prop · GM0368 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1998/99:68 Lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås en lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. För den som tjänstgör i internationell fredsfrämjande verksamhet är risken att skadas och invalidiseras högre än i många andra verksamheter. Regeringen föreslår därför vissa regler för att förbättra det socialrättsliga skyddet. Försvarsmaktens ansvar för rehabilitering av personer som skadas under sin anställning i utlandsstyrkan förtydligas och förstärks. Som ett led i arbetet med att söka minska risken för skador och invaliditet för de anställda i utlandsstyrkan föreslår regeringen att vissa delar i arbetsmiljölagen (1977:1160) skall gälla även utomlands. Den nya lagen innehåller också viss särreglering av arbetsrättslig karaktär. Lagen föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Förslag till lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten 4 3 Ärendet och dess beredning 7 4 Försvarsmaktens internationella verksamhet 8 4.1 Verksamhetens utveckling 8 4.2 Sändande av väpnad styrka till ett annat land 8 4.3 Försvarets internationella kommando 9 5 Fredsfrämjande verksamhet 9 6 Lagens tillämpningsområde 10 7 Tillämpning av vissa lagar 12 7.1 Försvarsmaktens arbetsmiljöansvar 12 7.2 Anställningsform, semester och arbetstid m.m. 14 7.3 Regler vid prövning av arbetsskada 16 8 Rehabiliteringsansvaret 17 8.1 Försvarsmaktens rehabiliteringsansvar 17 8.2 Begränsning av rehabiliteringsansvaret i tiden m.m. 21 8.3 Ersättning till anhöriga 22 9 Överklagande 23 10 Kostnadskonsekvenser 24 11 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 25 12 Författningskommentar 25 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet SOU 1998:30 Utlandsstyrkan 31 Bilaga 2 Betänkandets förslag till lagtext 34 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Utlandsstyrkan 37 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 38 Bilaga 5 Lagrådets yttrande 41 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 43 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. 2 Förslag till lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten Härigenom föreskrivs följande. Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag skall tillämpas på de anställda i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. I utlandsstyrkan får endast sådan militär och civil personal anställas som behövs för internationell verksamhet utomlands i syfte att 1. avvärja risk för en väpnad konflikt, 2. hejda en pågående väpnad konflikt, 3. övervaka överenskommelser om fred och vapenstillestånd, eller 4. skapa förutsättningar för varaktig fred och säkerhet genom humanitärt arbete i samband med en väpnad konflikt. Tillämpning av vissa lagar 2 § För de anställda i utlandsstyrkan skall följande bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) gälla även utomlands, om inte tjänstgöringsförhållandena hindrar detta: 2 kap. 1 8 §§, 3 kap. 1 4, 6 och 12 §§, 6 kap. 1 6 §§, 6 a § första stycket första och andra meningen och andra stycket samt 8 och 9 §§. 3 § För de anställda i utlandsstyrkan skall följande bestämmelser inte gälla: 1. 15 17 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd, 2. 12 § semesterlagen (1977:480), samt 3. arbetstidslagen (1982:673). 4 § En anställning i utlandsstyrkan skall vara tidsbegränsad och avse tiden för både utbildning och tjänstgöring. Anställningen får dock tidsbegränsas till att avse endast utbildningstiden eller tjänstgöringstiden. Vid uppsägning av anställning före anställningstidens utgång gäller en uppsägningstid av för både arbetsgivare och arbetstagare. Arbetsgivaren får dock bevilja den anställde kortare uppsägningstid. Om den anställde genomgått utbildning för tjänstgöring utan att få godkända vitsord, får arbetsgivaren säga upp anställningen med en uppsägningstid av en månad. 5 § Vid tjänstgöring utomlands gäller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring från det att den första färden till tjänstgöringsplatsen påbörjas till det att den sista färden från tjänstgöringsplatsen avslutas. Skada som inträffar skall anses som arbetsskada, om övervägande skäl talar för det. Skador som inträffar under semester eller motsvarande ledighet utom tjänstgöringslandet skall omfattas av lagens skydd endast om det finns särskilda skäl. Vid prövning av om en anställd drabbats av en arbetsskada skall bevisreglerna i 7 och 8 §§ lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd tillämpas för den tid som avses i första stycket, om det är förmånligare för den enskilde än en tillämpning av motsvarande regler i lagen om arbetsskadeförsäkring. Vid tillämpning av lagen om arbetsskadeförsäkring utgör livränteunderlaget minst fem basbelopp. Rehabilitering 6 § Om någon skadas under anställning i utlandsstyrkan, skall Försvars- makten i samråd med den skadade 1. utreda behovet av åtgärder för att den skadade skall återfå full arbetsförmåga eller för att stärka den skadades möjligheter att försörja sig genom förvärvsarbete, 2. om det är möjligt, ge den skadade lämplig arbetsträning inom ramen för Försvarsmaktens verksamhet, samt 3. medverka till att den skadade får tillgång till lämplig yrkesutbildning eller fortbildning som är ägnad att stärka hans eller hennes förvärvsförmåga. 7 § I fall som avses i 6 § 3 skall Försvarsmakten ge ekonomiskt stöd till en utbildning som föranleds av eller förlängs till följd av skadan. Försvarsmakten skall också ge stöd till andra åtgärder som främjar den skadades återgång till arbetslivet samt till anskaffande av hjälpmedel som den skadade behöver. Stöd enligt första och andra stycket ges endast om det inte skall tillhandahållas av någon annan till följd av andra bestämmelser och om det framstår som skäligt med hänsyn till skadan och omständigheterna i övrigt. 8 § Försvarsmakten har ett ansvar enligt 6 och 7 §§ av från det att åtgärder enligt 6 § 2 och 3 kan inledas. Om det finns särskilda skäl, skall åtgärderna utsträckas under . 9 § Vid fullgörandet av de uppgifter som avses i 6 och 7 §§ skall Försvarsmakten samarbeta med , länsarbetsnämnden och andra berörda myndigheter. Försvarsmaktens åtgärder bör samordnas med en eventuell arbetsgivares. 10 § Försvarsmaktens ansvar enligt 6 och 7 §§ innebär ingen inskränkning i det ansvar som den skadades arbetsgivare har enligt 2 kap. och 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen (1977:1160) samt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Ersättning till anhöriga 11 § Om en anhörigs medverkan är av särskild betydelse för den skadades rehabilitering, skall Försvarsmakten efter ansökan ge den anhörige skälig ersättning för kostnader som en sådan insats orsakar. Om en anställd i utlandsstyrkan förolyckas eller skadas så svårt att sjukhusvård krävs, skall Försvarsmakten efter ansökan av de anhöriga ersätta dem för skäligt antal resor till den förolyckade eller skadade samt uppehälle och tidsspillan vid sådan resa efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen. I fall som avses i andra stycket skall Försvarsmakten efter ansökan även ge skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga som är i behov av det och om det framstår som skäligt med hänsyn till omständigheterna i övrigt. Överklagande 12 § Beslut enligt 6 8 §§ och 11 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 6 11 §§ skall tillämpas även i fråga om tidigare anställda i utlandsstyrkan som skadats efter utgången av . Ersättning enligt 11 § gäller endast kostnader som uppkommit efter . 3 Ärendet och dess beredning beslutade regeringen om direktiv (dir. 1997:21) till en särskild utredare med uppdrag att se över reglerna för Försvarsmaktens fredsfrämjande verksamhet utomlands. Med stöd av regeringens bemyndigande förordnade chefen för , statsrådet , rättschefen att vara särskild utredare. Utredningen som antog namnet Utredningen om utlandsstyrkan fick i uppdrag att samla grunderna för verksamheten, anställning av personal samt personalens skyldigheter och förmåner i en förordning. Utredningen skulle också göra en saklig prövning av gällande regler och rutiner, främst med inriktning på dem som tillämpas vid personskador, samt lämna förslag till förbättringar. Utredningens förslag kräver delvis lagform varför utredningen lämnat förslag till en lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Huvuddelen av utredningens förslag finns i en till lagen knuten förordning om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Förordningsförslaget behandlas dock inte i lagrådsremissen. Utredningen lämnade sitt betänkande (SOU 1998:30) Utlandsstyrkan . En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Det lagförslag som läggs fram i betänkandet finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig finns i bilaga 3. Remissyttrandena och en sammanställning av dessa finns tillgängliga i Försvarsdepartementet (dnr Fo98/370/RS). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkter är i huvudsak av allmän karaktär. I propositionen har regeringen följt Lagrådets förslag att inte genomföra ett förbud mot överklagande i vissa fall. Detta har resulterat i att regeringen har formulerat om lagförslaget i de delar det behandlar rehabilitering och ersättning till anhöriga så att det får karaktären av rättighetslagstiftning och därmed bättre lämpar sig för en eventuell domstolsprövning. Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 9. Med anledning av vad som förekommit vid lagrådsföredragningen har vidare viss redaktionell ändring gjorts i lagtexten. 4 Försvarsmaktens internationella verksamhet 4.1 Verksamhetens utveckling Den första fredsbevarande styrkan skapades för att övervaka det vapenstilleståndsavtal som träffats efter Suez-krisen. hade svenska trupper under FN-flagg efter säkerhetsrådets rekommendation tjänstgjort i . Efter insatsen vid Suez följde den fredsfrämjande insatsen i och därefter en rad insatser som främst var koncentrerade till regionen kring . grundar sig Försvarsmaktens internationella engagemang till stor del på samarbete inom olika internationella organ såsom , , Västeuropeiska unionen och försvarsalliansen inom ramen för Partnerskap för fred. Dessa genomför såväl övningar som kurser och inspektioner. Vid sidan av den utbildning m.m. som sker inom ramen för Partnerskap för fred har bl.a. minröjningsinsatser som utförts vid den baltiska kusten ägt rum. Utbildning av baltiska soldater har också skett för att de skall kunna bilda ett eget fredsfrämjande förband, baltbat. 4.2 Sändande av väpnad styrka till ett annat land Regler om när svensk trupp får sändas utomlands finns i 10 kap. regeringsformen. Enligt 10 kap. 9 § regeringsformen får regeringen sätta in rikets försvarsmakt eller delar av den i strid för att möta ett väpnat angrepp mot riket. I övrigt får svensk väpnad styrka sättas in i strid eller sändas till ett annat land endast om medger det, om det är tillåtet enligt en lag som anger förutsättningarna för åtgärden eller om skyldigheten att vidta åtgärden följer av internationell överenskommelse eller förpliktelse som har godkänts av . har beslutat om två lagar där regeringen bemyndigas att besluta i sådana frågor. Den ena är lagen (1992:1153) om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands. Enligt den lagen får regeringen på begäran av eller () ställa en väpnad styrka till förfogande för fredsbevarande verksamhet. Den andra är lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Enligt den lagen får regeringen sända en väpnad styrka till utlandet i den mån den skall delta i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete. Lagen kom till främst för att ge regeringen befogenhet att sända väpnad styrka till övningar inom ramen för samarbetet inom Partnerskap för fred (PFF). Regeringen får också, som ovan nämnts, utan hörande sända trupp utomlands då det följer av en internationell överenskommelse som godkänts av . Detta stadgande har tillkommit med hänsyn till artikel 43 i , som innebär att medlemsstaterna är skyldiga att på säkerhetsrådets begäran ställa väpnade styrkor till rådets förfogande. De situationer då en väpnad styrka får sändas till utlandet regleras således i 10 kap. 9 § regeringsformen. Det förekommer dock att enheter ur Försvarsmakten sänds utomlands för att delta i internationellt arbete utan att det är fråga om situationer som omfattas av 10 kap. 9 § regeringsformen. Enheten som sänds utomlands bedöms då inte vara en väpnad styrka i regeringsformens mening. Det är således inte beväpning i sig som medför att en styrka skall ses som väpnad. Regeringsformens bestämmelse har tolkats på så sätt att en styrka kan ha beväpning för självförsvar utan att för den skull betraktas som väpnad. Ett exempel där regeringen sänt en i och för sig beväpnad trupp utomlands utan att höra är när ett fältsjukhus sändes till till följd av Gulf- kriget. Fältsjukhuset med personal ansågs endast vara beväpnat för självförsvar och utgjorde därför enligt regeringens mening inte väpnad styrka i regeringsformens mening. 4.3 Försvarets internationella kommando Försvarets internationella centrum ombildades till Försvarets internationella kommando. Man behöll dock det inarbetade namnet . är den enhet inom Försvarsmakten som fungerar som kompetenscenter för internationell fredsfrämjande verksamhet. I uppgifter ingår att organisera, utbilda och understödja de fredsfrämjande insatser som medverkar i. sköter således rekryteringen till utlandsstyrkan. Anställningen av dem som ingår i förbanden sker i utlandsstyrkan. Eftersom , som ovan nämnts, är en del av Försvarsmakten är det alltså Försvarsmakten som är arbetsgivare för den som anställs i utlandsstyrkan. Denna anställning sker särskilt. Detta innebär att en anställning i övrigt i Försvarsmakten inte medför någon skyldighet att tjänstgöra i utlandsstyrkan. En anställning för deltagande i utlandsstyrkan är således frivillig. Utbildningen som genomförs för dem som skall ingå i svenska fredsfrämjande insatser avser såväl militärer som civila, t.ex. poliser och sjukvårdspersonal. Vid sidan av denna typ av utbildning genomförs också kurser inom ramen för Partnerskap för fred. anställs ungefär 2 500 personer i utlandsstyrkan. uppgick antalet anställda i utlandsstyrkan till 778. Den sammanlagda kostnaden för verksamhet uppgick till ca . 5 Fredsfrämjande verksamhet Fredsfrämjande verksamhet är inte något helt entydigt begrepp. De fredsfrämjande insatserna bygger i regel på beslut av , men någon egentlig definition av sådana insatser finns inte i . I stället har en avgränsning av vad som anses höra till fredsfrämjande verksamhet vuxit fram efterhand. I har begreppet fått inkludera konfliktförebyggande, fredsskapande, fredsbevarande, fredsframtvingande och fredsbyggande insatser. Avväpning och avrustning har också ansetts kunna ingå som en fredsfrämjande åtgärd. Konfliktförebyggande insatser genomförs för att hindra att en väpnad konflikt utbryter i ett visst område där det finns en överhängande risk för en sådan. I konfliktförebyggande insatser ingår bland annat politiskt agerande, preventiv diplomati samt institutionellt och humanitärt bistånd. Även placering av observatörer, civilpoliser eller förband kan förekomma. Fredsskapande insatser har till syfte att genom fredliga medel, t.ex. medling och annan diplomatisk verksamhet, få stridande parter till uppgörelser om fred eller vapenvila. Fredsbevarande insatser i traditionell bemärkelse avser insatser som görs efter ett freds- eller eldupphöravtal. Insatserna baseras på parternas medgivande samt på en opartisk inställning till konflikten. Våldsanvändning kan förekomma inom ramen för självförsvar. Det använda våldet skall då vara ett direkt svar på en motsvarande åtgärd från någon av parterna, våldet skall stå i proportion till vad angriparen använt och våldet skall inte förorsaka onödig skada eller onödigt lidande. Fredsframtvingande insatser utförs för att med militärt våld, eller hot om militärt våld, upprätthålla eller återställa fred i ett område. Denna typ av insatser kan alltså innebära våldsanvändning utöver vad som kan anses vara självförsvar. Både våldsanvändningen och själva insatsen i sig kan ske utan medgivande från parterna i konflikten. Fredsbyggande insatser syftar till att stärka och bygga upp institutioner och infrastruktur i ett land som drabbats av en konflikt. De har en konfliktförebyggande funktion genom att undanröja riskerna för att konflikten skall blossa upp på nytt. 6 Lagens tillämpningsområde Regeringens förslag: Den nya lagen skall tillämpas på alla som är anställda i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. I utlandsstyrkan anställs endast den personal som behövs för internationell verksamhet utomlands för vissa i lagen angivna syften. Utredningens förslag: Lagen skall tillämpas på de anställda i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. En definition av vad som avses med internationell fredsfrämjande verksamhet bör finnas för att kunna avgränsa vilka som skall anställas i utlandsstyrkan. Utlandsstyrkans uppdrag har militär och polisiär anknytning varför det finns skäl till att ha en snävare definition av internationell fredsfrämjande verksamhet än den gängse definitionen. Remissinstanserna: Försvarsmakten anser att det finns insatser som inte kan kategoriseras enligt förslaget utan är sådana som är nästan helt humanitära. Försvarsmakten hävdar också att en avgränsning av utlandsstyrkans verksamhet bör göras på annat sätt än genom att ändra på den gängse definitionen av begreppet fredsfrämjande verksamhet. anser att definitionen i sig är enkel men svår att tillämpa. Det kan ifrågasättas vad som avses med att skapa förutsättningar för en varaktig fred. har påpekat att flera s.k. missioner är helt obeväpnade. Även påtalar att det är svårt att avgöra i vilka situationer och när utlandsstyrkan får användas för fredsfrämjande verksamhet utomlands. I övrigt har remissinstanserna tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Särregleringarna som föreslås i denna lag är motiverade med hänsyn till den specifika hotbild som tjänstgöringen i utlandsstyrkan medför. Regeringen vill med lagförslaget öka skyddet för den enskilde när denne ställer upp i en för den enskilde, relativt sett, farlig verksamhet. Arbetet utförs på platser där väpnade konflikter pågår eller där det i vart fall finns risk för sådana. De föreslagna bestämmelserna bör tillämpas på sådan personal som särskilt anställs för tjänstgöring i utlandsstyrkan. Bestämmelserna bör omfatta såväl militär som civil personal. Utredningen har föreslagit att endast den personal som behövs för internationell fredsfrämjande verksamhet får anställas. Vidare har utredningen ansett att man därför i lag måste definiera vad som avses med internationell fredsfrämjande verksamhet. Även regeringen anser att det i lagen bör anges för vilken verksamhet som personal får anställas i utlandsstyrkan. Fredsfrämjande verksamhet är, som framgår av avsnitt 5, inte något helt entydigt begrepp. Fredsfrämjande verksamhet bygger i regel på beslut av . Någon definition av begreppet finns dock inte i . I stället har en avgränsning av vad som hör till fredsfrämjande verksamhet vuxit fram efter hand. Om man i lag definierar ett begrepp som är allmänt förekommande såväl i som internationellt bör man iaktta en viss försiktighet. Särskilt om den legala definitionen delvis avviker från den definition som anses vara den gängse definitionen. Det finns en påtaglig risk att en tillämpare som "vet" vad som avses med begreppet inte uppmärksammar att begreppet har en annan innebörd i situationer som är att hänföra till tillämpning av lagen. Felaktig tillämpning kan leda till att enskildas rättigheter blir oklara. Tydliga regler måste eftersträvas. Att ha en definition som finns inom militär doktrin och inom det utrikes- och säkerhetspolitiska arbetet och en annan definition när det är fråga om utlandsstyrkan framstår därför inte som lämpligt. De föreslagna reglerna i lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten bör därför inte vara avhängiga av en definition av internationell fredsfrämjande verksamhet. I vissa situationer skulle en sådan konstruktion kunna innebära ett sämre skydd för en enskild som skadas. I stället för en definition av vad som är internationell fredsfrämjande verksamhet bör man i lagen ange den verksamhet som avses och som anställning i utlandsstyrkan får ske för. Denna verksamhet är sådan som utförs i syfte att avvärja risk för en väpnad konflikt, hejda en pågående väpnad konflikt, övervaka överenskommelser om fred och vapenstillestånd eller skapa förutsättningar för varaktig fred och säkerhet genom humanitärt arbete i samband med en väpnad konflikt. De nämnda uppgifterna kan innebära såväl väpnad tjänst och våldsanvändning som humanitärt arbete. I uppdraget kan också utbildnings- och informationsinsatser ingå. Avgränsningen i lagen innebär att man inte kan anställa personer i utlandsstyrkan som tjänstgör utomlands med enbart humanitärt arbete utan någon anknytning till en väpnad konflikt, t.ex. personal som deltar för att rädda liv eller bygga upp en infrastruktur i ett land som drabbats av en naturkatastrof. Däremot finns det inget som hindrar att regeringen beslutar särskilt för ett visst uppdrag att bl.a. motsvarande rehabiliteringsbestämmelser som här föreslås för utlandsstyrkans personal skall gälla även för grupper som tjänstgör under andra mycket riskfyllda betingelser. Att verksamheten skall vara internationell innebär inte att all tjänstgöring måste ske utomlands men att de huvudsakliga arbetsuppgifterna skall vara förlagda till utlandet och att tiden i i princip bara bör ägnas åt förberedelser och efterarbete. 7 Tillämpning av vissa lagar 7.1 Försvarsmaktens arbetsmiljöansvar Regeringens förslag: Arbetsmiljölagen (1977:1160) skall till viss del gälla även när utlandsstyrkan inom Försvarsmakten tjänstgör utomlands. Utredningens förslag överensstämmer i princip med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att hela 2 och 3 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160) skall gälla när utlandsstyrkan tjänstgör utomlands. Remissinstanserna: Försvarsmakten har avstyrkt förslaget främst på den grunden att lagen i princip inte är tillämpbar utanför gränser samt att det i den verksamhet som utlandsstyrkan genomför finns många aktörer som påverkar Försvarsmaktens möjligheter som arbetsgivare att fullt ut svara för arbetsmiljön och säkerheten. Vidare anser man att det är svårt att skapa förutsättningar för ett långsiktigt arbetsmiljöarbete. Arbetarskyddsstyrelsen ställer sig tveksam till förslaget bl.a. med hänsyn till oklarhet huruvida Arbetarskyddstyrelsens föreskrifter skall gälla eller inte samt att skyddsombudens makt att verka utomlands har uteslutits. Skälen för regeringens förslag: Grunden för arbetsmiljöarbetet i är bestämmelserna i arbetsmiljölagen. Syftet med arbetsmiljölagens bestämmelser är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att uppnå en god arbetsmiljö. Inom Försvarsmakten har osäkerhet rått i fråga om i vilken omfattning arbetsmiljölagen är tillämplig vid utlandsstyrkans verksamhet utomlands. Skadeförebyggande arbete har dock alltid förekommit. I förarbetena till arbetsmiljölagen sägs att lagen i princip inte är tillämplig utanför landets gränser. Av förarbetena framgår dock också att lagen bör tillämpas i möjlig utsträckning vid svenska beskickningar och missioner (jfr prop. 1976/77:149 s. 213 ff.). Utredningen har argumenterat i frågan och kommit fram till att starka skäl talar för att lagen åtminstone delvis är tillämplig när anställda i utlandsstyrkan tjänstgör utomlands. Utredningen har dock ändå funnit att det finns skäl att förtydliga detta genom att särskilt i denna lag ange vilka bestämmelser som skall gälla för utlandsstyrkan utomlands.