prop · GM0361 · 1999-01-01 00:00:00 — Ett närmande förutsätter aktiv medverkan av kulturarbetare i bred bemärkelse och omprioriteringar och nya initiativ från såväl stat som näringsliv. Fördjupade relationer på kulturområdet kan skapas genom initiativ inom och Sida. I båda fallen fordras större resurser för . En möjlighet som bör prövas är att skapa ett särskilt "fönster" för kulturutbyte med från vilket projekt - små och stora - inom olika kulturområden kunde ges stöd. Det väsentliga är att finna former för mer mångsidiga och decentraliserade kulturkontakter än de som finns . Information och Sverigefrämjande Ett närmande till länderna i förutsätter att resurser skapas för fördjupning av intresset för , för vårt samhälle och vår kultur, för våra produkter, för som turistmål. Därigenom kan de frågor som betraktar som viktiga främjas. Landspecifika planer kommer att göras för ett antal länder som ett led i en markant ökning av informationsverksamheten i länder i av betydande långsiktigt intresse för . 2.7 Landvisa strategier En central del av denna strategi är det kapitel, som behandlar vart och ett av regionens länder. Hur kan de ofta redan omfattande bilaterala relationerna fördjupas? Förutsättningarna växlar kraftigt från land till land. Dessa landspecifika strategier beskriver våra bilaterala relationer och redogör för hur de kan utvecklas i varje enskilt fall. 3 Perspektiv på 3.1 och - återvunnen jämbördighet Historiskt utgör och två civilisatoriska kraftcentra. Det finns belägg för att den romerske kejsaren under andra århundradet e.Kr. skickade emissarier till sin kinesiske kollega. Handel mellan och i någon form har förekommit åtminstone sedan romartiden. Siden och kryddor dominerade denna handel som förband och såväl med hjälp av monsunvinden som genom en kedja av centralasiatiska mellanhänder. (1293) ersatte myterna med faktiska observationer från en högt utvecklad civilisation, Mittens rike. En ny era inleddes i och med upptäckt av sjövägen till . 1498 steg han iland i Calicut på . Det skulle dröja ytterligare innan föreställningen om en ödesbestämd europeisk expansion i tog form i huvudstäder, men genom sjöfararna var idén om en värld att erövra född. Européerna rörde sig till en början endast i periferi. Deras syfte var att tjäna pengar genom handel. Vetenskapliga och teknologiska genombrott i skulle förändra detta. Handeln övergick i europeisk kolonisering och dominans med överlägsna militära maktmedel. Det är först som jämvikten börjat återställas genom koloniernas frigörelse, teknologins utveckling och spridning och nya roll i en allt mera integrerad världsekonomi. Det ömsesidiga behovet att söka gemensamma lösningar på globala problem har skapat nya naturliga förutsättningar för jämbördighet mellan och . Det inledda samarbetet inom ramen för ASEM - Asia-Europe Meeting - är den återvunna jämbördighetens logiska uttryck. 3.2 i den internationella ekonomin För tre - fyra decennier sedan skulle varje diskussion om primärt handlat om oerhörd fattigdom, om de hundratals miljoner människor i länder som och som levde under fattigdomsstrecket. Om det hot som överbefolkningen utgjorde. var visserligen på väg att komma ikapp västvärlden, men ansågs inte vara representativt för egentliga . Detsamma gällde kronkolonin . Föreställ- ningen om det egentliga omfattade utvecklingsländer jämte Maos . inkomst per capita var av (och mindre än ). var något högre, av , men någon grund fanns ännu inte för att tala om exportorienterade tigerekonomier. Under de år som gått har vi sett ett växande antal länder ta sig över den klyfta som skiljer världens mest utvecklade ekonomier från dem som ligger långt efter. har spelat en central roll och har liknats vid ledargåsen i ett fågelstreck bestående av , , och . Men det som skett kan inte härledas till en enskild faktor. Inte heller är det ett oförklarligt mirakel. En rad exempel hade visat att det var möjligt för ekonomier i Öst- och att generera en tillväxt som var avsevärt högre än den som gick att uppnå i länder som redan befann sig på en hög utvecklingsnivå. Det gick att komma ikapp som nation och region. fick en helt ny roll i världsekonomin - och i världens öde. Världsekonomin domineras inte längre helt av industriländerna i och . Öst- och ekonomiska fram- gångar har resulterat i en allt större vikt för dessa regioner i den globala ekonomin. har andel av världens bruttonational- produkt (BNP) nästan tredubblats. 1980 svarade för av världens BNP. hade andelen stigit till . Detta motsvarar nästan samma andelar som NAFTA-länderna () och EU-länderna (). Trots att den ekonomiska utvecklingen i kraftigt har överstigit tillväxttakten i andra regioner är emellertid variationerna stora mellan olika länder och olika tidsperioder. Den japanska utvecklingen är anmärkningsvärd, inte bara pga. hög tillväxt utan även med tanke på den långa period som den varade - och fram till första oljekrisen. växte den japanska ekonomin med . inkomstutveckling har sedan sjunkit till följd av strukturella problem och har legat på cirka en procent , dvs. långt under genomsnitt, och föll . Den japanska ekonomin är den näst största i världen efter , och svarade 1995 för av världsproduktionen, mätt i nominella termer. Om hänsyn tas till köpkraften i landet sjunker andel från till . höga tillväxt har sin grund i den "öppna dörrens politik" med omfattande ekonomiska reformer, som infördes av . Från att ha varit i det närmaste helt stängt från utlandet har öppnats upp stegvis för utrikeshandel och dragit till sig en stor mängd utländska direktinvesteringar. Tillväxten i uppnådde under både tvåsiffriga nivåer. framstår som mer eller mindre betydelsefullt för världsekonomin beroende på vilken beräkningsmetod som används. En direkt konvertering av den officiella växelkursen visar att representerar av världsekonomin. Med hänsyn tagen till köpkraft däremot stiger BNP till , vilket skulle göra till världens näst största ekonomi. , , och har uppvisat hög tillväxt ända . Även tre av ASEAN-länderna - , och - utmärkte sig som tillväxt- ekonomier. har uppvisat hög, men försvagad tillväxt. avviker från framgångarna bland övriga ASEAN-länder med en tillväxt som även i jämförelse med varit låg. svarar trots sin stora befolkning - en dryg femtedel av världens folkmängd - för av världsproduktionen mätt med gängse BNP-mått. inledde 1991 ett reformprogram av den in- hemska ekonomin som öppnade för ökad inhemsk konkurrens och liberalisering av utrikeshandeln och utländska direktinvesteringar. Till- växten nådde upp i men den instabila inrikespolitiska situationen har medfört att takten i reformverksamheten och därmed tillväxten saktat av. Handel Världshandelns geografiska mönster har kommit att förändras som en följd av de asiatiska ekonomiernas höga tillväxt och exportinriktade utvecklingsmodell. Den ekonomiska utvecklingen har varit exportledd och ekonomierna är starkt handelsorienterade. Export och import utgör en stor andel av BNP. 1980 härrörde av världens export från . var andel av världens export , vilket kan jämföras med som svarar för och EU som svarar för av världsexporten. är världens tredje största exportnation, av världsexporten. , , och har alla större export än . export har ökat mycket kraftigt , från av världsexporten 1980 till 1995. Den första generationens s.k. tigerekonomier (, , och ) inledde övergången till en exportorienterad utvecklingsstrategi . följde efter i slutet av 1970- talet, de sydöstasiatiska länderna , medan liberaliseringar och reformer inleddes först . Det är viktigt att betona att de länder som övergick till en handelsorienterad utvecklingsstrategi inte släppte den statliga kontrollen över utrikeshandeln. Marknadsingreppen var dock av betydligt mer begränsad omfattning än vad som var fallet i ekonomier med handelsbegränsande politik. De asiatiska ekonomierna har också utvecklats till betydande import- nationer. Inkomster från exporten möjliggjorde import av kapitalvaror och utländsk teknologi som sedan spreds till den övriga ekonomin. andel av världens totala varuimport ökade från 1980 till en fjärdedel . I flertalet ekonomier har utrikeshandeln ökat markant som en konsekvens av övergången från importsubstitutionspolitik med höga tullmurar och icke-tariffära handelshinder, kontroll av växelkurser och reglering av utländska direktinvesteringar till en mer exportorienterad och marknadsorienterad regim. I åtskilliga fall har handelsliberaliseringen dock gått mycket långsamt. Den inhemska produktionen skyddas ofta bakom olika former av handelshinder. Tullnivån har i regel sänkts betydligt på de flesta av marknaderna i regionen, medan flera former av icke-tariffära handelshinder kvarstår. Några ekonomier i har dessutom etablerat exportzoner eller andra exempel på zoner inom ett land som erbjuder speciellt förmånliga regler för utrikeshandel, skatter, lån, utländskt ägande, medan den övriga ekonomin skyddas av handelshinder. En ökning av utrikeshandeln behöver därför inte nödvändigtvis betyda att den inhemska ekonomin är utsatt för utländsk konkurrens. , som uppvisar en mycket snabb ökning av utrikeshandeln, är i många avseenden en skyddad marknad och en stor andel av den kinesiska importen utgörs av insatsvaror framför allt avsedda för utländska företag. Direktinvesteringar Flödet av direktinvesteringar till snabbt växande ekonomier har ökat kraftigt . Från att tidigare ha varit koncentrerat till framför allt industrialiserade länder i och har en stor del av direktinvesteringarna gått till . Genom utländska direkt- investeringar får länderna tillgång till inte bara finansiella resurser som möjliggör ökad produktion, utan också teknologiöverföring, kunskaps- utveckling, ökad handel, marknadsutvidgning, ökad konkurrens och fler arbetstillfällen, vilket påverkar den ekonomiska utvecklingen positivt. Inflödet av direktinvesteringar till var relativt blygsamt , då en markant ökning skedde som resulterat i att nu är världens näst största mottagare av utländska direktinvesteringar efter . 1996 fick av flödet av utländska direkt- investeringar till . Siffror för skall dock tolkas med stor försiktighet då en del av investeringarna i som klassificeras som utländska direktinvesteringar i själva verket har sitt ursprung i men kanaliseras via för att utnyttja de förmåner utländska investeringar erbjuds. En stor del av de utländska investeringarna i kommer från kineser bosatta i , och där det finns en välbärgad och kapitalstark kinesisk befolkning som i många fall har släktband i eller på annat sätt har goda kontakter i landet. Trots den japanska marknadens storlek är inflödet av utländska investeringar i relativt litet. Inflödet mellan 1988-95 uppgick till totalt medan det totala utflödet var . Europeiska multinationella företag utgör de största investerarna på den japanska marknaden. är den enskilde största investeraren. var 1996 den näst största investeraren. Inflödet sjönk efter 1992 till följd av låg ekonomisk tillväxt i kombination med apprecieringen av yenen. En viktig förklaring till det låga inflödet i för- hållande till utflödet av direktinvesteringar är de höga kostnaderna i landet, speciellt för arbetskraft, fastigheter och distribution. Ekonomierna i - framförallt , , och - har varit mycket framgångsrika med att locka till sig utländska investeringar. Direktinvesteringar var särskilt viktiga i ASEAN-området och har därefter minskat till förmån för . Utländska direktinvesteringar i har däremot varit marginella beroende på faktorer som inflexibel arbetsmarknad, låg läskunnighet och bristfällig fysisk infrastruktur i transport, hamnar, energi och kommunikationer. I och i viss mån även utgör politisk instabilitet och institutionella svagheter fortfarande ett hinder. En stor andel av direktinvesteringarna i kommer från andra länder i regionen. De asiatiska ekonomierna har också utvecklats till betydande investerare utanför . Bland dem dominerar och . har även exempelvis och börjat investera i stor skala utanför . Forskning och utveckling Den snabba utvecklingen på forskningsproduktionens och patenteringens områden är en föga uppmärksammad aspekt av transformering. Utvecklingen har varit särskilt dramatisk inom områdena tele, datorer/ databehandling och bioteknologi/mikrobiologi. Inte heller här är det dock fråga om någon uniform process. Spännvidden mellan länderna är mycket stor. Tätpositionerna intas av . Det är dock i , , och framför allt som den snabbaste utvecklingen skett . Asienkrisen Så sent som var det få som kunde förutsäga att flera av tillväxtekonomier skulle förknippas med kris snarare än med mirakel. innan krisen bröt ut i sommaren talade många bedömare om fortsatt hög ekonomisk tillväxt i regionen. När krisen väl var ett faktum var det knappast någon som trodde att den skulle bli så djup, spridas till så många , och att den skulle komma att påverka hela världsekonomin. Krisen har avslöjat många av de strukturella problem som den snabba expansionen dragit med sig: gradvis försämrad konkurrenskraft, spekulativa investeringar, svaga finansiella system och politisk oförmåga att handla , bl.a. till följd av symbios mellan regering och ekonomiska intressen. En viktig förklaring till krisen är just bristen på insyn - i banker, i balansräkningar som inte på ett korrekt sätt redovisar värdelösa fordringar, i korruptionens inflytande över beslut om lån, i avsaknaden av fungerande bankinspektioner, i bolagens bristfälliga information till aktieägarna, i symbiosen mellan olika intressen, i avsaknaden av konkursinstitut som möjliggör omstrukturering av olönsamma företag, i bristen på fria media som kan blottlägga missförhållanden, kort sagt i avsaknaden av insyn och möjlighet att utkräva ansvar. Kombinationen av ekonomier med sådana brister och den globaliserade ekonomins lättrörliga kapital medför risker som reformarbetet måste angripa. Hårdast har krisen drabbat fem länder, med sammanlagt cirka 400 miljoner invånare - , , , och . Där har nedgången i produktion och sysselsättning varit dramatisk. Av dessa länder har , med 200 miljoner invånare, lidit störst skada. konstaterar i en rapport till världens finansministrar att vad som började som en finansiell kris har utvecklats till en omfattande politisk och social kris. Problemen i skiljer sig avsevärt från problemen i de sydöst- asiatiska ekonomierna. Det är snart tio sedan bubblan på den japanska finansmarknaden sprack och resultatet är den bankkris vi ser . Effekterna av rasen på börs- och fastighetsmarknaderna blev förödande för bankväsendet som plötsligt stod med osäkra fordringar av en omfatt- ning som vida överträffade dem som uppstod efter den svenska kraschen. befinner sig i något av en psykologisk kris. Denna är skapad av oförmågan hos det japanska politiska systemet att lösa problem, osäkerhet bland enskilda japaner om hur regeringen avser att hantera de ökande kostnaderna för den allt äldre befolkningen, stigande arbetslöshet och ökande osäkerhet om anställningstrygghet mot bakgrund av att japanska företag nu långsamt börjar ändra sin anställningspolitik. Den psykologiska krisen gör det svårt för regeringen att bryta de negativa förväntningarna om framtiden hos konsumenterna trots stimulanspaket av historisk storlek. Med en ökad oro om framtiden ökar hushållen sitt sparande. En konsekvens är att import fallit dramatiskt, vilket lett till att landets handelsbalansöverskott, trots fallande export, vuxit till erfaren nivå. Den kinesiska ekonomin lämnas inte opåverkad av händelse- utvecklingen i regionen. Det är få som tror att skall kunna upprätthålla samma tillväxttakt som . Även en mer modest tillväxt kan visa sig svår att uppnå om man inte lyckas lösa de mest akuta problemen. I fall torde den outvecklade finansiella sektorn med de skuldtyngda bankerna på kort sikt utgöra det allvarligaste hotet mot den kinesiska ekonomin. Flera av hindren för en fortsatt hög ekonomisk tillväxt i har sitt ursprung i problemet med de förlustbringande statliga företagen. Dessa utgjorde själva basen för den kinesiska planekonomin. I och med reformerna har den icke-statliga sektorn kommit att utsätta den statliga sektorn för hård konkurrens och dominerar numera ekonomin. återfinns dock en majoritet av den arbetskraften inom de statliga företagen. För att ekonomi på lång sikt skall kunna fortsätta att utvecklas krävs att landet fördjupar reformerna och förmår att ta sig an de stora utmaningar som man står inför i form av arbetslöshet, befolkningsökning, miljöförstöring, outvecklat socialt skyddsnät och inkomstklyftor. Hur hanterar de sociala konflikter som oundvikligen kommer att uppstå ur dessa problem är av stor betydelse för landets fortsatta sociala och ekonomiska utveckling. Krisens sociala konsekvenser Den ekonomiska krisen har blottlagt stora befolkningsgruppers sårbarhet. Det sociala kapitalet och det civila samhällets skyddsnät har i många länder varit svagt av snabb modernisering, urbanisering och omstrukturering. Denna svaghet kunde lättare döljas så länge den ekonomiska tillväxten var hög, men får förödande konsekvenser i kristider. De offentliga sociala skyddsnäten har varit rudimentära även i de relativt sett rika länderna. Krisen slår därför hårt mot det stora antalet "nyfattiga". De långsiktiga följderna av krisen kan ännu inte överblickas. Klart är att kvinnor och barn tillhör dem som drabbas hårdast när de offentliga utgifterna skärs ned, barnen i form av försämrad närings- standard och försummad skolgång. Fler unga flickor än pojkar tvingas sluta skolan för att spara familjeutgifter och hjälpa till med familjens försörjning, men både pojkar och flickor är utsatta. Exempelvis har mer än en miljon indonesiska barn nödgats avbryta sin skolgång. Många kvinnor och barn tvingas till tiggeri och prostitution. Till de drabbade grupperna hör också de migrantarbetare från , , och som mer eller mindre legalt uppehållit sig i länder som och . I spåren av krisen följer tvångsavvisningar av utländska gästarbetare, och i flera av länderna förstärks en fientlighet mot utlänningar och även mot etniska minoriteter. Möjlig återhämtning De krisdrabbade länderna står inför tre utmaningar för att tillväxten åter skall ta fart i regionen: att genomföra strukturella reformer, att få de internationella kapitalflödena att återvända att skydda låginkomstgrupper och försäkra att dessa är delaktiga i återhämtningen. Reformbehoven är stora och inte bara strikt ekonomiska. Krisen har skapat en ny insikt om betydelsen av öppnare ekonomier och demokra- tiska politiska system och av en finanspolitik som stimulerar syssel- sättning och uppbyggnad av sociala skyddsnät. Legitima institutioner utgör en förutsättning för långsiktig stabilitet. Däri ligger krisens positiva sida. Den visar med stor konkretion på den institutionella utvecklingens centrala betydelse nationellt och internationellt. Återhämtningen kommer att ta tid och regionens länder kommer att lyckas olika väl med de utmaningar de står inför. Inget talar dock för att krisen skulle förvandla framgångarna i till historia. De grund- läggande förutsättningarna för förnyad tillväxt finns. Förutsatt att de genomgripande politiska, ekonomiska och sociala reformer som inletts verkligen genomförs kommer regionens ekonomier utan tvivel åter att spela en växande roll i den globala ekonomin. Även om insikten om de sociala effekterna av krisen ökat finns det stora brister i kunskapen om deras omfattning. Statistiken är ofta brist- fällig och siffrorna skiljer sig i regel mellan olika källor. Detta försvårar utformningen av riktade åtgärder. Utan mekanismer för övervakning och lokalisering av de mest akuta problemen finns det risk för att knappa resurser inte används effektivt och där de behövs mest. Det är nödvändigt att ha tillgång till tillförlitliga data för att förstå och kunna utforma lämpliga åtgärder för att skydda utsatta grupper. Fortsatt dialog och utbyte av kunskaper, information och erfarenheter mellan berörda länder, biståndsgivare, det civila samhället och inter- nationella och regionala organisationer är nödvändig för lösa de växande sociala problemen. De sociala utmaningarna är inte nya, flera av problemen fanns redan före krisen, även om de blivit betydligt allvarligare och mer omfattande . Genom krisen kan dessa frågor komma högre upp på ländernas dagordningar. Även om de kortsiktiga åtgärderna för att mildra effekterna av Asienkrisen är viktiga har de långsiktiga åtgärderna stor betydelse. En viktig målsättning är att vidta sociala åtgärder som skyddar de fattiga på kort sikt och att utveckla ett välfärdssystem som innebär social tillväxt och stabilitet på lång sikt. Av avgörande betydelse för återhämtningen i regionen är hur den japanska ekonomin utvecklas. Om lyckas att sanera bank- och finanssektorn, öka den inhemska efterfrågan och avreglera den inhemska marknaden för att göra den mer tillgänglig för utländska producenter kommer förutsättningarna för en återhämtning i regionen att vara ljusare. En central fråga är hur man skall återställa förtroendet för den japanska ekonomin. Många bedömare menar att den viktigaste komponenten för att öka förtroendet för ekonomin är att på ett övertygande sätt visa att en lösning på krisen i finanssektorn är inom räckhåll. Ökat förtroende för ekonomin är en nödvändig förutsättning för att den inhemska efterfrågan skall kunna öka. De flesta bedömare är ense om att det finns en betydande mängd strukturella hinder som kommer att motverka högre tillväxtnivåer även efter det att väl har tagit sig ur den mest akuta krisen. har dragits med en ihållande låg tillväxt och om tillväxten skall öka krävs reformer på en rad områden. Behovet av reformer har diskuterats länge i , men genomförandet går mycket långsamt. För att få igång tillväxten på behövs omfattande avregleringar. 3.3 Fattigdom och maktlöshet Närmare en miljard av befolkning - en tredjedel - lever på mindre än motsvarande per dag. De lever i absolut fattigdom. Närmare tre fjärdedelar av världens fattiga återfinns därmed, trots de senaste decenniernas stora förändringar, i . I några länder/ekonomier - , , - existerar inte längre någon absolut fattigdom, och i och var den , innan den ekonomiska krisen inträffade, på väg att elimineras. I har såväl andelen som antalet fattiga minskat dramatiskt. 1993 var andelen som levde på under . betyder dock över 300 miljoner. hade därmed fler fattiga än hela söder om . Den stora skillnaden är att andel minskat påtagligt, medan förblivit (). Majoriteten av fattiga - 520 miljoner - finns i , där fortfarande lever i absolut fattigdom. Att sårbarheten i ett enskilt land är stor illustreras av utvecklingen i . 1970 levde på mindre än per dag, 1990 var andelen och 1997 . Mer än halva befolkningen tvingades dock klara sig på . förändras den bilden. Många som kommit upp över faller tillbaka under fattigdomsstrecket. Enligt tredubblas sannolikt siffran, vilket skulle betyda att antalet människor under fattigdomsstrecket skulle öka från ca 15 till 40 miljoner. Andra uppskattningar pekar på ännu mera dramatiska försämringar. Vi har i det föregående konstaterat att den ekonomiska tillväxten har varit snabb i stora delar av fram till krisen . har präglats av en förbättring av levnadsförhållan- dena i en takt och omfattning som torde sakna motstycke tidigare i världshistorien. På några få årtionden har bevittnat framväxten av vad man skulle kunna kalla en gigantisk lägre medelklass. Men fram- gången har varit olika stor i olika regioner. var den materiella levnadsstandarden ungefär lika hög i som i . Men tack vare den spektakulära utvecklingen i var den köpkraftsjusterade per capita-inkomsten där (med undan- tag för i ) mångdubbelt högre än den i . Den tredje stora regionen, , intar en mellanposition. Som helhet är inkomstfördelningen inom länderna i betydligt jämnare än i t.ex. eller . Orsakerna kan bl.a. sökas i en jämnare jordfördelning och omfattande satsningar på utbildning. Det förefaller dock som om utvecklingen i vissa länder - såsom och - gått i riktning mot växande inkomstskillnader, inte minst regionalt.