prop · GM03130D1 · 1999-01-01 00:00:00 — b) I stället för den hänvisning som i 2 § tredje stycket görs till bestämmelser om ingivande och kungörande gäller en hänvisning till 8 kap. 5 och 6 §§ denna lag. I stället för den i 9 § föreskrivna tiden gäller . Vad som anges i 11 § första och tredje styckena om att andra värderingsprinciper får användas än i moderföretagets års- redovisning och att koncern- företagens tillgångar, avsättningar och skulder inte behöver räknas om, gäller även tillgångar vars värdering påverkar eller bestäm- mer försäkringstagarnas rättigheter och avsättningar som värderas med regler specifika för försäk- ringsrörelse. I sådant fall skall upplysning härom lämnas i en not. Fråga om tillstånd enligt 16 § att utelämna uppgifter om dotter- företag och vissa andra företag prövas av . I stället för den i 10 § föreskrivna tiden gäller . Vad som anges i 12 § första och tredje styckena om att andra värderingsprinciper får användas än i moderföretagets års- redovisning och att koncern- företagens tillgångar, avsättningar och skulder inte behöver räknas om, gäller även tillgångar vars värdering påverkar eller bestäm- mer försäkringstagarnas rättigheter och avsättningar som värderas med regler specifika för försäk- ringsrörelse. I sådant fall skall upplysning härom lämnas i en not. Fråga om tillstånd enligt 17 § att utelämna uppgifter om dotter- företag och vissa andra företag prövas av . 8 kap. 2 §1 Följande bestämmelser i 8 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) skall tillämpas 14 och 15 §§ om publicering av årsredovisningen, samt 16 § andra stycket om ute- lämnande av uppgift i koncern- redovisningen. 16 § 2 om utelämnande av uppgift i koncernredovisningen. Denna lag träder i kraft . De nya föreskrifterna skall tillämpas på räkenskapsår som inleds närmast efter . Understödsföreningar får tillämpa äldre föreskrifter i 29 och 30 §§ lagen (1972:262) om understödsföreningar för det första räkenskapsår som inleds närmast efter . En sådan tillämpning skall anmälas till före . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får för den första årsredovisning som upprättas enligt lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag föreskriva att 3 kap. 5 § andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554) och 6 kap. 2 § lagen om årsredo- visning i försäkringsföretag inte skall tillämpas samt meddela närmare föreskrifter om vilka jämförande upplysningar som i stället skall lämnas. Föreskrifterna i 4 kap. 5 § tredje stycket årsredovisningslagen skall inte tillämpas på nedskrivning som har gjorts före lagens ikraftträdande. Förslag till lag om ändring i lagen (1999:00) om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag föreskrivs att 5 kap. 4 §, 6 kap. 3 §, 7 kap. 4 § och 8 kap. 4 § lagen (1999:00) om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag skall ha följande lydelse. Lydelse enligt prop. 1998/99:87 Föreslagen lydelse 5 kap. 4 § Utöver vad som följer av 1 § skall följande uppgifter lämnas om eget kapital och avsättningar: 1. I livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst skall som bundet eget kapital tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Konsolideringsfond, Fond för orealiserade vinster och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. I skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall eget kapital delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp Aktiekapital, Garantikapital, Överkursfond, Uppskrivningsfond, Reservfond och Fond för orealiserade vinster. Under fritt eget kapital eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balanserad vinst eller förlust samt vinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter. I understödsföreningar skall som eget kapital tas upp Fond för orealiserade vinster, Övriga fonder och vinst eller förlust för räkenskapsåret. Förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragspost. Om avsättningen för kvardrö- jande risker i posten Ej intjänade och kvardröjande risker (DD.1) uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges. Om garanterad återbäring i posten livförsäkringsavsättning (DD.2) uppgår till väsentligt be- lopp, skall beloppet anges. Om avvecklingsresultat upp- går till väsentligt belopp skall det anges i en not med fördelning på kategori av skada och belopp. Med avvecklingsresultat avses skill- naden mellan å ena sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskaps- årets ingång, efter avdrag för under räkenskapsåret gjorda utbe- talningar av ersättningar för skador från föregående år, och å andra sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets slut. Villkorad återbäring (EE.1) skall delas upp på avsättningar för vilka försäkringstagaren direkt respektive indirekt bär risk. Skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall lämna närmare upp- lysningar om det belopp av fritt eget kapital som inte kan anses ut- delningsbart med hänsyn till bestämmelserna i 1 kap. 1 a § första stycket och 12 kap. 2 § tredje stycket försäkringsrörelse- lagen (1982:713) och om de förhållanden som motiverar bedömningen. Livförsäkringsföretag skall lämna upplysning om belopp som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen. Om avsättningen för kvardröjande risker i posten Ej intjänade och kvar- dröjande risker (DD.1) uppgår till väsentligt belopp, skall beloppet anges. Om garanterad återbäring i posten livförsäkringsavsättning (DD.2) uppgår till väsentligt be- lopp, skall beloppet anges. Om avvecklingsresultat upp- går till väsentligt belopp skall det anges i en not med fördelning på kategori av skada och belopp. Med avvecklingsresultat avses skill- naden mellan å ena sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskaps- årets ingång, efter avdrag för under räkenskapsåret gjorda utbe- talningar av ersättningar för skador från föregående år, och å andra sidan avsättningen för oreglerade skador från föregående år vid räkenskapsårets slut. Villkorad återbäring (EE.1) skall delas upp på avsättningar för vilka försäkringstagaren direkt respektive indirekt bär risk. Skadeförsäkringsföretag och livförsäkringsföretag som får dela ut vinst skall lämna närmare upp- lysningar om det belopp av fritt eget kapital som inte kan anses ut- delningsbart med hänsyn till bestämmelserna i 1 kap. 1 a § första stycket och 12 kap. 2 § tredje stycket försäkringsrörelse- lagen (1982:713) och om de förhållanden som motiverar bedömningen. Livförsäkringsaktiebolag och ömsesidiga livförsäkringsbolag skall lämna upplysning om belopp som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen. 6 kap. 3 § I resultatanalysen skall, fördelat på försäkringsgrenar, upplys- ningar lämnas om försäkrings- tekniska avsättningar (DD och EE), återförsäkrares andel av försäkringstekniska avsättningar (E), intäkter, kostnader och rörelseresultat. Försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag skall i resultatanalysen, fördelat på försäkringsgrenar, lämna upplys- ningar om försäkrings-tekniska avsättningar (DD och EE), återförsäkrares andel av försäk- ringstekniska avsättningar (E), intäkter, kostnader och rörelse- resultat. Understödsföreningar skall lämna upplysningar om intäkter och kostnader fördelade på verksamhetsgrenar. 7 kap. 4 § För koncernredovisningen gäller i tillämpliga delar 1. de allmänna bestämmelserna om årsredovisningen i 2 kap. 2 §, med undantag för hänvisningarna till 2 kap. 1 3 §§ årsredovisningslagen (1995:1554), 2. bestämmelserna om balansräkning och resultaträkning i 3 kap., med det tillägget att vad som avsatts till kapitalandelsfonden skall tas upp i koncernbalansräkningen som bundet eget kapital under Andra fonder (AA.V), 3. bestämmelserna om värderingsregler i 4 kap., 4. bestämmelserna om tilläggs- upplysningar i 5 kap., med undan- tag för 2 § 4 och hänvisningarna till 5 kap. 8, 9 och 24 §§ års- redovisningslagen, samt 4. bestämmelserna om tilläggs- upplysningar i 5 kap., med undan- tag för 2 § 4 och hänvisningarna till 5 kap. 8, 9 och 26 §§ års- redovisningslagen, samt 5. bestämmelserna om upplysningarna i förvaltningsberättelsen i 6 kap. 1 och 2 §§, med undantag för hänvisningen till 6 kap. 2 § årsredovisningslagen. 8 kap. 4 § Årsredovisningen för det förflutna räkenskapsåret skall lämnas till revisorerna och lek- mannarevisorerna senast en månad före ordinarie bolagsstämma. Årsredovisningen för det förflutna räkenskapsåret skall lämnas till revisorerna och lek- mannarevisorerna senast en månad före ordinarie stämma. Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. bokföringslag, 2. revisionslag, 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar, 5. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385), 6. lag om ändring i lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag, 7. lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713), 8. lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, 9. lag om ändring i konkurslagen (1987:672), 10. lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614) 11. lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. 12. lag om ändring i stiftelselagen (1994:1220) 13. lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) 14. lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag 15. lag om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag 16. lag om ändring i lagen (1999:00) om ändring i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet , hovrättsassessorn och departementssekreteraren samt hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I lagrådsremissen föreslås sakliga ändringar i gällande rätt på ett betydande antal enskilda punkter. Varken tagna för sig eller tillsammans medför de dock något brott på utvecklingen av bokförings- och redovisningslagstiftningen. Mycket i denna beror av EG-rätt och omställningen till EG-rätten har gjorts tidigare. För medborgarna viktigast torde vara att åtskilliga juridiska personer som inte varit bokföringsskyldiga, såsom icke näringsidkande ideella föreningar och trossamfund med mera betydande tillgångar, samt jordbrukare blir bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen. Om sålunda de sakliga ändringarna är begränsade innebär de remitterade förslagen enligt Lagrådets mening betydande framsteg i formellt hänseende. Dels koncentreras det nuvarande disparata beståndet av lagar genom att jordbruksbokföringslagen och årsredovisningslag avskaffas, dels bringas bokföringslagen och årsredovisningslagen i ett närmare organiskt sammanhang där bokföringslagen blir den över- gripande såtillvida att av den framgår skyldigheten att upprätta och offentliggöra årsredovisning, som är ett sätt att avsluta bokföringen. Förslaget till ny bokföringslag har getts en klar och överskådlig disposition. Förslagen är med något undantag väl beredda och genomarbetade. Förenklingen av lagstiftningen borde enligt Lagrådets mening kunna drivas längre på ett par punkter. Det finns ett antal gränsvärden eller gränsbelopp i fråga om omslutning, tillgångar och antal anställda, olika för olika frågor, som borde kunna samordnas bättre. Vidare finns det åtskilliga särbestämmelser för stiftelser. Dessa tillskrivs det förhållandet att det inte finns några intressenter som kan kritiskt granska skötseln av stiftelserna, men Lagrådet är inte övertygat om att detta har så stor betydelse; snarare är det det förhållandet att ståndpunkt tagits till frågorna vid den nya stiftelselagens tillkomst som blivit avgörande. Lagrådet anser sig inte ha underlag för att på dessa punkter föreslå sakliga ändringar. Bestämmelserna bör emellertid ses över i samband med den utvärdering av lagstiftningen som ställs i utsikt. Lagrådet förutsätter att denna inte dröjer för . Lagrådet vill redan här gå in på ett par principiella frågor som diskuteras i lagrådsremissen. Det gäller dels normbildningen på bokförings och årsredovisningslagstiftningens område, dels straffansvaret. Den föreslagna bokföringslagen och årsredovisningslagen med däri föreslagna ändringar har båda karaktären av ramlagar, som skall fyllas ut genom bindande föreskrifter av regeringen eller annan myndighet, råd och rekommendationer av och andra organ samt naturligtvis rättspraxis. Lagrådet har svårt att se att det skulle vara möjligt att föreslå något annat. Materialet är alldeles för omfattande och behöver dessutom ändras alldeles för ofta för att kunna rymmas i lagar stiftade av . När det gäller råd och rekommendationer till utfyllande av begreppet god redovisningssed kan några principiella invändningar inte riktas mot sådana. De kommer självfallet att få en stor betydelse men ytterst är det domstolarna som har att ta ställning till innebörden av god redovisningssed i lagen. Mer svårbedömd är frågan om verkan av bindande föreskrifter. Detta hänger samman med att normdelegation inte kan äga rum på det civilrättsliga området och att de föreskrifter det är fråga om uppen- barligen inte samt och synnerligen kan rymmas inom begreppet verkställighetsföreskrifter. Vad frågan gäller i den allmänna årsredovisningslagen finns eller föreslås inte någon normdelegation är föreskriftsrätten för enligt 1 kap. 5 § lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värde- pappersbolag, 1 kap. 4 § lagen om årsredovisning i försäkringsföretag och 11 kap. 2 § lagen om börs och clearingverksamhet. Härtill kommer ett bemyndigande i övergångsbestämmelserna till lagen om årsredo- visning i försäkringsföretag, som har en motsvarighet i de övergångs- bestämmelser som meddelades vid lagens tillkomst. Avgörande för frågan är om redovisningslagstiftningen är av civilrättslig eller offentlig- rättslig natur. Är den av offentligrättslig natur finns utrymme för normdelegation enligt 8 kap. 7 § regeringsformen, är den av civilrättslig natur däremot som förut antytts inte. De finansiella företagen är i allmänt intresse underkastade en mängd krav av huvudsakligen EG-rättslig natur och står under stark kontroll av statlig myndighet. Typiskt sett är lagstiftningen om dem en näringsrättslig reglering. Det kan inte bestridas att redovisningsreglerna har civilrättsliga inslag och att de föreskrifter som meddelats med stöd av de aktuella bemyndigandena alltså har en blandad karaktär, men gränsdragningen mellan näringsrätt och civilrätt kan aldrig bli helt skarp. Frågan är om den blandade karaktären skall förhindra normdelegation därför att 8 kap. 2 § regeringsformen inte tillåter sådan. Sådana bemyndiganden som det nu är fråga om har getts av vid upprepade tillfällen, vilket klart talar mot tanken att de skulle vara inkonstitutionella. Lagrådet har ibland uttalat betänkligheter men låtit sig nöja med hänvisningar till pågående lagstiftningsarbete (jfr prop. 1991/92:113 s. 469 ff, 1995/96:10 Del 45, s. 311, 314 f, 1997/98:151, Bilagor s. 156). Lagrådet vill här erinra om ett principuttalande av Lagrådet (prop. 1977/78:75 s. 144 ff) som citerats i olika sammanhang (se t.ex. HolmbergStjernquist, Grundlagarna, s. 22 f och prop. 1997/98:45 Del 2, s. 514). Frågan gällde förslag till en ny ransoneringslag där vissa bemyndiganden närmast stödde sig på möjligheten enligt 8 kap. 7 § regeringsformen att meddela föreskrifter för näringsverksamhet. I förslaget fanns bemyndiganden att meddela föreskrifter som riktade sig till enskilda och som knappast kunde anses avse näringsverksamhet. Lagrådet uttalade bl.a. att kravet på en grund- lagstillämpning i strikt överensstämmelse med lagtexten knappast framträdde genomgående med samma styrka. Det fick anses ha större tyngd när det gällde exempelvis innebörden av de absoluta fri- och rättigheterna eller när det gällde vad regeringen utan bemyndigande ägde förordna om än när fråga var om möjligheter att delegera normgivningsmakt till regeringen. De nu aktuella bemyndigandena föreslås inte ändrade i förevarande lagstiftningsärende utan det enda som sker är att en hänvisning till dem tas in i 8 kap. 1 § bokföringslagen; härtill kommer bemyndigandet i övergångsbestämmelserna till lagen om årsredovisning i försäkrings- företag. Också nu ställs en översyn av grundlagsbestämmelserna i utsikt. Lagrådet vill under beaktande av det förut anförda inte rikta någon erinran mot det sätt på vilket frågan nu hanteras. Det bör emellertid erinras om att det är domstolarna som tar ställning till om föreskrifterna skall tillämpas eller eftersom lagprövningen avser tillämpningen i enskilda fall skall sättas åt sidan exempelvis i en tvist mellan enskilda vid allmän domstol. Det är självklart önskvärt att bestämmelserna om normgivnings- delegation ges en lämplig utformning. Gränsdragningen mellan 8 kap. 2 § och 8 kap. 3 § regeringsformen har tidigare vållat svårigheter (se t.ex. beträffande personuppgiftslagen prop. 1997/98:44 s. 237 ff och s. 58 ff). Lagrådet tror emellertid inte att det blir så enkelt att åstadkomma några generella normgivningsregler för gränslandet mellan civilrätt och offentlig rätt och det är knappast önskvärt att 8 kap. regeringsformen belastas med ytterligare kasuistiska bestämmelser. Snarare är det så att kapitlet från början getts en alltför detaljerad utformning och bör bli föremål för en allmän översyn. Detta framgår inte minst av den oproportionerligt stora uppmärksamhet som Lagrådet måste ägna detta kapitel i sitt granskningsarbete. I anslutning till det förut citerade lagrådsuttalandet kan det ifrågasättas, om inte borde ges en mer obunden frihet att delegera föreskriftsrätt i sådana sammanhang där detta framstår som ändamålsenligt. En annan fråga som diskuterats med avseende på normgivning utförd av underordnade organ, närmast då råd och rekommendationer rörande god redovisningssed, är dess inverkan på straffansvaret. Vid tolkningen av nämnda begrepp i bokföringslagen måste sådana uttalanden tillmätas betydelse och sålunda läggas till grund för bedömningen om bokföring skett på rätt sätt eller inte. Så länge man behåller rekvisitet i 11 kap. 5 § att rörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller ställning inte skall kunna i huvudsak bedömas med ledning av bokföringen, lär dock mer subtila överväganden rörande innehållet i god redovisningssed inte kunna påverka domstolarnas prövning av ansvarsfrågan. Däremot medför det förhållandet, att den nya bokföringslagen föreskriver skyldighet också att upprätta årsredovisning, att nyssnämnda prövning måste göras med beaktande också av innehållet i årsredovisningen. Lagrådet har inte några principiella invändningar mot det sätt på vilket frågan om straffansvar behandlats i lagrådsremissen. 1 kap. 2 § Enligt författningskommentaren skulle bedömningen av frågan om en bokföringsskyldig fysisk person är ett bokslutsföretag i vissa fall kunna göras under beaktande av nettoomsättningen i olika verksamheter som han driver. Den frågan skulle dock lösas genom kompletterande norm- bildning. En sådan ståndpunkt synes inte vara förenlig med den föreslagna lagtexten. 2 kap. 2 § Paragrafen innehåller nya regler om bokföringsskyldighet för ideella föreningar m.fl. Formuleringen av andra stycket, där förutsättningarna för bokföringsskyldighet inledningsvis anges, har blivit något otydlig genom att det i texten är tidpunkten för bokföringsskyldighetens inträde och inte förutsättningarna för denna som skjutits i förgrunden. Lagrådet föreslår i stället följande lydelse. Juridiska personer som anges i första stycket är bokföringsskyldiga, om värdet av tillgångarna, beräknat enligt 4 §, överstiger ett gränsbelopp som motsvarar tjugo prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bokföringsskyldigheten inträder 1. från och med tidpunkten för den juridiska personens bildande, om tillgångarna då överstiger det angivna gränsbeloppet, eller 2. från och med det kalenderår vid vars ingång värdet av tillgångarna överstiger gränsbeloppet. Lagrådet erinrar om att behandlas en lagrådsremiss med förslag till lag om viltvårdsområden som är avsedd att ersätta den nuvarande lagen om jaktvårdsområden och att träda i kraft med bokföringslagen. Förevarande paragraf bör anpassas till nämnda förslag under det fortsatta beredningsarbetet. 2 kap. 3 § Av samma skäl som angavs under 2 kap. 2 § förordar Lagrådet att första stycket formuleras enligt följande. Stiftelser är bokföringsskyldiga, om värdet av tillgångarna, beräknat enligt 4 §, överstiger ett gränsbelopp som motsvarar tio prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bokföringsskyldigheten inträder 1. från och med tidpunkten för stiftelsens bildande, om tillgångarna då överstiger det angivna gränsbeloppet, eller 2. från och med det kalenderår vid vars ingång värdet av tillgångarna överstiger gränsbeloppet. 2 kap. 5 § För dem som inte är bokföringsskyldiga enligt den föreslagna nya bokföringslagen skulle det måhända vara av värde med en erinran om vad som gäller för dem i fråga om skyldighet att föra räkenskaper. En sådan erinran återfinns i 7 § beträffande utländska filialer och kunde fylla en funktion. Lagrådet vill därför ifrågasätta om det i paragrafen inte kunde tas in en erinran om var i lagstiftningen i övrigt sådana bestäm- melser finns. 3 kap. 5 § För att det i tredje stycket tydligt skall framgå att det är den fysiska personen, inte dotterbolaget, som inte är skyldig att upprätta koncern- redovisning föreslår Lagrådet att stycket omformuleras på följande sätt: Om en fysisk person som äger eller brukar jordbruksfastighet också äger ett aktiebolag, som också bedriver jordbruksverksamhet, utan att han är skyldig att . Lagrådet vill ifrågasätta, om inte ordet jordbruksfastighet bör ersättas med ordet näringsfastighet i vilket fall det andra också bör utgå eller, för att inte någon betydelseförskjutning skall uppstå, orden äger eller brukar jordbruksfastighet bör ersättas med bedriver jordbruksverksamhet . 3 kap. 7 § Bestämmelsen bör preciseras till att avse 1 § andra stycket så att det klart framgår att det är fråga om de företagen. 6 kap. 11 § Avsikten är att specifikationen av belopp som ingår i en sammandragen post inte skall behöva offentliggöras. Ordet bilaga antyder dock att fråga är om en integrerad del av årsredovisningen eller årsbokslutet som är underkastad samma regler som dessa. För att förebygga missförstånd och eftersom själva skyldigheten att offentliggöra bestäms av bokförings- lagen och med en viss omformulering i övrigt föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: För varje årsbokslut skall, om inte postens sammanställning klart framgår av bokföringen i övrigt, de belopp som ingår i posten tas upp i en specificerad handling, som inte behöver offentliggöras . Övervägande skäl talar för att fysisk person som bedriver ren- skötsel i princip är bokföringsskyldig enligt den nuvarande bokförings- lagen. Förevarande övergångsbestämmelse torde utgå från att så är fallet. En sådan person skall alltså tillämpa bokföringslagen redan från och med det räkenskapsår som inleds närmast efter lagens ikraftträdande. Här sägs att jordbruksbokföringslagen skall upphöra att gälla vid utgången av . I 8 § jordbruksbokföringslagen anges att kalenderår skall utgöra räkenskapsår men att, när redovisningsskyldighet inträder, räkenskapsåret får utsträckas till att omfatta högst 18 månader. Då det således kan förekomma att ett räkenskapsår som påbörjas t.ex. kan sträcka sig över /2001 bör i övergångsbestämmelserna föreskrivas vad som skall gälla i dessa situationer. Rimligen bör jordbruksbokföringslagen alltjämt tillämpas i de här fallen (se också SFS 1990:374 och 1990:666).