prop · GM03150 · 1999-01-01 00:00:00 — Som exempel på sådana myndigheter kan nämnas , , , i , Radio- och , , och . Gemensamt för dessa myndigheter är att de har redovisat mål som är konkreta och tydliga, och klart relaterat dessa till myndighetens verksamhet och gällande eller förväntad kompetensförsörjningssituation. Dessa myndigheter har också tydligt redovisat i vilken mån de uppnått de mål som gällde för kompetensförsörjningen 1998. Även , , , , i län, , samt har lämnat tydliga redovisningar av målen för kompetensförsörjningen. I de flesta fall har myndigheternas redovisningar förbättrats sedan föregående års uppföljning. av myndigheterna har emellertid lämnat redovisningar med mycket vaga kompetensförsörjningsmål utan tydliga kopplingar till målen för verksamheten. En förutsättning för den delegerade arbets- givarpolitiken är att varje myndighet fullt ut tar ansvar för att effektivt uppnå målen för verksamheten. Det måste därvidlag finnas tydliga kopplingar mellan målen för myndighetens verksamhet och målen för dess kompetensförsörjning. Ett av de mer grundläggande syftena med regeringens uppföljning är att säkerställa förekomsten av sådana kopplingar. Observationer och bedömningar inom enskilda områden De redovisningskrav som regeringen har riktat till myndigheterna fokuserar på fyra områden som ur ett övergripande perspektiv har särskild betydelse för kompetensförsörjningen: åldersstruktur, könsfördelning, personalrörlighet samt lönenivåer och löneutveckling. Regeringen fäster särskild vikt vid myndigheternas åtgärder för att eliminera osakliga löneskillnader mellan könen och främja den etniska och kulturella mångfalden inom statsförvaltningen. Åldersstruktur har åldersstrukturen bland de sysselsatta inom arbetsmarknadens sektorer ändrats kraftigt till följd av den lågkonjunktur och höga arbetslöshet som kännetecknat decenniet. Detta gäller inte minst för statsförvaltningen. Genomsnittsåldern för statsanställda var , vilket innebär att genomsnitts- åldern ökat något då den var . De statsanställda har en genomsnittsålder som är högre än vad den är inom landstingen (43,9) kommunerna (43,1) och näringslivet (40,3). Som framgår av diagram 8.13 har de statsanställda dessutom en mer ojämn spridning över åldrarna än de anställda inom arbetsmarknadens övriga sektorer. Detta kan till viss del förklaras av att andelen anställningar som förutsätter längre utbildningar är högre inom statsförvaltningen än inom kommuner och näringsliv. Diagram 8.13 Åldersfördelning inom statsförvaltningen och på arbetsmarknaden totalt 1998 Genomsnittsåldern skiljer sig också åt mellan statsförvaltningens olika sektorer. Som framgår av tabell 8.4 är genomsnittsåldern lägst inom försvarssektorn och högst inom de två sektorerna uppdragsbaserad verksamhet och länsstyrelser, regeringskansli, stabsmyndigheter. Tabell 8.4 Genomsnittsålder i statsförvaltningens olika sektorer 1997 och 1998 Sektor 1997 1998 Länsstyrelser, regeringskansli, stabsmyndigheter 45,7 45,6 Uppdragsbaserad verksamhet 45,7 46,0 Arbetsliv, omsorg, utbildning 45,4 45,5 Kultur 44,9 45,0 Miljö, teknik, jordbruk 44,9 45,2 Ekonomi 44,6 44,9 Rättsväsende 44,2 44,7 Universitet, högskolor, forskning 43,8 43,9 , infrastruktur 43,5 43,7 Försvar 42,0 42,4 Samtliga 44,2 44,4 Källa: Tabellen visar att genomsnittsåldern har ökat i samtliga sektorer utom länsstyrelser, regeringskansli och stabsmyndigheter där den minskat något. Åldersstrukturen inom staten kan komma att leda till allvarliga problem med kompetensförsörjningen. Diagram 8.14 visar hur åldersfördelningen förändrats . Diagram 8.14 Åldersfördelning i staten 1990 och 1998 En framskrivning av åldersstrukturen där hänsyn tagits till rekryterings- och avgångsmönster i olika åldrar visar att med dagens genomsnittliga pensionsålder kommer ca 55 000 personer att gå i pension fram , vilket motsvarar av de som är statsanställda. En jämförelse med personalminskningarna om sammantaget 29 000 anställda ger ett perspektiv på vilka omställningskrav det förväntade antalet avgångar kan komma att medföra. Det är mot denna bakgrund mycket angeläget att myndigheterna använder de instrument de förfogar över för att påverka åldersstrukturen. Arbetsgivarna inom det statliga avtalsområdet har därvidlag i princip samma förutsättningar som arbetsgivarna inom arbetsmarknadens övriga sektorer. Könsfördelning Andelen kvinnor i statsförvaltningen är . I landstingen och kommunerna är motsvarande andel , medan den inom näringslivet uppgår till . Personalrörlighet, avgångar och nyrekryteringar En väl avvägd personalrörlighet är av stor betydelse för effektivitet och bra resultat. För statsförvaltningen i sin helhet ligger personalrörligheten på , vilket innebär att rörligheten ökat . Som framgår av diagram 8.15 varierar rörligheten betydligt med ålder och till viss del med kön, där kvinnorna har en högre rörlighet i alla åldersgrupper. Jämfört med 1997 har männens rörlighet ökat i åldersgruppen , medan den i övrigt är oförändrad för männen. Kvinnornas rörlighet har ökat i samtliga åldersgrupper. Diagram 8.15 Personalrörlighet för statsanställda män och kvinnor i åldersgrupper, Vad som kan anses vara en rimlig rörlighet varierar naturligtvis mellan verksamhetsområden, arbetsplatser, grupper av anställda och enskilda individer. Det är därför varken önskvärt eller lämpligt med en centralt föreskriven rörlighet. Myndigheterna bör själva, med de befogenheter de har fått, kunna fastställa såväl passande rörlighet, som lämpliga metoder för att uppnå den. nyrekryterades knappt 17 500 personer till den statliga sektorn och drygt 21 000 personer lämnade sektorn. Avgångs- och rekryteringsmönstren skiljer sig inte nämnvärt innan. Nyrekryteringen är starkt koncentrerad till åldersgruppen , som svarade för av antalet nyanställda 1998. Avgångarna har en jämnare fördelning över åldersgrupperna. Tabell 8.5 Nyrekryteringar till och avgångar från den statliga sektorn i olika åldersgrupper Åldersgrupper Nyrekryteringar % Avgångar % 1997 1998 1997 1998 - 34 58 55 33 34 35 - 54 38 39 37 37 55 - 4 6 30 29 Källa: I den integrationspolitiska propositionen (prop. 1997/98:16) uttalade regeringen att samhällets mångfald bör genomsyra arbetslivet och att staten här har ett särskilt ansvar som föredöme. Vidare har regeringen i den förvaltningspolitiska propositionen (prop. 1997/98:136) anfört att myndigheterna bör beakta den kvalitets- och kompetenshöjning som kan uppnås genom ökad etnisk och kulturell mångfald bland de anställda. Myndigheterna har därför ålagts att redovisa i vilken mån de vidtar åtgärder för att öka den etniska och kulturella mångfalden bland personalen. Av myndigheternas redovisningar framgår att av myndigheterna har vidtagit aktiva åtgärder inom området, och ytterligare planerar att vidta sådana åtgärder. Flertalet myndigheter, har ännu inte vidtagit eller planerar att vidta några sådana åtgärder. och anordnade regeringen en serie konferenser och temadagar för myndighetschefer, personalchefer och fackliga företrädare för att uppmärksamma de kvalitets- och kompetenshöjningar som kan uppnås genom ökad etnisk och kulturell mångfald inom statsförvaltningen. En stor del, , av de myndigheter som deltog i konferenserna har vidtagit eller planerar att vidta åtgärder för att öka mångfalden på arbetsplatsen. Regeringen anser att myndigheterna i egenskap av statliga arbetsgivare har särskilda skäl att uppmärksamma betydelsen av etnisk och kulturell mångfald bland personalen. Det är av stor vikt för den demokratiska legitimiteten och för kvaliteten att personalsammansättningen i staten återspeglar den arbetsföra befolkningens etniska sammansättning. Regeringen kommer därför att även fortsättningsvis ägna denna fråga särskilt intresse. Som ett led i detta arbete avser regeringen att besluta att myndigheterna skall upprätta handlingsplaner för ett målinriktat och aktivt arbete med att främja den etniska mångfalden inom respektive myndighet. Lönenivåer och löneutveckling /94 infördes ramanslagssystemet, vilket var en förutsättning för att regeringen skulle kunna delegera arbetsgivaransvaret och ombilda den statliga arbetsgivarorganisationen. De statliga myndigheterna har fullt kostnadsansvar för den lönepolitik de bedriver. Genom dessa reformer har en tydligare gränsdragning åstadkommits mellan statsmakterna och myndigheterna i förhandlingsfrågor. De observationer som regeringen har kunnat göra beträffande lönebildningen tyder också på att lönesättningen har blivit mer verksamhetsanpassad och att den i ökad utsträckning används som ett arbetsgivarpolitiskt instrument. Sedan reformerna genomfördes har myndigheterna genomfört lokala lönerevisioner i enlighet med de centrala löneavtalen RALS 1993-1995, RALS 1995-1998, och RALS 1998- 2001 (Ramavtal om löner m.m. för arbetstagare hos staten m.fl.). RALS 1998-2001 slöts av parterna och löper . Parternas bedömning var då att avtalen skulle resultera i sammantagna kostnadsökningar om (kedjat) , inklusive den av parterna uppskattade löneglidningen. Avtalen speglade därmed de avtal som träffades inom arbetsmarknadens övriga sektorer. En viktig slutsats som kan dras av lönestatistiken är att den långsiktiga löneutvecklingen inom det statliga avtalsområdet följer den på arbetsmarknaden i övrigt. Som framgår av diagram 8.16 är löneutvecklingen inom det statliga avtalsområdet i paritet med, men överstiger inte, den på arbetsmarknaden i övrigt. Diagram 8.16 Ackumulerad procentuell löneutveckling inom olika sektorer på arbetsmarknaden Genomsnittslönen inom det statliga kollektivet uppgick till /månad . Genomsnittslönen för män var /månad medan den för kvinnor var /månad, vilket motsvarar av männens lön. Som framgår av diagram 8.17 har kvinnorna genomgående en lägre snittlön än männen och skillnaden tilltar med ålder. Diagram 8.17 Genomsnittslöner för män och kvinnor i statsförvaltningen, Skillnaderna i lön kan till viss del förklaras av bakomliggande faktorer som skillnader i yrkes- erfarenhet, befattningar, utbildningsnivå, etc. Men flertalet studier som genomförts i syfte att förklara löneskillnaderna uppvisar också en oförklarad restpost. har kartlagt och analyserat löneskillnaderna mellan könen inom statsförvaltningen och visar att när hänsyn tagits till likartade arbetsuppgifter uppgår kvinnornas löner till av männens. Jämfört med 1997 innebär detta att den del av löneskillnaden som kan förklaras med denna faktor har minskat . Även om en stor del av löneskillnaderna kan förklaras så finns det fortsatt anledning för många myndigheter att kartlägga och söka eliminera osakliga löneskillnader. Detta framstår som extra angeläget mot bakgrund av att den andel av skillnaden som kan förklaras har minskat sedan föregående år. Inom ramen uppföljning gav regeringen myndigheterna i uppdrag att särskilt redovisa vilka åtgärder de vidtar för att ge kvinnor och män lika möjligheter till utveckling och befordran och vilket arbete de bedriver för att åtgärda osakliga löneskillnader. av myndigheterna uppger att de fortlöpande säkerställer att män och kvinnor har lika möjligheter. uppger också att de fortlöpande kartlägger och åtgärdar eventuella osakliga löneskillnader. Eftersom myndigheterna är skyldiga enligt jämställdhetslagen 9a § att kartlägga och åtgärda osakliga löneskillnader kommer regeringen att begära en mer fullständig redovisning av detta arbete. Den genomsnittliga löneökningen inom statsförvaltningen var . Den uppmätta löneökningen gäller för s.k. identiska individer dvs. individer som varit anställda vid samma myndighet vid båda mättillfällena och den är därför opåverkad av de kollektiva löneförändringar som kan uppstå då personalens sammansättning ändras till följd av nyanställningar och avgångar. Diagram 8.18 Genomsnittlig procentuell löneutveckling för kvinnor och män i staten, Diagram 8.18 visar att kvinnorna genomgående fått mindre löneökningar än männen, vilket gäller i såväl absoluta som procentuella tal. Männens lön har i genomsnitt ökat och kvinnornas . Skillnaden kan till viss del förklaras med att andelen män är relativt stor bland de myndigheter som genomfört lönerevisioner . Ytterligare en bidragande orsak till detta mönster är skillnader i arbetsuppgifter, då anställda med mer kvalificerade arbetsuppgifter tenderar att få högre löneökningar och kvinnorna är underrepresenterade på högre befattningar. En jämförelse av löneökningarna vid de myndigheter som inte haft några lönerevisioner bekräftar bilden. Männens löner har där ökat och kvinnornas med 1,2. Regeringen kommer även fortsättningsvis att följa myndigheternas arbete med att förändra könssammansättningen inom befattningar och på olika nivåer. En mycket tydlig tendens vad gäller löneökningarnas fördelning mellan åldersgrupper är att de yngre har fått mest i såväl absoluta som procentuella tal. så har de yngre en avsevärt högre rörlighet än de äldre. Löneökningarnas fördelning kan då tas till intäkt för att lönepolitiken används som ett verksamhetsanpassat instrument. Förutom de effekter som uppstår när lönepolitiken används för att behålla rörlig kompetens kan satsningen på de yngre också antas spegla en strävan att komma till rätta med de åldersstrukturproblem som många myndigheter står inför. har analyserat löneökningens olika komponenter. Andelen av den uppmätta löneökningen om som kan hänföras till avtalsmässiga löneökningar uppgår till , varav kan hänföras till lokala lönerevisioner enligt de tidigare ramavtalen (RALS 1995-1998) och till lokala lönerevisioner enligt de nya ramavtalen (RALS 1998-2001). Detta då ett fåtal myndigheter, bl.a. polisväsendet, inte hade avslutat sina lokala löneförhandlingar enligt RALS 1995-1998 innan mätperiodens början och ett 20-tal myndigheter genomfört lönejusteringar enligt RALS 1998-2001 innan mätperiodens slut. De som återstår av den uppmätta löneökningen om har sin förklaring i ändrade arbetsuppgifter, befordringar, lokala tariffsystem m.m. Diagram 8.19 Löneutvecklingen uppdelad på komponenter Löneökningar till följd av befordringar m.m. svarar för av den uppmätta löneökningen. Denna post rymmer dels sådana lönehöjningar som sker löpande t.ex. i samband med befordringar och ändrade arbetsuppgifter, dels sådana lönehöjningar som huvudsakligen sker engångsvis i samband med omorganisationer och satsningar för att åtgärda osakliga löneskillnader. Omorganisationer har endast haft en marginell inverkan på den uppmätta löneutvecklingen . Satsningar för att åtgärda osakliga löneskillnader har inte haft någon mätbar inverkan alls. Uppflyttningar i lokala tariffer och andra garantisystem har påverkat den uppmätta löneutvecklingen med i genomsnitt . Exempel på myndigheter där tariffsystem får genomslag i löneutvecklingen är affärsverken, skatteförvaltningen, polisväsendet och vissa universitet. Den effekt som kan hänföras till inlösen av rörliga tillägg som t.ex. övertidsersättning har endast marginellt påverkat lönerna , i genomsnitt . har även studerat löneutvecklingen vid de myndigheter som inte har haft några avtalsmässiga löneökningar . Resultatet framgår av diagram 8.20. Diagram 8.20 Procentuell andel av identiska individer som inte haft avtalsmässiga löneökningar, i olika löneöknings- intervall, Av de totalt ca 130 000 tjänstemän som varit anställda vid båda mättillfällena på de myndigheter som inte haft några avtalsstyrda lönerevisioner har fått en lönehöjning. I genomsnitt uppgår dessa löneökningar till . Som framgår av diagrammet har de individuella löneökningarna en stor spridning. Diagrammet bekräftar också att löneökningarna samvarierar med åldern, där tendensen är att löneökningarna blir högre allt eftersom genomsnittsåldern minskar. har räknat om utfallet av den första lönerevisionen enligt RALS 1998- 2001 till årstakt. Enligt verkets beräkningar uppgår årstakten till . Till detta kommer löpande löneglidning som har upp-skattats till , vilket innebär en sammantagen årstakt om . Detta är att jämföra med den av parterna beräknade sammantagna kostnadsökningen om (kedjat) som RALS 1998-2001 gäller. Regeringen kommer att noga följa utfallet av . De genomsnittliga löneökningarna per myndighet uppvisar en kraftig spridning. Som tidigare nämnts var ett mindre antal myndigheter inte klara med sina lönerevisioner enligt RALS 1995-1998 vid mätperiodens början, medan andra inte avslutade några avtalsstyrda lönerevisioner . En tredje grupp har genomfört lönerevisioner enligt RALS 1998-2001. För att komplicera bilden ytterligare finns det också exempel på myndigheter som genomfört lönerevisioner enligt såväl de gamla som de nya avtalen . Bland de myndigheter som genomfört lönerevisioner enligt de nya avtalen varierar dessutom lönerevisionsperiodernas längd. Diagram 8.21 visar skillnaden i genomsnittslöner och löneutveckling mellan statsförvaltningens olika sektorer. Diagram 8.21 Genomsnittliga lönenivåer och löneutveckling i statsförvaltningens olika sektorer, AFF , infrastruktur AOU Arbetsliv, omsorg, utbildning EK Ekonomi FÖRSV Försvar KULT Kultur MTJ Miljö, teknik, jordbruk , högskolor, forskning UPP Uppdragsbaserad verksamhet LRS Länsstyrelser, regeringskansli, stabsmyndigheter Genomsnittslönen är högst inom de två sektorerna LRS och UHF, och lägst inom ekonomiområdet. UHF är också den sektor där de anställda, av naturliga skäl, har högst utbildnings-nivå. Skillnaderna i löneökningstal mellan sektorer kan till viss del förklaras med de centrala avtalens olika genomslag t.ex. var polisväsendet och kriminalvården inom sektorn rättsväsende inte klara med sina lönerevisioner enligt RALS 1995-1998 vid mätperiodens början. Inom sektorn affärsverk och infrastruktur genomförde SJ och lönerevisioner enligt RALS 1998-2001 innan mätperiodens slut. I föregående års redovisning avseende uppgick den genomsnittliga löneökningen inom statsförvaltningen till för identiska individer. Förvarssektorn svarade då för den högsta ökningen, , och rättsväsendet, , för den lägsta. Den relativt låga löneökning som rapporterades för rättsväsendet berodde bl.a. på att polisväsendet inte hade avslutat sina lönerevisioner enligt RALS 1995- 1998 innan mätperiodens slut. Då dessa lönerevisioner nu är avslutade kan konstateras att till den ökning om som uppmättes skall läggas , vilket således motsvarar en sammantagen ökning om . 9.1 Inledning () presenterar en rapport till regeringen med en sammanställning av väsentliga delar av det arbete som utförts av verket . Revisionens iakttagelser och slutsatser bygger på granskningar av myndigheternas årsredovisningar och förvaltning, särskilda studier, effektivitetsgranskningar, regeringsuppdrag samt RRV:s remissyttranden. Rapporten (RRV 1999:22) är strukturerad efter ett antal, för /99, angelägna områden. Dessa är kontroll, ansvar, , EU, årsredovisningar, normering, övriga iakttagelser och effekter av effektivitetsrevisionen. Rapporten innehåller även en redovisning av revisionsberättelser med invändning. Nedan redovisas ett urval av RRV:s iakttagelser och slutsatser avseende frågor av generell karaktär. Urvalet baseras på att frågan har bedömts vara av intresse för samt att regeringen har hunnit göra en bedömning med anledning av verkets iakttagelser. Regeringen avser att återkomma i budgetpropositionen med ytterligare bedömningar av RRV:s iakttagelser. 9.2 Revisionens iakttagelser Ansvarsfördelning och kontroll vad gäller hantering av EU-medel Organisationen för att genomföra i är svåröverskådlig, enligt RRV. Många olika organisationer medverkar i genomförandet och ansvarsförhållandena är otydliga. RRV anser att det finns ett behov av att regeringen stärker sin styrning av strukturfondsprogrammens genomförande i . RRV föreslår att regeringen förenklar och förtydligar arbets- och ansvarsfördelningen för den svenska administrationen för att få till stånd en bättre effektivitet i hanteringen av strukturfondsmedel samt att de olika myndigheternas och organens ansvar för genomförande och kontroll av strukturfondsmedel förtydligas. RRV föreslår att en enda myndighet skall vara ansvarig för EU:s strukturfondsmål 3 samt att uppgifter för övervakningskommittéer och beslutande organ förtydligas inför den nya programperioden. RRV föreslår vidare att berörda myndigheters instruktioner revideras, främst de fyra fondansvariga myndigheterna, så att de enhetligt och tydligt speglar huvuddragen i det ansvar myndigheten har för hur EG-medel hanteras i . Slutligen föreslår RRV att en gemensam strategi baserad på risk för väsentliga fel bör utarbetas för genomförande av fysiska kontroller, för de svenska organ som har att kontrollera att EG-medel och nationella medel inte missbrukas. Inför nästa programperiod har regeringen lämnat uppdrag till särskilda utredare att dels se över organisationen för de geografiska programmen, dels ge förslag till ny inriktning av det nya mål 3. Utredarna har lämnat sina betänkanden och regeringen bereder frågor om direktiv till programarbete och hur den framtida organisationen för mål 1, 2 och 3 skall se ut. Som en följd av beredningen av den organisatoriska lösningen avser regeringen att se över berörda myndigheters instruktioner. Vad gäller RRV:s förslag om att utarbeta en gemensam strategi för genomförande av fysiska kontroller, avser regeringen att vidta åtgärder för att säkerställa en god finansiell kontroll i de organ som har att kontrollera EG-medlens användande i kommande strukturfondsperiod. Inom ramen för RRV:s granskning av ledningens förvaltning avseende , har en kartläggning genomförts av myndighetens förberedelser inför med anledning av befarade problem med IT-system. RRV har i huvudsak - som ett led i den ordinarie granskningen - ställt frågor till myndigheternas företrädare kring hur arbetet är organiserat och huruvida man bedömer att definierade problem skall kunna åtgärdas . RRV har också löpande tagit del av avrapporteringen (den senaste ) som utvalda myndigheter gjort till Statskontoret. RRV:s granskning har påvisat att frågor om 2000-problematiken och myndighetens åtgärder med anledning av denna i många fall inte har behandlats och följts upp av myndighetens styrelse. Exempel på att styrelsen inte tillräckligt väl har behandlat denna typ av frågor är flera fall där årsredovisningen för inte behandlar arbetet med 2000-problematiken trots att myndigheten till Statskontoret anmält väsentliga förseningar i sitt arbete. Avrapporteringen till Statskontoret har i många fall också skett utan att den behandlats i styrelsen. Ett antal myndigheter har som framgått av Statskontorets rapportering angett att anpassningsarbetet inte kommer att bli klart inom den tid som regeringen föreskrivit dvs. Förhållandet är oroväckande med hänsyn till att det i flera fall är fråga om stora myndigheter där problem kommer att få omfattande konsekvenser även utanför myndigheten. Det bör dock poängteras att anmälda förseningar i förhållande till tidplanen också kan vara ett uttryck för en ökad medvetenhet om problemet och omfattningen av de åtgärder som krävs. RRV vill här uppmärksamma regeringen på risken att alltför mycket intresse nu knyts till de myndigheter som anmält förseningar. Förhållandet att myndigheten till Statskontoret anmält att tidplanen har följts kan också vara en konsekvens av en alltför låg ambitionsnivå i arbetet och bristfällig riskanalys. Till stor del bygger också nuvarande bild av läget avseende 2000-säkringen på att myndigheterna till Statskontoret själva deklarerat läge och vidtagna åtgärder. Någon extern kontroll och verifiering av dessa uppgifter har som regel inte utförts. RRV:s samlade bedömning är att myndigheternas åtgärder med anledning av övergången till nytt millennium i allt för stor utsträckning genomförs utan nödvändig styrning och uppföljning från ansvarig lednings sida. RRV kommer särskilt att följa de myndigheter som ännu inte upprättat riskanalyser för verksamheten och det pågående förändringsarbetet. Regeringen följer noggrannt myndigheternas förberedelser inför . Regeringen har i rapport till (skr. 1998/99:111) redovisat läget avseende IT- omställningen.