prop · GM0397 · 1999-01-01 00:00:00 — Erfarenheterna av lokala demokratiexperiment kan stärka den representativa demokratin De lokala demokratiförsök som pågår på nivå och där medborgarna på ett aktivt sätt involveras i lokala berednings- och beslutsprocesser ger en god träning i demokratin och dess arbetsmetoder. De ger också i många fall en möjlighet att tillföra politiken ett aktuellt innehåll som baseras på lokalt intressanta frågor. Den av regeringen inrättade (SB 1997:01) skall bl.a. närmare studera hur medborgarnas deltagande kan underlättas. publicerade sin nionde skrift Lokala demokratiexperiment - exempel och analyser (SOU 1998:155). Med skriften vill lyfta fram de många lokala och kommunala försök som pågår i landet på temat demokrati. I skriften ges en bild av det svenska samhället med engagerade medborgare som på lokal nivå tar sig an gemensamma angelägenheter. Föräldrar engagerar sig i skolan, folk mobiliserar sig för att skapa en positiv utveckling i hembygden och många kommuner genomför lokala demokratiutvecklingsprogram. När medborgare och brukare samarbetar för att finna lösningar på gemensamma angelägenheter skapas ett socialt kapital som stärker deras demokratiska identitet och legitimitet. Förståelsen för den kommunala politikens olika avvägningsproblem ökar genom täta kontakter med politiker och tjänstemän. Relationen mellan lokala utvecklingsgrupper och kommunen beskrivs ofta på detta sätt och diskussioner om socialt kapital, medborgaranda m.m. innehåller ofta tanken att engagemang i t.ex. en lokal brukarstyrelse leder till att medborgaren blir intresserad av den kommunala politiken i vidare mening och engagerar sig i ett politiskt parti. Men om allt fler vardagspolitiska avgöranden fälls utanför de representativa organen av andra former av brukar- och medborgarsammanslutningar uppstår ett antal väsentliga frågor. Hur skall den politiskt förtroendevalde göra för att helhetssynen skall vara vägledande för resursfördelningen? Hur kommer relationen mellan den partibaserade representativa demokratin och de olika formerna av medborgarorganisering som sker i lokalsamhället att utvecklas? I - exempel och analyser framhålls att det avgörande för i vilken riktning det sociala kapitalet används är hur de politiska institutionerna fungerar, hur etablerade normer och regler kring gemensam problemlösning fungerar i relation till civilsamhällets olika organiseringar. Om inte de etablerade politiska institutionerna har förmåga att på ett legitimt sätt möta olika medborgarorganiseringar finns en risk att det sociala kapitalet leder till en odemokratisk utveckling snarare än en demokratisk. En slutsats är att demokratiska institutioner såsom partier och representativa organ inte kan ersättas av ett vittförgrenat nätverk av föreningar, lokala utvecklingsgrupper, brukarstyrelser. Det sociala kapital som utvecklas i dessa organiseringar måste länkas till de politiska institutionerna för att undvika en fragmentering. De olika demokrati- experimenten kan ses som en spridning av makt. Fler människor engageras och utövar inflytande. är det viktigt att påpeka att denna maktspridning faktiskt innebär att nya lokala eliter framträder. Vilket i sin tur föranleder frågor om t.ex. hur dessa eliter representerar andra i lokalsamhället och hur deras ansvar kan utkrävas? Kommuner och landsting i förening med de politiska partierna har här en uppgift att bl.a. utveckla arbetsformer som tillvaratar medborgarnas engagemang och medborgarnas nyfikenhet på politikens innehåll. Kommunala styr-, organisations- och verksamhetsformer Regeringen har i tidigare skrivelser till om utvecklingen i den kommunala sektorn (skr 1996/97:118 s. 136 ff. och skr 1997/98:155 s. 149 ff.) beskrivit hur det kommunala förnyelsearbetet vad gäller styr-, organisations-, verksamhetsformer utvecklas över tiden. En slutsats är att mångfalden har ökat genom att kommunala styr-, verksamhets- och organisationsformer har blivit fler och mer lokalt anpassade. Åtskilliga kommuner ägnar de demokratiska arbetsformerna stor uppmärksamhet. Regeringen gav Statskontoret i uppdrag (In98/1166/KL) att kartlägga samtliga kommuners och landstings organisations-, styr- och verksamhetsformer samt att föreslå former för ett fortsatt utvecklingsarbete vad gäller en kontinuerlig nationell uppföljning av förnyelsearbetets effekter på demokrati och rättsäkerhet. Arbetet bedrivs i nära samarbete med , , forskare och forskningsinstitutioner. Avsikten är att i möjligaste mån använda redan tillgängliga data och befintlig metodkunskap. Uppdraget skall slutredovisas till regeringen . I skrivelsen till om utvecklingen i den kommunala sektorn kommer regeringen att kunna lämna en närmare redogörelse för styr-, organisations- och verksamhetsformer samt föreslå former för en fortsatt uppföljning av förnyelsearbetets effekter i kommuner och landsting. Statskontoret har lämnat en delrapport till regeringen (Beskrivning av kommunernas och landstingens politiska organisation åren 1995 1998). Rapporten avser enbart förändringar i organisationsformer 1998 och därmed endast en begränsad del av det samlade uppdraget. En slutsats är att det finns skäl att tro att en del av den styrning som tidigare låg på nämnder i växande utsträckning lagts på politiska organ med en mer varierad och oklar ställning i organisationen. I vissa fall handlar det om utskott/delegationer/beredningar direkt under full- mäktige. I andra fall om motsvarande typ av organ under kommun- styrelsen/. Det har också blivit vanligare med gemensamma nämnder mellan enskilda kommuner/landsting. Detta är en utveckling som förefaller ha gått längre inom landstingen än inom kommunerna. I det följande redovisas i korthet resultaten från denna delrapport. Förändringar i kommunernas organisation Det totala antalet nämnder/styrelser i landets kommuner var enligt Statskontorets kartläggning 2 927. 1998 har antalet nämnder minskat med . Andelen kommuner som minskat antalet nämnder utgör och de som ökat antalet uppgår till . Som helhet gäller dock att det rör sig om relativt små förändringar mellan åren. Totalt är det av kommunerna som genomfört en stor förändring (tillskapat eller avskaffat mellan 3 49 nämnder) av sin nämndorganisation. Det är också svårt att kunna se några entydiga genomgående tendenser eller mönster i de förändringar som skett. Det finns dock förändringar i sättet att organisera sig i vissa kommuner som i dessa kommuner tyder på en omvärdering av kommunfullmäktige, kommunstyrelsens och de förtroendevaldas roller. Omvärderingen innebär ofta åtgärder som syftar till att stärka kommunstyrelsen grepp om den kommunala ekonomin och aktivera kommunfullmäktige. I vissa kommuner slopas t.ex. flertalet facknämnder. Det gäller t.ex. för , , och . (nr 20 och 35, 1997 samt nr 8, 1998). En utvärdering av försöken i visade att det hade blivit lättare att komma överens över partigränserna och att partiernas aktivitet hade ökat. Däremot hade det inte blivit lättare för medborgarna att hitta rätt person i kommunen och medborgarnas intresse för kommunala frågor hade inte ökat (Lokala demokratiexperiment, SOU 1998:155). Försöken att flytta ner den representativa demokratin till distrikt inom kommunerna tar sikte på de demokratiska arbetsformerna i lokalsamhäll- et. har kommunerna haft möjlighet att inrätta sektors- övergripande lokala beslutande nämnder. var det 21 kommuner som hade inrättat sådana s.k. kommundelsnämnder eller motsvarande områdesstyrelser. Det var dock endast 14 kommuner som hade en heltäckande kommundelsorganisation. Dit räknas de tre storstäderna , och . De övriga kommunerna hade en kommundelsorganisation som endast omfattade en del av kommunens yta och där ansvaret för resterande delar av kommunen exempelvis låg på olika kommuncentrala sektorsanknytna nämnder. Det totala antalet kommundelsnämnder har ökat från 1995 till 1998. (Beskrivning av kommunernas och landstingens politiska organisation 1995 1998, Statskontoret.) Förändringar i landstingens organisation Det totala antalet politiska organ i landets 23 landsting var 1998, enligt Statskontorets kartläggning, 365 stycken. Motsvarande uppgift för var 360 stycken. Förändringarna av politiska organ har generellt sett varit små . Det totala antalet politiska organ var i praktiken oförändrat men någon motsvarighet till den fasta kärna av politiska organ som fanns när 10 av 23 landsting hade 15 till 17 politiska organ fanns inte . Det finns stora skillnader mellan landstingen. Bortsett från och utgör landstingen med en beställarstyrning en homogen grupp i . På samma sätt är de södra och norra delarna av områden med traditionell styrning av sjukvården. Tabell 15.2 Styrsystem av sjukvården i landstingen 1998 Traditionell styrning till länsnivå var det lika vanligt med beställarstyrning av sjukvården som en mer traditionell form. För att räknas in i gruppen med stora organisatoriska förändringar krävs att minst hälften av de frivilliga politiska organen tillkommit eller avskaffats . , , och har genomfört omfattande förändringar vad gäller nämnd- strukturen. och organisationsförändringar kan till stor del härledas till integrationsarbetet inför start . 16 Den internationella kommunen En stor del av det arbete som bedrivits i och andra internationella sammanhang har inte i första hand nämnvärt påverkat kommuner och landsting. De lokala och regionala organens roll blir dock tydligare när t.ex. projekt skall förverkligas. Ordförandeskapet i EU och är angeläget om att följa de frågor, som funnits på tidigare och nuvarande dagordningar. Även om många frågeställningar ursprungligen är av en mera övergripande karaktär kan de vid införlivandet i nationell lagstiftning få genomslag på den lokala och regionala nivån. Det finns därför skäl att bevaka bl.a. frågor kring utvidgningen av medlemskretsen i EU samt sysselsättningen. I finns representanter för olika regionala och lokala organ i de femton medlemsstaterna. har Regionkommitt- éns andra mandatperiod påbörjats. De svenska ledamöterna i nomineras av och . arbete har beskrivits i regeringens skrivelse , Berättelsen om verksamheten i Europeiska unionen (1998/99:60), vartill hänvisas. Den svenska delegationen har svarat för sju rapportörskap , dvs yttranden som antagits av plenarsessionen. En viktig del av kommitténs arbete har varit arbetet med yttranden kring Agenda 2000. är ett viktigt forum för frågor av gemensamt intresse för . Detta gäller inte minst de demokratiska frågornas hantering och utvecklingen på och regional nivå. Regeringen har i skrivelsen 1998/99:55 om verksamheten inom redogjort för verksamheten under ministerkommittén. I skrivelsen beskrivs bl. a. arbetet inom styrkommittén för kommunala och regionala myndigheter (CDLR) och arbete med övervakning av efterlevnaden av medlemstaternas åtaganden. Vad gällde den lokala demokratin var den kanske viktigaste slutsatsen av ministerkommitténs arbete att författningarna i många medlemsländer saknar garantier för lokalt självstyre. Vänortssamarbete Regionalt arbete i Östersjö- och är högt prioriterat av den . är starkt engagerat inom ramen för Östersjöstaternas råd och . En viktig roll spelar det samarbete där kommuner, landsting, län och regionala organisationer direkt samverkar med motparter i grannländerna. Enligt överenskommelse med Sida disponerar årliga medel för stöd till kommunernas fördjupade vänorts-samarbete med . fick 152 projekt stöd till en sammanlagd summa av . Drygt hälften av alla projekt var inriktade på samarbete med orter i de baltiska länderna. Därnäst följde projekt i Bosnien. Demokratiprojekt samt samarbete kring skola, social omsorg och miljö dominerade. Den tidigare trenden mot allt mer konkret inriktade sakprojekt (till skillnad från generella informationsprojekt) håller i sig. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar skrivelse 1998/99:97 Utvecklingen inom den kommunala sektorn. Ohälsotalet är ett mått på socialförsäkringens utbetalningar av ersättning för ohälsa. Ohälsotalet definieras som antal dagar per försäkrad och år med sjukpenning, arbetsskadesjukpenning och förtidspension/sjukbidrag på grund av sjukdom. Dagar med partiell ersättning räknas om till heldagar. Partiellt ohälsotal är det mått på ohälsa som är möjligt att redovisa efter de regelförändringar som trädde i kraft . Dessa innebar att allmän sjukpenning under sjukfallets 14 första dagar inte längre finns med i statistiken samt att rehabiliteringspenning och förebyggande sjukpenning tillkommit som nya ersättningsslag. undersöker hur många patienter som behandlas i den slutna psykiatriska vården. avser bestämmelser för hälso- och sjukvårdens personal samt vårdgivare vad gäller skyldigheten att göra anmälan till i de fall då en patient drabbats eller utsatts för risk att drabbas av allvarlig skada eller sjukdom. deltar samtliga offentliga kliniker i landet i registret. Från privata kliniker rapporteras av samtliga privat utförda operationer. Det täcker av samtliga utförda operationer i . Med offentlig konsumtion avses i NR produktionsvärdet för offentliga myndigheter minus intäkter för försäljning av varor och tjänster. Produktionsvärdet beräknas som summan av löner, kapitalförslitning och förbrukning av köpta varor och tjänster i verksamheten. Värdet av sjukvårdskonsumtionen antas således vara lika stor som kostnaderna för den. För hälso- och sjukvårdens del omfattar den offentliga konsumtionen de samlade utgifterna för sjukvårdshuvudmännen och socialförsäkringen för sjukvård som drivs i offentlig regi. Även kostnaderna för läkemedel i den offentliga slutna vården betraktas som offentlig konsumtion. Den största minskningen kan dock härledas till omorganisationen av verksamheten. Ädelreformen innebar bl.a. att kostnader om i 1991-års priser (1,av BNP ) överfördes från landstingens hälso- och sjukvård till den kommunala äldre- och handikappomsorgen. Därmed kommer dessa kostnader att redovisas i Nationalräkenskaperna som kostnader för äldre- och handikappomsorg inom den sociala sektorn i stället för kostnader för hälso- och sjukvård. Oavsett att man ser samma tendenser när det gäller utvecklingen av ohälsotalet är det svårt att utan närmare uppgifter och analys avgöra i vilken utsträckning dessa kostnadsskillnader avspeglar skillnader i patienternas behov av behandling, skillnader i behandlingsmetoder, resursbehov per behandling eller kostnaden för dessa resurser.