prop · GM0344 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt huvudregeln i 17 § andra stycket skall ett sådant ärende tas upp av den tingsrätt som tidigare handlagt målet eller ärendet om näringsförbud. Ärendet får även tas upp av rätten i den ort där sökanden har sitt hemvist om rätten med hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter finner det lämpligt. Enligt före- varande paragraf kan dock ett sådant ärende även tas upp av den tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens. Enligt den nuvarande regeln är det de kronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs som skall utöva tillsyn över att närings- förbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs, dvs. tillsynen utövas av kronofogdemyndigheten i dess egenskap av tillsynsmyndighet i konkurs. I den föreslagna lydelsen är det i stället kronofogdemyndigheten, i den ort där den som har meddelats förbudet är bosatt, som skall utöva denna tillsyn. Lagrådet har framhållit att det inte finns någon myndighet som utövar tillsyn över ett meddelat näringsförbud om näringsidkaren inte är bosatt i . Enligt Lagrådets mening blir ett näringsförbud ett slag i luften om det inte finns någon myndighet som ser till att det efterlevs. Lagrådet har därför föreslagit att kronofogdemyndigheten i utövar tillsyn om näringsidkaren inte är bosatt i . Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det är också kronofogdemyndigheten som enligt paragrafen har att anmäla vissa förhållanden till åklagarmyndigheten. Paragrafen innehåller bestämmelser om förlängning av förbudstiden vid överträdelse av ett meddelat förbud. Enligt första stycket kan en ansökan om förlängning av tiden i stället göras av kronofogdemyndigheten i de fall som avses i 1 a och 2 §§, dvs. vid betalningsunderlåtelse och konkurs under förutsättning att åklagaren förklarat sig avstå från att yrka förlängning. Lagrådet har föreslagit ett förtydligande så att det klart framgår att en fråga om förlängning också kan prövas i ett brottmål, antingen om överträdelse av näringsförbud eller om andra brott. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. När frågan prövas i ett särskilt ärende gäller enligt andra stycket i tillämpliga delar vad som sägs i 8 a d §§ och 17 § andra stycket. Genom att hänvisning inte görs till 17 § tredje stycket får frågan om förlängning av förbudstiden inte avgöras utan sammanträde. Sammanträde kan i detta fall bara underlåtas om det är uppenbart obehövligt. Ändringarna avses träda i kraft . En övergångs- bestämmelse är nödvändig för de fall som avses i den nya lydelsen av 4 §. Enligt denna regel kan näringsförbud även drabba den som var ställ- företrädare för den juridiska personen senare än innan konkurs- ansökan kom in till tingsrätten. Det är därför nödvändigt med en övergångsbestämmelse som innebär att regeln endast gäller i de fall konkursansökan kommit in till tingsrätten senare än efter ikraft- trädandet. Eftersom förfarandereglerna ändrats både när det gäller hand- läggningen av näringsförbud och vissa frågor i anledning av närings- förbud bör äldre bestämmelser gälla när talan väckts före lagens ikraft- trädande lagförslag Härigenom föreskrivs följande. 1 § Genom ett beslut om näringsförbud åläggs en näringsidkare omfattande inskränkningar i sin rätt att driva näring. Förutsättningar för ett beslut om näringsförbud 2 § Näringsförbud skall, om inte särskilda skäl talar mot det, meddelas den som i egenskap av näringsidkare i eller i samband med närings- verksamhet gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse eller gjort sig skyldig till upprepad brottslighet som inte är ringa. 3 § Näringsförbud skall, om inte särskilda skäl talar mot det, meddelas den som i egenskap av näringsidkare underlåtit att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattas av lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter till ett sammanlagt belopp som svarar mot minst sex gånger det i lagen (1962:381) om allmän försäkring angivna basbeloppet. 4 § Näringsförbud skall, om inte särskilda skäl talar mot det, meddelas den som i egenskap av näringsidkare försatts i konkurs och två eller tidigare i den egenskapen varit inblandad i konkurser. 5 § Näringsförbud skall meddelas den som i andra fall än de som anges i 2 4 §§ grovt åsidosatt sina skyldigheter i egenskap av näringsidkare. 6 § Näringsförbud skall meddelas för , lägst tre och högst . Vem kan meddelas näringsförbud? 7 § Näringsförbud får meddelas en enskild näringsidkare. Om näringsverksamheten har bedrivits av en juridisk person får näringsförbud meddelas, i fråga om kommanditbolag: komplementär, annat handelsbolag: bolagsman, aktiebolag eller försäkringsbolag: ledamot och suppleant i styrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, bankaktiebolag, sparbank eller ekonomisk förening samt ideell förening eller stiftelse som driver näringsverksamhet: ledamot och suppleant i styrelsen, europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i : företagsledare. Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig för en enskild näringsverksamhet. 8 § Utöver den som avses i 7 § får vad som sägs i 4 § tillämpas även beträffande den som innehade sin ställning senare än innan konkursansökningen kom in till tingsrätten. 9 § Den som har meddelats näringsförbud får inte 1. driva näringsverksamhet, 2. vara bolagsman i ett annat handelsbolag än kommanditbolag eller komplementär i ett kommanditbolag eller medlem i en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i , 3. vara stiftare av ett aktiebolag, ett bankaktiebolag, en sparbank eller ett försäkringsbolag, 4. vara ledamot eller suppleant i styrelsen för ett aktiebolag, ett bankaktiebolag, en sparbank, ett försäkringsbolag, ett handelsbolag, en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i eller en ekonomisk förening eller en sådan ideell förening eller stiftelse som driver näringsverksamhet, 5. vara verkställande direktör eller vice verkställande direktör i ett aktiebolag eller ett försäkringsbolag eller företagsledare i en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i , 6. vara firmatecknare eller i annan egenskap vara ställföreträdare för en sådan juridisk person som anges vid 4, 7. faktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet eller av en sådan juridisk person som är bokföringspliktig även om den inte driver näring, 8. äga så många aktier i ett aktiebolag, ett bankaktiebolag eller ett försäkringsbolag att hans eller hennes andel av röstetalet för samtliga aktier i bolaget överstiger . Beträffande verkställande direktör och vice verkställande direktör för en filial enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och föreståndare för en verksamhet enligt samma lag finns bestämmelser om näringsförbud i den lagen. 10 § Näringsförbudet utgör inget hinder mot att sådan verksamhet bedrivs som innebär utövning av rättighet som avses i 2 kap. 1 § regeringsformen eller 1 kap. 1 §, 4 kap. 1 §, 6 kap. 1 § eller 13 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen eller 1 kap. 1 §, 3 kap. 1, 2 eller 8 § eller 10 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen. 11 § Den som har meddelats näringsförbud får inte vara anställd eller ta emot återkommande uppdrag i en näringsverksamhet som drivs av en närstående eller där en närstående har en sådan ställning som anges i 7 §. Som närstående anses make, sambo, förälder, barn och syskon samt den som genom äktenskap är besläktad med den som har meddelats näringsförbud i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon. Inte heller får den som har meddelats näringsförbud vara anställd eller ta emot återkommande uppdrag i den näringsverksamhet där han eller hon åsidosatt sina skyldigheter i egenskap av näringsidkare. Förfarandet vid prövningen av frågor om näringsförbud 12 § Talan om näringsförbud förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående utredningen och förfarandet i mål om näringsförbud skall, om inte annat föreskrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där straffet är fängelse i högst . Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. får dock inte tillgripas i fråga om näringsförbud. 13 § Ansökan om näringsförbud får i fall som avses i 3 5 §§ föras även av kronofogdemyndigheten samt i fall som avses i 5 § av Konsument- verket, , , , eller de ytterligare myndigheter som regeringen bestämmer. I dessa fall handläggs ärendet, om inte annat föreskrivs i denna lag, i tingsrätten enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. 14 § I ärenden angående näringsförbud skall tingsrätten alltid hålla ett sammanträde. Sammanträde behöver dock inte hållas, om det är obehövligt. Om avgörandet sker vid ett sammanträde, skall tingsrätten bestå av en juristdomare och tre nämndemän. Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. . 15 § Underlåter den mot vilken ansökan riktas att inställa sig till sammanträdet eller inställer han eller hon sig genom ombud trots föreläggande om personlig inställelse, skall rätten förelägga nytt vite eller förordna att han eller hon skall hämtas till rätten antingen eller senare dag. 16 § Rätten får i ärenden om näringsförbud förordna offentlig försvarare för den som avses med förbudsyrkandet endast om det finns särskilda skäl. I fråga om rättegångskostnader tillämpas i ärenden om näringsförbud 31 kap. . 17 § Om konkursförvaltarens skyldighet att underrätta åklagaren eller kronofogdemyndigheten om omständigheter som kan medföra näringsförbud finns det bestämmelser i 7 kap. 16 § konkurslagen (1987:672). 18 § Är det uppenbart att det finns grund för ett näringsförbud, får rätten meddela tillfälligt näringsförbud för tiden till dess att frågan om näringsförbud slutligt har avgjorts. 19 § En fråga om tillfälligt näringsförbud tas upp på yrkande av åklagaren eller kronofogdemyndigheten. Innan ett förbud meddelas skall den som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta att han eller hon har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. Frågor om tillfälligt näringsförbud som prövas utan samband med brott handläggs enligt 13 16 §§. I övriga fall tillämpas vad som sägs i 12 §. 20 § Bifalls en talan eller ansökan om näringsförbud, får rätten i domen eller beslutet självmant förordna om tillfälligt förbud. 21 § Ett beslut om tillfälligt näringsförbud gäller , om inte annat förordnas. Beslutet skall delges den som avses med förbudet. 22 § Har ett tillfälligt näringsförbud meddelats, skall detta beaktas vid tillämpningen av 6 §. 23 § Ett beslut om tillfälligt näringsförbud som har meddelats under rättegången får överklagas särskilt. Överklagas ett beslut om tillfälligt förbud, får högre rätt förordna att förbudet tills vidare inte skall gälla. 24 § Om rätten meddelar ett tillfälligt näringsförbud innan talan om näringsförbud har väckts eller ansökan inkommit till rätten, skall den utsätta inom vilken sådan talan skall väckas eller ansökan lämnas in till rätten. Tiden får inte bestämmas längre än vad som bedöms nödvändigt. Är den utsatta tiden inte tillräcklig och begär åklagaren eller kronofogdemyndigheten före tidens utgång förlängning av tiden, får rätten medge sådan förlängning. 25 § När näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud meddelas, skall rätten till domen eller beslutet foga en särskild underrättelse, där innebörden av förbudet beskrivs. Upphävande av ett näringsförbud 26 § Har talan om näringsförbud inte väckts eller ansökan inte inkommit till rätten inom utsatt tid och har en framställning om förlängning av tiden inte heller inkommit, skall ett beslut om tillfälligt näringsförbud upphävas. Detsamma gäller om talan eller ansökan återkallas eller lämnas utan bifall eller om det inte längre finns skäl för det tillfälliga näringsförbudet. Om talan eller ansökan bifalls, skall rätten pröva om det tillfälliga näringsförbudet fortfarande skall gälla. 27 § Om den som genom lagakraftvunnen dom fått näringsförbud grundat på 2 § frikänns från ansvar för brottsligheten, skall näringsförbudet upphävas. Avser frikännandet endast en viss del av brottsligheten eller hänförs denna under mildare straff- bestämmelser, skall rätten pröva om och förbudet fort- farande skall gälla. I fall som avses nu får rätten också upphäva eller ändra ett beslut om skyldighet att svara för rättegångskostnader, om ett sådant har meddelats i samband med domen om förbud. 28 § Upphäver rätten det konkursbeslut som utgjort förutsättning för ett näringsförbud enligt 4 eller 5 §, skall näringsförbudet upphävas. 29 § Rättens beslut om att upphäva eller ändra ett näringsförbud skall gälla . 30 § Ett lagakraftvunnet beslut om näringsförbud får upphävas på ansökan av den som förbudet avser, om det senare kommer fram att han eller hon inte hade grovt åsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet. 31 § För ärenden om upphävande av förbud gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 13 16 §§ om ansökan om förbud. Ett sådant ärende tas upp av den tingsrätt som tidigare handlagt målet eller ärendet om näringsförbud. Ärendet får även tas upp av rätten i den ort där sökanden är bosatt, om rätten med hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter finner det lämpligt. Ett ärende om upphävande av förbud får avgöras utan sammanträde, om saken ändå kan utredas tillfredsställande. Har rätten beslutat att sammanträde inte skall hållas, skall parterna ges tillfälle att slutföra sin sak. 32 § Rättens beslut om att upphäva ett näringsförbud skall gälla . Tid för avveckling av förbjuden näringsverksamhet m.m. 33 § En domstol som meddelar beslut om näringsförbud eller om tillfälligt näringsförbud får fastställa en begränsad tid efter vilken förbudet skall gälla, om tiden behövs för avvecklingen av närings- verksamhet, anställning, uppdrag, delägarskap i handelsbolag eller aktie- innehav som anges i 9 §. Rätten får föreskriva vilka åtgärder som får vidtas eller som skall vara förbjudna och vad den som fått näringsförbud i övrigt då har att iaktta. Om det finns synnerliga skäl för det, får tiden för avveckling förlängas på ansökan av den som fått förbudet. 34 § För ärenden om förlängning av tiden för avveckling gäller vad som sägs i 13 16 §§. 35 § Den som har meddelats näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud får medges dispens för att driva en näringsverksamhet, inneha anställning eller uppdrag, vara delägare i ett handelsbolag eller medlem i en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i eller äga vissa aktier. Rätten får föreskriva vad den som medges dispens har att iaktta då dispensen utnyttjas. 36 § En dispens får återkallas, om den som medgetts denna överträder näringsförbudet eller det tillfälliga näringsförbudet eller bryter mot en föreskrift som är knuten till dispensen. Detsamma gäller om den som medgetts dispens från ett förbud i 7 § i annat hänseende åsidosätter vad som åligger honom eller henne i den verksamhet som avses med dispensen. 37 § En fråga om dispens får prövas i samband med dom eller beslut om näringsförbud eller beslut om tillfälligt näringsförbud eller efter en senare gjord ansökan. När en fråga om dispens prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 13 16 §§. 38 § Ansökan om återkallelse av dispens får göras av allmän åklagare eller kronofogdemyndigheten. När frågan prövas i ett särskilt ärende gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 13 16 §§. Ärendet får tas upp även av den tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens. Tillsynen av meddelade förbud m.m. 39 § skall föra ett register över näringsförbud och tillfälliga näringsförbud. 40 § Tillsynen över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs utövas av kronofogdemyndigheten i den ort där den som har meddelats förbudet är bosatt eller, om han eller hon inte är bosatt i , där han eller hon senast var bosatt. har för tillsynen enligt första stycket rätt att få biträde av polismyndigheten. 41 § Den som har meddelats näringsförbud är skyldig att en gång varje halvår upplysa kronofogdemyndigheten om sina ekonomiska och personliga förhållanden i den utsträckning som myndigheten begär. 42 § Om det finns anledning att anta att ett förbud överträds eller att den som fått dispens enligt 35 § åsidosätter vad som åligger honom eller henne i den verksamhet som avses med dispensen, eller vad som rätten föreskrivit i samband med att den beviljade dispens, skall kronofogde- myndigheten göra anmälan om förhållandet till åklagaren. 43 § Om den som har meddelats näringsförbud inte fullgör sina skyldigheter enligt 41 §, får kronofogdemyndigheten förlänga förbuds- tiden . Innan ett sådant beslut meddelas, skall den som har meddelats näringsförbud erinras om sina skyldigheter och om att förbudstiden kan komma att förlängas om han eller hon inte fullgör sina skyldigheter. En sådan erinran skall delges den som avses med förbudet. beslut får överklagas enligt reglerna i 18 kap. utsökningsbalken. Överträdelse av förbud m.m. 44 § Den som överträder ett näringsförbud eller ett tillfälligt näringsförbud eller bryter mot en föreskrift som meddelats med stöd av 33 eller 35 § skall dömas till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . 45 § Ett näringsförbud som överträds skall på ansökan av åklagaren eller kronofogdemyndigheten förlängas , om det inte finns särskilda skäl mot det. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förlängning inte vara . Ansökan om förlängning skall göras innan förbudstiden har gått ut. När en fråga om förlängning prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 13 16 §§. 46 § I 36 § finns det bestämmelser om återkallelse av dispens när ett förbud överträds. 47 § Om den som har meddelats ett näringsförbud får ett nytt förbud, skall rätten upphäva det tidigare meddelade förbudet. Denna lag träder i kraft , då lagen (1986:436) om näringsförbud skall upphöra att gälla. Vid prövningen enligt 2 § av om en näringsidkare har gjort sig skyldig till upprepad brottslighet som inte är ringa får hänsyn tas till brottslighet som är begången före ikraftträdandet, om något av de brott som åberopas till stöd för ett sådant näringsförbud är begånget efter det att denna lag trätt i kraft. Äldre regler tillämpas alltjämt när de omständigheter som åberopas till stöd för talan om näringsförbud inträffat före ikraftträdandet av den nya lagen Remissinstanser som har yttrat sig över betänkande Ett effektivare näringsförbud (SOU 1997:123) Efter remiss har yttranden inkommit från , , Kammarrätten i , Justitiekanslern, , , för speciella mål, Rikspolis- styrelsen, , , Riksskatte- verket, i , Kronofogde- myndigheten i , i , i , , , , , Småföretagsdelegationen, Marknads- domstolen, , , , , , , , Akademikers Centralorganisation , Landsorganisa- tionen i LO, , , Ackordscentral, , och samt . Riksåklagaren har överlämnat yttranden av Åklagarmyndigheterna i och Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:436) om näringsförbud dels att 4, 8, 10, 13, 15, 17, 18, 21, 22, 24 och 26 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 8 a d §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § Har näringsverksamhet bedrivits av en juridisk person får, under de förutsättningar som anges i 1 3 §§, näringsförbud meddelas, ifråga om kommanditbolag: komplementär, annat handelsbolag: bolagsman, aktiebolag och försäkringsbolag: ledamot och suppleant i styrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, bankaktiebolag, sparbank och ekonomisk förening: ledamot och suppleant i styrelsen, europeisk ekonomisk intressegruppering med säte i : företagsledare, om denne begått brottet i näringsverksamheten eller innehade sin ställning när betalningen av skatt, tull eller avgift underläts eller den juridiska personen försattes i konkurs. Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig för en enskild näringsverksamhet. Under de förutsättningar som anges i 2 § får näringsförbud även meddelas den som innehade sin ställning enligt första stycket senare än innan konkursansökan kom in till tingsrätten. 8 § Talan om näringsförbud förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående utredningen och för- farandet i mål om näringsförbud skall, om inte annat föreskrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där straffet är fängelse i högst . Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. får dock inte tillgripas i fråga om näringsförbud. Talan om näringsförbud grundat på 2 § får tas upp av samma tingsrätt som handlägger eller har handlagt konkursen. Talan om näringsförbud i samband med brott förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående utredningen och förfarandet i mål om näringsförbud skall, om inte annat föreskrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där straffet är fängelse i högst . Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. får dock inte tillgripas i fråga om näringsförbud. Allmän åklagare får ansöka om näringsförbud även i de fall som avses i 1 a och 2 §§. Om åklagaren förklarat sig avstå från att ansöka om näringsförbud, får i fall som avses i 1 a och 2 §§ i stället kronofogdemyndigheten ansöka. Om inte annat föreskrivs i denna lag, handläggs ett ärende om näringsförbud enligt 1 a och 2 §§ enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Om kronofogdemyndigheten ansökt om näringsförbud i tingsrätten företräder Riksskatte- verket staten i överrätt. Ett ärende om näringsförbud tas upp av tingsrätten i den ort där näringsidkaren har sitt hemvist. Om näringsidkaren inte har hemvist i , tas ärendet upp av . I de fall som avses i 2 § får ärendet tas upp av den tingsrätt som handlägger eller har handlagt konkursen. I ärenden som gäller näringsförbud skall tingsrätten hålla ett sammanträde, om detta inte är uppenbart obehövligt. Om sammanträde hålls skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. . Utöver vad som följer av lagen (1996:242) om domstolsärenden får rätten förelägga nytt vite eller förordna om hämtning till rätten antingen eller till en senare dag, om den som ansökan riktas mot trots föreläggande om personlig inställelse inte inställer sig till sammanträdet eller inställer sig genom ombud. Rätten får i ärenden om näringsförbud förordna en offentlig försvarare för den som avses med förbudsyrkandet om det finns särskilda skäl. I fråga om offentlig försvarare gäller bestämmelserna i . I fråga om rättegångskostnader tillämpas i ärenden om näringsförbud 31 kap. . 10 § Är det uppenbart att grund för näringsförbud föreligger, får rätten meddela förbud för tiden till dess frågan om näringsförbud slutligt har avgjorts (tillfälligt näringsförbud). En fråga om tillfälligt näringsförbud tas upp på yrkande av åklagaren. Innan ett förbud meddelas skall den som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta att han har avvikit eller på annat sätt håller sig undan. Rätten får hålla förhandling för frågans prövning. Till förhandlingen skall den som avses med yrkandet kallas personligen. I kallelsen skall han upplysas om att frågan kan avgöras även om han inte inställer sig. Om förhandlingen gäller i tillämpliga delar föreskrifterna i 24 kap. 14 § . Bifalls en talan om närings- förbud, får rätten i domen själv- mant förordna om tillfälligt förbud. En fråga om tillfälligt näringsförbud tas upp på yrkande av åklagaren. Om åklagaren i de fall som avses i 1 a och 2 §§ förklarat sig avstå från att yrka förbud, får yrkande om tillfälligt näringsförbud i stället framställas av kronofogdemyndigheten. Innan ett förbud meddelas skall den som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta att han har avvikit eller på annat sätt håller sig undan.