prop · GM03143 · 1999-01-01 00:00:00 — Det är också av stor vikt att i hela landet och inom olika sakområden lyfta fram språken och den kultur som hänger samman med dem som en värdefull del av det svenska kulturarvet. Viktigt är också att sprida kunskap bland majoriteten om dessa språk och kulturers historia i . För att åstadkomma detta föreslår vi att kunskap om de historiska minoritetsspråken och den kultur och historia som hänger samman med dem skall föras in som ett kunskapskrav i läroplanen för samtliga elever i och gymnasieskolan. På detta sätt kan kunskapen om som ett historiskt sett flerspråkigt och flerkulturellt land spridas på bred front. Vi föreslår också att minst en folkhögskola för vardera språket skall ges långsiktigt statligt stöd för att kunna fungera som språk- och kulturcentrum. För att den kultur som hänger samman med språken skall få till- räckligt utrymme och stöd och kunna nå ut till majoritetsbefolkningen föreslår vi också att de bestämmelser som styr tilldelning av statligt stöd till olika former av kulturella satsningar ändras så att samisk, finsk, tornedalsk och romsk kultur ges en tillräcklig andel av det statliga stödet. Vi föreslår också att i sin egenskap av den myndighet som har en övergripande och samordnande roll i kulturpolitiken ges i uppdrag att se till att samisk, finsk, tornedalsk och romsk kultur får ett tillräckligt utrymme i kulturlivet. Det behöver också vidtas ytterligare åtgärder för att stärka språken så att dessa kan fortleva och utvecklas i enlighet med vad minoritets- språkskonventionen föreskriver. En mycket viktig förutsättning för detta är att barn och ungdom får undervisning i språken. Vi föreslår att får i uppdrag att regelbundet följa modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning avseende de historiska minoritetsspråken. Vi föreslår också att minst ett universitet eller en högskola för vardera språket skall ges i uppdrag att anordna utbildning och forskning i respektive språk. Därutöver föreslår vi olika åtgärder för att stärka de svenska landsdels- eller minoritetsspråkens ställning i massmedia, såväl i radio och TV som i den tryckta pressen. Vidare föreslår vi att åtgärder skall vidtas för att ett tillräckligt stöd skall kunna utgå till litteratur på dessa språk liksom stöd för verksamhet som innefattar insamling, arkivering och vetenskaplig bearbetning av språkligt material. Minoritetsspråkskonventionen innehåller också bestämmelser som syftar till att ge dem som använder språken inflytande över åtgärder som berör användningen av språken. Enligt vår uppfattning är det viktigt att de som själva använder språken får tillfälle att lämna synpunkter innan sådana åtgärder vidtas och tillfälle att delta i uppföljningen. Vi lämnar därför förslag som syftar till att ge dem som använder våra historiska minoritetsspråk möjlighet till sådant inflytande. I minoritetsspråkskonventionen finns också bestämmelser som syftar till att uppmuntra samarbetet över nationsgränserna för att stärka landsdels- eller minoritetsspråken och de kulturer som hänger samman med språken, både på nationell nivå och regional nivå. Med tanke på att våra minoritetsspråk också används i våra nordiska grannländer föreslår vi att skall verka för ett ökat nordiskt samarbete med inriktning på att stödja dessa landsdels- eller minoritetsspråk och deras kulturer. Minoritetsspråkskonventionen är till stora delar regional i sin inriktning. Detta innebär att merparten av bestämmelserna, både i del II och i del III i konventionen, är avsedda att tillämpas i de geografiska områden där landsdels- eller minoritetsspråken används av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Ingenting hindrar dock att ett land som ansluter sig till konventionen går längre än vad konventionen kräver och tillämpar dess bestämmelser även utanför sådana områden. har de åtgärder som kommit samiska och finska (som är de språk som kan knytas till en historisk geografisk bas i ) till godo, till allra största delen varit rikstäckande. Således gäller reglerna om modersmålsundervisning i hela landet liksom regler om statligt stöd för olika typer av kultursatsningar. När vi övervägt vilka nya regler som behövs för att skall kunna ansluta sig till minoritetsspråk- skonventionen för samiska och finska har vi ansett att dessa i stor utsträckning också bör vara rikstäckande så att de skall komma samisktalande och finsktalande i hela landet till godo. I denna bedömning har vi således gått längre i våra förslag än vad konventionen kräver. När det gäller vissa förslag till nya regler till skydd och stöd för samiska och finska föreslår vi dock att dessa huvudsakligen skall begränsas till att gälla i de geografiska områden där språken har sina geografiska rötter och fortfarande används i tillräcklig omfattning. Detta område är för samiskans del de fyra nordligaste fjällkommunerna, , , och och för finskans del de fem kommunerna i , , , , och . I dessa kommuner lämnar vi förslag till ny lagstiftning som innebär att enskilda får rätt att använda sitt eget språk, hos förvaltningsmyndigheter och domstolar oberoende av kunskaper i svenska. Myndigheter och domstolar åläggs också en skyldighet att svara muntligen på samiska respektive finska om den enskilde har valt att kommunicera på något av dessa språk. Ett skäl till att vi föreslår att denna lagstiftning skall tillämpas regionalt i enlighet med vad konventionen föreskriver, är att lagstiftning som ger enskilda en absolut rätt att använda ett annat språk än svenska i kontakt med myndigheter och domstolar, är resurskrävande. Det skulle vara praktiskt och ekonomiskt ogenomförbart att införa sådana regler i hela landet. Vi föreslår därför i enlighet med vad konventionen föreskriver att reglerna skall gälla i de områden där samiskan och finskan har en lång historisk tradition och är en levande del av vardagen. I dessa områden kan behovet av att få använda språken hos myndigheter och domstolar också antas vara störst liksom förutsättningarna för att myndigheterna skall kunna uppfylla kraven att kommunicera på samiska och finska. Regler om rätt att använda sitt språk i offentliga sammanhang i delar av markerar också att detta område historiskt har varit och är, flerspråkigt och flerkulturellt. För att följa resultatet av den regionala lagstiftningen och för att förstärka språkens ställning i dessa områden föreslår vi att en arbetsgrupp under ledning av i skall få ansvar för att utvärdera lagstiftningen och andra regionala åtgärder och komma med förslag på ytterligare åtgärder för att stärka språkens och den samiska och tornedalska kulturens ställning i områdena. Våra förslag till regionalt tillämplig lagstiftning omfattar också en rätt att i viss utsträckning bli bemött på samiska respektive finska inom förskoleverksamheten och äldreomsorgen. Våra förslag i dessa delar har föregåtts av en enkätundersökning och besök hos de berörda kommunerna i syfte att kartlägga i vad mån kommunerna kan leva upp till en lagfäst skyldighet att erbjuda förskoleverksamhet och äldreomsorg med samisktalande respektive finsktalande personal. Ytterligare åtgärder till stöd och skydd för samiska och finska i hela landet Vi anser det vara mycket angeläget att samisk- och finsktalande i hela landet får en rätt att bli bemötta på sitt eget språk inom förskoleverk- samheten och äldreomsorgen. För att barn med samiska eller finska som modersmål skall kunna bli tvåspråkiga är det mycket viktigt att de redan i förskoleverksamheten har möjlighet att bli bemötta på sitt språk. Vi föreslår därför att en översyn görs av i vilken mån dessa barn blir bemötta på sitt eget språk inom den kommunala barnomsorgen. Vi anser också att åtgärder bör vidtas för att förmå de kommuner där det finns tillräckligt många föräldrar som önskar att deras barn skall få förskoleverksamhet med samisktalande respektive finsktalande personal, att anordna sådan verksamhet. När det gäller förskoleverksamhet pekar vi också på möjligheten att starta sådan verksamhet som enskild förskoleverksamhet. Ett viktigt skäl för att införa en rätt att bli bemött på sitt eget språk inom äldreomsorgen är det stora antal äldre, särskilt bland de finsktalande, som kan beräknas vara i behov av äldreomsorg och de erfarenheter som visar att äldre kan förlora kunskaperna i det sist inlärda språket. Vi föreslår därför att en översyn skall göras av i vilka kommuner det finns tillräckligt många äldre som använder samiska respektive finska och som är i behov av äldreomsorg. Med en sådan undersökning som grund anser vi att en lagfäst rätt att bli bemött på sitt språk inom äldreomsorgen skall införas i de kommuner där det finns tillräckligt många äldre med detta behov. bör ratificera minoritetsspråkskonventionen Vi anser att bör ratificera minoritetsspråkskonventionen för samiska, för finska inklusive meän kieli samt för chib som historiska minoritetsspråk i . Ett viktigt skäl för detta är att de historiska landsdels- eller minoritets- språken är en värdefull del av och kulturhistoriska arv och som sådana har de rätt till, och behov av stöd och skydd för att kunna fortleva. Ett annat viktigt skäl är att de som använder de historiska landsdels- eller minoritetsspråken har framfört starka önskemål om ett officiellt erkännande av sina språk som historiska landsdels- eller minoritetsspråk. betonas i många olika sammanhang värdet av den kulturella mångfald som invandringen till har lett till. Samiska, finska och chib och de kulturer som hänger samman med språken har funnits i under många och bidragit till en historisk, kulturell och språklig mångfald. Det är därför nödvändigt att dessa historiska språk och kulturer erkänns och uppmärksammas som en del av det mångkulturella . bör därför ratificera minoritetsspråks- konventionen för samiska och finska inklusive meänkieli samt för chib, för att på det sättet ge de historiska minoritetsspråken ett uttalat stöd och skydd så att de kan fortleva som en viktig del av det svenska kulturarvet och samhället av . Sammanfattning av betänkandet Steg mot en minoritetspolitik - konvention för skydd av nationella minoriteter (SOU 1997:193) 2 har haft till uppgift att utreda frågan om bör ratificera ramkonvention till skydd för nationella minoriteter och vilka åtgärder som i sådant fall är nödvändiga för att ska kunna efterleva bestämmelserna i ramkonventionen. ramkonvention för skydd av nationella minoriteter är det första juridiskt bindande multilaterala dokumentet rörande minoritets- frågor i allmänhet. Konventionen anger de principer som staterna åtar sig att efterleva till skydd för de nationella minoriteterna. Skyddet av nationella minoriteter är en viktig del av skyddet för mänskliga fri- och rättigheter. I har skyddet för nationella minoriteter setts som en viktig utgångspunkt för att kunna bygga ett stabilt, demokratiskt och säkert . De skydd och rättigheter som kommit till uttryck i ramkonventionen skall förverkligas genom nationell lag och lämplig regeringspolitik. Ramkonventionen innefattar inte enbart ett förbud mot diskriminering av de personer som tillhör en nationell minoritet utan omfattar även ett aktivt stöd för dessa personers strävan att behålla sin egen minoritetskultur och identitet. Ramkonventionen inbegriper inte något erkännande av kollektiva rättigheter utan minoritetsskyddet gäller i huvudsak den enskilde individen. Ramkonventionen har ratificerats av 13 stater och kommer att träda i kraft . Bland de som ratificerat konventionen är , och . har undertecknat konventionen. bör ratificera ramkonventionen Vi föreslår att ratificerar ramkonventionen. Det är en markering av att i linje med tidigare förd politik, ställer sig bakom arbetet med ett ökat skydd för mänskliga fri- och rättigheter. har frågor om skydd för nationella minoriteter i fått förnyad aktualitet som en följd av de omvälvningar som ägt rum i . Det är därför viktigt att , som av tradition värnat om skyddet för mänskliga fri- och rättigheter, ratificerar ramkonventionen och på detta sätt markerar sitt beslut att skydda sina egna nationella minoriteters rätt. En ratificering är också ett erkännande av den mångkulturella historia som har och som de nationella minoriteterna är en del av. I svensk lagstiftning och den politiska debatten har begreppet minoritet ofta använts om invandrargrupper. För att det tydligt ska framgå att ratificeringen omfattar de grupper som länge har funnits i landet som nationella eller inhemska minoriteter, föreslår vi att de ska nämnas vid namn i samband med ratificeringen. De nationella minoriteterna har också framfört önskemål om ratificering. Vad kännetecknar en nationell minoritet och vilka grupper är nationella minoriteter? Ramkonventionen saknar avsiktligt en definition av begreppet nationella minoriteter. Det möter allmänt sett betydande svårigheter att enas om en sådan definition. medlemsstater intog en pragmatisk hållning i detta avseende och överlämnade till avtalsslutande parter att i varje enskilt fall bedöma för vem eller vilka de enskilda artiklarna skall vara tillämpliga. 2 ska därför enligt direktiven lämna förslag till kriterier för ett minoritetsbegrepp avseende inhemska nationella minoriteter. Utgångspunkten för våra förslag till kriterier är den inställning som ramkonventionen vilar på, nämligen att minoritetsbegreppet endast ska omfatta minoriteter med långvarigt boende i landet. Vi anser att följande kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp ska betraktas som en nationell minoritet: Grupp med uttalad samhörighet, som till antalet i förhållande till resten av befolkningen inte har en dominerande ställning, Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell särart, Historiska eller långvariga band med Självidentifikation: den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet Vi anser att samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar uppfyller dessa kriterier och därmed är nationella minoriteter. Steg mot en minoritetspolitik För att ska kunna uppfylla ramkonventionens intentioner och syfte, bör lägga grunden för en samlad och övergripande minoritetspolitik. En sådan politik bör vara direkt inriktad på skydd för de nationella minoritetsgrupperna i och, i enlighet med konventionen, vidta åtgärder som främjar deras möjlighet att bevara och utveckla sin kultur och identitet. har beslutat om den framtida integrationspolitiken som bl.a. innehåller förslag om att den generella politiken ska utformas med utgångspunkt att på grund av invandring numera är ett mångkulturellt land. Det är enligt vår uppfattning viktigt att man inte glömmer, att varit mångkulturellt under landets hela historia och flera av de kulturer som funnits under många fortfarande finns som en levande del av det svenska samhället. I ett första steg bör en svensk minoritetspolitik innefatta ett erkännan- de av minoriteterna, åtgärder för att sprida kunskaper bland majoritets- befolkningen om de nationella minoriteterna, deras kultur, språk, religion och traditioner samt deras historia i . Dessutom bör åtgärder vidtas som gör det möjligt för personer som tillhör de nationella minoriteterna att delta i och påverka den framtida utformningen av minoritetspolitiken. Åtgärder för att erkänna de nationella minoriteterna Vi föreslår att de nationella minoriteterna erkänns genom att de nämns vid namn i samband med att ratificerar ramkonventionen. Om en ratificering i enlighet med vad vi föreslår förenas med att grunden läggs för en svensk minoritetspolitik med klar inriktning på de nationella minoriteterna, blir det tydligt, både i och internationellt, att dessa grupper är nationella minoriteter i och vilket skydd de omfattas av. Vi föreslår även, att frågan om en grundlagsändring övervägs med bl a den innebörden att ett tillägg införs till den nuvarande bestämmelsen i Regeringsformen (RF 1 kap. 2 § 4 st), så att de nationella minoriteterna nämns vid namn och deras ställning som nationell minoritet därmed markeras. En ändring av grundlagen är dock något som noga måste övervägas ur många olika aspekter. Åtgärder för att sprida kunskap Ett erkännande av de nationella minoriteterna måste, om dessa grupper ska få ett sådant skydd som ramkonventionen anger, förenas med åtgärder för att sprida kunskaper om dessa grupper och deras kultur, språk och historia som en del av vårt gemensamma kulturarv och samhället av . Ökad kunskap om de nationella minoriteterna och deras del i vår historia och vårt kulturarv tror vi är nödvändig om de nationella minoriteterna ska få respekt, förståelse och stöd för sina strävanden att bevara sin kultur, sitt språk, sin religion m.m. Det är också enligt vår uppfattning en förutsättning för ett ökat utbyte mellan samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar samt den svenska majoritetsbefolkningen. Vi föreslår därför en rad åtgärder inom områdena utbildning och forskning, massmedia och kultur. Bland åtgärderna kan nämnas tillägg i läroplanerna så att kunskap om de nationella minoriteternas historia, kultur, språk och religion i ska ingå som ett kunskapskrav i läroplanerna för och gymnasieskolan. Utbildning i detta bör även ingå som en del i kursplanerna i ämnena svenska, historia, religion och samhällskunskap. Vi föreslår att åtgärder vidtas för att säkerställa långsiktigt stöd till åtminstone en folkhögskola som ett kulturcentrum för varje nationell minoritet. Vi anser att det finns anledning att överväga de framtida villkoren för sändningsrätt så att minoriteternas behov särskilt beaktas av radio- och TV-programföretagen i allmänhetens tjänst. Vilka dessa behov är kan växla mellan de olika nationella minoritetsgrupperna och mellan olika sakområden som språk, kultur religion m.m. De nationella minoriteternas kulturyttringar måste enligt vår uppfattning få tillräckligt stor andel av statens kulturstöd. Vi under- stryker också betydelsen av att samisk och tornedalsk kultur får ett tillräckligt stöd och utrymme i de regionala kultursatsningarna i de geografiska områden där dessa kulturer funnits under århundraden tillbaka och fortfarande finns . Kulturområdet är enligt ramkon- ventionen ett mycket viktigt område där dialog mellan minoriteter och majoriteten kan skapas. Vi föreslår även åtgärder för att skapa en interkulturell dialog och ett utbyte mellan de nationella minoriteterna och majoritetsbefolkningen. Åtgärder för att ge möjlighet till inflytande för de nationella minoriteterna Det är av största vikt att de nationella minoriteterna kan påverka utformningen av en framtida svensk minoritetspolitik med direkt inriktning på skydd av dessa grupper. För att det ska vara möjligt krävs, i enlighet med konventionen, att det finns former för påverkan för de nationella minoriteterna när beslut som rör dem övervägs, genomförs och utvärderas. Hur detta bör utformas bör noga övervägas tillsammans med de nationella minoriteterna själva. Det kan visa sig att olika former för samråd och påverkan passar olika väl för olika grupper. Frågan om hur samtliga personer - och inte bara de som finns representerade i olika organisationer ska få möjlighet att påverka sin situation bör också övervägas. Vi föreslår därför att en utredning tillsätts med uppdrag att undersöka olika former för inflytande, såsom ett ökat organisationsstöd, deltagande i samrådsgrupper med företrädare för myndigheter m fl. Det kan även finnas anledning att utvärdera de former för påverkan och samverkan som finns . 1 föreslår vi att en regional samrådsgrupp inrättas i för att föreslå åtgärder för att främja en interkulturell dialog mellan de olika nationella minoriteterna samt minoriteterna och majoriteten emellan framförallt inom områdena utbildning och kultur. Ytterligare förslag 1, som lämnar förslag beträffande minoritetsspråkskonvention, föreslår en lång rad åtgärder för att stärka landsdels- och minoritetsspråken i . Eftersom flera av dessa förslag också ryms inom ramkonventionen, har vi övervägt dem. Våra förslag sammanfaller i stora delar med sektion 1: s, men vi har i flera fall gjort tillägg och förändringar. bör enligt vår uppfattnng verka för att ett ökat nordiskt samarbete ska omfatta samtliga nationella minoriteter i den mån övriga nordiska länder erkänner samma nationella minoriteter som . Samarbetet bör omfatta samtliga frågor av intresse för de nationella minoriteterna såsom kultur, historia, språk religion m.m. Sektion 1 har föreslagit regionala tillämpliga regler om rätt att använda minoritetsspråk i domstolar och förvaltningsmyndigheter i några kommuner i . Dessa förslag går längre än ramkonventionens bestämmelser, men vi har funnit anledning att stödja förslaget eftersom det stärker minoriteternas strävan att använda sina språk i offentliga sammanhang. Vi tar dock inte ställning till vilka språk och vilka områden som reglerna ska gälla för. Vi kan däremot konstatera att personer som tillhör de nationella minoriteterna kan ha intresse av att få en rätt att använda sina språk även i andra geografiska områden. Ramkonventionen behandlar överhuvudtaget inte frågan om äldreom- sorg och barnomsorg. Vi anser dock att frågan om rätt att bli bemött på sitt eget språk såväl inom sjukvården, äldreomsorgen och barnomsorgen är så viktig, att den måste lösas inom ramen för den framtida minoritetspolitiken. De olika minoritetsgrupperna har framfört synpunkter och förslag till kommittén. Våra förslag innebär inte att alla frågor som är av intresse för skyddet av de nationella minoriteterna har behandlats. Vi anser att de förslag vi lämnar kan utgöra ett första steg och en god grund för en minoritetspolitik. Det fortsatta arbetet med utformningen måste ske i samråd och samarbete med de nationella minoriteterna själva. Slutligen vill vi anföra, att vi med dessa förslag ansluter oss till ramkonventionen, som "... anser att ett pluralistiskt och genuint demokratiskt samhälle inte endast bör respektera den etniska, kulturella, språkliga och religiösa identiteten för varje person som tillhör en nationell minoritet, utan även skapa lämpliga förutsättningar för att göra det möjligt för dem att uttrycka, bevara och utveckla denna identitet". Kommitténs lagförslag 1 Förslag till lag om rätt att använda samiska språket hosförvaltningsmyndigheter och domstolar Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller inom förvaltningsområdet för samiska språket. Med förvaltningsområdet för samiska språket avses , , och kommuner. 2 § Med myndighet i förvaltningsområdet för samiska språket avses förvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsärenden vars verksamhet är förlagd till förvaltningsområdet för samiska språket. Rätt att använda samiska vid kontakt med myndigheter 3 § Enskilda har rätt att använda samiska vid såväl muntliga som skriftliga kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndig- hetsutövning. Om en enskild använder samiska vid kontakt med en myndighet i ett sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på samiska. Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använt samiska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftlig upplysning på samiska om att beslutet kan översättas muntligen till samiska av myndigheten på begäran av den enskilde. Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta samisk talande på samiska. 4 § Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats för samisktalandes besök och telefonsamtal. 5 § Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättning eller tolkning betalas av myndigheten. 6 § Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en viss myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av denna lag. Detsamma gäller för för myndigheter som lyder under och för kommunfullmäktige för myndigheter som lyder under kommunfullmäktige. Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg