prop · GM03129 · 1999-01-01 00:00:00 — Revisorn kan utses såväl tills vidare som , men om han utses skall tiden bestämmas så att den upphör vid slutet av den ordinarie stämma på vilken revisorsval skall förrättas. För de allmänna aktiebolagen föreskrivs i stället i 10 kap. 20 § ABL att revisorsuppdragets längd är . Denna regel innebär inte att bolaget måste byta revisor utan endast att det måste hållas ett nytt revisorsval. Inte heller förhindrar den ett bolag från att entlediga en revisor under löpande mandatperiod. Bestämmelsen i aktiebolagslagen om en bestämd mandattid infördes genom prop. 1997/98:99 för att värna revisorns självständighet och oberoende. Det noterades också att kommissionen i syfte att säkerställa revisorns oberoende i ett förslag till ett femte bolagsrättsligt direktiv (KOM [90] 629 slutligt), det s.k. strukturdirektivet, har föreslagit att revisorn alltid skall tillsättas för en bestämd tid om minst tre och högst . Enligt regeringens mening gäller de skäl som anfördes för att ändra mandattiden för revisorer i allmänna aktiebolag även bankaktiebolag. Bestämmelserna i aktiebolagslagen bör alltså tillämpas även på bank- aktiebolag." Skälen för att ändra mandattiden för revisorer i bankaktiebolag gör sig gällande även beträffande revisorer i sparbanker och medlemsbanker. Det saknas skäl att göra åtskillnad mellan de olika bankkategorierna när det gäller längden på revisorernas mandattid. Därför bör bestämmelsen i 3 kap. 1 § andra stycket bankrörelselagen ändras så att revisor i sparbank och medlemsbank alltid skall utses för en bestämd tid . 5.1.3 Obehörighetsgrunder och kompetenskrav Regeringens förslag: Endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor skall få utses till revisor i sparbanker och medlemsbanker. Underårighet skall inte längre utgöra en särskild obehörighetsgrund. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bakgrund: 3 kap. 3 § första stycket bankrörelselagen anger vissa obehörighetsgrunder som gäller för revisorer i sparbanker och medlemsbanker. Enligt bestämmelsen får den som är underårig, i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § inte vara revisor. Enligt 3 kap. 3 § andra stycket bankrörelselagen gäller det kompetenskravet att revisor skall ha den insikt i och erfarenhet av redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn till arten och omfånget av bankens verksamhet fordras för uppdragets fullgörande. Vidare gäller att minst en av stämman utsedd revisor i en sparbank eller i en medlemsbank skall vara auktoriserad revisor (3 kap. 4 § bankrörelselagen). Något krav på auktorisation eller godkännande gäller däremot inte för övriga revisorer i sparbanker eller medlemsbanker. De lagändringar som /99 gjordes för bankaktiebolagen innebar att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor får vara revisor i ett bankaktiebolag (10 kap. 11 § aktie- bolagslagen). Ändringarna betydde att restriktionen att den som är underårig inte får vara revisor försvann för bankaktiebolagens del. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om att endast personer som är auktoriserade eller godkända revisorer får vara revisorer i aktiebolag, däribland bankaktiebolag, har motiverats av att EG-rättsliga regler ställer upp vissa krav beträffande revisorers kompetens (se prop. 1997/98:99 s. 135 och 136 och prop. 1997/98:166 s.132 och 133). De regler som avses återfinns i rådets åttonde direktiv (84/253/EEG) av om godkännande av personer som har ansvar för lagstadgad revision av räkenskaper (det åttonde bolagsrättsliga direktivet), det s.k. revisorsdirektivet. Direktivet reglerar vad som skall gälla beträffande sådana personer som utför lagstadgad granskning av bolags och andra företags årsredovisningar och koncernredovisningar, förutsatt att sådan granskning föreskrivs i gemenskapsrätten. Beträffande bl.a. banker föreskrivs sådan granskning i rådets direktiv (86/635/EEG) av om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut, det s.k. bankredovisningsdirektivet. Revisorsdirektivet innebär således för svenskt vidkommande att personer som inte är auktoriserade eller godkända revisorer inte får utses till revisorer i bl.a. aktiebolag och banker. Den svenska lagstiftningen måste utformas efter dessa EG-rättsliga regler. Därför bör bestämmelsen i 3 kap. 3 § andra stycket bankrörelselagen ändras på så sätt att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor tillåts vara revisor i en sparbank eller i en medlemsbank. För att någon skall kunna bli auktoriserad eller godkänd revisor måste vederbörande ha genomgått en teoretisk utbildning på universitetsnivå och därefter under ha skaffat sig praktisk erfarenhet. Det behövs därför av naturliga skäl inte någon regel om att den som är underårig inte får vara revisor. Bestämmelsen i 3 kap. 3 § första stycket bankrörelselagen bör därmed ändras på så sätt att obehörighetsgrunden underårighet tas bort. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anför i sitt remissvar att det med avseende på de frågor som behandlas i departementspromemorian närmare bör anges vad som gäller för sådan revisor som enligt bestämmelsen i 7 kap. 5 § bankrörelselagen förordnats av . Enligt regeringens uppfattning torde, beträffande de frågor som behandlas i lagrådsremissen, samma bestämmelser gälla för sådan revisor som förordnats av som för revisor som utsetts på annat sätt såvida inte annat är stadgat för något särskilt fall. 5.1.4 Revisorsjäv och kreditjäv Regeringens förslag: Lån till vissa revisorn närstående skall inte längre utgöra en särskild jävsgrund. Bankrörelselagens allmänna regel om delikatessjäv tas bort. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Lån till revisorn närstående m.m. Enligt 3 kap. 5 § första stycket 4 bankrörelselagen kan inte den vara revisor i en sparbank eller en medlemsbank som står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet. Enligt andra stycket i samma paragraf gäller detta även när skulden eller förpliktelsen avser revisorns make eller sambo eller juridisk person i vilken sådan person eller revisorn själv har ett väsentligt ekonomiskt intresse. Detsamma har gällt för bankaktiebolag. De lagändringar som gjordes /99 innebär emellertid att någon bestämmelse motsvarande 3 kap. 5 § andra stycket bankrörelselagen inte finns för bankaktiebolagen. Det betyder att lån till vissa revisorn närstående inte längre utgör en särskild jävsgrund. 3 kap. 5 § tredje stycket bankrörelselagen utgör en allmän regel om delikatessjäv för revisorer. Enligt bestämmelsen kan en revisor vara obehörig utan att någon av de särskilda jävsgrunderna i bestämmelsens första eller andra stycke föreligger, nämligen om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans oberoende. För bankaktiebolag upphörde bestämmelsen att gälla /99. Undantag beträffande vissa låneskulder och förpliktelser Enligt 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen gäller i fråga om annan revisor i en medlemsbank än auktoriserad revisor vad som sägs i bl.a. 3 kap. 5 § första stycket 4 endast om låneskulden eller säkerheten går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken. Bestämmelsen innebär att den som inte är auktoriserad revisor kan vara revisor i en medlemsbank även om han står i skuld till banken eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser som banken eller ett sådant företag ställt säkerhet för, såvida inte låneskulden eller säkerheten går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken. 2 kap. 17 § bankrörelselagen innehåller regler om kreditjäv. Reglerna om kreditjäv syftar framför allt till att förhindra att personer i ledande ställning i bankerna bedriver spekulativ verksamhet med lånade pengar och till att garantera att sådana personer står fria och obundna av egna intressen då de skall bedöma villkor för krediter, värdera säkerheter m.m. (se prop. 1986/87:12 Band 1, s. 194-198). Enligt 2 kap. 17 § första stycket 5 bankrörelselagen får en bank inte på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp lämna kredit till sådan revisor i banken som avses i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen, dvs. till annan revisor i medlemsbank än auktoriserad revisor. Skälet till att revisor i bankaktiebolag och sparbank inte omfattas av stadgandet är att den som står i låneskuld till en sådan bank inte får vara revisor i banken. Detsamma gäller för auktoriserad revisor i medlemsbank. Skälen för regeringens förslag Lån till revisorn närstående m.m. Som skäl för att lån till vissa revisorn närstående inte längre skall utgöra en särskild jävsgrund för revisor i bankaktiebolag har i prop. 1997/98:166 (s. 134) anförts följande. "En anpassning till aktiebolagslagens regler skulle för bankak- tiebolagen alltså innebära främst att lån till vissa revisorn närstående inte längre skulle konstituera jäv för revisorn. Det är svårt att se att en sådan ordning skulle påverka förtroendet för revisorer i banker. Redan enligt gällande rätt föreligger inte någon jävssituation om lånet skulle ha getts till någon annan närstående, t.ex. barn, syskon eller förälder till revisorn. Därtill kommer att en kategorisk jävsregel beträffande vissa revisorernas närstående personer kan komma att ge högst onyanserade effekter, särskilt som utlåningsverksamhet är en av de mest typiska rörelsegrenarna i banker, och dessutom noggrant reglerad. Det föreslås därför att jävsfrågan beträffande lån som ges till revisorns make eller sambo skall bedömas enligt de allmänna delikatessjävsreglerna i lagen (1995:528) om revisorer, vilka behandlas närmare i det följande." anförda synpunkter gör sig gällande även beträffande revisorer i sparbanker och medlemsbanker. Det finns därför inte någon anledning att behålla den skillnad som finns mellan de olika bankkategorierna i detta avseende. Således bör bestämmelsen i 3 kap. 5 § andra stycket bankrörelselagen om att lån till vissa revisorn närstående utgör grund för jäv för denne tas bort. Som skäl för att den allmänna regeln om delikatessjäv i bankrörelselagen skulle upphöra att gälla för bankaktiebolag anfördes i prop. 1997/98:166 (s. 134) bl.a. följande. "3 kap. 5 § tredje stycket BRL innehåller en allmän regel om delikatessjäv för revisorer. Det stadgas sålunda att en revisor är obehörig också om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans oberoende. Denna regel saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Det framgår inte av förarbetena (prop. 1986/87:12 band 1 s. 263) varför denna särbestämmelse infördes men det får antas bero på att en det är av särskild vikt att en revisor i en bank inte hamnar i en lojalitetskonflikt. 14 § lagen om revisorer innehåller en bestämmelse enligt vilken en revisor förutom att iaktta gällande jävsbestämmelser för revisorer, skall avböja eller avsäga sig uppdraget om det i annat fall finns någon särskild omständighet som kan rubba förtroendet till revisorns opartiskhet eller självständighet. nämnda bestämmelse i lagen om revisorer torde vara tillräcklig för att begränsa risken för att en revisor i ett bankaktiebolag hamnar i en situation som rubbar förtroendet för honom eller henne. Någon särbestämmelse i bankrörelselagen behövs alltså inte." I allt väsentligt kan samma synsätt anläggas när det gäller be- stämmelserna om delikatessjäv för revisorer i sparbanker och med- lemsbanker som för revisorer i bankaktiebolag. Det finns därför inte skäl att behålla den skillnad som finns mellan de olika bankkategorierna i detta avseende. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § tredje stycket bankrörelselagen bör således tas bort. Undantag beträffande vissa låneskulder och förpliktelser Undantagsbestämmelsen i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen om att annan än auktoriserad revisor kan vara revisor trots förekomsten av vissa låneskulder och förpliktelser har motiveras av att det bör vara möjligt för medlem i medlemsbank att utses till revisor av förtroendeskäl (jfr prop. 1986/87:12 Band 1 angående motsvarande bestämmelse i föreningsbankslagen). Bestämmelsen har emellertid även avseende på godkända revisorer. Dessa kom att omfattas av den genom en lagändring som trädde i kraft som lagen om medlemsbanker började gälla och föreningsbankslagen (1987:620) upphävdes, dvs. De personer som är revisorer och som saknar formell revisors- kompetens kommer, enligt förslaget i avsnitt 5.1.3, inte längre att kunna vara revisorer i medlemsbanker. Något behov av den nämnda undantagsbestämmelsen med hänsyn till denna kategori personer i deras egenskap av revisorer föreligger alltså inte längre. Det bör emellertid påpekas att en bestämmelse av motsvarande innebörd nedan föreslås gälla för sådana personer som kan utses att göra en allmän granskning av banken vid sidan av revisionen, nämligen lekmannarevisorer (se avsnitt 5.2.4). Inte heller när det gäller de godkända revisorerna finns det något behov av bestämmelsen. En godkänd revisor som står i skuld till en medlemsbank eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet bör alltså fortsättningsvis träffas av jävsbestämmelsen i 3 kap. 5 § första stycket 4 bankrörelselagen även om låneskulden eller säkerheten inte går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen kan därmed upphöra att gälla. Eftersom det föreslås att en godkänd revisor som står i låneskuld till en medlemsbank inte skall få vara revisor i banken behövs, för sådana revisorers skull, inte regeln i 2 kap. 17 § första stycket 5 bankrörelselagen om att en bank inte får lämna kredit till godkända revisorer på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp. De personer som är revisorer på förtroendegrund och som saknar formell revisorskompetens kommer, som påpekats i det föregående, enligt förslaget i avsnitt 5.1.3 inte längre att kunna vara revisorer i medlemsbanker. Något behov av den nämnda kreditjävsbestämmelsen med hänsyn till denna kategori personer i deras egenskap av revisorer föreligger alltså inte längre. I ett senare avsnitt (5.2.4) föreslås emellertid att lekmannarevisorn skall höra till den krets som omfattas av kreditjävsbestämmelsen. 5.1.5 Revisors upplysningsskyldighet och rapporteringsskyldighet Regeringens förslag: En revisor skall vara skyldig att till lekmanna- revisor lämna erforderliga upplysningar om bankens angelägenheter. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Juridiska fakultetsstyrelsen vid påtalar att regler mot- svarande dem som gäller för revisorer i bankaktiebolag i fråga om skyldigheten att agera vid misstanke om brott (10 kap. 38 40 §§ aktiebolagslagen) bör gälla också för revisorer i sparbanker och medlemsbanker även om sådana bestämmelser inte gäller generellt för revisorer i stiftelser och föreningar. Bakgrund: Enligt 3 kap. 14 § tredje stycket 2 bankrörelselagen är revisor skyldig att till medrevisor, granskare som avses i 3 kap. 15 §, ny revisor och, om banken har försatts i konkurs, konkursförvaltare lämna erforderliga upplysningar om bankens angelägenheter. En fråga som har samband med revisors upplysningsskyldighet är frågan om revisors rapporteringsskyldighet. I 3 kap. 8 a § bankrörelselagen stadgas att revisorn i en sparbank eller i en medlemsbank omgående skall rapportera till om han vid fullgörandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som reglerar bankers verksamhet, kan påverka bankens fortsatta drift negativt eller kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller resultaträkningen fastställs eller till anmärkning enligt 3 kap. 11 § bankrörelselagen. I sak gäller beträffande nämnda slag av rapporteringsskyldighet detsamma för revisor i ett bankaktiebolag som för revisor i en sparbank eller i en medlemsbank (9 kap. 15 § bankrörelselagen). I och med de lagändringar som trädde i kraft /99 föreligger emellertid numera även en särskild rapporteringsplikt för revisorer i bankaktiebolag (10 kap. 38 40 §§ aktiebolagslagen). Sistnämnda bestämmelser innebär i korthet att en revisor som finner att det kan misstänkas att en styrelseledamot eller den verkställande direktören inom ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till viss typ av brott skall underrätta styrelsen om detta och senast efter underrättelsen avgå från sitt uppdrag. Skyldigheten att avgå från uppdraget föreligger dock inte om den ekonomiska skadan av det misstänkta brottet har ersatts och övriga menliga verkningar av gärningen har avhjälpts, om det misstänkta brottet redan har anmälts till polismyndighet eller åklagare eller om det misstänkta brottet är obetydligt. Även om bestämmelserna i 3 kap. 8 a § bankrörelselagen (som gäller för sparbanker och medlemsbanker och i sak också för bankaktiebolag) och bestämmelserna i 10 kap. 38 40 §§ aktiebolagslagen (som gäller för bankaktiebolag men inte för sparbanker och medlemsbanker) i vissa delar överlappar varandra föreligger betydande skillnader, t.ex. beträffande till vem rapporteringen skall ske, beträffande skyldighet för revisor att avgå i vissa fall och beträffande vilken typ av förseelser som skall rapporteras (jfr prop. 1997/98:166 s. 137). Skälen för regeringens förslag: Lekmannarevisorns uppdrag i sparbanker och medlemsbanker föreslås bli utformat på ett sätt som nära överensstämmer med det uppdrag som en revisor har. Lekmannarevisorn kommer därför att ha samma behov av information om banken som denne. Det är angeläget att revisorerna och lekmannarevisorerna kan ta till vara varandras erfarenheter och kunskaper. En förutsättning för detta är givetvis att de inte har tystnadsplikt i förhållande till varandra. Det bör därför införas en bestämmelse om att revisorn i en sparbank eller medlemsbank är skyldig att lämna även lekmannarevisor upplysningar om banken. En motsvarande skyldighet bör införas för lekmannarevisorer. Vad gäller frågan om revisor i sparbank och medlemsbank skall åläggas samma eller liknande rapporteringsskyldighet som gäller för revisor i bankaktiebolag enligt bestämmelser i aktiebolagslagen avser regeringen att behandla denna fråga i samband med den översyn av lagen om medlemsbanker som avses göras (se avsnitt 4.3) och som kommer att beröra lagen om ekonomiska föreningar. Det är lämpligt att den frågan tas upp i det sammanhanget. Dessutom saknas tillräckligt underlag för att ta ställning i saken i förevarande lagstiftningsärende. 5.1.6 Särskild granskning Regeringens förslag: Lån till vissa närstående till någon som utsetts att utföra en särskild granskning av en sparbank eller en medlemsbank skall inte längre utgöra jäv för granskaren. Bankrörelselagens all- männa regel om delikatessjäv för granskare tas bort. En granskare skall vara skyldig att till lekmannarevisor lämna erforderliga upplysningar om bankens angelägenheter. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bakgrund: På initiativ av bl.a. röstberättigad i sparbank eller medlemsbank skall under vissa i 3 kap. 15 § bankrörelselagen angivna förutsättningar utse granskare för särskild granskning av banken. Denna särskilda granskning kan avse bankens förvaltning och räkenskaper under viss förfluten tid eller vissa åtgärder eller förhållanden i banken. Yttrande över granskningen skall bl.a. läggas fram på stämman och hållas tillgängligt hos banken under minst före stämman. I 3 kap. 15 § tredje stycket bankrörelselagen föreskrivs att vad som sägs om revisorer i vissa i stycket angivna lagrum skall tillämpas även i fråga om granskare. Skälen för regeringens förslag I det föregående (avsnitt 5.1.3) har föreslagits att underårighet inte längre skall upptas som en obehörighetsgrund i 3 kap. 3 § första stycket bankrörelselagen för revisorer i en bank. Det förslaget hänger samman med att kompetenskraven för revisorer i sparbanker och medlemsbanker föreslås bli ändrade på så sätt att det tillkommer en bestämmelse som innebär att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor kan vara revisor i en sparbank eller en medlemsbank. Eftersom det i praktiken inte torde kunna förekomma att den som är auktoriserad eller godkänd revisor också är underårig har underårighet kunnat tas bort som en självständig obehörighetsgrund. Det finns inte något krav på att den som utses till granskare måste vara auktoriserad eller godkänd revisor. Skälen för att underårighet kan tas bort som en självständig obehörighetsgrund för revi- sorer har sålunda inte bärighet beträffande granskare. Utöver de obehörighetsgrunder som gäller för revisorer bör därför för granskare alltjämt gälla att denne inte får vara underårig. Motsvarande bestämmelse för aktiebolag, däribland bankaktiebolag, återfinns i 11 kap. 21 § aktiebolagslagen. Regeln om att underårighet skall utgöra en obehörighetsgrund för granskare bör lämpligen placeras i anslutning till de hänvisningar till andra lagrum som görs i 3 kap. 15 § tredje stycket bankrörelselagen. När det gäller jävsbestämmelserna, vilka återfinns i 3 kap. 5 § bankrörelselagen, har i det föregående (avsnitt 5.1.4) föreslagits att lån till vissa revisorn närstående inte längre skall utgöra en särskild jävsgrund. Vidare har föreslagits att den allmänna regeln om delikatessjäv skall tas bort för revisorer i sparbanker och medlemsbanker. Dessutom har föreslagits att en låneskuld till en medlemsbank eller annat företag i samma koncern eller en förpliktelse för vilken medlemsbanken eller sådant företag ställt säkerhet alltid skall utgöra jävsgrund för godkänd revisor och alltså inte enbart i de fall då låneskulden eller säkerheten går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken. Övervägandena bakom dessa förslag har redovisats. I allt väsentligt kan samma resonemang föras beträffande granskare som för revisorer när det är fråga om lån till vissa revisorn närstående och när det är fråga om revisors låneskuld. Så är däremot inte fallet när det gäller den allmänna regeln om delikatessjäv. Skälet till att bankrörelselagens allmänna regel om delikatessjäv föreslås upphöra att gälla är nämligen bl.a. att 14 § lagen (1995:528) om revisorer innehåller en jämförbar bestämmelse (se avsnitt 5.1.4). Den bestämmelsen är inte tillämplig på granskare. Det kan emellertid ifrågasättas om det behövs någon allmän regel om delikatessjäv för granskare. Det framgår inte av förarbetena till bankrörelselagen varför regeln infördes i den lagen (jfr prop 1986/87:12 band 1 s. 263 och s. 278), men det får antas bero på att det är av särskild vikt att en revisor i en bank inte hamnar i en lojalitetskonflikt (se prop. 1997/98:166 s. 134). Bestämmelsen om delikatessjäv för granskare i sparbanker och medlemsbanker har inte någon motsvarighet i aktiebolagslagen. En granskare som utsetts att utföra granskning av ett bankaktiebolag omfattas sålunda inte av någon sådan bestämmelse. Det bör vidare framhållas att en granskare i sparbank eller medlemsbank utses av . Inspektionen bör enligt motiven förordna den som föreslås om han är lämplig och särskilda skäl inte talar däremot (prop. 1986/87:12 band 1 s. 278). skall alltså göra en slags lämplighetsprövning i fråga om den som skall utses. Detta innebär i sig ett skydd mot att en person som riskerar att hamna i konflikt mellan olika lojaliteter utses till granskare. Av de skäl som redovisats bör den allmänna regeln om delikatessjäv kunna tas bort även för granskare. De ändringar som föreslagits för revisorernas del bör således gälla även för granskare.