prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — Ett skäl för att i stället använda disponibla vinstmedel för fondemission kan vara att stärka bolagets kreditvärdighet. Genom överföringen till aktiekapitalet åstadkoms nämligen att medlen inte kan betalas ut till aktieägarna annat än enligt de stränga reglerna för nedsättning av aktie- kapitalet. I förarbetena till redovisningslagstiftning framhölls som skäl för att tillåta uppskrivning att det borde påverka ställningen om till- gångarnas värde förändras. Uppskrivningen skulle därigenom kunna bidra till att ge en mer rättvisande bild genom att dolda reserver redovisas öppet. Vidare framhölls, beträffande företag i allmänhet, att ett företag med stora värden investerade i materiella eller finansiella tillgångar borde kunna få beakta bestående övervärden innan aktiekapitalet tas i anspråk (prop. 1995/96:10 del 2 s. 58 59 och del 4 s. 57). Såväl liv- som skadeförsäkringsbolag får värdera flertalet placerings- tillgångar till verkligt värde. Undantagna från en sådan värderingsprincip är aktier och andelar i koncern- och intresseföretag (4 kap. 5 § ÅRFL). Införandet av en möjlighet till värdering till verkligt värde har främst motiverats av analysskäl (se prop. 1995/96:10 del 4 s. 67). En värdering till verkligt värde innebär att värdeförändringar på till- gångar beaktas i balansräkningen såväl när tillgångens värde överstiger som underskrider anskaffningsvärdet. Till skillnad från en uppskrivning redovisas i detta fall värdeökningen i resultaträkningen och påverkar årets resultat. Den vinst som uppkommer till följd av att bokfört värde överstiger anskaffningsvärdet skall sättas av till en fond för orealiserade vinster. Denna fond skall, i likhet med uppskrivningsfonden, redovisas under bundet eget kapital. Därmed förhindras att belopp motsvarande fonden kan ligga till grund för utdelning (se 4 kap. 6 § och bilaga 1 till ÅRKL samt prop. 1995/96:10 del 4 s. 73 och 74). I traditionella livför- säkringsbolag, där vinstutdelning inte är möjlig, skall fonden för oreali- serade vinster redovisas som en särskild post under återbäringsmedel. Till skillnad från vad som gäller för uppskrivningsfonden kan fonden för orealiserade vinster inte användas för förlusttäckning eller fond- emission. Om summan av fonden vid utgången av ett räkenskapsår är mindre än föregående år skall dock fonden sättas ned i samma mån. Fonden har för samtliga försäkringsbolag alltså karaktär av en värde- regleringsreserv. En avsättning till och nedsättning av fonden skall i skade- och fondförsäkringsbolag redovisas som en omföring inom eget kapital såsom en justering av posten balanserat resultat. I traditionella livförsäkringsföretag skall omföringen ske inom återbäringsmedel som en justering av posten övriga medel (se 3 kap. 2 § och 29 § bilaga 1 till FFFS 1998:28). Avsättningar till och nedsättningar av reserv- och överkursfond Reservfonden och överkursfonden kan närmast ses som allmänna kon- solideringsfonder som får tas i anspråk endast för särskilt angivna ända- mål. För traditionella livförsäkringsbolag saknas regler om avsättningar till reservfond och överkursfond. Detta sammanhänger med nuvarande regler för återbäringshantering. Således skall eventuell överkurs vid emission av aktier i konventionella livförsäkringsaktiebolag redovisas i åter- bäringsfonden (se 35 § bilaga 3 till FFFS 1998:28). Skade- och fondförsäkringsaktiebolag skall till reservfonden sätta av, dels belopp hänförliga till betalningar för förverkad aktie och preskri- berad fordran vid fondemission, dels belopp som följer av eventuella föreskrifter i bolagsordningen eller som enligt ett särskilt beslut av bo- lagsstämman skall föras över från det redovisade fria kapitalet till reserv- fonden. Till överkursfonden skall skade- och fondförsäkringsaktiebolag sätta av överkurs som erläggs vid emission av aktier (12 kap. 9 § FRL och 11 § fondförsäkringslagen). Till skillnad från allmänna företag behöver inte skade- och fondförsäk- ringsbolag sätta av en viss andel av nettovinsten till reservfonden. Som motiv för ett sådant undantag har anförts att reservfonden varit av un- derordnad betydelse för försäkringsbolagens konsolidering (prop. 1980/81:180 s. 270 271). Aktiebolag i allmänhet och bankaktiebolag skall däremot till reservfonden sätta av av den del av nettovinsten för året som inte går åt för att täcka balanserad förlust, så länge inte reservfonden och överkursfonden tillsammans uppgår till eller mer av aktiekapitalet, se 12 kap. 4 § aktiebolagslagen och 9 kap. 9 § bankaktiebolagslagen (1987:618). En ekonomiska för- ening skall sätta av av nettovinsten inklusive gottgörel- ser. Uppgår reservfonden till av inbetalt insatskapital behöver en sådan avsättning inte ske, om summan av reservfonden och det inbetalda insatskapitalet uppgår antingen till av nettovärdet av föreningens tillgångar eller till minst samma belopp som föreningens skulder och avsättningar enligt balansräkningen, se 10 kap 6 § lagen (1987:667) lagen om ekonomiska föreningar. I en medlems- bank skall avsättas av den del av nettovinsten inklusive gottgörelser, om inte reservfonden uppgår till av ban- kens utlåning vid utgången av föregående räkenskapsår, se 8 kap. 6 § lagen (1995:1570) om medlemsbanker. I en kreditmarknadsförening skall avsättas om inte reservfonden uppgår endera till den nivå som gäller för ekonomiska föreningar i allmänhet eller också till av utlåningen vid utgången av föregående räkenskapsår. Reservfonden och överkursfonden får efter beslut av bolagsstämman användas endast för vissa angivna ändamål. I detta avseende överens- stämmer reglerna för skade- och fondförsäkringsbolag med motsvarande regler för företag i allmänhet. Fonderna kan enligt 12 kap. 9 § FRL an- vändas för täckning av förluster som enligt fastställd balansräkning inte kan täckas av fritt eget kapital, fondemission i skade- och fondförsäkringsaktiebolag eller något annat ändamål, om domstol ger tillstånd till nedsättningen en- ligt ett visst förfarande som bl.a. innebär att yttrande skall inhämtas. Utgångspunkter för de föreslagna reglerna om överskottshanteringen (se avsnitt 5.3) har slagits fast att försäkringsbolag bör lyda un- der samma regler som allmänna företag, om inte avvikelser är moti- verade med hänsyn till verksamhetens inriktning, de ömsesidiga bolagens särart, skyddet för försäkringstagarnas och andra ersättningsberättigades intressen eller hänsynen till . Reglerna bör inte medge bolagsrättsliga dispositioner som står i konflikt med en avtalad rätt för livförsäkringstagarna till överskott. Vidare bör det även särskilt över- vägas om ömsesidiga bolag skall tillämpa delvis andra överskottsregler än försäkringsaktiebolag. Ändringar på detta område är beroende av annat lagstiftningsarbete. Det gäller främst det arbete som pågår inom för att bättre anpassa de associationsrättsliga reglerna för finansiella företag till de regler som gäller för företag i allmänhet. Av betydelse är självfallet också arbete med aktiebolagens regler om vinstutdelning m.m. Arbetet har redovisats i betänkandet SOU 1997:168. De regeländringar om överskottshanteringen som föreslås behöver därför senare justeras och kompletteras för att samordnas med nya asso- ciationsrättsliga regler (se avsnitt 3). 7.2 Vinstutdelning och förlusttäckning i förhållande till åter- bäring Regeringens förslag: Förbudet mot vinstutdelning till aktieägare i livförsäkringsaktiebolag respektive garanter i ömsesidiga livförsäk- ringsbolag tas bort. Användning av överskott för vinstutdelning eller förlusttäckning i sådana bolag skall vara möjligt endast om det följer av bestämmelser i bolagsordningen. Årsvinsten och överföringar från bundet till fritt eget kapital i liv- försäkringsbolag skall gottskrivas försäkringstagarna och andra er- sättningsberättigade som återbäring, om inte medlen får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen. Bolaget skall informera den som erbjuds att teckna en livförsäkring om bolagsordningens villkor om användning av överskott för vinst- utdelning eller förlusttäckning. Särskilda förutsättningar skall vara uppfyllda för stadfästelse av bestämmelser i bolagsordningen om användning av överskott för vinstutdelning eller förlusttäckning (se vidare avsnitt 14.3). Regeringens bedömning: Bestämmelser om att livförsäkrings- bolag skall garantera försäkringstagarna viss minsta andel av bolagets överskott bör inte införas. förslag: Överensstämmer delvis med rege- ringens förslag (se utredningen s. 149 och 150). Utredningen har inte föreslagit att vinstutdelning eller förlusttäckning skall regleras i bolags- ordningen eller att vinster som inte får användas för sådant ändamål skall gottskrivas som återbäring. Utredningen har föreslagit begreppet bonus som benämning på överskott som försäkringstagare har rätt till enligt försäkringsavtal. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 147 150). I promemorian knyts begränsningarna för överskottshanteringen till livförsäkringsrörelsen och inte till livförsäkringsbolaget. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har godtagit För- säkringsutredningens förslag. Bl.a. har understrukit att vinstutdelningsförbudet har allvarliga nackdelar från konkurrenssyn- punkt. Några remissinstanser har förutsatt att försäkringstagares rätt till del av överskott tydligt framgår av avtal och att informationen om för- måner är fullständig, korrekt och lättbegriplig. Motorförarnas helnyk- terhetsförbund har avstyrkt förslaget, eftersom skälen för förslaget inte uppväger fördelarna för försäkringstagarna med dagens regler. TCO, LO och har ansett att lagregler behövs för att garantera försäk- ringstagarna skäliga överskott, eftersom ogynnsamma villkor kan bli uppenbara först och att aktieägarna inte bör kunna tillgo- doses på försäkringstagarnas bekostnad. Kammarrätten i har ansett att benämningen återbäring bör ersättas men att benämningen bonus inte är lämplig. har anfört att begreppet bo- nus närmast motsvarar nuvarande tilldelad återbäring samt att ett nytt begrepp inte bör införas utan en översyn av snarlika posters benämning i ÅRFL. Samtliga remissinstanser har i princip tillstyrkt försäkringsrörelse- promemorians förslag eller lämnat det utan erinran. har ansett det angeläget att reglerna om förutsättningarna för utdelning är tydliga, så att inte utdelningsmöjligheter riskerar att skada försäkrings- tagarnas intressen samt att förslaget synes motsvara kraven. LO har an- sett att vinstutdelning i livförsäkringsbolag i och för sig inte är önskvärt, men att det med förslaget blir av största vikt att informationen till bli- vande kunder är tillräcklig och att reglerna för tryggande av försäk- ringstekniska åtaganden är tillfredsställande från konsumentskyddssyn- punkt. Hovrätten för har ifrågasatt att vinstutdelning skall förutsätta bestämmelser i bolagsordningen och om inte regler bör ges om att livförsäkringstagare skall gottskrivas skälig andel av överskott. Även har ställt sig tvekande till ett vinstutdelningsförbud som huvudregel men konstaterat att skillnaden mellan promemoria- förslaget och förslag på denna punkt i praktiken inte behöver bli så stor. har väckt frågan om vinstutdelande fondförsäkringsverksamhet får bedrivas i ett bolag som i övrigt inte är vinstutdelande. Skälen för regeringens förslag och bedömning Bör vinstutdelningsförbudet tas bort? Vinstutdelningsförbudet för traditionella livförsäkringsbolag skall säker- ställa att överskott i bolagets försäkringsrörelse förr eller senare tillfaller försäkringstagarna. Flera skäl som är specifika för konventionell livför- säkringsrörelse kan i och för sig också anföras för ett sådant förbud. Ett skäl är att det på livförsäkringsområdet ofta är fråga om långsiktiga avtal med ett stort inslag av sparande. påpekat uppstår regelmässigt överskott inom livförsäk- ring med långa avtal på grund av försiktiga antaganden vid premiesätt- ningen. Ogynnsamma villkor uppenbaras inte sällan först och kunden har små eller inga möjligheter att byta försäkringsgivare (angående flyttning av livförsäkringssparande, se avsnitt 12). Mot denna bakgrund har vinstutdelningsförbudet ibland försvarats eller åsikten förts fram att försäkringstagarna i vart fall genom lag bör garanteras viss minsta andel av uppkommet överskott. Frågan om sådana begränsningar bör finnas måste dock också bedömas i ett större sammanhang med hänsyn till en alltmer internationell för- säkringsmarknad. kan utländska företag från andra EES- länder genom gränsöverskridande verksamhet tillhandahålla andra livför- säkringar än fondförsäkringar där livförsäkringstagare inte är garanterade överskott. Dessa försäkringar kan förmedlas av svenska försäk- ringsgivare. I takt med att denna utveckling fortgår kommer ett svenskt utdelningsförbud att förlora i sin betydelse som skydd för livförsäkrings- tagare och motsvarande kategorier. Som bl.a. anfört har ett vinstutdelningsförbud också nackdelar från konkurrenssynpunkt. Ett slopande av förbudet förbättrar förutsättningarna för nyetablering och produktutveckling på livförsäk- ringsområdet vilket är till fördel för försäkringstagarna . Sam- tidigt förbättras svenska bolags möjligheter att verka internationellt på likvärdiga villkor som utländska bolag vilket kan ge rationaliserings- vinster och andra fördelar som kommer även svenska försäkringstagare till godo. Ett upphävande av vinstutdelningsförbudet är i praktiken också en nöd- vändig förutsättning för att införa en ordning där riskkapitalet inte utgörs av försäkringstagarnas medel. En följd av det nuvarande utdelnings- förbudet och reglerna om återbäringshantering är att försäkringstagarnas medel även utgör riskkapital i rörelsen. I regel står aktiekapitalet endast någon reell risk i ett livförsäkringsbolags uppbyggnadsskede. Vinstutdelningsmöjligheter är en förutsättning för ett system där ex- ternt tillskjutet kapital bär en egentlig rörelserisk på livförsäkrings- området. Det ger i sin tur incitament för ägare och företagsledningen att sköta företaget effektivt vilket även kommer försäkringstagarna tillgodo. Om aktieägarna eller andra tillskottsgivare saknar rätt till avkastning blir möjligheterna små att få externt kapital som står för en reell risk till bo- laget. Medvetna avsteg från vinstutdelningsförbudet har även gjorts vid in- förandet av fondförsäkringslagen och lagen om individuellt pensions- sparande. Att upphäva vinstutdelningsförbudet i konventionella livför- säkringsbolag är en naturlig följd av denna utveckling. Vinstutdelningsförbudet för livförsäkringsbolag bör därför tas bort. Som en konsekvens av denna förändring bör nuvarande regler i 12 kap. 5 och 6 §§ om avsättningar till återbäringsfonden upphävas. Även reglerna i 12 kap. 7 § om användning av återbäringsfonden för förlusttäckning kommer att sakna aktualitet. Frågan om upphävandet att för- lusttäckningsregeln i 12 kap. 8 § för ömsesidiga bolag behandlas i avsnitt 9.1. Det bör påpekas att livförsäkringsrörelse utan rätt till vinstutdelning till aktieägare eller garanter kan bedrivas även . Detta kan uppnås antingen genom att livförsäkringsrörelsen bedrivs i ömsesidig bolags- form eller i aktiebolagsform utan rätt till vinstutdelning. Det kan förut- sättas att sådana alternativ kommer att vara tillgängliga även . En försäkringstagare kan därför även välja att teckna livför- säkringar i bolag som inte är vinstutdelande. Utformning av reglerna om vinstutdelning i livförsäkringsbolag förslag innebär att samma vinstutdelningsregler skall gälla för livförsäkringsbolag som för skadeförsäkringsbolag. Detta innebär att bolagsstämman disponerar över bolagens tillgångar med de begränsningar som följer av lag eller bolagsordning. Försäkringsrörelse- promemorians förslag innebär däremot att ett vinstutdelningsförbud skall gälla som huvudregel. Vinstutdelning förutsätter i detta fall närmare bestämmelser i bolagsordningen. Som sagts är det på livförsäkringsområdet ofta fråga om lång- siktiga avtal med ett stort inslag av sparande. Stora överskott uppstår på grund av nödvändiga försiktiga antaganden vid premiesättningen. Liv- försäkringsprodukter och livförsäkringsbolag är också särskilt svåra att analysera. I allmänhet har livförsäkringstagare, som ett resultat av dagens regelverk, ofta förväntningar på att överskott från förvaltningen av premierna skall tillfalla dem. De anförda omständigheterna måste enligt regeringens mening beaktas vid utformningen av vinstutdelningsreglerna. Det finns annars en risk för att överskott från förvaltningen av försäk- ringstagarnas medel kan tillföras ägarna, t.ex. genom förtäckt vinstutdel- ning, utan att försäkringstagarna kan överblicka detta på förhand. Ofull- ständigheter eller oklarheter i villkor om rätt till överskott kan också drabba försäkringstagarna oväntat hårt helt enkelt eftersom försäkrings- tagaren har svårt att bedöma och förutse vilka konkurrerande anspråk från aktieägare eller andra som kan komma att ställas på nuvarande och framtida överskott. Det blir med andra ord tydligare och säkrare för försäkringstagarna om försäkringsbolaget åläggs att i bolagsordningen precisera förutsättning- arna för vinstutdelning. Vinstutdelning som inte följer dessa regler blir därmed otillåten och kan angripas med samma sanktioner som andra former av olovlig utdelning. Genom att reglerna skall framgå av bolags- ordningen kommer även ändringar i fråga om utdelningsrätten i det en- skilda bolaget att underkastas en särskild stadfästelseprövning. Det ger även de bästa förutsättningarna för att tillvarata försäkringstagarnas in- tressen vid regleringen av övergången till nya regler och ombildning till vinstutdelande bolag (se avsnitt 14.3). I livförsäkringsbolag bör alltså ett förbud mot vinstutdelning gälla som huvudregel. Vinstutdelning bör få ske endast i den mån det följer av be- stämmelser i bolagsordningen. Genom sådana bestämmelser bör klar- göras hur vinstutdelning skall få ske, hur stor del av överskottet som får delas ut och hur utdelningsbart belopp närmare skall bestämmas. När beslutet att fastställa en bolagsordning för utdelning införts i försäkrings- registret får nyordningen tillämpas för ett kommande räkenskapsår. Vinstutdelande fondförsäkringsverksamhet kan inte, som Finansinspek- tionen ifrågasatt, bedrivas i ett livförsäkringsbolag som saknar bestäm- melser i bolagsordningen om vinstutdelningen. I bolagsordningen bör på motsvarande sätt klargöras vad som får an- vändas för förlusttäckning. Det sistnämnda är inte bara motiverat i fall då vinstutdelning är möjlig. Det är också motiverat att klargöra vilka över- skott som skall utgöra rörelsens riskkapital i livförsäkringsaktiebolag eller ömsesidiga livförsäkringsbolag som skall bedriva livför- säkringsrörelse utan någon vinstutdelning till ägare eller garanter. Be- stämmelserna i 12 kap. 2 § FRL bör alltså ändras så att detta framgår. Bolagsordningen bör innehålla klara och tydliga bestämmelser om vinstutdelning och förlusttäckning. Detta bör bevakas i samband med stadfästelse av bolagsordningen, liksom att innehållet överensstämmer med lag. Bestämmelserna hindrar inte att hela årets vinst förbehålls för vinstutdelning eller förlusttäckning. Även delar av vinsten kan förbe- hållas för detta ändamål. Fördelningen mellan försäkringstagare och aktieägare genom gränsdragningen för vinstutdelning och förlusttäckning kan som anfört också relateras till skilda grenar. Konsekvensen av förslaget blir att redovisade vinster och andra över- skott som inte är tillgängliga för vinstutdelning eller förlusttäckning en- ligt bolagsordningen skall gottskrivas försäkringstagarna och andra er- sättningsberättigade som återbäring. En bestämmelse om detta bör också tas in i 12 kap. FRL (se 12 kap. 5 §). Bestämmelsen är av näringsrättsligt slag och skall därför inte i sig grunda någon rätt till återbäring för försäk- ringstagare innan återbäringen gottskrivits dem. En sådan reglering har ändå flera fördelar för livförsäkringstagarna. Vad som gottskrivs dem som återbäring undantas därmed från medel som kan användas för allmän förlusttäckning. Regeln främjar även en årlig fördelning av över- skott mellan riskkapital och försäkringstagarmedel, utan att förhindra olika slag av livförsäkringsavtal med differentierade villkor anpassade efter försäkringstagarnas behov. Därmed förhindras inte heller livför- säkringsprodukter med olika rätt till överskott eller utan rätt till överskott. Bör begreppet bonus införas? har föreslagit att termen bonus införs som be- nämning på överskottsmedel som tillgodoförs försäkringstagare eller andra ersättningsberättigade på grund av försäkringsavtal. Detta begrepp används emellertid ofta på försäkringsområdet i en delvis annan mening, t.ex. som beteckning på premierabatt med anledning av vissa års skade- frihet. Termen passar inte väl ihop med den ordning som föreslås för avsättningar i livförsäkringsbolag. Som varit inne på skulle ett nytt begrepp även förutsätta ändringar av begreppen i redovisningsreglerna vilka ansluter till EG:s försäkringsredovisningsdirektiv. Det finns inte heller skäl för att införa en helt ny terminologi på området. En annan sak är att användningen av nuvarande begrepp som allokerad återbäring och återbäringsränta i information till försäkringstagare och olika intressenter inte bör utnyttjas (se avsnitt 8.3.3). Bör FRL föreskriva att försäkringstagarna skall garanteras viss minsta andel av överskottet? Som några remissinstanser anfört kan det ligga nära till hands att i lag föreskriva att försäkringstagarna måste garanteras en viss minsta andel av överskottet. Sådana bestämmelser styr dock i praktiken produktutformningen på liknande sätt som nuvarande vinstutdelningsförbud. De internationella erfarenheterna visar också att livförsäkringstagarna kommer att tillgodoföras en mycket stor del av överskotten även om inga lagregler finns. Det finns också en viss risk för att en i lag angiven gräns, som knappast kan sättas alltför snäv, kan uppfattas som legitim och föranleda en större vinstutdelning än vad som annars blivit fallet. En gräns skulle därmed kunna förfela sitt syfte. En sådan gräns som remissinstanserna föreslagit utgör inte heller några garantier för att försäkringstagarna verkligen tillgodoförs stora och skäliga överskott. Enligt regeringens mening är det viktigare att anpassa reglerna om vinstdisposition och förlusttäckning, bl.a. för att förhindra att försäkringstagarnas medel i vinstutdelande livförsäkringsbolag står den egentliga rörelserisken på det sätt som gäller för dagens åter- bäringsmedel. Det är också angeläget att det tydligt framgår vad som är riskkapital i bolag som inte får dela ut vinst. Det föreslås alltså inte något krav på att försäkringstagarna skall gottskrivas en viss minsta andel av bolagets vinst eller annat överskott. Vissa frågor om bolagsordningens innehåll och om information Med anledning av de föreslagna reglerna om överskottsbehandlingen i livförsäkringsbolag bör bestämmelserna om bolagsordningens innehåll justeras. Bolagsordningen skall innehålla de regler enligt vilka bolagsstämman får förfoga över bolagets vinst. En sådan bestämmelse, som saknas för aktiebolag i allmänhet, behövs alltjämt för livförsäkringsbolag. Eftersom det är av värde med gemensamma regler för liv- och skadeförsäkringsbolag bör bestämmelsen även omfatta skadeförsäkringsbolag. I fortsättningen måste frågor om förlusttäckning i livförsäkringsbolag regleras genom bestämmelser i bolagsordningen. Som Lagrådet har föreslagit bör denna princip återspeglas i bestämmelserna om bolagsordningen genom ett tillägg till 2 kap. 5 § 8. Försäkringsbolagen måste informera blivande försäkringstagare om de regler för vinstutdelning och förlusttäckning som gäller i bolaget. Informationen om reglerna måste vara fullständig, korrekt och lättbe- griplig. Det måste t.ex. klart framgå att bolagsordningen kan ändras be- träffande framtida vinster i fall då inte all vinst redan är förbehållen bo- laget.