prop · GM03109 · 1999-01-01 00:00:00 — Har skattskyldig, som - själv eller genom förmedling av juridisk person - bedrivit närings- verksamhet, upphört med driften i förvärvskällan och har han ej skaffat sig ett betryggande pensionsskydd, får avdrag beräknas även på inkomst av kapital som är hänförlig till försäljning av förvärvskällan före avdraget, på inkomst av passiv näringsverksamhet enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster före avdraget samt på sådan intäkt av tjänst som avses i 32 § 1 mom. första stycket h. Avdraget får i detta fall beräknas med beaktande av det antal år den skattskyldige drivit näringsverksamheten, dock högst . Hänsyn skall vid bedömningen av avdragets storlek tas till den skattskyldiges övriga pensionsskydd och andra möjlig- heter till avdrag för avgift och in- betalning som avses i 46 § 2 mom. första stycket 6 och 7. Avdraget får dock inte överstiga ett belopp som som driften pågått motsvarar tio gånger det prisbas- belopp som enligt lagen om allmän försäkring bestämts driften i förvärvskällan upphört och ej heller summan av de belopp som under beskattningsåret redo- visats som inkomst av förvärvs- källan i förekommande fall före avdraget, före avdrag för särskild löneskatt på pensionskostnader enligt punkt 23 av anvisningarna till 23 § på sådan pensionsför- säkring som avses i denna anvis- ningspunkt och på sådan inbetal- ning på pensionssparkonto som avses i punkt 7 och före avdrag för avsättning för egenavgifter enligt lagen om socialavgifter och sådan inkomst av kapital som är att hän- föra till vinst med anledning av överlåtelse av förvärvskällan. Har skattemyndigheten enligt punkt 1 tredje stycket av anvisningarna till 31 § medgivit att dödsbo tar pensionsförsäkring, anger skatte- myndigheten det högsta belopp varmed avdrag för avgift för för- säkringen får medges. Härvid iakttas i tillämpliga delar bestäm- melserna i detta stycke om avdrag för skattskyldig som upphört med driften i en förvärvskälla. Skatte- myndighetens beslut i fråga som avses i detta stycke får överklagas hos . Riksskatte- verkets beslut får inte överklagas. Har skattskyldig erlagt avgift eller gjort inbetalning som avses i 46 § 2 mom. första stycket 6 och 7 men har avdrag för avgiften eller inbetal- ningen helt eller delvis inte kunnat utnyttjas enligt bestämmelserna i andra stycket, medges avdrag för ej utnyttjat belopp vid taxering för det påföljande beskattningsåret. Sådant avdrag medges dock inte med belopp som tillsammans med erlagd avgift och gjord inbetalning sistnämnda år överstiger vad som anges i andra stycket. Oavsett föreskrifterna i de föregående styckena medges avdrag för avgift eller inbetalning som avses i 46 § 2 mom. första stycket 6 och 7 inte med högre belopp än skillnaden mellan sammanlagda beloppet av inkomster från olika förvärvskällor och övriga avdrag enligt 46 §. Av- drag, som på grund av vad nu sagts inte kunnat utnyttjas vid taxeringen för det beskattningsår då avgiften betalades eller inbetalningen skedde, får utnyttjas senast vid taxeringen för sjätte beskattningsåret efter betalningsåret. Inte heller i sistnämnda fall får avdraget överstiga vad som återstår sedan övriga avdrag enligt 46 § gjorts. Om avdrag medges enligt fjärde stycket femte meningen på grund av att aktier eller andelar i fåmansföretag avyttrats skall avdraget i första hand göras som allmänt avdrag. Avdraget begränsas till ett belopp mot- svarande det lägsta av den del av vinsten vid avyttringen som tas upp som intäkt av tjänst och inkomsten av tjänst före avdraget. Till den del avdraget inte kan utnyttjas som allmänt avdrag får avdrag göras i inkomstslaget kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. I det fall avdrag medges på grund av att andelar i fåmansägt handelsbolag avyttrats skall avdrag göras i inkomstslaget kapital enligt 3 § 2 mom. sjätte stycket lagen om statlig inkomstskatt. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. I fråga om beskattningsår som har påbörjats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser på yrkande av den skatt- skyldige. 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 §1 En enskild person eller ett dödsbo som medges avdrag för avgift för pensionsförsäkring enligt punkt 21 av anvisningarna till 23 § kommunal- skattelagen (1928:370) skall för det beskattningsåret till staten betala sär- skild löneskatt på avgiften. Detsamma gäller för enskild person som medges avdrag för inbetal- ning på pensionssparkonto enligt nämnda anvisningspunkt. Särskild löneskatt skall dock inte betalas till den del avdraget måste göras från sådan ersättning som utgjort underlag för uttag av arbetsgivaravgifter enligt 1 kap. 2 § lagen (1981:691) om social- avgifter eller särskild löneskatt enligt 1 § första stycket 1 lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Särskild löneskatt skall dock inte betalas till den del avdraget måste göras från sådan ersättning som utgjort underlag för uttag av arbetsgivaravgifter enligt 1 kap. 2 § lagen (1981:691) om social- avgifter eller, vad avser arbets- tagare som vid årets ingång är eller äldre, särskild löneskatt enligt 1 § första stycket lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) i paragrafens lydelse enligt lagen (1999:000) om ändring i nämnda lag och ikraftträdandebestämmelserna till lagen (1999:000) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 2 §1 Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande. Småhus Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad. Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med , betesmark, skogsmark eller skogsimpediment. Hyreshus Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor, butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra hyreshus. Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet. Ekonomi- byggnad Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin och växthus. Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk. Kraftverks- byggnad Byggnad som är in- rättad för kommer- siell produktion av elektrisk starkström. Även byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för produktionen ut- gör kraftverksbygg- nad. Industri- byggnad Byggnad som är in- rättad för industriell verksamhet. Industri- byggnad Byggnad som är in- rättad för industriell verksamhet och som inte utgör kraftverks- byggnad. Special- byggnad Med specialbyggnad avses Försvars- byggnad Byggnad som används för försvars- ändamål eller ekonomisk försvars- beredskap, om byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall utgöra försvars- byggnad. Kommunika- tionsbyggnad Garage, hangar, lokstall, terminal, sta- tionsbyggnad, expeditionsbyggnad, vänthall, godsmagasin, reparations- verkstad och liknande, om byggnaden används för allmänna kommunikations- ändamål. Byggnad som används i Statens järn- vägars, , , Svensk Rundradio Aktiebolags, Sveri- ges Radio Aktiebolags, Tele- vision Aktiebolags och Ut- bildningsradio Aktiebolags verksamhet. Distributions- byggnad Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme, elek- tricitet eller vatten. Värme- central Byggnad för produktion och distri- bution av varmvatten för uppvärmning, dock ej sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för yrkesmässig distribution. Renings- anläggning , avloppsreningsverk, an- läggning för förvaring av radioaktivt avfall, sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan an- läggning. Vård- byggnad Byggnad som används för sjukvård, nykterhetsvård, narkomanvård, barna- vård, kriminalvård, arbetsvård, åld- ringsvård eller omsorg om psykiskt utvecklingsstörda. Annan byggnad än som har nämnts skall utgöra vård- byggnad, om den används som hem åt personer som behöver institutionell vård eller tillsyn. Bad-, sport- och idrotts- anläggning Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har tillträde till anläggningen. Skol- byggnad Byggnad som används för under- visning eller forskning vid skola som anordnas av staten skola som anordnas med statsbidrag och skola vars undervisning står under statlig tillsyn. Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor. Kultur- byggnad Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och liknande. Ecklesiastik- byggnad Kyrka eller annan byggnad som an- vänds för religiös verksamhet. Bårhus, krematorium och byggnad som används för skötsel av begravnings- plats. Allmän byggnad Byggnad som tillhör staten, kommun eller annan menighet och som används för allmän styrelse, förvaltning, rätts- vård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård och byggnad med likartad användning. Som allmän byggnad skall inte anses byggnad som används för statens affärsdrivande verksamhet. Övrig byggnad Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid fastighetstaxering . Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid fastighetstaxering . 3 Ärendet och dess beredning års allmänna fastighetstaxering av hyreshusenheter, industri- enheter inklusive elproduktionsenheter och specialenheter har Riks- skatteverket (RSV) föreslagit vissa ändringar i fastighetstaxeringslagen (1979:1152). De ändringsförslag som avser taxeringen av elproduk- tionsenheter har tagits fram under medverkan av expertgrupp för elproduktion. I denna har ingått. RSV:s förslag har sammanställts i en promemoria som finns tillgänglig i ärendet (dnr Fi 1999/153). Promemorian har upprättats i samarbete med . En sammanfattning av promemorians förslag finns i bilaga 1 och lagförslagen i bilaga 2. RSV:s promemoria har remiss- behandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i Bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i lagstiftnings- ärendet, (dnr Fi 1999/153). I det följande lägger regeringen fram förslag till ändringar i fastighets- taxeringsreglerna års allmänna fastighetstaxering. Regering- ens förslag grundar sig i huvudsak på RSV:s promemoria. Som en bak- grund till regeringens förslag ges inledningsvis i avsnitt 4.1.1 en sam- manfattande beskrivning av reglerna för taxering av elproduktionsenheter och elmarknaden m.m. RSV:s promemoria har legat till grund för texten i detta avsnitt. tillkallades en särskild utredare för att utvärdera och se över regelsystemet för fastighetstaxering (1997:06, dir. 1997:36). I uppdraget ingår att undersöka om de nuvar- ande reglerna på ett tillfredsställande sätt leder fram till att taxerings- värdena för enskilda fastigheter återspeglar marknadsvärdena. Utred- ningsuppdraget skall vara avslutat vid utgången av . De förslag utredningen kan komma att lägga fram hinner inte genomföras till den allmänna fastighetstaxeringen . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har i sitt yttrande lämnat synpunkter av redaktionell art. Dessa synpunkter har beaktats vid utformningen av aktuella paragrafer. Övriga lagförslag är av sådan enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Något yttrande har därför inte inhämtats. Regeringen har i propositionen gjort vissa redaktionella ändringar i förhållande till lagrådsremissen. 4 Den allmänna fastighetstaxeringen 4.1 Taxeringen av elproduktionsenheter 4.1.1 Bakgrund Allmänt om taxeringen av elproduktionsenheter De värderingsmetoder som används vid fastighetstaxeringen för att be- räkna fastigheternas marknadsvärden är enligt 5 kap. 5 § fastighets- taxeringslagen (1979:1152), FTL, i första hand ortsprismetoden, i andra hand avkastningsmetoden och i sista hand produktionskostnadsmetoden. Ortsprismetoden grundas på undersökningar av priser på jämförbara fastigheter. Som bas för undersökningen läggs de jämförelseparametrar som bedöms lämpliga, t.ex. areal, våningsyta, exploateringsgrad, hyres- intäkter o.d. Avkastningsmetoden innebär i princip att det görs en kapitalisering till nutid av framtida intäkter och kostnader. Metoden kräver en bestämning i tiden av kommande intäkter och kostnader vid fastighetens användning. Produktionskostnadsmetoden innebär att värdet av en byggnad beräknas med utgångspunkt i vad det skulle kosta att producera en likartad byggnad. Vid beräkningen beaktas även den värde- minskning som byggnaden har undergått genom ålder och bruk. Efter förslag av fastighetstaxeringskommittén i SOU 1979:32 ändrades reglerna för värderingen vid vattenfallstaxering till allmänna fastighetstaxering från en i huvudsak tillämpad produktionskostnads- metod till en avkastningsmetod. Denna bygger i princip på en kapital- isering av den framtida produktionens nettovärde. Den innebär i huvud- sak att totalvärdet av en nybyggd vattenkraftsanläggning beräknas med ledning av avkastningen. Beräkningen sker enligt reglerna i FTL genom att kraftverksanlägg- ningens på föreskrivet sätt beräknade effekt i kilowatt, s.k. taxerings- effekt, multipliceras med ett som riktvärde betecknat värde per kilowatt taxeringseffekt som bestäms med hänsyn till kraftanläggningens lönsam- het. Byggnadsvärdet beräknas enligt produktionskostnadsmetoden till återanskaffningskostnaden, nedskriven med hänsyn bl.a. till ålder. Vär- deringen av vattenkraftsstationer och regleringsdammar inom ett avrin- ningsområde har samordnats. Markvärdet bestäms som skillnaden mellan totalvärdet och återanskaffningskostnaden. Vid den allmänna fastighetstaxeringen utgjorde reglerings- anläggningarna särskilda taxeringsenheter. Även dessa värderades utifrån en taxeringseffekt. Denna beräknades på så sätt att varje kraftverk fick avstå en viss del av sin primärt beräknade taxeringseffekt till uppströms belägna regleringsanläggningar. års allmänna fastighets- taxering utgör inte regleringsanläggningarna särskilda taxeringsenheter. Till taxeringsenhet som omfattar ett vattenkraftverk hör således nu även dess andelar i uppströms belägna regleringsanläggningar. Värmekraftverken värderades års allmänna fastighets- taxering som industrienheter. Regler om taxering av värmekraftverk togs då in i 15 kap. FTL efter förslag av fastighetstaxeringskommittén i SOU 1984:37. För värmekraftverken tillämpas en produktionskostnadsmetod, dvs. värderingen görs med ledning av anläggningskostnaderna (åter- anskaffningskostnaderna) varvid hänsyn tas till värdeminskning. Liksom i fråga om vattenkraftverken utgår värderingen av värmekraftverken från anläggningens värde i nybyggt skick. Detta erhålls som produkten av den totala installerade effekten och ett värde per installerad effekt i kilowatt. Av det totala värdet skall belöpa på markvärdet. Återstoden, av totalvärdet, utgör byggnadsvärdet sedan totalvärdet räknats ned på grund av ålder m.m. För såväl vattenkraftverk som värmekraftverk föreskrivs en möjlighet att jämka riktvärdena med hänsyn till lönsamheten för den totala elpro- duktionen i landet. Särskilda regler finns vidare i FTL om andels- och ersättningskraft. Värdet av kraften, beräknad med utgångspunkt från produktionen, dras enligt huvudregeln av från den givande enheten och påförs den mot- tagande enheten. Kapitel 15 i FTL om värdering av elproduktionsenhet är i huvudsak disponerat enligt följande. I den inledande bestämmelsen definieras vad som är en elproduktions- enhet. Vidare anges vad som är utgångspunkten vid värderingen av en elproduktionsenhet, nämligen det totala värdet i nybyggt skick av en sådan enhet. Därefter regleras riktvärdebestämningen utifrån värdet av en nybyggd enhet för ett vattenkraftverk (2-4 §§) och för ett värmekraftverk (5 och 6 §§). I dessa bestämmelser anges främst vilka värdefaktorer som skall ligga till grund för värderingen. I 7 och 8 §§ anges hur riktvärdet för ett vattenkraftverk skall fördelas mellan delvärdena byggnadsvärde och markvärde. Motsvarande regler i fråga om värmekraftverken finns i 11 §. I 9 och 10 §§ regleras värderingen av andels- och ersättningskraft. Några särskilda indelnings- och klassifikationsregler avseende egendom på elproduktionsenheter finns inte i 2, 4 och 6 kap. om byggnadstyper och ägoslag, värderingsenheter samt utom för regleringsanläggningar taxeringsenheter. Det finns ca 300 statligt, kommunalt och privatägda elproduktions- företag. För av elproduktionen svarar åtta större kraftföretag. äger av elproduktionskapaciteten. Överföringen av el från kraftverken till förbrukarna sker på stamnätet (spänningsnivåerna 200 ) över hela landet och till utlandet. Det regionala nätet (70 ), som huvudsakligen ägs av kraftföretagen, kopplar samman stamnätet med större mottagare av kraft. Det lokala nätet ägs av drygt 270 till övervägande del kommunalt ägda distri- butionsföretag som distribuerar lågspänningsström (< ) till ca 5,2 miljoner kunder. Elproduktionen i riket uppgår till ca under ett normalår. Vattenkraften och kärnkraften utgör av produktionen. Av denna svarar vattenkraften och kärnkraften för ungefär hälften var. Resten produceras i allt väsentligt i kraftvärmeverk och inom industrin. infördes en ny ellagstiftning som innebär att kon- kurrens införs i handel med och produktion av el, vilket ökar valfriheten för elkonsumenterna och skapar förutsättningar för en ökad pris och kost- nadspress i elförsörjningen. Förbrukare och återförsäljare av el skall kunna välja mellan konkurrerande leverantörer. Producenter och andra leverantörer är på samma sätt med vissa undantag fria att välja sina kunder. Huvudprincipen i reformen är att skapa en klar skillnad mellan å ena sidan produktion och försäljning av el, å andra sidan överföring av el (nätverksamhet). Produktionen och försäljningen av el skall ske i kon- kurrens, medan nätverksamheten, som i praktiken är ett naturligt mono- pol, också i fortsättningen måste regleras. har till uppgift att förvalta och driva det svenska stamnätet. 4.1.2 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Värderingsmodellen för vattenkraftverk ändras. Värderingen utgår från kraftverkets normalårsproduktion i kilowatt- timmar i stället för som tidigare från dess installerade effekt. Vidare utgår värderingsmodellen inte som från ett nybyggt vatten- kraftverk utan från ett s.k. normkraftverk. Reglerna för värdering av andels- och ersättningskraft justeras. Den lagtekniska systematiken ändras genom att elproduktionsen- heterna bryts ut från industrienheterna för att bilda en särskild typ av taxeringsenhet och en ny byggnadstyp - kraftverksbyggnad - införs. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens men är mer omfattande i det hänseendet att RSV föreslår att vissa privat- rättsliga avtal skall beaktas vid fastighetstaxeringen. Remissinstanserna: stöder i stort vad RSV före- slagit och gör den bedömningen att värderingsmodellen bör leda till taxeringsvärden som bättre motsvarar verkliga förhållanden. Fastighets- taxeringsutredningen anser att förslaget om att vissa privaträttsliga avtal skall beaktas inte bör tas upp i det nu aktuella sammanhanget. Detta motiveras med att frågan har varit föremål för en tämligen ingående diskussion i utredningen. Vidare ifrågasätts om utformningen av den föreslagna lagtexten vad gäller sådana avtal är lämplig. Övriga remissin- stanser har inte lämnat några erinringar. Skälen för regeringens förslag För både vattenkraftverken och för värmekraftverken grundas värdering- en på den effekt som verken producerar. Taxeringen av vattenkraftverk inleds med att det totala värdet i nybyggt skick bestäms. För ett nybyggt vattenkraftverk bestäms värdet med utgångspunkt från utbyggd effekt. Denna betecknas taxeringseffekt och bestäms efter skilda förhållanden beträffande utnyttjandetid, regleringsmöjlighet och belägenhet. Taxer- ingseffekten i kilowatt multipliceras med ett riktvärde som i sin tur bestäms genom en kapitalisering av de årsnetton som kan beräknas med ledning av gällande tariffer. Hänsyn tas därvid till att årskostnaderna varierar med anläggningskostnaderna. Efter det att taxeringsenhetens totalvärde har erhållits uppdelas detta i ett byggnadsvärde och ett markvärde. För ett vattenkraftverk bestäms byggnadsvärdet till det tekniska nuvärdet enligt vissa närmare föreskrif- ter. Härvid får dock inte av återanskaffningskostnaden överstiga enhetens totala värde. Vidare beaktas den värdeminskning som har skett efter nybyggnadsåret. Markvärdet å andra sidan bestäms till skillnaden mellan enhetens totala värde och av återanskaffningskostnaden för enhetens byggnader. Skulle av återanskaffningskostnaden överstiga det totala värdet skall markvärdet bestämmas till . Hänsyn tas också till skillnaderna i lönsamhet mellan olika vattenkraft- anläggningar. Förekommande olikheter i årskostnaderna blir nämligen beaktade genom de varierande anläggningskostnaderna. RSV anser att med den prissättning på elleveranser som gäller efter elmarknadens avreglering är det enklare att beakta skillnader i vatten- kraftverkens värde om man utgår från kraftverkens normalårsproduktion i kilowattimmar i stället för från kraftverkens effekt. Värdet per kilowatt- timme enligt riktvärdeangivelsen bör beräknas med hänsyn till normal- årsproduktionens storlek samt verkets utnyttjandetid, möjlighet till flerårsreglering, belägenhet och ålder för att bättre återspegla produk- tionens värde. Vidare anser RSV att de återanskaffningskostnader som har bestämts genom uppräkning av de historiska byggnadskost- naderna är föga realistiska och knappast har återspeglat de kostnader som skulle uppkomma vid ett återuppförande av kraftverket. Ett ytterligare skäl att se över gällande metod för värderingen av vattenkraften är enligt RSV att den uppfattas som svårbegriplig. Mot denna bakgrund föreslår RSV därför följande reviderade metod. Vattenkraftverkets totalvärde och dess värde av mark skall bestämmas först. Värdet av kraftverkets byggnader skall beräknas som skillnaden mellan dessa värden. Det totala värdet bestäms med utgångspunkt från värdet av normalårsproduktionen för ett s.k. normkraftverk som de- finierats på visst sätt när det gäller ålder, normalårsproduktion, utnytt- jandetid, möjlighet till flerårsreglering och belägenhet. I det följande redovisas närmare den teknik som föreslås av RSV för bestämningen av riktvärde dels för vattenkraftverket i dess helhet, dels för marken till ett sådant verk. Med mark avses tomtmark, övrig mark, fallrätt och markanläggning som hör till verket. I en riktvärdeangivelse för vattenkraftverk skall värdet per kilowatt- timme anges för ett kraftverk som har de produktionsförutsättningar som så nära som möjligt anknyter till vad som i genomsnitt gäller för el- produktionen i landet. Ett sådant kraftverk kallas för normkraftverk. Ett normkraftverk definieras närmare som ett kraftverk som - tagits i drift , - har en normalårsproduktion på , - har en genomsnittlig utnyttjandetid på , - saknar möjlighet till flerårsreglering och - levererar sin produktion till stamnätet i inmatningspunkt Forsse-Hjälta.