prop · GM0335 · 1999-01-01 00:00:00 — Dessa båda villkor prövar kronofogde- myndigheten utan invändning av part. Slutligen får det inte göras sannolikt att domen kan hävas enligt 21 § skiljemannalagen (se avsnitt 10.3.1). Det åvilar svaranden i utsökningsmålet att göra sannolikt att domen kan hävas. Om klanderfristen gått till ända utan att svaranden väckt talan kan han inte längre göra sannolikt att domen kan hävas efter klandertalan. Däremot behöver klandertalan inte ha väckts för att invändning skall kunna göras i utsökningsmålet. Det bör påpekas att förbehåll i bolagsordning eller föreningsstadgar om att tvist skall hän- skjutas till skiljemän liksom bestämmelser om skiljeförfarande som ingår i testamente eller gåvobrev även i detta sammanhang jämställs med skiljeavtal. I fråga om ersättningen till skiljemännen får skiljedomen verkställas, enligt 3 kap. 15 § andra stycket utsökningsbalken, om tiden för parts talan mot domen i denna del har gått till ända utan att sådan talan har väckts och det inte föreligger någon omständighet som gör domen ogiltig, även om talan inte förs mot denna. Det förutsätts även i detta fall att skiljeavtalet inte innehåller förbehåll om rätt för part att överklaga skiljedomen. Det görs sålunda skillnad mellan det fall att en part söker verkställighet mot andra parten och det fall att en skiljeman begär verkställighet beträffande den ersättning som en part förpliktats betala till honom. I det sistnämnda fallet får verkställighet inte ske förrän tiden för partens rätt att föra talan mot skiljedomen i denna del gått ut. Detta hänger samman med att domstol får materiellt överpröva och i sak ändra beslutet om ersättning till skiljemännen. För verkställighet av en legal skiljedom som är meddelad enligt skiljemannalagens bestämmelser gäller samma principer som för en konventionell skiljedom (3 kap. 16 § utsökningsbalken). Eftersom en sådan skiljedom inte grundar sig på ett skiljeavtal bortfaller kravet på att undersöka om parterna genom avtal förbehållit sig rätt att klandra domen på materiell grund. Innehåller den bestämmelse som ligger till grund för skiljemannaförfarandet sådant förbehåll utgör det emellertid inte hinder mot verkställighet sedan klandertiden har gått till ända utan att talan har väckts. När det gäller verkställighet av legala skiljedomar som inte har meddelats enligt skiljemannalagens föreskrifter finns det bestämmelser i 12 § lagen (1981:775) om införande av utsökningsbalken. Där sägs att annan skiljedom som enligt lag skall lända till efterrättelse än sådan som avses i 3 kap. 15 eller 16 § i balken får verkställas, om det inte föreligger någon omständighet som gör domen ogiltig, även om talan inte förs mot domen. I fråga om verkställigheten hänvisas till 3 kap. 17 och 18 §§ i balken. Legala skiljedomar av den nu behandlade typen torde vara mycket få. Finns det inte hinder mot verkställighet av skiljedomen på grund av bestämmelserna i 3 kap. 15 eller 16 § skall kronofogdemyndigheten meddela ett särskilt beslut, s.k. verkställighetsförklaring (3 kap. 17 § utsökningsbalken). Innan sådant beslut meddelas skall svaranden beredas tillfälle att yttra sig. Beslutet kan överklagas till tingsrätt och därefter till hovrätt och . Det får emellertid tillämpas redan innan det vunnit laga kraft (2 kap. 19 § utsökningsbalken). Bifaller kronofogdemyndigheten ansökan verkställs skiljedomen därefter som lagakraftägande dom, om inte annat förordnas av domstol där talan mot skiljedomen är anhängig (3 kap. 18 § utsökningsbalken). Har talan väckts mot skiljedomen kan domstolen med stöd av nämnda bestämmelse förordna att domen över huvud taget inte får verkställas eller, t.ex. i fråga om betalningsskyldighet, bestämma att utmätning men inte någon ytterligare åtgärd får äga rum. Däremot kan svaranden inte stoppa verkställigheten genom att ställa säkerhet. Bifaller kronofogdemyndigheten inte ansökan om verkställighet skall myndigheten meddela ett avslagsbeslut. Detta beslut kan överklagas till tingsrätt och därefter till hovrätt och . 13.2.2 Överväganden Regeringens förslag: En skiljedom skall kunna verkställas om skiljeavtalet inte innehåller förbehåll om rätt för part att angripa domen på materiell grund eller om tiden för sådan talan har löpt ut och domen uppfyller kraven på skriftlighet och undertecknande. Svaranden skall alltid beredas tillfälle att yttra sig innan verkställighet sker. Om kronofogdemyndigheten finner anledning att anta att skiljedomen är ogiltig skall myndigheten förelägga sökanden att väcka talan i saken om det inte redan pågår rättegång härom. skall däremot inte pröva om skiljedomen kan hävas efter . En skiljedom som antas vara ogiltig får verkställas endast i enlighet med vad som gäller för underrättsdomar som inte vunnit laga kraft. Har talan väckts vid domstol om skiljedomens upphävande eller ogiltighet ankommer det på domstolen att bestämma om verkställigheten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet bland de remissinstanser som yttrat sig över förslaget i denna del är blandat. och tillstyrker förslaget. Tingsrätten ifrågasätter dock om inte verkställighet av en skiljedom i vissa fall skall kunna fortgå utan att gäldenären hörs. Kronofogdemyndigheterna i respektive anser att myndigheterna skall kunna vägra att verkställa en ogiltig skiljedom. Detsamma anförs av för de fall saken är uppenbar. Skälen för regeringens förslag: Andra länders lagstiftning på skiljedomsområdet förutsätter i allmänhet ett domstolsbeslut för att en skiljedom skall kunna verkställas. Så är fallet t.ex. i . Som utred- ningen framhållit framstår det emellertid som smidigare att kunna vända sig direkt till den verkställande myndigheten. Endast i de fall då en skiljedoms giltighet med fog kan ifrågasättas eller när en verklig tvist om skiljedomens bestånd föreligger finns det anledning att koppla in dom- stol. Detta bör enligt regeringens mening bilda utgångspunkt för utformningen av verkställighetsregler i den nya lagen om skilje- förfarande. Den prövning som kronofogdemyndigheten skall göra är komplicerad. Svårigheterna gäller framför allt bedömningen av om det har gjorts sannolikt att domen kan hävas efter . har visserligen möjlighet att, i stället för att meddela eller vägra verkställighetsförklaring, hänvisa parterna till att efter stämning få frågan prövad i domstol. Denna utväg bör dock väljas endast i rena undantagsfall. Det material som kronofogdemyndigheten skall göra sin klander- prövning på måste även presenteras i domstol för att prövas där. En absolut förutsättning för att en skiljedom skall kunna hävas efter är ju att någon part verkligen väcker talan mot skiljedomen, och inte bara framställer invändningar vid kronofogdemyndigheten för att hindra eller försena verkställigheten. Detta tillsammans med den ovan berörda komplexiteten i prövningen talar för att enbart domstol borde bedöma en parts möjlighet till framgång i en klanderprocess. I enlighet härmed finns det goda skäl för att kronofogdemyndigheten vid sin verkställighets- prövning borde bortse från en parts utsikter till framgång i en klanderprocess. En part som vill klandra skiljedomen måste väcka talan vid domstol . Även om verkställighetsförklaring meddelats av krono- fogdemyndigheten kan domstolen, enligt 3 kap. 18 § utsökningsbalken, förordna att vidare åtgärd för verkställighet av skiljedomen inte får vidtas eller att endast vissa åtgärder får äga rum. En missnöjd part anvisas här ett sätt att hindra eller begränsa verkställigheten av en skiljedom som enligt partens mening är klanderbar. Det framstår inte som befogat att parten t.ex. genom att överklaga ett beslut om verkställighet i särskild ordning till tingsrätt, hovrätt och skall kunna få i princip samma fråga prövad i mer än en process. Innan kronofogdemyndigheten beslutar om verkställighet skall, enligt dagens ordning, motparten alltid ges tillfälle att yttra sig. Lika med utredningen anser regeringen att denna regel bör behållas fastän den går längre än vad som annars gäller t.ex. vid utmätning (se bl.a. 4 kap. 12 § utsökningsbalken). Genom en sådan bestämmelse får nämligen mot- parten ett incitament att agera om han motsätter sig verkställighet, och det skapas en garanti för att motparten får del av skiljedomen innan kronofogdemyndigheten vidtar åtgärd för verkställighet. Som tidigare antytts anser regeringen att kronofogdemyndigheten inte bör pröva en parts förutsättningar att efter talan vid domstol få skilje- domen hävd efter . Vad gäller prövningen av huruvida en skilje- dom är ogiltig är situationen dock en annan. Denna bedömning skall ske oavsett parternas inställning och kan därför inte göras beroende av att en part väcker talan vid domstol. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att kronofogdemyndigheten måste ha ett ansvar för att skiljedomen inte verkställs om den är ogiltig. Frågan blir då hur omfattande detta ansvar bör vara och hur reglerna härom närmare bör utformas. Självfallet måste kronofogdemyndigheten till en början konstatera att den över huvud taget har att göra med en svensk skiljedom och inte t.ex. en utländsk skiljedom eller en s.k. självdom (se avsnitt 5.4). Är skiljedomen inte avfattad skriftligt eller saknar den helt underskrift, bör det ankomma på kronofogdemyndigheten att vägra verkställighet. Även om det kan krävas viss utredning avseende skiljedomens undertecknande bör det ankomma på kronofogdemyndigheten att pröva om domen uppfyller de krav som lagen om skiljeförfarande uppställer härvidlag. Är domen undertecknad bara av skiljenämndens ordförande bör detta godtas, om sökanden uppger att parterna träffat överenskommelse härom och motparten inte gör någon erinran mot påståendet. I annat fall bör sökanden ha att styrka sitt påstående inför kronofogdemyndigheten. bör vidare kontrollera om skiljeavtalet inne- håller förbehåll om rätt för parterna att föra talan mot skiljedomen på materiell grund. Ett sådant förbehåll bör dock inte utan vidare leda till att verkställighet av skiljedomen vägras. Har tiden för talan mot domen gått till ända utan att sådan talan har förts bör skiljedomen kunna verkställas. I annat fall bör verkställighet inte medges. Enligt vad som har föreslagits bör parterna ges möjlighet att i vissa fall träffa avtal som utesluter eller begränsar tillämpligheten av de s.k. klandergrunderna (se avsnitt 10.7). Skiljedomar som omfattas av ett sådant avtal kommer, med hänsyn till att det i allmänhet rör sig om parter med liten anknytning till , sällan att verkställas här i landet, men det är inte uteslutet att så kommer att ske. För det fall skiljedomen omfattas av ett sådant avtal har regeringen föreslagit att domen skall vara verkställbar enligt de regler som gäller för utländska skiljedomar. Även i detta fall bör kronofogdemyndigheten vägra verkställighet. Vad nu sagts innebär att kronofogdemyndigheten skall gör en grund- läggande kontroll av de skiljedomar som begärs verkställda. Ingen remissinstans har invänt mot förslaget i denna del. Kritiken mot utred- ningens förslag gäller den del som innebär att kronofogdemyndigheten åtminstone delvis skall verkställa en skiljedom även i de fall som det kan antas att domen är ogiltig på grund av brister i skiljedoms- mässigheten eller såsom stridande mot ordre public. Det är naturligt att hävda att ogiltiga skiljedomar aldrig skall kunna verkställas. Om det på verkställighetsstadiet skulle kunna fastställas med säkerhet när en skiljedom är ogiltig framstår en reglering i enlighet härmed som ganska självklar. Det är emellertid ofta förenat med betydande svårigheter att avgöra om de ogiltighetsanledningar som hän- för sig till skiljedomsmässigheten och hänsynen till ordre public föreligger i ett visst fall. Prövningarna kan i vissa fall förväntas bli synnerligen omfattande. Sådana prövningar bör enligt regeringens mening inte göras av de verkställande myndigheterna utan bör ske i vanlig rättegång. Den omständigheten att det inom kronofogdemyndig- heterna finns en mycket hög juridisk kompetens föranleder ingen annan bedömning. Det kan naturligtvis diskuteras att låta en viss begränsad prövning ske på verkställighetsstadiet. Man skulle, som en remissinstans givit uttryck för, t.ex. kunna laborera med ett uppenbarhetsrekvisit. Krononofogde- myndigheten skulle alltså få vägra verkställighet om det för myndigheten framstod som uppenbart att skiljedomen var ogiltig såsom stridande mot ordre public eller på grund av brister i skiljedomsmässigheten. Vidare skulle man kunna tänka sig prövningar av mindre omfattning. Frågan är dock om sådana regler skulle föra saken framåt. Bestämmelserna skulle med säkerhet medföra gränsdragningsproblem och det kan ifrågasättas vilken praktisk betydelse reglerna skulle få. Behovet av bestämmelser med nu angivet innehåll framstår för regeringen som tveksamt. De skäl som ovan anförts för en exklusiv prövning av domstol gör sig för övrigt gällande till viss del även här. Regeringen anser således att de ogiltighetsgrunder som hänför sig till skiljedomsmässighet och ordre public inte bör bli föremål för sådan prövning hos kronofogdemyndigheterna som leder till att verkställighet vägras helt. Däremot måste kronofogdemyndigheterna på något sätt uppmärksamma frågorna. Annars blir ogiltighetsreglerna ineffektiva. Enligt regeringens mening skulle en rimlig avvägning mellan sökandens intresse av verkställighet och kravet på upprätthållande av ogiltighets- reglerna kunna uppnås om kronofogdemyndigheten i dessa fall medger en begränsad verkställighet men förelägger sökanden att väcka talan vid domstol om domens giltighet. Den begränsade verkställigheten skulle kunna knyta an till de regler som gäller för verkställighet av icke lagakraftägande underrättsdomar. Detta innebär, när det gäller en dom på betalningsskyldighet, att svaranden kan hindra verkställighet genom att på visst sätt ställa säkerhet (3 kap. 6 § utsökningsbalken). Gör han inte det kan utmätning ske, men egendomen får i princip inte säljas utan svarandens samtycke (8 kap. 4 § utsökningsbalken). Vidare kan en dom som avser utgivande av lös egendom verkställas om sökanden ställer säkerhet (3 kap. 8 § utsök- ningsbalken). Sedan talan väckts bör det uteslutande ankomma på domstolen att bestämma om verkställigheten skall fortsätta, avbrytas eller återgå. Parterna bör då inte längre ha en absolut rätt att hindra respektive få verkställighet genom att ställa säkerhet, men det bör vara möjligt för domstolen att föreskriva säkerhet för att t.ex. medge respektive hindra vidare verkställighet. Det bör också ligga i domstolens skön att besluta om återgång av redan vidtagna åtgärder. De fall som kan tänkas dyka upp i domstol är så disparata att några särskilda begränsningar i domstolens möjlighet att bestämma vad som skall gälla i fråga om verkställigheten inte bör anges i lagen. Väcker inte någon av parterna talan inom den förelagda tiden bör det fortsatta förfarandet hos kronofogdemyndigheten ske på samma sätt som när en exekutionstitel upphävs. Förutom att sökt verkställighet skall inställas och vidtagen åtgärd skall återgå blir sökanden skyldig att ersätta skada som svaranden har lidit genom verkställigheten. Att talan inte väcks bör emellertid inte få till följd att det därigenom fastslås att skiljedomen är ogiltig. Det fall att talan har väckts i rätt tid men målet vid domstolen avslutas utan prövning i sak t.ex. på grund av att talan återkallas bör behandlas på samma sätt som när talan inte alls har väckts. prövning av en ansökan om verkställighet av en skiljedom kan föranleda avslag om domen inte uppfyller formkraven, om den omfattas av ett avtal som inskränker parternas rätt att klandra domen eller om tiden för talan mot domen inte har gått ut. Ett sådant beslut bör liksom kunna överklagas. Ansökan kan emellertid i stället leda till begränsad verkställighet i förening med föreläggande för sökanden att väcka talan mot svaranden om skiljedomens giltighet. Som tidigare nämnts beträffande framstår det inte som befogat att en part skall kunna få i princip samma talan prövad i mer än en process. Denna ståndpunkt gäller även prövningen av om tvisten var skilje- domsmässig och av skiljedomens förhållande till ordre public. Ett beslut i fråga om föreläggande bör därför inte få överklagas. Om det inte finns några hinder kan kronofogdemyndigheten verkställa skiljedomen utan någon inskränkning. En part som i detta fall menar att skiljedomen behandlar en fråga som inte är skiljedomsmässig eller att domen strider mot ordre public bör kunna angripa verkställigheten på denna grund endast genom att väcka talan vid domstol. I målet kan parten sedan begära att domstolen förordnar t.ex. att vidare åtgärd för verkställighet inte får vidtas. Det regelverk som regeringen nu föreslår innebär att kronofogde- myndighetens bedömning av skiljedomens giltighet görs direkt i ett beslut angående vidtagande av en exekutiv åtgärd, t.ex. utmätning. Något separat verkställighetsbeslut behövs alltså inte. Endast i det fåtal fall då skiljedomen visserligen får verkställas enligt huvudregeln men det enligt kronofogdemyndighetens mening finns anledning att anta att den är ogiltig, kommer det enligt förslaget att fattas ett särskilt beslut, nämligen om föreläggande att väcka talan. Detta beslut kan dock, som tidigare nämnts, inte överklagas. De ogiltighetsregler som finns i den nya lagen om skiljeförfarande syftar till att bevaka intressen som parterna inte förfogar över. När talan om en skiljedoms bestånd och giltighet prövas vid allmän domstol ligger det därför i sakens natur att rätten skall beakta ogiltighetsreglerna även utan yrkande av en part. Detta överensstämmer för övrigt med vad som gäller beträffande utländska skiljedomar enligt 7 § andra stycket lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar (LUSK) och som föreslås gälla även enligt den föreslagna lagen om skiljeförfarande (se avsnitt 15). Vad som anförts i detta avsnitt om verkställighetsförfarandet innebär sammanfattningsvis att regeringen föreslår att en skiljedom skall kunna verkställas om skiljeavtalet inte innehåller förbehåll om rätt för parterna att föra talan mot domen eller tiden för sådan talan har löpt ut och domen uppfyller kraven på skriftlighet och undertecknande. Svaranden skall alltid ges tillfälle att yttra sig innan verkställighet sker. Regeringen föreslår vidare att om kronofogdemyndigheten finner anledning att anta att skiljedomen är ogiltig skall myndigheten förelägga sökanden att väcka talan om det inte redan pågår rättegång härom. Kronofogde- myndigheten skall dock inte pröva om skiljedomen kan hävas efter . Enligt förslaget får skiljedomen i ett sådant fall endast verkställas i enlighet med vad som gäller för underrättsdomar som inte vunnit laga kraft. Slutligen föreslår regeringen att det ankommer på domstolen att bestämma om verkställigheten sedan talan väckts vid domstol om skiljedomens upphävande eller ogiltighet. 13.3 Säkerhetsåtgärder Regeringens bedömning: En part kan enligt reglerna i 15 kap. ansöka om kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd för att få sina anspråk enligt en skiljedom säkerställda. Någon särskild regel om kvarstad m.m. behöver därför inte tas in i lagen om skiljeförfarande. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har redovisat någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Det föreligger en i vissa fall betydelsefull skillnad mellan verkställighet av en svensk skiljedom och en svensk domstols dom. Innan åtgärd för verkställighet av en skiljedom får vidtas måste motparten ges tillfälle att yttra sig (3 kap. 17 § utsökningsbalken). Regeringen har föreslagit att denna regel behålls (avsnitt 13.2.2). När det gäller verkställighet av en domstolsdom kan däremot utmätning ske utan att motparten underrättas, om det föreligger risk att han skaffar undan eller förstör egendom eller saken annars är brådskande (4 kap. 12 § andra stycket utsökningsbalken). Med hänsyn till denna skillnad kan det för den vinnande parten i ett skiljeförfarande föreligga ett behov av att få sitt anspråk säkerställt t.ex. genom interimistisk kvarstad. Ett sådant behov av att kunna få säkerställt ett anspråk innan verk- ställighet kan ske föreligger också t.ex. när det gäller verkställighet av en utländsk domstolsdom. För domar som omfattas av Bryssel- och Lugano- konventionerna finns särskilda bestämmelser. Enligt konventionernas artikel 34 skall en ansökan om verkställighet i ett inledande skede prövas utan att motparten ges tillfälle att yttra sig. Meddelas ett beslut om verkställighet får säkerhetsåtgärder vidtas utan hinder av att motparten har möjlighet att begära ändring i beslutet (artikel 39). I 8 § lagen (1998:358) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Brysselkonventionen (prop. 1997/98:102, bet. 1997/98:LU24, rskr. 1997/98:231) sägs uttryckligen att om hovrätten bifaller en ansökan om verkställighet skall beslutet anses innefatta ett beslut om kvarstad eller annan åtgärd som avses i 15 kap. rättegångs- balken. Motsvarande gäller för , se lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . Utanför område har prövat hithörande frågor i rättsfallet NJA 1983 s. 814. Domstolen fastslog att kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd enligt bestämmelserna i 15 kap. kan beviljas även i fråga om anspråk som skall prövas av utländsk domstol, om domstolens avgörande får verkställas i . Vidare ansågs att den vars anspråk hade prövats i domen uppenbarligen kunde ha behov av att i erhålla kvarstad eller annan säker- hetsåtgärd även sedan dom meddelats i den utländska rättegången men innan domen kunde verkställas här. förklarade att en part med stöd av den utländska domstolsdomen kunde vända sig till tingsrätt och begära kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd enligt 15 kap. . har i ett tidigare rättsfall NJA 1979 s. 698 klarlagt att svaranden i ett mål om av skiljedom kan få prövad en begäran om kvarstad som grundar sig på skiljedomen. Domstolens avgörande inleds med ett konstaterande av att en part som fått ett fordringsanspråk utdömt genom skiljedom kan ha behov av att få anspråket säkerställt genom kvarstad just därför att en ansökan om verkställighet av skiljedomen inte får bifallas utan att motparten fått tillfälle att yttra sig. Som tidigare nämnts föreslår regeringen inte någon ändring av bestämmelsen att motparten alltid skall ges tillfälle att yttra sig innan verkställighet av en svensk skiljedom får ske. Med hänsyn härtill bör det enligt regeringens mening finnas möjlighet för den vinnande parten att få sitt anspråk säkerställt genom kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd. De anförda rättsfallen torde visa att det redan med dagens bestämmelser finns möjlighet för den vinnande parten att utverka säkerhetsåtgärder enligt 15 kap. . Lagrådet har ifrågasatt om inte, mot bakgrund av att andra fall av säkerhetsåtgärder är reglerade i den föreslagna lagen (se 4 § tredje stycket och 60 §), en uttrycklig bestämmelse bör tas in i lagen även i nu berört avseende. Lagrådets förslag tar sikte på beslut om säkerhets- åtgärder i mål om en skiljedoms ogiltighet eller om upphävande av en skiljedom. Rättspraxis på området ger enligt regeringens mening utrymme för den vinnande parten att begära beslut om säkerhetsåtgärder inte bara när en talan om ogiltighet och är anhängiggjord i domstol utan också före en begäran om verkställighet. Som regeringen tidigare framhållit är det en avvägningsfråga i vilken omfattning olika regler uttryckligen skall framgå av lagen. Regeringen har i avsnitt 5.8 redovisat skälen till att lagen om skiljeförfarande bör innehålla en allmän regel om säker- hetsåtgärder före och under skiljeförfarandet. Regeringen har också i det föregående (se avsnitt 4.3.4) utvecklat skälen till varför lagen bör vara särskilt informativ när det gäller frågor med avseende på internationella skiljeförfaranden. Dessa skäl gör sig inte gällande i nu aktuellt fall.