prop · GM0385 · 1999-01-01 00:00:00 — Dessa kan emellertid in- ledningsvis beräknas motvägas av kostnaden för vid inrättandet av det föreslagna krigsskaderegistret. Den besparing som för- slaget kan beräknas medföra kommer att jämnas ut av den kost- nadsökning som sammanhänger med att en viss förstärkning av bör ske. Även förslaget att upphäva bemyndigandet för att meddela krigsolycksfallsförsäkring är kostnadsneutralt eftersom ver- ket inte haft någon organisation för detta. Sammanfattningsvis gör regeringen den bedömningen att förslagen totalt sett varken kommer att få några administrativa eller statsfinansiella konsekvenser. 12 Författningskommentar 12.1 Förslag till lag om försäkringsverksamhet under krig eller krigsfara m.m. I lagen har sammanförts bestämmelser från fyra olika beredskapslagar, den inländska och den utländska lagen, krigsansvarighetslagen och krigs- försäkringslagen. Utgångspunkten är att samma regler skall gälla för så- väl svenska som utländska försäkringsgivare så långt detta är möjligt. Fullmakterna är generellt utformade. På så vis skapas en möjlighet för regeringen att under krigsförhållanden snabbt sätta i kraft den reglering på försäkringsområdet som situationen kräver för att statsmakternas intentioner när det gäller försäkringsverksamheten inom funktionen finansiella tjänster skall kunna förverkligas. Beredskapsbestämmelserna är tillämpliga under krigsförhållanden. Det finns således inte något utrymme för att med stöd av dessa bestämmelser vidta åtgärder vid fredskriser såsom större naturkatastrofer, oroligheter inom landet eller liknande. 1 § Är i krig skall 2 kap. 1 3 §§, 3 kap. 3, 6, 7 och 9 11 §§ samt 4 kap. 1, 2 och 4 §§ tillämpas. Den föreslagna lagen är inte en renodlad beredskapslag i den bemär- kelsen att samtliga bestämmelser uteslutande gäller under krig eller krigsfara. Bestämmelserna i lagen som inte räknas upp i paragrafen är permanent tillämpliga, således även under fredsförhållanden.Till denna kategori räknas de bestämmelser som har en tidsmässigt obegränsad tillämpning, t.ex. 3 kap. 1 § första stycket och 4 kap. 6 §. Såsom Lag- rådet föreslår bör till denna kategori dessutom räknas de bestämmelser som kan gälla inte bara under utan även före eller efter ett krigsförhållande, t.ex. 2 kap. 4 och 5 §§ samt 3 kap. 4 och 5 §§. Av paragrafen framgår att där angivna bestämmelser automatiskt skall tillämpas om kommer i krig. De befogenheter som ges med stöd av lagen träder alltså under krig i kraft utan något särskilt beslut om detta. Denna ordning överensstämmer med vad som normalt gäller för andra beredskapslagar och utgör en garanti för att reglerna sätts i funk- tion vid ett krigsutbrott även om regeringen av någon anledning hindras från att fatta beslut härom eller inte når ut med ett sådant beslut till alla berörda. Att är i krig tillkännages förutom på det sätt som föreskrivs i 4 § lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författning- ar i ljudradion och televisionen. Tillkännagivandet kan också ske genom beredskapslarm (3 § beredskapsförordningen). 2 § Är i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen föreskriva att de bestämmelser som an- ges i 1 § skall tillämpas. En sådan föreskrift skall underställas inom en månad från utfärd- andet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte underställs i rätt tid eller om inte godkänner den från det att den underställdes. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att besluta att beredskapsbestämmelserna i lagen skall tillämpas. Grundlagsstödet för delegation av normgivningsmakt som faller inom det obligatoriska lag- området återfinns i 13 kap. 6 § regeringsformen (RF). Som förutsättning för föreskriftsrätten gäller att befinner sig i krigsfara eller att det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara. I nämnda situationer förutsätts regeringen fungera normalt och det kan inte anses vara någon mer betydande om- gång för regeringen att besluta om tillämpning av fullmaktslagarna, sam- tidigt som man beslutar om avvikelser i de avseenden som det aktuella läget kräver. Bestämmelsen som sakligt oförändrad har överförts från 1 § inländ- ska lagen, 1 § utländska lagen och 1 § krigsförsäkringslagen har sin motsvarighet i lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. Språkligt skiljer sig bestämmelsen något från 13 kap. 6 § RF men i sak föreligger överensstämmelse. Enligt andra stycket gäller att godkännande av en föreskrift skall inhämtas. Motsvarande gäller enligt de nämnda beredskaps- lagarna. 3 § Regeringen skall föreskriva att de bestämmelser som anges i 1 § inte skall tillämpas, när det inte längre råder sådana förhållanden som anges i 2 § första stycket. I paragrafen, som har tillkommit på förslag från Lagrådet, preciseras giltighetstiden för de bestämmelser som sätts i kraft genom föreskrift av regeringen. 4 § Med krigsförhållanden avses i denna lag att är i krig eller krigsfara eller att det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller Paragrafen innehåller en definition av begreppet krigsförhållanden, dvs. de förhållanden som anges i 1 och 2 §§. Bestämmelsen har till- kommit på inrådan av Lagrådet för att möjliggöra att terminologin i lagen blir enhetlig. 1 § får förverka en beviljad koncession om det kan antas att försäkringsgivaren på grund av rådande krigsförhållanden inte kommer att kunna infria sina försäkringsavtal om risker som är belägna här i landet. Om ett antagande enligt första stycket gäller en utländsk försäkringsgivare med hemland inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), får förbjuda denne att fortsätta sin marknadsföring och att ingå nya försäkringsavtal om risker som är belägna här i landet eller, när det gäller livfösäkring, om försäkringsåtaganden som skall fullgöras här i landet. Om ett ärende som avses i första och andra stycket är av principiell betydelse eller av särskild vikt, skall det prövas av regeringen. Regeringens prövning sker efter anmälan av . Enligt första stycket gäller att under närmare angivna omständigheter får förverka en koncession att driva försäkringsrörelse. Bestämmelsen som är tillämplig på såväl svenska som utländska försäkringsgivare har såvitt gäller utländska försäkringsgivare från tredje land sin motsvarighet i 2 § andra stycket utländska lagen. En nyhet i förhållande till gällande beredskapsbestämmelser är således att Finans- inspektionen med stöd av fullmakten kan förverka koncessionen även för svenska försäkringsgivare. Att beslutskompetensen lagts på inspektionen står i överensstämmelse med det förslag till ny beslutsordning på bank- och försäkringsområdet som kommer att träda i kraft (prop. 1997/98:186). Bestämmelsen är avsedd att utgöra ett komplement till reglerna i FRL och LUFV om förverkande av koncession. För att ett förverkande skall kunna ske enligt dessa lagar måste ett missförhållande ha konstaterats föreligga och en möjlighet ha getts försäkringsgivaren att vidta rättelse. Förverkande enligt den nu föreslagna bestämmelsen kan således ske på ett tidigare stadium och snabbare än vad som normalt gäller. Har förverkande av koncession skett enligt den förslagna paragrafen skall därefter motsvarande regler tillämpas som gäller när ett förverkande ägt rum enligt bestämmelserna i eller LUFV. Under motsvarande förhållanden som gäller för förverkande av kon- cession enligt första stycket kan enligt andra stycket förbjuda en EES-försäkringsgivare att fortsätta sin marknadsföring och att ingå nya försäkringsavtal här i landet. Sanktionen är densamma som enligt LUFV kan tillgripas för det fall en EES-försäkringsgivare inte rättar sig efter ett föreläggande som inspektionen meddelat. Enligt tredje stycket skall inspektionen hänskjuta ett ärende till regeringen för prövning om det är av principiell betydelse eller av sär- skild vikt. Denna ordning överensstämmer med vad som enligt FRL och LUFV gäller för fördelningen av beslutskompetensen. 2 § Regeringen får meddela föreskrifter som avviker från bestämmelserna i försä- kringsrörelselagen (1982:713), lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföre- tag. får besluta att en försäkringsgivare får avvika från bestäm- melser i någon lag som anges i första stycket eller från föreskrifter som meddelats med stöd av sådan lag eller med stöd av denna lag. Bestämmelsen, som behandlas i den allmänna motiveringen under avsnitt 6.3, saknar i princip motsvarighet i gällande beredskapslagar på försäk- ringsområdet. Som framgår av den allmänna motiveringen bör regeringen få de sär- skilda fullmakter som behövs för att försäkringsverksamheten under krig och krigsfara så långt möjligt skall kunna upprätthållas och vid behov an- passas efter rådande förhållanden. I paragrafens första stycke ges regeringen ett generellt bemyndigande att meddela föreskrifter som avviker från bestämmelserna i försäkrings- rörelselagarna och lagen om årsredovisning i försäkringsföretag. Bemyn- digandet innebär såväl en rätt att föreskriva att vissa bestämmelser i de angivna lagarna inte behöver följas av försäkringsgivarna som en rätt att ge bestämmelserna ett annat innehåll. Enligt andra stycket får på ansökan av en försäk- ringsgivare medge dispens från en bestämmelse i de angivna lagarna eller från en föreskrift som regeringen meddelat med stöd av sitt bemyn- digande. Efter förslag från Lagrådet har lagtexten förtydligats på den sistnämnda punkten. En självskriven förutsättning är att beslut om avvikelser syftar till att tillgodose de krav som följer av försäkringsverksamhetens funktion inom totalförsvaret. Vid bedömningen av om avvikelser skall meddelas eller om dispens skall lämnas måste naturligtvis även de olika försäkrings- tagarintressen som finns vägas in. 3 § får besluta att ett svenskt försäkringsbolag får avvika från bestämmelser i bolagsordningen. Bestämmelsen, som behandlas i den allmänna motiveringen under avsnitt 6.4, har en viss motsvarighet i 2 § inländska lagen. Enligt regeln i inländska lagen kan medge ett för- säkringsbolag att utan återförsäkring ta på sig ansvar för en och samma risk till ett högre belopp än som annars är möjligt enligt bolagsordningen och medge ett ömsesidigt bolag att överskrida i bolagsordningen angiven begränsning av återförsäkringen i förhållande till den direkta försäk- ringen. Genom den föreslagna bestämmelsen utvidgas dispensrätt till att gälla samtliga bestämmelser i bolagsordningen. För- utom bestämmelser om återförsäkring kan det bli aktuellt att meddela av- vikelser från regler som anger hur bolagsstämman sammankallas och mot bakgrund av den föreslagna bestämmelsen i 5 § om förbud mot vinstutdelning även bestämmelser i bolagsordningen om hur stämman får förfoga över bolagets vinst. 4 § En försäkringsgivare skall senast efter det att ett krigsförhållande upphört upprätta ett särskilt krigsbokslut för försäkringar som omfattats av krigsansvarighet enligt 3 kap. 1 och 2 §§. Närmare föreskrifter om krigsbokslut meddelas av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i krigsansvarighetslagen. I första stycket föreskrivs en skyldighet för försäkringsgivare som meddelat försäkringar vilka omfattat krigsansvarighet att upprätta ett sär- skilt krigsbokslut. Krigsbokslutet skall visa intäkter och kostnader för försäkringar som omfattats av krigsansvarighet under hela den tid som krigsförhållandet pågått och således inte ersätta de bokslut som skall upprättas enligt fredstida lagstiftning. Det är nämligen resultatet för hela den period då beredskapslagen varit tillämplig som skall ligga till grund för beslut om hur uppkomna överkostnader slutligen skall täckas. Krigsbokslutet kommer således att ligga till grund för avgörandet om nedsättning av försäkringsersättningar skall ske eller inte. Skulle det visa sig att verksamheten givit ett överskott blir det naturligtvis även frågan om att ta ställning till hur överskottet skall disponeras, alltså i vad mån detta skall tilldelas försäkringstagarna som återbäring och om någon vinstutdelning bör bli aktuell. Enligt andra stycket får regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om krigsbokslut. Ut- gångspunkten bör naturligtvis vara att de redovisningsregler som gäller för försäkringsbolagen enligt den fredstida lagstiftningen i tillämpliga delar även skall gälla för krigsbokslut. 5 § Under krigsförhållanden och till dess krigsbokslut upprättats får återbäring inte gottskrivas livförsäkringstagare och beslut inte fattas om vinstutdelning till aktieägare eller garanter i livförsäkringsbolag. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 8.2, har viss motsvarighet i 22 § första stycket krigsansvarighetslagen. För traditionella livförsäkringsbolag gäller ett generellt vinstut- delningsförbud, dvs. ett förbud att dela ut vinst till aktieägare i livförsäk- ringsbolag och garanter i ömsesidiga livförsäkringsbolag (12 kap. 2 § första stycket FRL). Enligt propositionen om ändrade försäkrings- rörelseregler öppnas emellertid en möjlighet för försäkringsbolagen att dela ut vinst. I den mån det följer av bestämmelser i bolags- ordningen föreslås såldes överskott i livförsäkringsrörelse få användas för vinstutdelning eller förlusttäckning. Får årsvinsten inte tas i anspråk på detta sätt gäller enligt förslaget att denna skall användas för återbäring om inte annat följer av FRL eller ÅRFL. Om inget annat har avtalats skall vinsten tillföras försäkringstagarna i förhållande till deras bidrag till överskottet. Enligt den nu föreslagna bestämmelsen införs ett generellt förbud mot beslut om vinstdispositioner under ett krigstillstånd och till dess ett krigsbokslut upprättats. Om det skulle uppkomma ett överskott i en livförsäkringsrörelse då krigsförhållande råder är det rimligt att detta konsolideras i bolaget tills resultatet för hela krigsperioden går att fastställa. Medel som på detta sätt avsatts bör användas för förlusttäckning innan det blir aktuellt att ta ut krigspremier. Skulle ett beslut om vinstdisposition ha fattats före ett krigsutbrott finns det emellertid i princip inget som hindrar att det effektueras även sedan kriget inletts. Om ett beslut i strid med bestämmelsen fattas kan reglerna om skade- stånd i 16 kap. FRL bli tillämpliga. Något straffansvar motsvarande det som gäller enligt 25 § krigsansvarighetslagen kommer emellertid inte att kunna utdömas. 1 § En försäkringsgivare får inte i avtal om direkt personförsäkring med svensk medborgare eller utlänning med hemvist i göra förbehåll om att försäk- ringen inte gäller för dödsfall eller fall av invaliditet som inträffar till följd av en krigshandling under tid då det råder krigsförhållanden i (krigsansvarig- het). Första stycket skall dock inte gälla för försäkringar som meddelas då krigs- förhållanden råder om inte regeringen föreskriver något annat. I paragrafen regleras försäkringsgivarnas krigsansvarighet. Bestämmel- sen har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt 8.2. Enligt första stycket får en försäkringsgivare i ett avtal om dödsfalls- eller invaliditetsförsäkring med en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist i inte friskriva sig från ansvar för försäkringsfall som inträffar på grund av en krigshandling då det råder krigsförhållande i . Till skillnad från vad som gäller enligt krigsansvarighetslagen är krigs- ansvaret i princip obegränsat. Det spelar därvid ingen roll om försäk- ringstagaren har flera försäkringar eller om han koncentrerat sitt för- säkringsskydd till en försäkring. Inträffar ett försäkringsfall är utgångspunkten således att ersättning skall utgå i enlighet med avtalet. Som framgår av 4 och 5 §§ kan dock en del av ersättningen komma att hållas inne till efter kriget och i vissa fall kan även en nedsättning komma att ske. Enligt andra stycket görs ett undantag beträffande krigsansvarigheten för försäkringar som meddelas då krigsförhållande råder. För att ett för- bud mot friskrivning skall gälla under sådana förhållanden krävs enligt bestämmelsen att regeringen beslutar därom. 2 § I fall som avses i 1 § första stycket gäller bestämmelserna i 3-5 §§. Dessa bestämmelser gäller också, om ett avtal om direkt personförsäkring omfattar krigsansvarighet i vidare mån än som anges i 1 § första stycket och något annat inte har avtalats. Bestämmelsen har för klarhetens skull omformulerats på förslag från Lagrådet. Det obligatoriska krigsansvaret enligt 1 § omfattar inte rena sjuk- och olycksfallsförsäkringar. När det gäller denna typ av försäk- ringar står det således försäkringsgivarna fritt att friskriva sig från ansvar för försäkringsfall som inträffar till följd av en krigshändelse. Avtalen kan naturligtvis också innehålla särskilda bestämmelser om krigsan- svarighet. Omfattar ett avtal som nämnts krigsansvarighet och har inte något annat avtalats får försäkringsgivaren tillämpa bestämmelserna i 3 5 §§ för att underlätta finansieringen av krigsansvarigheten. Detsamma gäller om en försäkringsgivare meddelat dödsfalls- eller invaliditetsförsäkring med krigsansvarighet till någon utanför den personkrets som anges i 1 §. 3 § En försäkringsgivare får ta ut tilläggspremier (krigspremier) för person- försäkringar som omfattas av krigsansvarighet om det krävs för att täcka sådana merkostnader som kan förväntas uppstå på grund av en ökad risk för försäkrings- fall bland dessa försäkringstagare. Krigspremien för en försäkring skall fastställas särskilt för liv-, sjuk- och olycksfallsförsäkring i förhållande till försäkringens löpande premie och får inte överstiga hälften av denna. I paragrafen, som inte har sin motsvarighet i tidigare beredskapslagstift- ning på området, ges försäkringsgivarna en möjlighet att genom krigs- finansiera krigsansvarigheten. För att täcka de merkostnader som kan förväntas uppstå på grund av en ökad risk för försäkringsfall bland försäkringstagarna som omfattas av krigsansvarighet får försäkringsgivaren ta ut en tilläggspremie. Denna får dock högst uppgå till hälften av den på försäkringen löpande premien. Till skillnad från vad som gäller enligt krigsansvarighetslagen görs inte någon skillnad mellan slutlig och provisorisk krigspremie. 4 § En försäkringsgivare får fram till dess att ett krigsbokslut upprättats skjuta upp utbetalningen av en del av ersättningen från en personförsäkring som omfattas av Endast om det finns synnerliga skäl får dock mer än hälften av en förfallen försäkringsersättning hållas inne. Om merkostnaderna för krigsansvarigheten inte kan täckas genom att bolagets konsolideringsmedel tas i anspråk eller genom uttagande av krigspremier, får förlusten i sista hand täckas genom att försäkringser- sättningar sätts ner enligt 5 §. Ett beslut om att full ersättning inte skall utgå kan emellertid inte fattas förrän kriget upphört och ett krigsbokslut upprättats. För att göra det möjligt för försäkringsgivarna att efter kriget sätta ner försäkringsersättningar ges i paragrafen en bestämmelse om att viss del av en förfaller ersättning får hållas inne tills ett krigsbokslut upprättats efter kriget. 5 § Om förlust uppstått på grund av krigsansvarigheten och förlusten inte skäligen kan täckas genom att bolagets förlusttäckningsmedel tas i anspråk, får försäk- ringsgivaren sedan ett krigsbokslut upprättats utjämna bristen genom att sådana försäkringsersättningar som hållits inne enligt 4 § sätts ner i förhållande till för- säkringarnas risksummor. Ett beslut om utjämning enligt första stycket skall godkännas av Finansinspek- tionen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om rätt till nersättning av försäk- ringsersättningar. Den har viss motsvarighet i 11 § krigsansvarighets- lagen. När ett krigstillstånd upphört skall försäkringsgivarna enligt 2 kap. 4 § upprätta ett krigsbokslut för verksamheten som omfattat krigsansvarig- het. Skulle det därvid visa sig att verksamheten givit en förlust skall denna i första hand täckas genom att bolagets förlusttäckningsmedel, t.ex. konsolideringsfond, tas i anspråk. Räcker inte detta för att täcka bristen får sådana försäkringsersättningar som hållits inne enligt 4 § sättas ner. Enligt vad som sägs i andra stycket skall ett beslut om utjämning god- kännas av . 6 § Regeringen får i fråga om livförsäkring meddela föreskrifter om rätt för försäkringsgivare att, med avvikelse från försäkringsvillkor, skjuta upp utbetalning på grund av återköp och vägra belåning av försäkringar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att en försäkringsgivare får göra en sådan avvikelse som avses i första stycket. Paragrafen upptar en särskild bestämmelse om moratorium för livförsäk- ringsgivare. Syftet med regeln är att skydda bolagen från att hamna i lik- viditetssvårigheter. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 5 § inländska lagen och 7 § ut- ländska lagen. Den har behandlas i den allmänna motiveringen i avsnitt 6.5. Enligt första stycket får regeringen genom generella föreskrifter medge försäkringsgivarna att skjuta upp utbetalningar på grund av återköp och att vägra att lämna lån på försäkringar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har enligt andra stycket rätt att i enskilda fall medge en försäkringsgivare att göra avsteg från försäkringsvillkor vad gäller rätten till återköp och belåning. 7 § Regeringen får beträffande avtal om skadeförsäkring meddela föreskrifter om 1. upphörande eller tills vidare av försäkringsgivares ansvar för vissa slag av meddelade försäkringar, varvid det skall anges vad som skall gälla i fråga om försäkringstagarnas rätt, 2. storleken av försäkringstagarnas självrisk, 3. oförändrat ansvar för försäkringsgivare enligt försäkringsavtal till den del avtalet omfattar försäkring på byggnad som hör till fast egendom eller tomträtt, trots att försäkringstagaren inte betalat förnyelsepremie enligt avtalet. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om avsteg från vissa regler och avtalsvillkor som gäller för skadeförsäkringar. Den har behandlats i allmänmotiveringen under av- snitt 6.2 och 6.5. Bestämmelsen är tillämplig på försäkringar meddelade av såväl sven- ska som utländska försäkringsgivare om svensk rätt gäller för avtalet. Varken i FAL eller KFL finns några internationellt privaträttsliga regler om tillämplig lag. I brist på avtalsreglering gäller grundsatsen att lagen på försäkringsbolagets domicilort blir tillämplig såsom avtalsstatut; om avtalet ingåtts genom ett fast driftställe, tillämpas i stället lagen på driftställets ort. Föreskrifter i enlighet med bemyndigandet torde emellertid kunna ges tillämpning inte bara på avtal ingångna av här etablerade utländska för- säkringsgivare utan också på sådana som ingåtts av EES-försäkrings- givare som bedriver gränsöverskridande verksamhet här i landet. Enligt lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal är svensk rätt nämligen tillämplig på flertalet försäkringar som avses. Bestämmelsen i första punkten har sin motsvarighet i 7 § inländska och 9 § utländska lagen. Enligt bestämmelsen kan regeringen förordna att viss försäkringsverksamhet får läggas ner eller tills vidare. Som framhållits i den allmänna motiveringen är utgångspunkten att försäkringsverksamheten så långt det är möjligt skall fortgå som vanligt även . För att försäkringsverksamheten över huvud skall kunna fungera kan det emellertid bli nödvändig att vid krig eller krigsfara begränsa denna till sådana områden som sett från samhällets synpunkt är att bedöma som viktigare än andra. Fullmakten i första punkten är alltså avsedd att tillämpas i sådana särskilt extrema lägen då det framstår som nödvändigt att försäkringsföretagens begränsade resurser koncentreras till de viktigaste försäkringsområdena.