prop · GM03118 · 1999-01-01 00:00:00 — har därvid inte haft någon invändning mot förslagen i propositionen. Ett förslag till lag om konvention om undanröjande av dubbelbeskatt- ning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap har upprättats inom . Lagrådet Konventionens regler innebär att en metod för tvistlösning mellan stater anvisas i de fall en fråga om dubbelbeskattning av inkomst föreligger mellan stater då företags inkomster justerats på grund av att prissätt- ningen mellan företag i intressegemenskap anses ha varit felaktig. Tillämpning av konventionen kan endast innebära att skattskyldigheten i inskränks i förhållande till den skattskyldighet som annars skulle föreligga enligt nationell rätt. Regeringen anser på grund härav och på grund av förslagets beskaffenhet i övrigt att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagrådets yttrande har därför inte inhämtats. 4 Lagförslaget Regeringens förslag: Regeringen föreslår att godkänner konventionen om , och anslutning till konventionen om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap med därtill fogad svensk förklaring och antar en lag om konvention om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intresse- gemenskap. Lagen innebär att konventionen skall gälla som lag här i landet. Konventionen om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap, i dess lydelse efter , och anslutning, finns fogad som en bilaga till lagen. Skälen för regeringens förslag: Texten till skiljemannakonventionen (90/436/EEG) finns publicerad i Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 225, 20.8.1990, s. 10. Texten till konventionen om , Republiken och Republiken anslutning till skiljemannakonventionen (anslutningskonventionen) finns publicerad i Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 26 1996 s. 1. Lagförslaget består av dels den egentliga lagtexten, dels en bilaga som innehåller texten till skiljemannakonventionen på det svenska språket med beaktande av de ändringar som gjorts i konventionstexten genom anslutningskonventionen. Eftersom vid den tid då skiljemannakonventionen ingicks inte var medlem i den Europeiska gemenskapen upprättades inte konventio- nen på det svenska språket. I anslutningskonventionen anges dock i artikel 7 att denna är avfattad på tolv språk, bl.a. svenska, och att de tolv texterna skall ha samma giltighet. Vidare anges i artikel 3 andra stycket i anslutningskonventionen att texterna till skiljemanna- konventionen såsom dessa fastställs på svenska och finska återges i bilagor till anslutningskonventionen och att dessa texter skall ha giltighet på samma villkor som de övriga texterna till skiljemannakonventionen. Den svenska språkversionen har således samma giltighet som de andra elva språkversionerna. I förslaget till lag föreskrivs i 1 § att skiljemannakonventionen skall gälla som lag här i landet. I 2 § föreskrivs att med allvarlig påföljd i artikel 8 i skiljemannakonventionen avses för svenskt vidkommande fängelse, böter eller administrativ sanktion. Som en bilaga till lagen bifogas den svenska texten av skiljemannakonventionen som den lyder efter de ändringar som gjorts genom anslutningskonventionen. Enligt artikel 4 i anslutningskonventionen skall denna ratificeras av de avtalsslutande staterna. I förhållande till , och krävs i artikel 5 att dessa tre stater plus ytterligare minst en stat som tidigare ratificerat skiljemannakonventionen ratificerar anslutningskon- ventionen för att skiljemannakonventionen skall träda i kraft gentemot dessa tre stater. Det är således inte möjligt att nu avgöra konventionen kommer att träda i kraft. I lagförslaget har därför föreslagits att lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. I artikel 9.6 i skiljemannakonventionen föreskrivs att ledamöterna i den rådgivande kommittén skall ha tystnadsplikt vad gäller de för- hållande som kommer till deras kännedom genom förfarandet samt att de avtalsslutande staterna skall anta alla nödvändiga bestämmelser för att bestraffa brott mot tystnadsplikten. Skiljemannakonventionen innehåller vidare en bestämmelse i artikel 9.4 som innebär att varje avtalsslutande stat skall utse fem skiljemän. Regeringen avser att återkomma med före- skrifter om hur konventionen praktiskt skall tillämpas och i samband därmed också med förslag till nödvändig följdlagstiftning bl.a. på sekre- tessområdet. Skiljemannakonventionen kommer att tillämpas endast i undantagsfall. Vissa år kommer den sannolikt inte alls att komma till användning. Den genomsnittliga kostnaden som tillämpningen av skiljemanna- konventionen kommer att medföra för staten förutsätts bli försumbar. Kostnaden skall enligt artikel 11.3 delas jämnt mellan de berörda staterna. 5 Allmänt om dubbelbeskattning vid justering av inkomst avseende internprissättning mellan företag i intressegemenskap En grundläggande princip i internationell skatterätt är att prissättning vid transaktioner mellan företag i intressegemenskap skall ske enligt den s.k. armlängdsprincipen. Detta innebär att kommersiella eller finansiella transaktioner skall vara baserade på samma villkor som skulle ha tillämpats om företagen inte haft intressegemenskap (marknadsmässiga villkor), dvs. att prissättning vid transaktioner mellan koncernbolag i olika stater skall vara skattemässigt korrekt. Det skall inte vara möjligt att flytta över vinster från en stat till en annan genom felaktig prissättning. För svenskt vidkommande är armlängdsprincipen reglerad i 43 § 1 mom. kommunalskattelagen (1928:370). Den förekommer också i de dubbelbeskattningsavtal som har ingått och som bygger på den modell för skatteavtal beträffande inkomst och förmögenhet som och utveckling () har utarbetat. har dubbelbeskattningsavtal med samtliga medlemsstater i Europeiska unionen med undantag för . Artikel 9 i modellavtalet behandlar armlängdsprincipen vid intern- prissättning och föreskriver i punkt 1 att då villkor avtalats mellan kon- cernbolag i olika stater utan att armlängdsprincipen iakttagits får inkomster i koncernbolag justeras i överensstämmelse därmed. har även publicerat riktlinjer för att fastställa ett skattemässigt godtagbart internpris i rapporten pricing guidelines for multinational enterprises and tax administrations (1995). Om ett företags inkomst justeras med anledning av att armlängds- principen inte iakttagits mellan företag i intressegemenskap i olika stater kan detta leda till att samma inkomst beskattas i två stater. I modell- avtalet föreskrivs i artikel 9.2 att om det i en avtalsslutande stat upp- kommer fråga om att justera ett företags vinst så skall den andra stat som berörs av frågan vidta motsvarande justering för att undanröja eventuell dubbelbeskattning under förutsättning att justeringen i den förstnämnda staten är korrekt. I artikel 25 i modellavtalet föreskrivs att de behöriga myndigheterna genom ömsesidig överenskommelse skall söka avgöra frågor om tillämpningen av avtalet. Om de behöriga myndigheterna inte kan enas om en lösning innehåller emellertid inte modellavtalet någon ytterligare väg för att lösa problemet med dubbelbeskattningen av in- komsten. Skiljemannakonventionen tillför ytterligare ett moment i regelverket om tvistlösning vid dubbelbeskattning efter justering av inkomster, nämligen en rådgivande kommitté. En rådgivande kommitté skall till- sättas då de behöriga myndigheterna från det att frågan först lades fram för den ena myndigheten ännu inte nått en ömsesidig överens- kommelse. Kommittén har till uppgift att från det att frågan överlämnades till den komma med ett förslag till hur problemet med dubbelbeskattningen av inkomsten skall lösas. De behöriga myndig- heterna är inte bundna av kommitténs förslag, men måste från det att kommittén lämnade sitt förslag fatta ett beslut för att undanröja dubbelbeskattningen. Skiljemannakonventionen har ingåtts för en period som är begränsad till . Den trädde i kraft och giltighetstiden för konventionen löper således ut . före utgången av skall enligt artikel 20 i konventionen de avtals- slutande staterna sammanträda för att besluta om en förlängning av konventionen. Vid finansministrarnas möte i rådet fatta- des ett principbeslut om att skiljemannakonventionen bör förlängas med ytterligare en period från och med den dag den upphör att gälla. De avtalsslutande staterna avser att fatta beslut om förlängning av konventionen. 6 Konventionen om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap (skiljemannakonventionen) 6.1 Skiljemannakonventionens tillämpningsområde Artikel 220 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (artikel 293 i EG-fördraget i dess lydelse enligt Amsterdamfördraget) åberopas i skiljemannakonventionen som en grund för konventionen. Enligt denna artikel skall medlemsstaterna, i den utsträckning det är nödvändigt, inleda förhandlingar med varandra i syfte att till förmån för sina medborgare säkerställa avskaffandet av dubbelbeskattning inom gemenskapen. Enligt artikel 1 i skiljemannakonventionen skall denna tillämpas i de fall då inkomst som förvärvas av ett företag i en avtalsslutande stat även ingår eller sannolikt kommer att ingå i den skattepliktiga inkomst som förvärvas av ett företag i en annan avtalsslutande stat. Ett fast driftställe som ett företag har i en annan avtalsslutande stat räknas i konventionens mening som ett företag i den stat där det fasta driftstället är beläget (artikel 1.2). Någon definition av uttrycket fast driftställe finns inte i konventionen. En allmän regel i artikel 3.2 anger dock att i de fall inte sammanhanget föranleder annat skall varje uttryck som inte finns definierat i konventionen ha den betydelse som uttrycket har i det avtal om undvikande av dubbelbeskattning som de båda staterna ingått. Om dubbelbeskattningsavtal saknas mellan två stater, såsom är fallet exempelvis mellan och , gäller den definition som följer av intern lagstiftning. Konventionen skall enligt artikel 1.3 tillämpas även om något av de berörda företagen visar förlust. I artikel 2 anges de skatter på vilka konventionen skall tillämpas. Artikel 2.1 föreskriver att konventionen skall tillämpas på inkomstskatter vilket innebär att exempelvis förmögenhetsskatt inte omfattas. I artikel 2.2 finns en uppräkning över de skatter som vid tiden för konventionens ingående togs ut i de medlemsstater som omfattas av konventionen. I anslutningskonventionen finns ett tillägg till artikel 2 där de skatter som omfattas i , och anges. För svenskt vid- kommande omfattas statlig inkomstskatt, kupongskatt, inkomstskatt och expansionsmedelsskatt. Dessutom finns i artikel 2.3 en bestämmelse som innebär att konventionen skall tillämpas på andra skatter av samma eller i huvudsak likartat slag som efter undertecknandet påförs vid sidan av eller i stället för de i konventionen uppräknade skatterna. 6.2 Allmänna bestämmelser I artikel 3.1 anges vilka som är de behöriga myndigheterna vid tillämpningen av konventionen. I anslutningskonventionen har angivits att, såvitt avser , finansministern eller hans befullmäktigade ombud är behörig myndighet. Artikel 3.2 innehåller en allmän tolkningsregel som anger att såvida inte sammanhanget föranleder annat skall varje uttryck som inte definie- ras i konventionen ha den betydelse som uttrycket har i det avtal om undvikande av dubbelbeskattning som de berörda staterna ingått. Artikel 4 innehåller en beskrivning av de situationer då konventionen är tillämplig. Artikel 4.1 behandlar situationen då ett företag deltar i ledningen eller kontrollen av respektive äger andel i ett annat företag i en annan avtalsslutande stat. Vidare behandlar artikel 4.1 situationen då samma personer deltar i ledningen eller kontrollen av respektive äger andel i företag i två avtalsslutande stater. De situationer som avses är således företag med intressegemenskap, dvs. i princip moder- och dotterbolag samt bolag under gemensam kontroll. I dessa situationer får ett företags inkomst justeras om det mellan företagen avtalats eller föreskrivits villkor som avviker från dem som skulle ha avtalats mellan av varandra oberoende företag. Artikel 4.1 är i princip identisk med artikel 9.1 i den modell som rekommenderat för bilaterala dubbelbeskattningsavtal. I en gemensam förklaring till artikel 4.1 har medlemsstaterna uttalat att bestämmelserna i punkt 4.1 skall omfatta såväl sådana fall då en transaktion genomförs direkt mellan två rättsligt sett självständiga företag som sådana fall då en transaktion genomförs mellan ett av företagen och det andra företagets fasta driftställe som är beläget i en tredje avtalsslutande stat. Artikel 4.2 innehåller en bestämmelse som innebär att till fast driftställe skall hänföras den inkomst som detta fasta driftställe skulle ha förvärvat om driftstället i stället för att avsluta affärer med sitt huvudkontor eller med någon annan del av företaget hade avslutat affärer med ett helt fristående företag på de villkor och till de priser som gäller under vanliga marknadsförhållanden. Artikel 4.2 är i allt väsentligt identisk med artikel 7.2 i modellavtal. Enligt artikel 5 skall en avtalsslutande stat som avser att justera ett företags inkomst lämna ett meddelande till företaget om detta. Syftet är att företaget skall ha möjlighet att i sin tur underrätta det andra företaget så att det kan ta upp frågan med den andra avtalsslutande staten. I artikel 5 andra stycket sägs vidare att en avtalsslutande stat som lämnar ett sådant meddelande inte skall förhindras att genomföra den planerade justeringen. Artikel 5 tredje stycket innebär att om såväl de två inblandade företagen som de två inblandade staterna är överens om att justering av inkomsten skall ske på det vis som den första avtalsslutande staten avsett, saknas anledning att tillgripa de förfaranden som avses i artiklarna 6 och 7, nämligen ömsesidig överenskommelse och skiljemannaförfarande. Artikel 6 behandlar ömsesidig överenskommelse. I artikel 6.1 sägs att ett företag som anser att principerna i artikel 4 inte iakttagits, kan lägga fram saken för den behöriga myndigheten i den stat där företaget eller det fasta driftstället är beläget. Saken skall läggas fram från den första anmälan av den åtgärd som kan leda till justering av inkomsten. Det förhållandet att företaget lägger fram saken för den behöriga myndigheten påverkar inte företagets rätt att utnyttja de rättsmedel som erbjuds enligt den interna rättsordningen i staten. I samband med att företaget lägger fram saken för den behöriga myndigheten skall företaget uppge vilka andra avtalsslutande stater som kan vara berörda av ärendet. Den behöriga myndigheten skall därefter utan dröjsmål underrätta de behöriga myndigheterna i dessa andra avtals- slutande stater. Om den behöriga myndigheten anser att företagets invändning är grundad och därtill anser att den beskattning som företaget klagat på beror på en åtgärd som vidtagits i den egna staten måste myndigheten göra sådana ändringar så att dubbelbeskattningen undanröjs. Om den behöriga myndigheten anser att företagets invändning är grundad men att dubbelbeskattningen beror på en åtgärd som vidtagits i den andra staten, är den behöriga myndigheten skyldig att inleda förfarandet om ömsesidig överenskommelse. Detta framgår av artikel 6.2. Bestämmelsen innebär således inte att en skattskyldig har en absolut rätt att få till stånd ett förfarande om ömsesidig överenskommelse utan den behöriga myn- digheten har att avgöra om det är befogat att inleda ett sådant förfarande. Reglerna i artikel 6 är till sitt innehåll i allt väsentligt identiska med artikel 25.1 och 25.2 i modellavtal. Artikel 7 behandlar vad som sker om inte de behöriga myndigheterna från det att fallet första gången lades fram för en behörig myndighet lyckas uppnå en sådan uppgörelse för att undvika dubbelbeskattning som avses i artikel 6. I artikel 7.1 sägs att i detta fall skall en rådgivande kommitté inrättas som får i uppdrag att yttra sig i dubbelbeskattningsfrågan. Detta är alltså det egentliga skiljemannaför- farandet. Företagen kan dock utnyttja de rättsmedel som erbjuds enligt intern lagstiftning och i ett sådant fall börjar tvåårsfristen att löpa först från den dag då domen i högsta instans meddelades. De behöriga myndigheterna kan i samråd med företagen komma överens om att bortse från tvåårsfristen (artikel 7.4). Det förhållandet att en fråga lagts fram för en rådgivande kommitté hindrar enligt artikel 7.2 inte en stat från att inleda eller fullfölja rättsliga åtgärder eller administrativa förfaranden i fallet i fråga. I artikel 7.3 finns ett undantag från skyldigheten att inrätta en rådgivande kommitté, nämligen i det fall en behörig myndighet i en stat enligt den interna lagstiftningen inte kan avvika från ett beslut av statens rättsliga organ. I dessa fall skall en rådgivande kommitté inrättas endast om företaget i staten låtit tiden för överklagande löpa ut eller om företaget återkallat ett överklagande. och har i ensidiga förklaringar angivit att de kommer att tillämpa undantaget i artikel 7.3. I artikel 8 finns ytterligare ett undantag från skyldigheten för den behöriga myndigheten att inleda ett förfarande om ömsesidig överenskommelse eller inrätta en rådgivande kommitté. I artikel 8.1 sägs att en sådan skyldighet inte föreligger om det slutgiltigt fastslås vid en rättslig eller administrativ process att ett av de berörda företagen kommer att träffas av s.k. allvarliga påföljder på grund av handlingar som medför justering av inkomst enligt artikel 4. Artikel 8.2 ger de behöriga myndig- heterna möjlighet att skjuta upp förfarande om ömsesidig överens- kommelse och inrättande av en rådgivande kommitté om en sådan rättslig eller administrativ process pågår. Samtliga medlemsstater har i ensidiga förklaringar angivit vad man avser med uttrycket allvarliga påföljder . har därmed förklarat att med en överträdelse av skattelag- stiftningen, som kan medföra allvarlig påföljd, avses överträdelse som medför påföljd i form av fängelse, böter eller administrativ sanktion. Övriga staters förklaringar överensstämmer i huvudsak med den svenska. Artikel 9 innehåller regler om sammansättningen av den rådgivande kommittén. Den skall förutom ordföranden bestå av två företrädare för varje berörd behörig myndighet. Man kan dock avtala om att det bara skall vara en företrädare. Det skall dessutom vara ett jämnt antal obero- ende representanter som utses från en förteckning som sammanställs av generalsekreteraren för Europeiska unionens råd. Varje stat utser fem personer för detta ändamål. Företrädarna och de oberoende represen- tanterna väljer från förteckningen en ordförande. Ordföranden skall inne- ha de kvalifikationer som krävs för att inneha det högsta domarämbetet i sitt hemland eller vara en erkänt duglig praktiserande jurist. Ledamöterna i den rådgivande kommittén skall ha tystnadsplikt för de förhållanden som kommer till deras kännedom genom förfarandet och medlems- staterna skall anta alla nödvändiga bestämmelser för att sanktionera brott mot tystnadsplikten. Medlemsstaterna har i en gemensam förklaring till artikel 9.6 angivit att det står staterna fritt att besluta om arten och räckvidden av lämpliga bestämmelser som antas för att beivra brott mot denna tystnadsplikt. Artikel 10 innehåller i punkt 1 en bestämmelse om att de berörda företagen har möjlighet att till den rådgivande kommittén ge in de upp- lysningar och det bevismaterial som sannolikt kan komma till använd- ning för att fatta ett beslut. Dessutom är såväl företagen som de behöriga myndigheterna skyldiga att på begäran av den rådgivande kommittén inkomma med upplysningar, bevismaterial eller handlingar. De behöriga myndigheterna är emellertid inte skyldiga att vidta förvaltningsåtgärder som avviker från intern lagstiftning eller vedertagen administrativ praxis. Inte heller är de behöriga myndigheterna skyldiga att lämna upplysningar som inte är tillgängliga enligt intern lagstiftning eller vedertagen admi- nistrativ praxis. Slutligen kan de behöriga myndigheterna inte åläggas att lämna upplysningar som skulle röja affärs-, industri-, handels- eller yrkeshemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat förfaringssätt eller upp- lysningar vilkas överlämnande skulle strida mot allmänna hänsyn (ordre public). Artikel 10.2 ger företagen möjlighet att på egen begäran inställa sig eller företrädas inför den rådgivande kommittén. Företagen är skyl- diga att inställa sig om den rådgivande kommittén begär det. Enligt artikel 11 skall den rådgivande kommittén yttra sig senast då ärendet hänsköts till den. Den rådgivande kom- mittén skall anta sitt yttrande med enkel majoritet. Kostnaderna för kom- mitténs arbete, med undantag för de kostnader som företagen själva ådra- git sig, skall fördelas jämnt mellan de berörda avtalsslutande staterna. De kostnader som företagen haft för att lämna upplysningar och bevismate- rial samt inställa sig inför den rådgivande kommittén ersätts emellertid inte. Artikel 12.1 innehåller principen om att det är de behöriga myndig- heterna som enhälligt skall fatta beslut om undanröjande av dubbel- beskattningen. Detta skall ske efter det att den råd- givande kommittén avgivit sitt yttrande. I punktens andra stycke under- stryks principen om de behöriga myndigheternas kompetens eftersom dessa myndigheter enligt konventionen kan fatta ett beslut som avviker ifrån den rådgivande kommitténs yttrande. Om de inte kan uppnå enighet är de dock skyldiga att handla i enlighet med yttrandet. I artikel 12.2 finns en bestämmelse som ger de behöriga myndig- heterna möjlighet att offentliggöra beslutet om undanröjande av dubbel- beskattning under förutsättning att de berörda företagen samtycker till det. Konventionen innehåller inte några bestämmelser om offentlig- görande av den rådgivande kommitténs yttrande. I artikel 13 anges att den omständigheten att de avtalsslutande staterna har fattat ett slutgiltigt beslut om beskattningen av inkomster som härrör från en transaktion mellan företag i intressegemenskap inte hindrar att förfarandet om ömsesidig överenskommelse och skiljemannaförfarandet utnyttjas. I en gemensam förklaring till artikel 13 har medlemsstaterna uttalat att om de beslut om beskattning som ger upphov till förfarandena enligt artiklarna 6 och 7 har ändrats i en eller flera avtalsslutande stater efter slutförandet av förfarandet enligt artikel 6 eller sedan beslutet enligt artikel 12 har fattats och om detta medför en dubbelbeskattning enligt artikel 1 genom att resultatet av detta förfarande eller detta beslut tilläm- pas, skall bestämmelserna i artiklarna 6 och 7 tillämpas. Dubbelbeskattning av inkomster anses enligt artikel 14 vara undanröjd om inkomsterna tas med i beräkningen av de skattepliktiga inkomsterna i endast en stat. Dubbelbeskattning anses också vara undanröjd om den skatt som påförs dessa inkomster i en stat minskas med ett belopp som är lika stort som den skatt som påförs i den andra staten. 6.3 Slutbestämmelser Enligt artikel 15 påverkar inte konventionens bestämmelser de mer omfattande förpliktelser för att undanröja dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap som följer av dubbel- beskattningsavtal eller av andra konventioner som staterna har slutit eller kommer att sluta eller av staternas interna lagstiftning. Konventionens territoriella tillämpningsområde beskrivs i artikel 16. Artiklarna 17 och 18 reglerar ikraftträdandet av skiljemannakonventio- nen. Denna har trätt i kraft för de tolv stater som var medlemmar i gemenskapen vid tiden för konventionens ingående. Artikel 19 anger vissa uppgifter som ankommer på generalsekreteraren vid rådet. Konventionen är enligt artikel 20 tidsbegränsad till och löper således ut . före utgången av skall de avtalsslutande staterna sammanträda för att besluta om giltighetstiden för konventionen skall förlängas. Något formellt beslut om förlängning har ännu inte fattats.