prop · GM0364 · 1999-01-01 00:00:00 — Han eller hon skall därvid tillämpa bästa möjliga teknik i fråga om yrkesmässig verksamhet, välja en lämplig plats, hushålla med råvaror och energi, utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning, inte använda eller sälja kemiska produkter och biotekniska organismer som kan ersättas med mindre farliga sådana samt ansvara för att skada som har uppkommit för miljön avhjälps. Med åtgärd avses en åtgärd som inte är försumbar i det enskilda fallet. Vid tillämpningen av hänsynsreglerna skall en skälighetsavvägning göras med hänsyn särskilt till å ena sidan nyttan av försiktighetsmåtten och å andra sidan kostnaderna för att vidta dessa. Vid prövning och tillsyn är verksamhetsutövaren skyldig att visa att hänsynsreglerna följs. I paragrafen anges att samtliga verksamhetsutövare som omfattas av lagen skall inge en anmälan till tillsynsmyndigheten innan byggnadsarbetena påbörjas eller verksamheten tas i drift. För de verksamheter som omfattas av tillståndsplikt enligt ges dock regeringen rätt att föreskriva begränsningar i anmälningsskyldigheten. Närmare bestämmelser om anmälans innehåll föreskrivs av regeringen. Vidare anges att verksamhetsutövaren skall informera tillsynsmyndigheten om väsentliga förändringar görs i verksamheten. I sådana fall behöver dock inte informationen lämnas i förväg. Det räcker med att den lämnas så snart det kan ske i anslutning till förändringen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Samtliga verksamhetsutövare är skyldiga att upprätta ett handlingsprogram för hur allvarliga kemikalieolyckor skall förebyggas och som på begäran skall kunna visas upp för tillsynsmyndigheten. Avsikten är att paragrafen skall motsvara artikel 7 i Seveso II-direktivet. I andra stycket anges att regeringen meddelar föreskrifter om handlingsprogrammets innehåll. Paragrafen är behandlad i avsnitt 7.3 och 7.10. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ett fåtal verksamheter, i huvudsak gaslager, som omfattas av den högre kravnivån i Seveso II-direktivet och av Industriolyckskonventionen, och som därför också omfattas av kravet på att upprätta och inlämna en säkerhetsrapport till behörig myndighet, omfattas inte av förprövningsplikten enligt . Enligt paragrafen bemyndigas regeringen bestämma att även sådana verksamheter skall kunna tillståndsprövas enligt . Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Samtliga verksamhetsutövare som omfattas av den högre kravnivån skall upprätta en säkerhetsrapport. I paragrafens första stycke bemyndigas regeringen att i förordning ange dessa verksamheter. Bestämmelser om säkerhetsrapport finns i artikel 9 i Seveso II-direktivet. Av andra stycket framgår vilka delmoment en säkerhetsrapport skall innehålla. Närmare preciseringar av innehållet i säkerhetsrapporten med hänsyn till de särskilda krav som ställs i bilaga II till Seveso II-direktivet och Industriolyckskonventionen kan, enligt tredje stycket, ske genom förordning eller myndighetsföreskrifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har även rätt att meddela undantag från bestämmelserna i andra stycket. Avsikten är att det skall vara möjligt att meddela föreskrifter om undantag för sådana verksamheter som omfattas av artikel 9 punkt 6 i Seveso II-direktivet. Bestämmelsen avser att motsvara artikel 9 punkt 5 i Seveso II-direktivet och innebär att säkerhetsrapporten skall förnyas eller vid någon annan tidpunkt antingen på verksamhetsutövarens initiativ eller på begäran av tillsynsmyndigheten, när nya fakta gör detta motiverat eller för att kunna beakta den tekniska utvecklingen som har samband med säkerheten. Planer för interna räddningsinsatser 12 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.4. Paragrafen avser att motsvara del av artikel 11 i Seveso II-direktivet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär att för en verksamhet som omfattas av kravet på säkerhetsrapport och därmed av den högre kravnivån enligt Seveso II-direktivet, skall en intern plan för räddnings- insatser utarbetas av verksamhetsutövaren i samråd med kommunen och de anställda. I andra meningen anges att den interna planen för rädd- ningsinsatsen bifogas till säkerhetsrapporten. Andra stycket avser motsvara del av artikel 11 punkt 4 i Seveso II- direktivet. Bestämmelsen innebär att den fortlöpande kontrollen av de interna planerna för räddningsinsatser skall hanteras som en tillsynsfråga. I tredje stycket anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om planens innehåll. Påverkan på omgivningen 13 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.6. Paragrafen avser motsvara del av artikel 8 i Seveso II-direktivet. I andra stycket anges en samrådsskyldighet med dem som kan ha intresse i saken. I tredje stycket stadgas att nämnda faktorer och planerade eller vidtagna åtgärder skall redovisas i anmälan och säkerhetsrapporten. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.7. Paragrafen avser att motsvara del av artikel 13 i Seveso II-direktivet och artikel 9 punkt 1 och 2 i Industriolyckskonventionen. Tillsyn Allmänt om tillsynen 15 § Tillsynen över efterlevnaden av lagen och av föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall enligt paragrafens första stycke utövas av , av och av kommunerna. Innehållet i andra stycket innebär att tillsynsorganisationen för den operativa tillsynen av lagen skall harmoniseras med vad som gäller i fråga om organisation av tillsynen enligt . På så sätt kan miljö- och säkerhetstillsynen samordnas. I tredje stycket anges att skall vara tillsynsmyndighet för verksamheter som inte är tillståndspliktiga enligt . får överlåta tillsynen till en kommun som åtar sig det. En förutsättning bör vara att det inte är olämpligt med hänsyn till förutsättningarna för att tillsynen skall kunna utövas tillfredställande. Om inte vill överlämna tillsynen enligt 15 § tredje stycket skall frågan, om kommunen begär det, hänskjutas till regeringens prövning. Om omständigheterna föranleder det får överlåtelsen återkallas. Både omständigheter som kan hänföras till kommmunen och omständigheter som kan hänföras till tillsynsobjektet kan föranleda återtagandet. Har regeringen beslutat om överlåtelse skall regeringen besluta om återkallelse. En förutsättning för att ett effektivt säkerhetsarbete skall kunna genomföras är att de tillsynsmyndigheter som utövar den operativa tillsynen bistår den centrala tillsynsmyndigheten med den information som behövs för detta arbete. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas i paragrafen att utfärda föreskrifter angående rapportering av relevanta uppgifter för att säkerställa att detta sker på ett tillförlitligt och effektivt sätt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.8. paragrafen avser att motsvara artikel 18 punkt 2 a) i Seveso II-direktivet. Tillträde för tillsyn 19 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.8. Föreläggande och förbud 20 § Frågan om tillsynsmyndighetens befogenheter har behandlats i avsnitt 7.8 och 7.9. En tillsynsmyndighet kan enligt första stycket meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna i lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen efterlevs eller att villkor eller andra beslut som meddelats med stöd av skall efterlevas. Av 24 kap. 1 § framgår att lagakraftvunna domar och beslut som avser tillstånd enligt gäller mot alla såvitt avser frågor som har prövats i domen eller beslutet. Detta innebär att vad gäller tillståndsgiven verksamhet är det de i tillståndsbeslutet angivna villkoren som närmare beskriver vad som åligger verksamhetsutövaren i olika avseenden. Beträffande sådana frågor som har prövats vid tillståndsgivningen kan i princip inga ytterligare krav ställas med hänvisning till de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . Förelägganden kan komma i fråga endast om domen eller beslutet åsidosätts. Vad gäller sådana frågor som faller under lagens tillämpningsområde, men som inte varit föremål för en fördjupad säkerhetsprövning i samband med tillståndsprövningen enligt , kan tillsynsmyndigheten grunda beslut om föreläggande direkt på lagens regler. Detta gäller t.ex. vid åsidosittande av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . Med den fördjupade säkerhetsprövningen i samband med till- ståndsprövningen enligt kommer verksamheter med allvarli- ga säkerhetsrisker inte att få tillstånd att driva verksamhet. Med denna prövning samt möjlighet för tillsynsmyndigheter att meddela viten (se 22 §) torde beslut om driftförbud bli tillämpligt endast då en verksamhetsutövare underlåter att följa beslut som tillsynsmyndigheten meddelat. skall naturligtvis aldrig tillgripa mer ingripande tvångsåtgärder än vad som krävs i det enskilda fallet för att åstadkomma att lagens regler följs. Paragrafen har berörts i avsnitt 7.6. För möjlighet för verksamhetsutövare att bedöma faktorer i omgivningen som påverkar säkerheten har de möjlighet att begära bistånd av tillsynsmyndigheter för att få tillgång till nödvändig information från andra verksamhetsutövare eller andra. Föreläggande och förbud skall kunna förenas med vite. Att miljödomstol skall pröva frågan har behandlats i avsnitt 7.11. Verkställighet på den felandes bekostnad 23 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.9. Övriga bestämmelser 24 § Föreskriften i paragrafen gör det möjligt för tillsynsmyndigheten att förordna om omedelbar verkställighet av ett beslut. Denna möjlighet bör givetvis endast användas i undantagsfall. Ett fall kan vara att åtgärder för att begränsa uppenbara risker är så brådskande av säkerhetsskäl att en överklagandeprövning inte kan avvaktas. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.11. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Tillsynsprogrammet är ett myndighetsinternt dokument som inte innebär några särskilda förpliktelser för verksamhetsutövarna. I paragrafens andra stycke anges att dessa beslut därför inte får överklagas. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Paragrafen har behandlats i avsnitt 8. 10.2 Förslaget till lag om ändring i 6 kap. 3 § Avsikten med tillägget till denna bestämmelse om syftet med miljökonsekvensbeskrivningar är att identifiera och bedöma faktorer i en planerad verksamhets omgivning som kan ge upphov till en allvarlig kemikalieolycka eller förvärra följderna av en sådan olycka. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Tillägget möjliggör en samordning av miljökonsekvensbeskrivningar enligt med Seveso II-direktivets bestämmelser om verksamhet vars säkerhet kan påverkas av faktorer i omgivningen. 6 kap. 7 § I fjärde stycket införs en hänvisning till 22 kap. 1 § vari anges att en säkerhetsrapport skall ingå i de fall verksamheten omfattas av lagen (1999:000) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Bestämmelsen skall även tillämpas analogt med vad som sägs i 19 kap. 5 §. Bestämmelser om säkerhetsrapport ges i 10 § nämnda lag. 19 kap. 5 § Ändringen är en följdändring med anledning av ändringen i 22 kap. 25 § . 22 kap. 1 § Ändringen i första stycket 6 innebär att en säkerhetsrapport skall inges i de fall verksamheten omfattas av lagen (1999:000) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. Den särskilda kopplingen mellan nämnda lag avseende de verksamheter som omfattas av kravet på säkerhetsrapport och tillståndsregler framgår således av den nya sjätte punkten. 22 kap. 4 och 6 §§ I 22 kap 6 § ges rätt att föra talan i mål för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen avseende säkerhetsfrågor. I anledning härav görs även en följdändring i 22 kap. 4 §. 22 kap. 25 § I första stycket 11 införs en bestämmelse som anger att i förekommande fall skall de villkor som behövs för att förebygga allvarliga kemikalie- olyckor och begränsa följderna av dem för människor och miljön anges i domen. 26 kap. 3 § När det gäller tillsyn finns särbestämmelser i lagen om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser. Dessa regler skall när det gäller säkerhetstillsynen enligt nämnda lag tillämpas framför tillsynsregler. En erinran om detta tas in i . Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Paragrafen har behandlats i avsnitt 8. 10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall 6 § Frågan har behandlats i avsnitt 7.12. Bestämmelsen avser motsvara artikel 12 i Industriolyckskonventionen samt bilaga X till konventionen. 10.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 8 kap. 18 § I paragrafen klarläggs att sekretess skall gälla i ärenden enligt Industriolyckskonventionen för enskildas affärs- och driftförhållanden. 10.5 Förslaget till lag om ändring i räddningstjänstlagen (1986:1102) Bestämmelsen i det nya tredje stycket har behandlats i avsnitt 7.12. När en olyckshändelse kan få gränsöverskridande effekter skall behörig myndighet i det andra landet underrättas. Sammanfattning av betänkandet (SOU 1998:13) Säkrare kemikaliehantering Vår huvuduppgift i utredningen har varit att föreslå lagstiftning för genomförandet av EU-direktivet (96/82/EEG) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso II) och konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor (Industriolyckskonventionen). Seveso II är en vidareutveckling av direktivet (82/501/EEG) om risker för storolyckor i vissa industriella verksamheter (Seveso-direktivet), som utarbetades inom EG efter den svåra kemikalieolyckan i Seveso . Både Seveso II och Industriolyckskonventionen syftar till att förebygga allvarliga olyckshän-delser inom den kemikaliehanterande industrin och att begränsa skador om sådana olyckor skulle inträffa. Direktivets och konventionens tillämpningsområden sammanfaller därför i hög grad med varandra. Att Industriolyckskonventionen avseende kraven på förebyggande åtgärder och beredskapen vid farliga verksamheter endast är tillämplig på gräns-överskridande effekter har vi valt att bortse ifrån. Det finns nämligen, som vi ser det, inte skäl att tillämpa lägre krav på säkerhet inom det egna landet än i förhållande till angränsande stater. Kraven på verksamhetsutövarna i Seveso II är uppdelade i två kravnivåer beroende på vilka mängder farliga ämnen som kan komma att hanteras i en verksamhet. Den högre kravnivåns tröskelvärden överensstämmer i stort med de tröskelvärden som gäller för tillämpningen av Industriolyckskonventionen. För de verksamhetsutövare vars verksamheter omfattas av den högre kravnivån enligt Seveso II skall en särskild säkerhetsrapport inges till behörig myndighet som har att granska och godkänna rapporten. Vid detta förfarande skall allmänheten ges möjlighet till insyn och deltagande. Liknande krav finns i Industriolyckskonventionen. Kraven enligt direktivet och konventionen på verksamhetsutövare och behöriga myndigheter avseende förebyggande åtgärder, lokalisering, räddningstjänstberedskap och information sammanfaller i huvudsak med varandra. Generellt kan dock sägas att kraven i direktivet som regel är mer omfattande och mer preciserade än i konventionen. Vår målsättning har varit att skapa en så enkel och samlad reglering som möjligt med hänsyn tagen till den befintliga regel- och myndighets- strukturen. Tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen inne- håller de moment av offentlighet och insyn som både direktivet och konventionen kräver. En samordnad miljö- och säkerhetsprövning skulle således tillgodose nämnda krav på offentlighet. Det finns även en rad andra skäl som talar för en samordnad prövning. Fördelarna kan sammanfattas enligt följande. Syftet med både miljö- och säkerhetsregleringen är i huvudsak det samma, d.v.s. att undvika skador på människor och miljön. Miljö- och säkerhetsfrågorna går ofta i varandra och kräver gemensamma överväganden och åtgärder. Det är därför en fördel om de kan lösas i ett sammanhang för att undvika motstridigheter. Genom en samordnad prövning kan bl.a. förorenaren betalar- principen, substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen föras in i säkerhetsbedömningen via miljöskyddslagstiftningen. En gemensam prövning blir mer rationell och myndigheternas och industrins hantering av frågor om hälsa, miljö och säkerhet kommer att bättre harmoniera med varandra. Miljökonsekvensbeskrivningarna kan användas för att ge en allsidig beskrivning av både de kontinuerliga miljöeffekterna och olycksriskerna vid en verksamhet. Beslutsunderlaget är till stora delar gemensamt. Förfarandet blir lättare att förstå för allmänheten än om man har skilda förfaranden för de fortlöpande utsläppen och för tillfälliga utsläpp och annan påverkan till följd av olyckor. En samordnad prövning kommer att bli samhällsekonomiskt billigare och snabbare än att ha två separata prövningar. Med hänsyn till ovan angivna argument har vi funnit att den granskning av säkerhetsarrangemangen som krävs för de verksamheter som omfattas av Industriolyckskonventionen och den högre kravnivån enligt Seveso II bör kopplas till tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen. När det gäller genomförandet av de materiella reglerna i direktivet och konventionen har vi övervägt olika alternativ och kommit fram till att den lämpligaste lösningen är att införa en särskild lag med koppling till både räddningstjänstlagen och . För att räddningstjänstlagens regler om förebyggande åtgärder skall harmoniera med den nya lagens tillämpningsområde föreslår vi att 43 § räddningstjänstlagen ändras så att den även avser olycksförebyggande åtgärder och inte endast som skadeförebyggande åtgärder. De frågor i direktivet och konventionen som rör arbetsmiljön kommer att ligga utanför den gemensamma regleringen. Inom arbetsmiljöområdet har vi inte bedömt att det behövs någon ny lagstiftning utan nödvändiga regler kan införas genom myndighetsföreskrifter. Den av oss föreslagna lagen bör emellertid för att undvika att begrepp som används ges olika innebörd vara normbildande även på arbetsmiljöområdet. Även lagen om brandfarliga och explosiva varor kommer att ligga utanför den gemensamma regleringen. Detta kommer att medföra en viss dubbelreglering. Lagen om brandfarliga och explosiva varor är emellertid ett specialområde som inte utan omfattande ändringar i den nuvarande regel- och myndighetsstrukturen går att inordna i den av oss föreslagna samordnade miljö- och säkerhetsprövningen. Några nya regler i anledning av direktivet och konventionen behöver dock inte införas. Med hänsyn till säkerhetsfrågornas starka anknytning till räddningstjänstlagstiftningen har vi inte ansett det lämpligt att helt inordna regleringen i miljöskyddslagstiftningen. Att reglera frågorna inom ramen för räddningstjänstlagstiftningen, med 43 § räddnings- tjänstlagen som utgångspunkt, hade varit möjligt, men då hade kopplingen till tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen blivit komplicerad. Att splittra upp reglerna har vi inte heller ansett lämpligt med hänsyn till att en sådan lösning skulle göra reglerna svåröverskådliga och mindre användarvänliga. Säkerhetsfrågornas koppling till miljöskyddslagstiftningen kommer inte endast att gälla de verksamheter som omfattas av den högre kravnivån enligt den nya lagen. ingår säkerhetsfrågor vid tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen. Någon mera systematisk genomgång av säkerhetsarrangemangen görs dock inte. Genom förtydliganden i miljöskyddslagstiftningen vill vi lyfta fram säkerhetsfrågorna så att de intar en jämbördig plats vid sidan av övriga miljöfrågor där så är befogat. Den föreslagna nya lagen och därtill knutna föreskrifter kan därvid tjäna som stöd även vid säkerhetsbedömningen av verksamheter som inte omfattas av dess tillämpningsområde för att kontrollera att säkerhetsfrågorna beaktats på ett fullgott sätt. Den nya lagen kommer att ha karaktären av en ramlag. Merparten av de materiella bestämmelserna, som både i direktivet och konventionen är mycket detaljerade och tekniska, kommer att meddelas i förordning och myndighetsföreskrifter som är kopplade till lagen. Som centralt ansvarig tillsynsmyndighet och ansvarig för att meddela föreskrifter enligt lagen föreslår vi med hänsyn till verkets breda ansvar för säkerhetsfrågor i samhället. Den operativa tillsynen skall utföras av länsstyrelserna och kommunerna och samordnas med miljötillsynen. Genom den utvidgning av 43 § räddningstjänstlagen som vi ovan nämnt samt kopplingen av säkerhetsfrågorna till miljöprövningen kommer förorenaren betalarprincipen att gälla fullt ut på räddningstjänstens område med undantag för själva räddningsinsatsen som vi alltjämt anser bör vara ett allmänt åtagande finansierat med offentliga medel. Försiktighetsprincipen, som tillämpas inom miljörätten, föreslår vi även skall införas inom räddningstjänsten genom en ny bestämmelse (43 a §) i räddningstjänstlagen. Därmed kommer myndighe- ternas möjligheter att med stöd av räddningstjänstlagen ställa krav på förebyggande åtgärder att underlättas och harmoniera med miljörätten. När det gäller transport av farligt gods föreslår vi att EU-direktivet om säkerhetsrådgivare (96/35/EEG) genomförs genom en rambestämmelse i lagen om transport av farligt gods. De närmare bestämmelserna om säkerhetsrådgivare kan ges i förordningen eller myndighetsföreskrifter. Kravet på säkerhetsrådgivare kommer att omfatta samtliga transportslag, vilket är en utvidgning i förhållande till direktivet som endast omfattar transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar. Vi har dock inte funnit några avgörande skäl till varför inte samtliga transportslag skall omfattas av regleringen. Vi anser däremot inte att bestämmelserna om säkerhetsrådgivare skall omfattas av ansvarsbestämmelserna i lagen om transport av farligt gods. Säkerhetsrådgivare skall endast fungera som ett hjälpmedel för företagsledningarna att se till att hanteringen av farligt gods i samband med transport sker på ett säkert sätt och att reglerna om transport av farligt gods följs. Företagsledningen skall fortfarande ha ansvaret för verksamheten och att utse en säkerhetsrådgivare skall inte vara ett sätt för företagsledningen att friskriva sig från ansvar. I övrigt när det gäller transport av farligt gods är det mest fråga om detaljändringar för att harmoniera den svenska regleringen med vad som gäller enligt internationella regelverk. Slutligen i fråga om miljöräddningsoperationer till sjöss föreslår vi att skall få möjlighet att inleda en miljöräddningsoperation redan när fara för utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen föreligger och inte som först när det föreligger överhängande fara. Det främsta skälet till förändringen är tidsfaktorn som är av helt avgörande betydelse vid miljöräddningsoperationer till sjöss. Bekämpning av olja och kemika- lier som kommit ut i havet fordrar stora och kostsamma insatser framför allt om oljan når stränderna. Har oljan eller kemikalien blandats ner i vattenmassan saknas det effektiva bekämpningsmetoder. Det är därför av största vikt att kan inleda en miljöräddnings- operation i ett tidigt skede. Någon ändring i förhållandet mellan rädd- ningstjänstlagen och lagen om åtgärder mot förorening från fartyg innebär inte vårt förslag. För att förhindra att kompetenskonflikter uppstår mellan och statlig räddningstjänst vid miljöräddningsoperationer till sjöss förslår vi att det görs ett förtydligande i 33 § räddningstjänstlagen angående regeringens möjligheter att föreskriva eller i särskilt fall bestämma att eller annan statlig myndighet skall ta över ansvaret för räddningstjänsten. Betänkandets förslag till lagtext Förslag till lag (1998:00) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor Syfte och tillämpningsområde 1 § Denna lag har till syfte att förebygga kemikalieolyckor och att begränsa följderna av sådana olyckshändelser för människors hälsa och miljön. Med miljön avses i denna lag även egendom.