prop · GM0332 · 1999-01-01 00:00:00 — Definitionen omfattar således också ut- ländska parlamentsledamöter, liksom ledamöter i andra beslutande för- samlingar. Som framhållits i avsnitt 5.5.3 bör en anpassning av den svenska lag- stiftningen till dessa åtaganden ske genom att det görs straffbart att besticka utländska parlamentariker och valda ledamöter i andra beslut- ande offentliga organ. Detta kan lämpligen ske genom ett tillägg till 17 kap. 7 § , i vilket nämns främmande stats parlamentariker. Emellertid måste även valda ledamöter i andra beslutande offentliga organ än parlament omfattas. Uppräkningen i 20 kap. 2 § andra stycket 1 (ledamot av styrelse, verk, nämnd o.s.v.) är begränsad till svenska förhållanden och omfattar alltså endast t.ex. ledamöter av sven- ska statliga eller kommunala styrelser. Genom att i 17 kap. 7 § brotts- balken hänvisa till motsvarande ledamot av främmande stats organ kom- mer även valda ledamöter i andra beslutande offentliga organ än parla- ment att ingå i den personkrets gentemot vilken bestickningsbrottet kan begås. Som också redogjorts för i avsnitt 5.5.3 bör den svenska lagstiftningen för att anpassas till ändras till att omfatta bestick- ning även av utländska ministrar. Detta bör lämpligen ske i anslutning till det i föregående stycke behandlade tillägget till 17 kap. 7 § . Regeringen delar uppfattning att frågan om straff- beläggande också av mutbrott, som de nu behandlade personkategorierna gör sig skyldiga till, är något som bör bli föremål för närmare övervägan- den i ett senare sammanhang. 5.6.6 Utövare av offentliga funktioner Regeringens förslag: Det görs straffbart att besticka personer som ut- övar främmande stats myndighet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar. Skälen för regeringens förslag: Som framgår i avsnitt 5.9.4 finns det behov av att uttryckligen anpassa den svenska lagstiftningen efter åtagande att straffbelägga bestickning av den som utan att vara anställd utövar en offentlig funktion för ett främmande land. Att direkt följa den definition som valts i konventionen i detta avse- ende, och i lagstiftningen tala om utövare av offentliga funktioner, ter sig vanskligt. Det skulle vara alltför svårt att på ett tillräckligt precist och förutsebart sätt avgränsa en sådan personkrets. Det framstår därför som en mer framkomlig väg att ansluta till den personkrets som avses i 20 kap. 2 § andra stycket 4 . Den bestämmelsen omfattar personer som utan att inneha anställning eller tidigare i paragrafen behandlat uppdrag utövar myndighet och är begränsad till svensk myndighetsutövning. Genom ett tillägg till 17 kap. 7 § bör det göras straffbart att besticka också utövare av främmande stats myn- dighet. 5.6.7 Totalförsvarspliktiga m.fl. Regeringens förslag: En teknisk anpassning görs i bestämmelsen om mutbrott med anledning av lagstiftningen om totalförsvarsplikt. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts i avsnitt 5.5.4 bör en teknisk anpassning av 20 kap. 2 § andra stycket 3 ske i an- ledning av att det genomfördes en ny lagstiftning om total- försvarsplikt. Avsikten är inte att den mutansvariga personkretsen skall förändras på något sätt. 5.6.8 Utländsk brottmålsdoms hinderverkan Regeringens förslag: Den som i en annan medlemsstat har dömts för ett brott som omfattas av bedrägerikonventionen, korruptionsproto- kollet eller korruptionskonventionen skall, som huvudregel, inte kun- na lagföras i för samma gärning. Beträffande gärningar som omfattas av dessa instrument skall vi- dare utländsk brottmålsdom förhindra ny lagföring i även om brottet delvis begåtts här. Detta gäller om brottet också delvis begåtts i den andra medlemsstaten. Promemoriornas förslag överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar. Vissa synpunkter på den lagtekniska utform- ningen har dock lämnats, till vilka hänsyn har tagits i den föreslagna lag- texten. Skälen för regeringens förslag: Som framhållits i avsnitten 4.4.6, 5.5.1 och 5.5.2 måste de svenska reglerna om utländsk brottmålsdoms hinderverkan anpassas till gjorda konventionsåtaganden. Sålunda be- höver bedrägerikonventionen, korruptionsprotokollet och korruptions- konventionen läggas till de konventioner som räknas upp i 2 kap. 5 a § . I förhållande till de stater som är bundna av dessa överens- kommelser skall principen om utländsk brottmålsdoms hinderverkan tillämpas. Som framhållits i avsnitten 4.4.6, 5.5.1 och 5.5.2 måste också hinder för ny lagföring i föreligga om personen utlämnats härifrån till den medlemsstat som sedan lagfört honom. För att anpassa de svenska bestämmelserna till instrumentens krav i detta hänseende bör ett tillägg göras till andra stycket i 2 kap. 5 a § av innebörd att första stycket inte gäller när förutom då lagföring i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet lagföring har skett sedan personen utlämnats från . Det torde vara en vedertagen princip att lagföring inte bör ske i det land som beviljat utlämning när den utlämnade väl underkastats lagföring i det land till vilket utlämning skett. Den angivna regeln bör därför göras generellt tillämplig. Som också framhållits i avsnitten 4.4.6, 5.5.1 och 5.5.2 måste det slut- ligen införas en bestämmelse som medför att det föreligger hinder för ny lagföring i för brott som begåtts delvis här och delvis i annan medlemsstat som lagfört för gärningen och som har tillträtt de nämnda instrumenten. En bestämmelse av denna innebörd bör tas in i ett nytt sista stycke i 2 kap. 5 a § . För att inrymma dessa ändringar bör bestämmelsen omdisponeras. 5.6.9 De särskilda åtalsreglerna Regeringens förslag: Det skall inte krävas åtalsangivelse eller att åtal är påkallat från allmän synpunkt för åtal för bestickning gentemot eller mutbrott av vissa befattningshavare i EU-administrationen, lik- som det inte heller skall krävas för åtal för bestickning av utländska parlamentsledamöter och ministrar. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar. Justitiekanslern och förordar emellertid att frågan övervägs närmare. Skälen för regeringens förslag: De internationella åtaganden som har gjort rörande muta och bestickning innehåller inga bestäm- melser om förutsättningarna för åtal som medför att vi behöver ändra våra åtalsregler. Det är för övrigt det vanliga i konventioner med åtagan- den om kriminalisering att det står varje land fritt att utforma åtalsreg- lerna som man finner lämpligt. Som redogjorts för i avsnitt 5.2.2 förutsätter åtal för mutbrott eller be- stickning inom den privata sektorn antingen åtalsangivelse av mottag- arens arbets- eller uppdragsgivare eller att åtal anses vara påkallat från allmän synpunkt. Regeln syftar bl.a. till att smärre, ursäktliga fall i den privata sektorn skall lämnas utan beivran. De intresseavvägningar som ligger bakom denna reglering är giltiga också beträffande åtal för mut- brott och bestickning med utländska inslag. Det är därför inte omotiverat att det för sådana brott även fortsättningsvis som regel krävs en begäran från en drabbad huvudman för att åtal skall kunna väckas. Det kan dessutom förutses att åtal i de fall som kan bli aktuella inte sällan anses påkallat från allmän synpunkt, i synnerhet om EG:s finansiella intressen skadats eller om mutan motsvarat stora värden. Utgångspunkten i lagrådsremissen är därför att åtalsreglerna inte skall ändras mer än vad som är en önskvärd följd av den utvidgning av det straffbara området som föreslås. Emellertid bör även dessa regler i ett senare sammanhang göras föremål för en närmare översyn. Det finns ingen anledning att förändra det förhållandet att det krävs förordnande från regeringen eller den regeringen bemyndigat därtill innan åtal kan väckas för utomlands begångna gärningar. Viss justering av de särskilda åtalsreglerna i 17 kap. 17 § bör emellertid ske till följd av de ändringar som föreslås i besticknings- paragrafen. Det framstår därvid inte som befogat att kräva åtalsangivelse när det gäller bestickning av utländska ministrar och parlamentariker. Detsamma gäller EG-kommissionärerna, samt domarna i och Revisionsrätten. Dessa bör därför uttryck- ligen undantas från kravet på åtalsangivelse. Däremot bör åtalsangivelse krävas för bestickning av främmande stats ledamot av organ motsvarande dem som avses i 20 kap. 2 § andra stycket 1 samt för åtal avseende be- stickning av den som utövar främmande stats myndighet. Bestämmelsen i 20 kap. 5 § bör också ändras så att åtal för mutbrott av de aktuella befattningshavarna i EU-administrationen un- dantas från kravet på åtalsangivelse. 5.7 Skattefrågor 5.7.1 Inledning I det föregående har en redogörelse lämnats för det internationella sam- arbetet mot korruption och för de resultat arbetet lett fram till. På skatte- området är det framför allt en deklaration som tagits fram inom FN och en OECD-rekommendation om skattebehandling av mutor som är av intresse. I deklarationen åtar sig medlemsstaterna bl.a. att vägra avdrag vid taxeringen för mutor. Enligt rekommendationen skall de med- lemsländer som inte redan vägrar avdrag för sådana utgifter se över sin skattelagstiftning i syfte att införa ett avdragsförbud för mutor till ut- ländska statstjänstemän. 5.7.2 Bakgrund Avdragsregler I 20 § kommunalskattelagen (1928:370, KL) finns den grundläggande regeln om vilka kostnader som är avdragsgilla vid inkomstberäkningen. Den kompletteras av särskilda regler för varje inkomstslag samt med reg- ler om allmänna avdrag. Principiellt gäller att avdrag medges endast för kostnader för intäkternas förvärvande och bibehållande. Från den huvud- regeln finns det emellertid undantag. Koncernbidrag kan t.ex. vara av- dragsgilla även om de inte utgör en direkt omkostnad i verksamheten. Normalt görs inte någon prövning av om en kostnad varit motiverad eller inte. Ett undantag är utgifter för representation som är avdragsgilla endast om de har ett samband med verksamheten (punkt 1 tredje stycket av anvisningarna till 20 § KL). Representationskostnader Representation går ut på att bidra till goda affärsförbindelser. Den kan emellertid ta sig sådana uttryck eller vara av sådan omfattning att det i realiteten är fråga om mutor. Utgifter för representation kan avse t.ex. måltider, gåvor och biljetter till idrottstävlingar eller teaterföreställningar. Kostnader för representation är, som framgått ovan, avdragsgilla i den mån de har ett samband med verksamheten. Avdragsrätten omfattar inte kostnader som är uttryck för personlig gästfrihet. I det enskilda fallet medges inte avdrag med större belopp än vad som kan an- ses skäligt. Avdrag medges inte heller för lyxbetonad representation. En- ligt rekommendationer kan lyxbetonad representation anses vara t.ex. särskilt arrangerade jaktutflykter eller fiskeresor och spe- cialarrangerad underhållning samt hållande av lustjakter och lantställen för representationsändamål. Gåvor är inte avdragsgilla vid taxeringen (20 § KL). Avdragsrätten för representationsgåvor kan ses som ett undantag från den regeln. De första bestämmelserna som uttryckligen behandlade representa- tionskostnader infördes och tillämpades års taxering (prop. 1963:96, bet. 1963:BevU40, SFS 1963:161). Dessför- innan medgavs avdrag med stöd av den allmänna regeln i 20 § KL. Gen- om 1963 års lagstiftning preciserades och begränsades avdragsrätten. Syftet var att förhindra missbruk i fråga om rätten till avdrag vid in- komsttaxeringen för utgifter för representation och liknande ändamål (prop. Bestämmelserna har ändrats , sen- ast då avdraget för måltidsutgifter bestämdes till högst (prop. 1996/97:109, bet. 1996/97:SkU7, SFS 1996:1399). Mutor Avdragsrätt I det utredningsarbete som låg till grund för de ursprungliga bestämmel- serna om representationskostnader berördes bl.a. gränsdragningen mot mutor (SOU 1962:42 s. 53 f.). De sakkunniga uttalar därvid att det av allmänna rättsregler torde följa, att avdrag redan enligt nu gällande rätt inte bör medges om skattskyldig i sin förvärvsverksamhet bereder per- soner, med vilka han har att göra i verksamheten, otillbörliga förmåner under sådana omständigheter att straffpåföljd kan inträda som för muta eller enligt gällande bestämmelser mot illojal konkurrens. I betänkandet föreslogs en detaljreglering som bl.a. innefattade ett avdragsförbud för representation som utgjort en muta ( Avdrag må icke ske, om representa- tionen kan antagas vara ägnad att till den skattskyldiges förmån påverka person, som på grund av sin tjänst i förhållande till den skattskyldige har att iakttaga opartiskhet. Den lagstiftningsteknik som i stället valdes var att endast ange de allmänna förutsättningarna för avdragsrätt och att föreskriva att (numera ) skulle ut- färda kompletterande anvisningar. Dessutom infördes en bestämmelse i taxeringsförordningen enligt vilken den skattskyldige ålades en specifice- rad uppgiftsskyldighet med avseende på yrkade avdrag för representa- tionskostnader. Det görs ofta gällande att mutor kan vara avdragsgilla vid taxeringen. I GRS (23:114KL) anges t.ex. att mutor är avdragsgilla un- der förutsättning att de kan betraktas som verklig driftkostnad. Inkomstbeskattning Frågan om mutor utgör skattepliktig inkomst är beroende av i vad mån inkomster från brottslig verksamhet är skattepliktiga. Det finns inga sär- skilda bestämmelser i i denna fråga. Regeringsrätten (RÅ 1991 ref. 6) uttalar att brottslig verksamhet som sådan inte kan konstituera någon förvärvskälla. Om den brottsliga verksamheten ingår som ett led i en le- gal verksamhet kan däremot anledning förekomma att beakta intäkter därav som skattepliktiga. Rättsfallet avser eftertaxering för inkomster från försäljning av för- skingrad olja. Verksamheten skulle närmast ha varit att betrakta som rö- relse. För att rörelse i kommunalskattelagens mening skulle föreligga krävdes emellertid bl.a. att verksamheten utmärktes av vinstsyfte. Detta kriterium kunde emellertid inte anses vara uppfyllt, eftersom verksamhet som helt bygger på brott med hänsyn till reglerna om förverkande i inte antas leda till vinst. Skattebrott och eftertaxering Skattebrottslagen Skattebrottslagen (1971:69, SBL) är generellt tillämplig på alla skatter. Skattebrottet är konstruerat som ett farebrott (prop. 1995/96:170, bet. 1995/96:JuU23, SFS 1996:658). Det fullbordas när en oriktig uppgift uppsåtligen lämnas till myndighet eller, när en föreskriven uppgiftsskyl- dighet uppsåtligen åsidosätts, om detta ger upphov till fara för att skatt eller avgift skall undandras det allmänna. Förutom att den oriktiga uppgiften eller underlåtenheten skall medföra fara för skatteundandragande krävs också uppsåt för att ansvar skall kun- na utdömas. Uppsåtet skall täcka alla objektiva brottsförutsättningar. Vid bedömningen om ett skattebrott är att anse som grovt skall man ta hänsyn till om gärningen rört mycket betydande belopp. Vidare att gärnings- mannen använt falska handlingar eller vilseledande fakturor eller att brot- tet ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning. Vid avgörandet om en gärning är att anse som ringa (skatteförseelse) tillmäts skattebeloppets storlek särskild betydelse. Grän- sen mellan skattebrott och skatteförseelse torde beloppsmässigt ligga vid av prisbasbeloppet. Åtal för skatteförseelse får väckas endast om det är påkallat av särskilda skäl (13 § SBL). I första hand påförs i stället skattetillägg. Det anses normalt vara tillräckligt. Det kan nämnas att Riksåklagaren och har enats om att brottsanmälan normalt bör begränsas till fall där den undandragna skatten uppgår till av det prisbasbelopp som gällde vid taxeringsårets ingång (jfr prop. 1995/96:170 s. 106 f.). Eftertaxering Reglerna om eftertaxering finns i 4 kap. 15 22 §§ taxeringslagen (1990:324, TL) och innebär en möjlighet för det allmänna att i efterhand få rättelse i en skattskyldigs taxering. Eftertaxering åsätts genom om- prövningsbeslut. Det är skattemyndigheten som prövar frågan som första instans. Enligt huvudregeln skall eftertaxering meddelas före utgången av femte året efter taxeringsåret. Femårsfristen kan utsträckas vid följd- ändringar, om oriktig uppgift har lämnats i omprövningsärende eller i mål om taxering eller om den skattskyldige har delgetts misstanke om eller åtalats för skattebrott. Eftertaxering får ske om den skattskyldige (1) i självdeklarationen eller på annat sätt under förfarandet lämnat oriktig uppgift till ledning för tax- eringen, (2) lämnat oriktig uppgift i mål om taxering, eller (3) underlåtit att lämna självdeklaration, uppgift eller infordrad upplysning trots att han är uppgiftsskyldig. Därutöver krävs att den oriktiga uppgiften eller un- derlåtenheten medfört att ett taxeringsbeslut avseende den skattskyldige eller hans eller hennes make/maka, eller, i fråga om förmögenhetsskatt, någon annan person som samtaxeras med honom eller henne blivit fel- aktigt eller inte fattats. Det är inte nödvändigt att den oriktiga uppgiften har lämnats uppsåtligen eller av vårdslöshet. Inte heller i fråga om under- låtenhet att lämna deklaration, upplysning m.m. krävs uppsåt eller vårds- löshet. Det krävs endast att man objektivt kan konstatera att en uppgift är oriktig eller att den föreskrivna uppgiftsskyldigheten inte har fullgjorts. Som nämnts ovan finns det särskilda tidsfrister för eftertaxering vid skattebrott. Bestämmelserna finns i 4 kap. 21 § TL. I lagrummets första stycke sägs att om den skattskyldige har delgetts misstanke om skatte- brott eller åtal har väckts för sådant brott får beslut om eftertaxering som brottet avser meddelas även efter utgången av femårsfristen. Fristen utsträcks även i de fall då allmän domstol har förlängt preskrip- tionstiden för brotten. I båda situationerna utsträcks eftertaxeringsfristen till utgången av kalenderåret då någon av de angivna åt- gärderna först vidtogs. Enligt 22 § taxeringsförordningen (1990:1236) skall skattemyndighe- ten göra en anmälan till åklagaren så snart det finns anledning att anta att brott enligt bl.a. skattebrottslagen har begåtts. Det gäller dock inte om det kan antas att brottet inte kommer att medföra påföljd eller om anmälan av annat skäl inte behövs. En motsvarande bestämmelse finns i 17 § SBL. 5.7.3 Överväganden Regeringens förslag: Ett uttryckligt avdragsförbud för mutor och an- dra otillbörliga belöningar införs i skattelagstiftningen. Skatte- myndigheten skall göra anmälan till åklagare så snart det finns anledning att anta att den skattskyldige gjort sig skyldig till bestickning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker att ett uttryckligt avdragsförbud för mutor införs. Synpunkter framförs emellertid på förslagets utformning. Kammarrätten i anser att avdragsförbudet i princip bör begränsas till fall då en lagakraftvunnen dom på bestickning eller mutbrott finns. Näringslivets Skattedelegation anser att ett avdragsförbud för mutor skall vara knutet till det straffrätts- liga begreppet för mutbrott. Det vore enligt delegationens mening o- acceptabelt om skattemyndigheten utifrån en självständig bedömning skulle kunna fatta beslut om avdragsförbud på grund av mutbrott och anser dessutom att man bör avstå från att införa begrepp som otill- börlig i skattelagstiftningen. Delegationen anser vidare att ett avdrags- förbud bör begränsas på samma sätt som anges i rekommenda- tion, dvs. till att omfatta mutor till utländska statstjänstemän. Även För- eningen Auktoriserade Revisorer () och förespråkar att avdragsförbudet skall gälla först sedan en lagakraftvunnen dom föreligger. pekar på svårigheterna att objektivt avgöra vad som är att betrakta som muta eller annan otillbörlig belöning och framhåller vidare att bedömningen varierar från land till land. Kostnader för utlägg till mellanhänder, kommissionärer och konsulter med dörröppningsfunktioner är oftast nödvändiga utgifter men kan vara svåra att värdera och skilja från mutor. En alternativ lösning kan enligt Institutets mot mutor uppfattning vara att låta avdragsförbudet avse kostnader för sådant som uppenbart måste klassificeras såsom muta eller annan otillbörlig belöning. Skälen för regeringens förslag: Innebörden av internatio- nella åtagande på området är i princip att ett avdragsförbud för mutor till utländska statstjänstemän måste införas i skattelagstiftningen. Det är, som framgått ovan, tveksamt om avdrag är uteslutet redan enligt nu gäl- lande regler. Muta eller annan otillbörlig belöning Enligt regeringens mening bör uttrycket muta eller annan otillbörlig be- löning användas för att ange avdragsförbudets omfattning. Såvitt framgår av betänkande Mut- och besticknings- ansvaret, SOU 1974:37, är muta och otillbörlig belöning samma sak (s. 108 ff.). Enbart den omständigheten att uttrycket otillbörlig be- löning används leder inte till att man behöver riskera en oenhetlig rättstillämpning. Såväl praktiska skäl som rättssäkerhetsskäl talar för att låta den närmare innebörden av begreppen avgränsas av den praxis som utvecklats i anslutning till bestämmelser. Även om gränsen mellan det godtagbara och det otillbörliga är vag och svårbedömd bör kopplingen till rättspraxis på området kunna utgöra en tillräcklig garanti för att ett ifrågasatt avdrag kommer att bedömas utifrån objektiva kriterier. Med muta etc. förstås alltså en belöning, förmån eller gåva. Mutan kan bestå av kontanter. Det kan också vara fråga om t.ex. varor, resor, tjän- ster, rabatter, presentkort eller gästfrihet av olika slag. Belöningen etc. påminner i dessa fall om vanlig representation. Består mutan av en vara ur det egna sortimentet skall uttagsbeskattning enligt bestämmelserna i punkt 1 av anvisningarna till 22 KL ske i förekommande fall. Detsamma gäller i fråga om tillhandahållna tjänster. Innebörden av begreppet otillbörlig är inte närmare preciserat i lag- texten. Av förarbetena till de aktuella bestämmelserna (prop. 1975/76:176 s. 36) sägs att vad som är otillbörligt får bestämmas på grundval av en samlad bedömning av alla omständigheter som är bety- delsefulla i det enskilda fallet. Vissa riktlinjer för bedömningen ges. Varje transaktion som objektivt sett är ägnad att påverka tjänsteut- övningen är otillbörlig. En transaktion är vidare otillbörlig om det ligger i sakens natur att förmånens syfte inte gärna kan vara annat än att mot- tagaren skall vidta en viss pliktstridig åtgärd. Bedömningen av om en transaktion är ägnad att påverka mottagarens tjänsteutövning är beroende av förmånens ekonomiska värde. Förmåner av ringa värde innebär normalt en mindre risk för påverkan och bör inte anses som otillbörliga. Här kommer också gränsdragningen mot repre- sentationsutgifter in. Många förmåner av representationskaraktär som givetvis inte behöver vara otillbörliga faller utanför det begränsade av- dragsutrymmet för denna typ av kostnader. Mutans beteckning (t.ex. provision, arvode, honorar eller avgift) saknar naturligtvis betydelse. Är det fråga om en kostnad som på ett otill- börligt sett kan tänkas påverka mottagarens tjänsteutövning är den inte avdragsgill. Vid bedömningen av vad som är otillbörligt måste viss hänsyn tas till förhållandena i andra länder. Det går inte att bortse ifrån att synen på vad som är tillbörligt kan variera starkt från land till land. Avdragsförbudets räckvidd Det finns inte skäl att begränsa avdragsförbudets räckvidd enbart till kostnader för bestickning av utländska tjänstemän. Principiella skäl talar för att det bör gälla mutor till hela den personkrets som anges i 17 kap. 7 § och 20 kap. 2 § . Lagakraftvunnen dom Ytterligare en fråga är om avdrag skall vägras först sedan en lagakraft- vunnen dom från allmän domstol föreligger.