prop · GM0361 · 1999-01-01 00:00:00 — ADB ger bl.a. lån till utvecklingsprojekt i regionen och teknisk assistans. Man har länge strävat efter att utveckla en självständig roll i regionen mot en mer renodlad utvecklingsbank. Vägen mot en utvecklingsbank är dock fortfarande lång. IMF fick en central roll i krishanteringen. Första prioritet var att återge de krisdrabbade länderna marknadens och omvärldens förtroende. Om- fattande finansiella stödpaket blev nödvändiga eftersom länderna inte längre kunde utverka lån på sedvanliga kommersiella villkor. IMF:s sammanlagda del i dessa blev (av vilka cirka tre fjärdedelar har betalats ut). och den Asiatiska utvecklings- banken bidrog tillsammans med . Bilaterala bidrag uppgick till . Lånevillkoren inbegrep en återhållsam finanspolitik, en stram penningpolitik och introduktion av ekonomiska reformprogram. Svagheter i de finansiella systemen, inklusive bristen på öppenhet, skulle ses över. Avregleringar och omfattande strukturreformer skall introduceras. har bidragit med sitt kunnande inom berörda ekonomiska områden, t.ex. omstrukturering av banker och företag. Banken uppmärksammar också krisens sociala konsekvenser. Arbetslöshet och undersysselsättning har kraftigt ökat i omfattning och miljontals människor drivs in i fattigdom med sämre hälsa och utbildning som följd. Den Asiatiska har bidragit med regional kompetens. IMF:s ledande roll var på grund av krisens art och omfattning given. Men fondens roll har också ifrågasatts. Debatt har t.ex. uppstått om stöd- paketens initialt stränga krav på restriktiv finans- och penningpolitik. Kritiken har bl.a. gått ut på att tillräcklig hänsyn inte tagits till den roll som den privata sektorns omfattande kortfristiga upplåning spelade i de fall. Politiken riskerade att medföra att en redan negativ ekonomisk utveckling förstärkes. Kritik finns också mot att stödpaketen givits en omfattning och inriktning som gått utöver IMF:s traditionella arbetsfält, att fonden underskattat de politiska svårigheterna med att få igenom stipulerade reformer och att den privata sektorn inte har behövt bära sin andel av kostnaderna för krishanteringen. Kritik har också riktats mot att denna typ av stödpaket kan tänkas uppmuntra investerare och långivare till oförsiktighet då de kan förvänta sig stöd från IMF i krislägen. Krisprogrammen har med tiden modifierats och en självkritisk diskussion i dessa frågor förs nu även internt inom Valutafonden - t.ex. börjar man att ta på sig ett större ansvar för att inte ha sett krisens annalkande. Men perspektivet är framförallt framåtblickande. På basis av gjorda lärdomar är ambitionen att bidra till att stärka det internationella finansiella systemet i syfte att minska risken för liknande störningar . På agendan står bättre rutiner för övervakning, stärkta nationella banksektorer, kontrollerad stegvis liberalisering av kapital- rörelserna, strävan till bättre öppenhet och insyn och utveckling av mera effektiva strukturer för skuldsanering. har dragit liknande slutsatser och ser också vikten av att ett bättre socialt skydd finns på plats redan innan ekonomiska störningar av detta slag uppstår. Asienkrisen har pekat på otillfredsställande arbetsmarknadsvillkor och bristen på socialt skyddsnät. De finansiella institutionerna deltar i den gryende diskussionen om ett nytt och bättre internationellt finansiellt system. Det sätt varpå Asien- krisen uppstod och det sätt varpå dessa institutioner tillsammans med bilaterala givare angripit problemen, har givit näring åt denna diskussion och fört den in i en ny fas. Under /fördes liksom vid en mängd förslag fram om hur den "internationella finansiella arkitekturen" borde se ut . Krisen blir således även i detta hänseende en milstolpe i den internationella ekonomiska utvecklingen. Den visar på de institutionella bristerna överlag i de nationella systemen, liksom i det internationella systemet, och klargör tydligt betydelsen av väl fungerande institutioner nationellt och internationellt. Diskussionen om en ny arkitektur får inte undanskymma det faktum att det förblir helt centralt att i varje enskilt land utveckla rättsväsende, ett effektivt bankväsende med god insyn, bankinspektion, god insyn i bolagens finansiella situation, kompetenta revisionsfirmor med integritet, fungerande marknader för riskkapital etc. på grundval av ett system med demokratisk legitimitet. Utan trovärdiga institutioner kan ett land inte dra långsiktig nytta av globaliseringens möjligheter. Prioriteringar: Krisen har visat på det stora inflytande som de internationella finansiella institutionerna, i synnerhet , utövar. Deras insatser har varit nödvändiga, men långt ifrån invänd- ningsfria. Det är mot denna bakgrund viktigare än någonsin att fortsatt aktivt medverkar i de multilaterala fora, som Valuta- fonden, och den Asiatiska , vilka dominerar dialogen med mottagarländerna och ofta svarar för huvud- delen av de finansiella flödena. Det måste dock i detta sammanhang beaktas att verkar inom ramen för valkretsar, vilket kan utgöra en restriktion på möjligheten att driva en egen linje. Finanskrisen i Sydöst- och har ytterligare understrukit behovet av intensifierad samverkan mellan olika delar av och , bl.a. i syfte att medverka till att talar med en röst i olika internationella fora. Sådan samordning ter sig särskilt viktig i det skede av utveckling av de internationella finansiella institutionerna som vi nu går in i. kan spela en viktig roll i detta för de kommande decenniernas globala ekonomiska utveckling mycket betydelsefulla reformarbete. Det gångna årets krishantering har visat på behovet av att framgent i ännu större utsträckning än involvera de asiatiska staterna i diskussionerna och att visa ett större intresse för deras aktiva del- tagande i det internationella reformarbetet. 5.2 Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet Långsiktiga och bestående förändringar i ett samhälle har oftast sitt ursprung i interna processer. Som utomstående kan , tillsammans med andra, söka påverka interna processer, men sällan skapa för- ändringar. Erfarenheten visar att det civila samhället spelar en avgörande roll för utvecklingen mot ökad respekt för mänskliga rättigheter och demokrati. kommer därför fortsätta att uppmuntra och stödja utvecklingen av det civila samhället i bl.a. genom stöd till enskilda organisationer och akademiska institutioner. kommer likaså fortsätta att stödja den institutionella utvecklingen, bl.a. utveckling av rättssystem och lagstiftning, vilken behövs för att främja och förstärka respekten för de mänskliga rättigheterna. Utvecklingssamarbetet kommer att i ökad omfattning inriktas på denna uppgift. Detta innebär också ett fortsatt stöd för att främja öppenhet och insyn, bl.a. genom att underlätta oberoende mediers möjlighet att rapportera och granska myndigheter. Insatserna är finansiellt små men strategiska. Arbetet för de mänskliga rättigheterna tar sin utgångspunkt i det internationella regelverket på området, vilket skapat en legitim grund för att mellan länder behandla frågor om läget för de mänskliga rättigheterna på olika håll. De överenskommelser som träffats i form av konventioner om mänskliga rättigheter utgör en viktig utgångspunkt i kontakter med ett enskilt land. Konventionerna fastställer staters förpliktelser men ger också utrymme för internationellt samarbete liksom för kritisk granskning av staters efterlevnad av åtagandena. hävdar bestämt att varje medlem av FN genom FN- stadgan har ett ansvar att främja respekten för de mänskliga rättigheterna, och avvisar propåer om att situationen för de mänskliga rättigheterna är en strikt intern angelägenhet för varje land. Vår målsättning är att främja respekten för de mänskliga rättigheterna. Metoderna för detta varierar beroende på vad som i varje enskilt fall bedöms leda till önskat resultat. Detta är i sin tur beroende av land, tidpunkt och situation. Diskussioner förs löpande med landets myndig- heter genom ambassaden på plats eller genom delegationer vid FN i eller . Frågor om mänskliga rättigheter tas också upp löpande i bilaterala samtal och ges stöd inom utvecklingssamarbetet. Många av kontakter angående respekten för mänskliga rättigheter förs nu inom ramen för EU, och resulterar i gemensamma uttalanden eller gemensamma kontakter av EU-trojkan, när detta bedöms nå effekt. Denna metod används främst i akuta eller särskilt allvarliga situationer. Genom EU deltar också i löpande dialoger om mänskliga rättigheter, bl.a. med . Sådana dialogrundor öppnar möjligheten till kontakter på olika nivåer, och därmed till en större ömsesidig förståelse. Frågor som diskuterats i dialogen rör bl.a. besök av FN:s specialrapportörer och arbetsgrupper, rättsväsendet, dödsstraffet samt minoriteters rättigheter. Arbetet inom EU erbjuder en viktig möjlighet till ökad genomslagskraft i MR-arbetet. Störst är möjligheterna om MR-dialogen inriktas på ett lands behov av strukturella och institutionella förbättringar vad gäller rättsväsende, förhållanden i fängelser etc. och behov av stöd i sådana reformansträngningar. Dialogen kan ges konkretion genom insatser inom utvecklingssamarbetet. Om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna är grova, omfattande eller systematiska och situationen inte går att påverka på annat vis, kan delta i beslut om sanktioner. Sådana sanktioner, gemensamma för EU, finns mot regimen i , bl.a. i form av visumrestriktioner. Institutionsbyggande och utveckling framlade regeringen nya riktlinjer för för mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik samt för hur i utvecklingssamarbetet skall främja demokrati och mänskliga rättigheter (Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik skr. 1997/98:89 och Demokrati och mänskliga rättigheter i utvecklingssamarbete skr.1997/98:76). I skrivelserna anläggs ett brett angreppssätt med tonvikten på långsiktiga främjandeinsatser av betydelse för uppbyggandet av det demokratiska samhällets institutioner. Angreppssättet spänner över såväl demokratins grundläggande institutioner som de institutioner som krävs för en god samhällsstyrning, good governance . Såväl de medborgerliga och politiska rättigheterna som de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, betonas. Omständigheterna i det konkreta fallet bestämmer var tyngdpunkten i samarbetet läggs. Riktlinjerna är ett naturligt uttryck för demokratifrågornas växande betydelse. De innebär en angelägen fördjupning av diskussionen om demokratins institutionella förutsättningar. I formuleringen av en svensk Asienstrategi är det naturligt att ge hög prioritet åt ett sådant brett institutionsbyggande förhållningssätt. Att reagera mot brott mot de mänskliga rättigheterna förblir en central del av denna strategi. Tyngdpunkten ligger på att proaktivt tillvarata möjligheter till insatser som kan leda till framväxten av öppnare och socialt rättvisare samhällen. Det kan gälla rättsväsendet, folkrörelsernas och de enskilda organisationernas möjligheter att verka, parlamentens informations- och dokumentationssystem, stöd till organisationer för rättshjälp till jordlösa och etniska minoriteter, uppbyggnad av en bank- inspektion eller stöd till ett lands budgetprocess, MR-utbildning, kvinnors möjligheter till utbildning och makt över sina egna liv, eller utbyggnaden av primärskolan. Tonvikten ligger på såväl de medborgerliga som de ekonomiska, sociala och kulturella dimensionerna av rättigheter. I den kombinationen skapas förutsättningar för dialog. Den rådande krisen i har en viktig del av sin förklaring i bristen på insyn och fungerande institutioner. Ekonomier med sådana brister i kombination med den globaliserade ekonomins lättrörliga och lokalt ofta ansvarslösa kapital skapas en instabilitet som dagens och morgondagens reformarbete måste tackla. Såväl det multilaterala som det svenska biståndet har här sina kanske viktigaste roller. Frågorna är centrala för biståndets huvuduppgift - att höja de fattiga folkens levnadsnivå - och den effektivaste vägen till utvecklingen av öppna samhällen som av egen kraft förmår generera de resurser som krävs för att åstadkomma hållbar utveckling. Prioriteringar: Att främja demokrati och respekten för de mänskliga rättigheterna utgör ett centralt mål i svensk utrikespolitik. Regeringar skall påverkas att underteckna och respektera grundläggande konventioner. Länder som ratificerat konventionerna antas ha för avsikt att följa dem. ser som en viktig uppgift att i det multilaterala samarbetet, inom EU och bilateralt, i dialog och samarbete medverka till utveckling mot demokrati och i lag skyddade grundläggande fri- och rättigheter. I fall av kränkningar reagerar genom olika kanaler - bilateralt, tillsammans med övriga EU-länder och genom multilaterala fora. Det är viktigt att söka samarbeta med en större krets likasinnade länder för att budskapet ska få effekt. driver, i samarbete med EU-länder och andra likasinnade stater, en rad frågor som syftar till att uppmärksamma kvinnors situation och diskriminering. kommer fortsatt att ta upp frågan om kvinnors och flickors rättigheter i den utvecklingspolitiska dialogen, liksom i diskussioner med regeringsföreträdare i multilaterala sammanhang. Utvecklingssamarbetet rymmer betydelsefulla möjligheter att lång- siktigt medverka till uppbyggnaden av de institutioner och det civila samhälle som bär upp demokratisk kultur och rättssamhälle. I det arbetet kan statliga institutioner såväl som folkrörelser, enskilda organisationer och universitet spela viktiga roller. Utvecklingen av marknadsekonomier kan ge positiva effekter i riktning mot öppnare samhällen. Också här har utvecklingssamarbetet en viktig roll. 5.3 Handel och direktinvesteringar - en dynamisk faktor Det ligger i hög grad i intresse att handel och investeringar fortsatt spelar en dynamisk roll i våra relationer med ekonomierna i . Ett frihandelsvänligare statt i tillväxt betyder mycket för vår långsiktiga välfärd. Utvecklingen i med hög tillväxttakt och övergångar till exportorienterade handelsregimer har resulterat i en kraftigt ökad handel mellan och . Investeringarna i båda riktningar växte likaså, även om ett land - - dominerade de utländska direktinvesteringarna i . 1997 var exporten till större än exporten till . Nio av våra 30 största exportmarknader fanns då i . I jämförelse med andra europeiska länder har en hög andel av exporten till , medan regionen står för en mindre andel av svensk import än vad den gör för många andra länder. Bilden av handelsutvecklingen har emellertid förändrats till följd av Asienkrisen. andel av vår samlade export har fallit . sjönk exporten till med medan importen ökade med . Vårt långsiktiga mål som starkt handelsorienterad nation är att väsentligt öka utbytet med regionen. Det bör gälla för såväl export som import och direktinvesteringar i båda riktningarna. För att en sådan målsättning skall vara realistisk krävs dels att de krisdrabbade länderna i återhämtar sig, dels att regionen går mot ökad öppenhet. Knappast någon bedömare betvivlar att bådadera kommer att ske. De framtida möjligheterna för utländska företag i kommer att avgöras dels av hur efterfrågan utvecklas, dels av hur möjligheterna för utländska företag att ta sig in på marknaderna i regionen utvecklas, dvs. hur avregleringar av handels- och investeringsflöden fortskrider. Även om utsikterna på kort sikt är mindre lovande bedöms möjligheterna i ett längre perspektiv som goda för hög ekonomisk tillväxt. Både handeln och volymen på direktinvesteringarna bör under det kommande decenniet kunna öka påtagligt i båda riktningarna. För det talar de avregleringar som följer i krisens spår och ländernas långsiktiga tillväxtutsikter. Det återstår i flertalet asiatiska ekonomier fortfarande flera former av handelshinder. Om dessa gradvis tas bort blir inhemska marknader mer tillgängliga för utländska företag. Genom den ekonomiska krisen har reformprocessen och avregleringarna påskyndats vilket ökar möjlig- heterna för marknadstillträde och en långsiktigt hållbar ekonomisk tillväxt. WTO och marknadstillträde De flesta ekonomier i är medlemmar i - , , , , , , , , , , , , , , , och . finns det flera ekonomier i som ännu inte är WTO-medlemmar. , , , , och har ansökt om WTO-medlemskap. Bland dessa har och störst vikt handelsmässigt med sammanlagt av vår export 1997. EG behandlar i sin yttre handelspolitik alla länder enligt mest-gynnad-nationsprincipen oavsett medlemskap i eller ej. Det är dock viktigt att säkerställa att så många ekonomier som möjligt ansluter sig till WTO och därigenom uppfyller organisationens krav. Ett medlemskap avlägsnar otillåtna handelshinder, ökar marknadstillträdet samt skapar större öppenhet, förutsägbarhet och en trygghet för handels- partners. verkar genom EG för att de asiatiska ekonomier som står utanför WTO lever upp till de krav som ställs för WTO-medlemskap och ansluts. EG:s och vårt bilaterala utvecklings- samarbete kan medverka genom att hjälpa berörda länder att vidta nöd- vändiga reformer och anpassningar. verkar också inom EG aktivt för fortsatta handels- liberaliseringar i båda riktningarna. Bland de instrument som står oss till buds för att påverka de och tillträdet till dessa för våra varor och tjänster är den kommande WTO-förhandlingen sannolikt det mest verkningsfulla. Den nya WTO-rundan kan komma att bidra till ökat marknadstillträde i såväl som i /EU. WTO-rundan skulle kunna medföra öppnare asiatiska marknader genom exempelvis mer transparenta och förutsebara handelsregler, lägre industritullar, minskade hinder för tjänsteexport och utländska investeringar. Dessutom torde en runda även vara central för att förbättra tillträdet, för såväl asiater som för andra, till EU:s marknader. EG:s mål i den nya rundan är av relevans för de asiatiska ekonomierna. EG vill bl.a. uppnå sänkta varutullar och förbättrade villkor för teko och skor samt jordbruksprodukter. Gemenskapen önskar även reformera WTO-reglerna bl.a. på anti- dumpingens område, där EG och de asiatiska ekonomierna är inne på samma linje. Andra frågor som EG fäster stor vikt vid är tjänstesektorn och offentlig upphandling. Bilaterala förhandlingar pågår mellan bl.a. EG och om avtal om ömsesidigt erkännande av certifieringar, s.k. . MRA-avtalen är viktiga för marknadstillträde inom berörda produktområden. Arbetsvillkor och fackligt arbete Diskussionen om arbetsvillkor och barnarbete berör i hög grad . Arbetsvillkoren är i många länder betydligt sämre än vad standard medger, med långa arbetstider, utnyttjande av barn i industriellt arbete, begränsningar i fackföreningarnas verksamhet, etc. De fackliga organisationerna har en viktig uppgift att fylla i försvaret av arbetarnas rättigheter. Det är därför allvarligt att den fackliga organisationsgraden är låg på många håll. av de anställda är anslutna till fackföreningar i länder som , och , i , , , och . Endast når upp till OECD-nivåer (). Situationen är ännu värre i de ekonomiska frizoner som många tillväxtekonomier etablerat i syfte att locka till sig utländskt kapital och teknologi. Zonerna är i regel undantagna från arbetslagstiftningen i övriga landet. Frågan om arbetsvillkor har två dimensioner: dels intresset av konkurrens på lika villkor, dels omsorgen om de mänskliga rättigheterna inom arbetslivet. Kränkningen av de mänskliga rättigheterna bör utgöra utgångspunkten. Den internationella fackliga rörelsen har föreslagit att en socialklausul skall införas i stadgarna för världshandelsorganisationen för att komma till rätta med problemet. Utvecklingsländerna har motsatt sig att frågan tas upp i WTO och menar att protektionistiska motiv ligger bakom. Frågan har därmed fått en nord-sydprägel. Utvecklingsländerna menar att frågan hör i hemma i snarare än i WTO. svaghet är att utvecklingsländer i stor utsträckning avstått från att ratificera viktiga konventioner med argumentet att de inte har råd att garantera sina arbetare samma rättigheter som industriländerna. En möjlighet som bör prövas är att få till stånd en särskild kommitté inom för att granska relationen mellan arbetsvillkor, ekonomisk utveckling och konkurrenskraft. Barnarbete I finns omkring en tredjedel av världens förvärvsaktiva barn. Situationen skiljer sig mellan länderna. Barnarbete har störst utbredning i . Värst är situationen i med en förvärvsintensitet i åldrarna beräknad till . Därefter följer , och av barnen i åldersgruppen förvärvsaktiva. Samtliga länder uppvisar dock en fallande trend. För att minska förekomsten av barnarbete krävs en skärpt bevakning av att konventioner och lagar efterlevs. Det är emellertid inte tillräckligt. Ansträngningar måste göras för att fler barn skall kunna gå i skolan. I , där problemet är störst, krävs ökade resurser till skolsystemet. För att nå resultat krävs också grundläggande attitydförändringar. I spelar den sociala skiktningen en betydande roll. I vissa kaster och folkgrupper börjar barn av tradition att arbeta . Folkrörelser kan spela en viktig roll som pådrivare och opinionsbildare. bör den allmänna ekonomiska utvecklingens roll betonas. Genom ekonomisk tillväxt skapas arbetstillfällen och möjligheter till skäliga inkomster för föräldrarna som gör det möjligt att försörja familjen utan barnens hjälp. Den svenska fackföreningsrörelsen samarbetar med fackliga organisationer i med betydande finansiellt stöd från biståndsanslaget. De sydkoreanska arbetarnas kamp för organisations- och arbetsrätt stöds av FFI och yrkessekretariaten samt av LO/och flera . Stöd ges till facklig utbildning i många länder genom LO/. Rädda barnen har i sitt arbete för barns rättigheter särskilt uppmärk- sammat barnarbete. Behovet av utökade insatser är stort. verkar för att frågor om arbetsvillkor, fackligt arbete och barnarbete fortsätter att behandlas i och att stärks genom att konventioner ratificeras också av de asiatiska utvecklingsländerna. Stödet till fackligt samarbete bör öka liksom, i utökad omfattning, stödet till insatser för att eliminera barnarbete. Hur kan kommersiella relationer med främjas? Asienkrisen får inte leda till att vi förlorar det långa perspektivet. Det är nu vi måste lägga grunden för att kunna tillvarata de möjligheter som ligger i utveckling under de kommande decennierna. På det mest grundläggande planet bestäms våra möjligheter av hur vår egen konkurrensförmåga utvecklas. Viktigast av allt är liksom på andra marknader att vi ständigt utvecklar vår kapacitet att ta fram nya konkurrenskraftiga produkter, vilket i sin tur förutsätter att vi nationellt vidmakthåller en hög utbildnings- och forskningsstandard och goda villkor för långsiktigt företagande. För att skall bli en attraktiv marknad för utländska investerare krävs samma förutsättningar som för att svenska företag skall vara konkurrenskraftiga utomlands - att förutsättningarna för produktion och produktutveckling i vidaste mening är lika goda eller bättre än i konkurrentländerna, öppna marknader, ett klimat som uppmuntrar till innovationer och forskning och utveckling, kvaliteten på utbildning, etc. De finansiella institutionerna, som affärsbanker, och , spelar en viktig roll. Men det primära ansvaret vilar naturligtvis på de enskilda företagen. Företag fattar sina egna beslut baserade på marknadsmässiga bedömningar. är det viktigt att bidra till att information görs mer tillgänglig för att underlätta för företag att se framtida möjligheter och risker och utifrån detta fatta rationella beslut. Viktigt är därför informationsspridning om hur man gör affärer på olika asiatiska marknader, om kulturella skillnader och om rådande regelverk. Behovet av information är speciellt stort för handel med länder med ett omfattande regelverk och där reglerna är utsatta för frekventa förändringar. Detta är speciellt viktigt på marknader som är svåra att överblicka, bl.a. av anledningar som informella handelshinder, språk- problem och svårgenomtränglig byråkrati. De asiatiska marknaderna är ofta svårbearbetade och det krävs tålamod, stark finansiell bas och stor kapacitet för att få fram information och bygga upp kontakter.