära balans eller överskott i de offentliga finanserna på medellång sikt skall ha uppnåtts senast före utgången av . Vidare påpekas att det är nivån på det strukturella underskottet som bör minskas för att göra det möjligt för den enskilda medlemsstaten att hantera ett försämrat konjunkturläge och hålla underskottet i de offentliga finanserna inom referens- värdet av BNP. har kommissionen presenterat underlag om finanspolitiken och budgetutsikterna i medlemsstaterna. Tanken är att rådet och Euro11-gruppen (se även 4.3.7) tidigt skall kunna identifiera eventuella avvikelser i budgetutvecklingen som kan påverka den ekonomiska politiken i euroområdet. Rådet skall i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten övervaka förändringar i budgetutvecklingen i medlemsstaterna för att identifiera faktiska eller förväntade avvikelser från målen i stabilitets- och konvergensprogrammen. 4.3.7 Euro 11-gruppen Vid Europeiska rådets möte i beslutades att finansministrarna i de medlemsstater som skall delta i valutaunionen skall kunna träffas informellt och diskutera frågor som har samband med det särskilda ansvar som de delar för den gemensamma valutan. Varje gång frågor av gemensamt intresse behandlas skall dessa diskuteras i samtliga medlemsstater. Detta har lett till att de elva sammanträder enskilt inom ramen för Euro 11-gruppen. Endast finans- ministrarna och en medarbetare deltar i mötena. Gruppens första möte ägde rum i samband med rådets möte . har ytterligare två möten ägt rum samt ett i Euro 15-gruppen (Ekofin- kretsen). Gruppen möts i samband med reguljära möten. Ordföranden i Euro 11-gruppen redogör för gruppens samtal vid lunchen under Ekofin-mötet. De frågor som skall diskuteras vid Euro 11- gruppens möten skall enligt den praxis som utarbetats beredas i Ekonomiska och finansiella kommittén (efterträdare till ). Ur svenskt perspektiv är detta positivt, då splittring inom gemenskapen kan undvikas. Dessutom skall rådet förbli det officiella beslutsorganet. 4.3.8 Extern representation Frågan om hur gemenskapen skall representeras i internationella forum har diskuterats . Enighet råder om att gemenskapen i högre utsträckning än behöver tala med en röst i internationella sammanhang. Medlemsstaterna eftersträvar därför ett mer samordnat agerande i bland annat G 7 och () liksom vid internationella kriser. Anledningen är främst det faktum att elva medlemsstater har en gemensam valuta euron . Behovet av en samordning har ytterligare aktualiserats i samband med de internationella finansiella kriserna. Vid i godkändes om gemenskapens externa representation. Formerna behöver dock slutligt överenskommas med G 7-länderna utanför . Enligt rådets rapport är medlemsstaternas hållning att det land som innehar ordförandeskapet i Euro 11 deltar i G 7-möten vad gäller frågor som är relevanta endast för euroområdet. Kommissionen kommer att ingå i delegationen för att bistå ordförandeskapet. Även ECB skall delta vid möten i G 7. När frågor som är relevanta för samtliga medlemsstater diskuteras i G 7-kretsen kan medlemsstaterna besluta om gemensamma synsätt. Gemenskapens representation i IMF vad avser frågor som är relevanta för euroområdet skall lösas pragmatiskt för att undvika eventuella förändringar i . Det är dock klart att ECB skall delta med en observatör vid styrelsemöten i IMF när frågor av större vikt för euron behandlas. Gemenskapens representation vid besök i tredje land skall beslutas från fall till fall. 4.4 agerande i EMU-frågan 4.4.1 Information om euron påbörjades en satsning på information om praktiska eurofrågor. Syftet har varit att informera svenska hushåll och företag om hur de påverkas av att euron införs i flertalet medlemsstater. I informationen gavs svar på ett antal praktiska och konkreta fråge- ställningar om euron, medan för- och nackdelar med EMU eller frågan om ett svenskt deltagande i valutaunionen inte diskuterades i materialet. Informationssatsningen har bestått av tre delar: Två broschyrer har givits ut, Euron och hushållen och Euron och företagen. har totalt ca 400 000 exemplar spritts genom olika kanaler. En telefonservice, euroinformation, har startats. Euroinformationen har svarat på hushållens och företagens frågor om euron, primärt via telefon men också via brev, fax och e-post. En webbplats har inrättats med praktisk euroinformation. I ett första skede har webbplatsen haft samma information som de två broschyrerna. Som ett komplement till de tre delarna har annonser i dags- och veckopress använts för att väcka intresse för frågan samt peka på var informationen finns att hämta. 4.4.2 Praktiska euroförberedelser i Arbetet med praktiska euroförberedelser inleddes och har fortsatt . Inriktningen har varit dels vissa lagstiftningsändringar som kan bli aktuella som en följd av att euron blir en viktig utländsk valuta, dels analysarbete rörande ett eventuellt senare svenskt deltagande. Arbetet har bedrivits inom ramen för den samordningsfunktion som inrättats inom och där flera departement samt Riks- banken deltar. Motsvarande diskussioner har även förts inom Referens- gruppen för de svenska euroförberedelserna, med finansministern som ordförande. De frågor som har varit aktuella har varit: Utarbetandet av den informationssatsning om praktiska eurofrågor som beskrivits ovan. Möjligheten för företag att ha aktiekapital och redovisning i euro. Ett slutbetänkande från Utredningen om aktiekapital och redovisning i utländsk valuta (SOU 1998:136) presenterades . Betänkandet föreslår i korthet att detta görs möjligt /2000. Möjligheten att lämna deklaration och kontrolluppgifter i euro. På regeringens uppdrag presenterade en rapport i frågan. Ledtider för offentliga sektorns omställning vid ett eventuellt deltagande i valutaunionen. Statskontoret har regeringens uppdrag att samordna myndigheternas IT-frågor som rör euron. Arbetet har bl.a. bedrivits i form av en serie seminarier och möten med de relevanta myndigheterna som deltagare. har upprätthållit ett löpande samråd och information med den finansiella sektorn. 4.4.3 Det svenska konvergensprogrammet Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att säkerställa en varaktig budgetdisciplin i den tredje etappen av EMU. Pakten innebär en förstärkt övervakning av de offentliga finanserna i samtliga medlemsstater. Som ett led i denna övervakning skall medlemsstaterna enligt rådets förordning (EG) 1466/97 avge stabilitets- eller konvergensprogram. Dessa skall enligt finansministrarnas deklaration från lämnas före utgången av . Konvergensprogrammen avser de länder som inte omfattas av den gemensamma valutan. Rådet har antagit särskilda riktlinjer för programmens form och innehåll (se även 4.3.6). överlämnade sitt konvergensprogram till kommissionen och rådet . Programmet baserades på den inriktning av den ekonomiska politiken som presenterades i budgetpropositionen . Med hänsyn till den information som därefter inkommit, främst vad avser den internationella utvecklingen, redovisades dock en reviderad bedömning av den ekonomiska utvecklingen. I programmet konstateras att har genomfört en betydande konsolidering av de offentliga finanserna, och redovisas ett överskott på motsvarande av BNP. Det finns flera skäl för att bör ha ett sparandeöverskott i offentliga sektorn. Den offentliga skulden bör minskas för att långsiktigt stärka förtroendet för den svenska ekonomin, liksom av rättviseskäl gentemot framtida generationer. En åldrande befolkning motiverar vidare att den offentliga nettoställningen stärks. Slutligen skapar ett överskott utrymme för de automatiska stabilisatorerna att verka. Den ekonomiska politiken är därför inriktad på att bibehålla en fast kontroll över de offentliga finansernas utveckling. Det medelfristiga målet är ett överskott på motsvarande av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Därigenom skapas en god marginal för att man vid en framtida konjunkturavmattning skall kunna undvika alltför stora underskott. På så vis är det möjligt att förhindra att finanspolitiken förstärker konjunktursvängningarna.