prop · GM031D6 · 1999-01-01 00:00:00 — Andelen arbetshandikappade uppgick till och utomnordiska medborgare till av de långtidsinskrivna. 1998 har antalet långtidsinskrivna minskat med drygt 32 000 personer, vilket motsvarar . Minskningen förklaras av den ökade efterfrågan på arbetskraft, deltagande i och offentligt tillfälligt arbete (OTA) samt den tillfälliga avgångsersättningen för långtidsarbetslösa . Diagram 2.2 Långtidsinskrivna, Antal personer Utomnordiska medborgare bland utomnordiska medborgare ökade från . sjönk andelen sysselsatta utomnordiska medborgare från . Arbetskraftsdeltagandet föll från . Därefter har utvecklingen vänt, men arbetskraftsdeltagandet ligger kvar på en mycket låg nivå och uppmättes till 1997, för män och för kvinnor. Diagram 2.3 Öppen arbetslöshet, utomnordiska och svenska medborgare Ungdomar Arbetslösheten bland ungdomar i åldrarna 20- nådde sin högsta nivå, , . Den har därefter minskat och uppgick och , för kvinnor och för män (se diagram 2.4). Nedgången i arbetslöshet bland de unga har sin viktigaste förklaring i den förstärkta satsningen på högskoleutbildning. Dessutom gynnas ungdomarna påtagligt av den förbättrade konjunkturen. Minskningen i ungdomsarbetslösheten beror till stor del på att allt fler ungdomar fått arbete. Diagram 2.4 Öppen arbetslöshet, ungdomar 20 - Procent Ungdomsarbetslösheten bekämpas genom olika åtgärder på lokal nivå. har kommunerna skyldighet att garantera en aktiverande åtgärd på heltid för arbetslösa ungdomar i åldrarna , den s.k. kommunala utvecklingsgarantin. Senast skall den arbetslöse ha erbjudits en utvecklande aktivitet. Arbetsförmedlingen skall tillsammans med den arbetslöse utarbeta en individuell handlingsplan och bedöma personens möjligheter att få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden, genomgå en reguljär utbildning eller delta i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. deltog cirka 2 800 ungdomar i utvecklingsgarantin. 3 Sysselsättningssamarbetet inom EU 3.1 Bakgrund I samband med ekonomiska vårproposition lämnade in en nationell handlingsplan för sysselsättningen till EU- kommissionen. handlingsplan bygger, liksom övriga medlemsländers, på de riktlinjer för sysselsättning som antogs vid toppmötet om sysselsättning i och av . I slutsatserna från toppmötet utvecklas också synen på den procedur för samordning och övervakning som Amsterdamfördraget och sysselsättningsriktlinjerna innebär. Riktlinjerna skall infogas i nationella handlingsplaner för sysselsättningen som utarbetas av medlemsstaterna i ett flerårigt perspektiv. 3.2 Riktlinjerna för sysselsättning EU:s sysselsättningsriktlinjer är indelade i fyra huvudområden; att förbättra anställbarheten, att utveckla företagarandan, att uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga och att stärka jämställdhetspolitiken. Inom varje huvudområde finns ett antal riktlinjer som anger vad länderna bör göra och i vissa fall finns konkreta mål som länderna skall sträva efter att uppnå. Regeringen konstaterar i den svenska handlingsplanen att regeringens sysselsättningspolitik ligger väl i linje med riktlinjernas rekommendationer. Regeringen välkomnar särskilt att jämställdhetspolitiken är ett eget huvudområde. Vidare delar regeringen till fullo riktlinjernas inriktning på att arbetskraftens anställbarhet måste främjas genom aktiva åtgärder, med betoning på utbildning och kompetensutveckling, och att detta prioriteras framför passivt kontantstöd. I tre fall anger riktlinjerna kvantitativa mål för medlemsländernas sysselsättningspolitik. För det första skall alla arbetslösa ungdomar erbjudas arbete, åtgärd, utbildning eller någon annan aktiverande insats . För det andra skall motsvarande erbjudas arbetslösa vuxna . Slutligen skall andelen arbetslösa som deltar i aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder uppgå till genomsnittet för de tre mest framgångsrika länderna, vilket är . uppfyller i de flesta fall de mål och intentioner som riktlinjerna ger uttryck för. I flera fall är regeringens ambition mer långtgående än vad riktlinjerna anger, bl.a. vad gäller aktiva åtgärder för arbetslösa. 3.3 Den fortsatta proceduren I enlighet med Amsterdamfördragets bestämmelser om sysselsättning presenterar kommissionen ett förslag till riktlinjer för sysselsättningen . Förslaget kommer att behandlas av ministerrådet och därefter av vid toppmötet i . Riktlinjerna kommer sedan att ligga till grund för utarbetandet av uppdaterade nationella handlingsplaner i medlemsländerna. Liksom tidigare ligger huvudansvaret för sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken på de enskilda medlemsländerna. 4 Ett mål för sysselsättning och sociala ersättningar 4.1 Inledning En starkt bidragande orsak till framgångarna med att uppnå sunda statsfinanser, stabila priser och minskad arbetslöshet har varit att det funnits tydliga mål för den ekonomiska politiken och att politiken utformats med utgångspunkt i dessa mål. Målen för inflationstakten och de offentliga finanserna har i stor utsträckning bidragit till den snabba saneringen av statsfinanserna och den positiva ränteutvecklingen . Ett ytterligare mål som påverkat regeringens politik är målet om halverad arbetslöshet . Bekämpningen av arbetslösheten är alltjämt regeringens mest prioriterade uppgift och utvecklingen är nu på rätt väg. Sysselsättningens grundläggande betydelse, inte minst för finansiering av offentlig verksamhet, gör att regeringen nu föreslår att det befintliga arbetslöshetsmålet kompletteras med ett mål för sysselsättning och sociala ersättningar. 4.2 Ett mål för sysselsättning och sociala ersättningar Andelen sysselsatta av befolkningen skall öka från , därigenom minskar behovet av sociala ersättningar. var av befolkningen reguljärt sysselsatta med en genomsnittlig faktisk arbetstid . Denna andel skall öka till fram och komma både kvinnor och män till del. Det betyder att cirka 375 000 nya arbetstillfällen behöver tillkomma netto mellan och , vilket motsvarar närmare 55 000 nya arbetstillfällen . För att kunna säkra ett väl fungerande välfärdssystem måste huvuddelen av arbetstillfällena tillkomma i den privata sektorn. Med ökad sysselsättning, utbildning, rehabilitering och andra aktiva åtgärder kommer personer som förhindras att arbeta och därför är beroende av sociala bidrag och ersättningar för sin försörjning att kunna återgå till arbete. Därigenom reduceras behovet av försörjning genom dessa system med cirka 35 000 helårspersoner (se vidare avsnitt 4.2.3), totalt cirka 240 000 helårspersoner . En hög sysselsättning skall främja en ekologiskt hållbar utveckling och vara förenlig med de miljöpolitiska målen i övrigt. Omställningen till ett hållbart bidrar också till att stärka svenskt näringsliv och öka sysselsättningen, inte minst inom miljörelaterade verksamheter. 4.2.1 Varför ett mål för sysselsättning och sociala ersättningar? Det är önskvärt att en så stor andel av befolkningen i arbetsför ålder som möjligt är sysselsatt i reguljärt arbete. En högre sysselsättning bidrar till högre tillväxt, ökad välfärd, en jämnare fördelning av inkomsterna och till ett mer jämställt samhälle. En låg sysselsättningsgrad, och den därmed sammanhängande arbetslösheten, medför avsevärda kostnader för såväl hela samhället som enskilda personer. Arbetslöshet är en kostnad för samhället genom att en tillgänglig resurs är outnyttjad. Det är också en kostnad för offentlig sektor genom att skattebaserna utvecklas mindre gynnsamt än vid en högre sysselsättning, som utgifterna för olika typer av arbetsmarknadsrelaterade transfereringar blir högre. Arbetslösheten innebär dessutom kostnader för individen i form av lägre inkomster och risken att förlora yrkesmässiga och sociala färdigheter. Genom att fler kvinnor och män kan försörja sig genom reguljärt arbete minskar trycket på de offentliga försäkringssystemen och de offentliga finanserna stärks. Inte minst med tanke på den framtida demografiska utvecklingen med en åldrande befolkning är det viktigt att fler kvinnor och män i arbetsför ålder är sysselsatta. En av hörnstenarna i regeringens politik för ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet är att huvuddelen av sysselsättningsökningen bör komma i näringslivet. Denna sektor är tillväxtens och välfärdssystemets bas (se vidare avsnitt 2). är välfärdssystemet en viktig förutsättning för ett högproduktivt näringsliv. Inte minst gäller detta vårt socialförsäkringssystem som i mycket hög grad är uppbyggt på principen att förmåner skall baseras på förvärvsarbete och vara individuella. Genom att försäkringen är knuten till individen främjas rörlighet och effektivitet på arbetsmarknaden under socialt acceptabla former. 4.2.2 Hur har målet formulerats? Målet för sysselsättningsutvecklingen är att av alla personer skall vara reguljärt sysselsatta . Tidpunkten 2004 har valts för att åtgärder som vidtas skall hinna få effekt. Som reguljärt sysselsatt räknas inte de personer som är sysselsatta i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd . Antalet kvinnor och män i dessa åtgärder uppgick till knappt 40 000 . Denna grupp förväntas minska i takt med att sysselsättningsläget förbättras. Målet bör heller inte vara att ungdomar i gymnasieåldern skall vara reguljärt sysselsatta eftersom denna grupp i första hand befinner sig i gymnasieutbildning. Antalet sysselsatta 16-19 åringar har sjunkit kraftigt under . Från att 1970 ha varit fler än 220 000 eller av arbetskraften, är de nu drygt 85 000, vilket motsvarar av arbetskraften. Denna utveckling förklaras huvudsakligen av att en större andel av denna åldersgrupp är i utbildning, vilket återspeglar ökade utbildningskrav och minskad efterfrågan på lägre utbildad arbetskraft. Arbetslösheten bland de yngsta bör i första hand motverkas genom utbildning som syftar till att ge dem en starkare position på arbetsmarknaden i ett senare skede. Målet är således att öka den reguljära sysselsättningen, främst inom den privata sektorn. Den strukturomvandling som alltjämt pågår inom näringslivet och inom offentlig verksamhet bör fortgå utan riktade stimulansåtgärder från staten. Denna omvandling underlättas av ett väl fungerande utbildningsväsende och en aktiv arbetsmarknadspolitik anpassad till konjunkturläget med förmåga att tillgodose arbetsmarknadens kompetensbehov. 4.2.3 Hur ambitiöst är målet? Målet bygger på den prognos för den ekonomiska utvecklingen fram till och med som utgör underlag för budgetpropositionen för (se vidare bilaga 2), förlängd med utgångspunkt i () senaste medelfristiga kalkyler som publicerades . Målet kan uppnås med en tillväxt som i genomsnitt är något mer ambitiös än KI:s basscenario så att tillväxttakten i ekonomin blir i genomsnitt . Andelen reguljärt sysselsatta beräknas öka från . Detta innebär att knappt 4,2 miljoner kvinnor och män kommer att vara sysselsatta, en nettoökning med ungefär 375 000 arbetstillfällen. Av tabell 4.1 framgår att antalet sysselsatta då nästan är tillbaka i nivå med topp- . Mätt som andel av den arbetsföra befolkningen är ökningen dock mer blygsam. Skälet till detta är att den arbetsföra befolkningen beräknas öka med nästan 275 000 personer mellan och . Tabell 4.1 Befolkningen mellan och andelen reguljärt sysselsatta 1976-2004 År Befolkning Sysselsatta Relativ 1997 Andel sysselsatta Relativ 1997 1976 4 736 3 728 -78 78.7 4,8 1980 4 761 3 880 74 81,5 7,6 1985 4 813 3 945 139 82,0 8,0 1990 4 953 4 223 417 85,3 11,3 1997 5 148 3 806 - 73,9 - 2004 5 224 4 179 373 80,0 6,1 Källa: och Vid fastläggandet av sysselsättningsmålet har den demografiska utvecklingen vägts in. kommer antalet individer i åldrarna att ha ökat med nästan 76 000. Det kommer då att finnas cirka 162 000 färre individer i åldrarna , medan det finns drygt 278 000 fler 55-64 åringar. Detta innebär 80 000 färre kvinnor och 82 000 färre män i åldrarna , och 135 000 fler kvinnor och 143 000 fler män i åldrarna . En rent demografisk prognos, där dagens åldersspecifika sysselsättningskvoter hålls konstanta, talar för att sysselsättningen kommer att öka något långsammare än befolkningstillväxten och därmed bidra till att marginellt sänka sysselsättningsandelen. Detta beror på att åldersgruppen som växer snabbast har en förhållandevis låg sysselsättningsfrekvens. I diagram 4.1 visas sysselsättningsutvecklingen till det sista samt en tänkt utvecklingsbana fram till den målsatta nivån . För att denna utveckling skall komma till stånd krävs i genomsnitt närmare 55 000 tillkommande arbetstillfällen . Mot bakgrund av det kraftiga fallet i sysselsättning är det en ambitiös men inte orealistisk målsättning. Som en jämförelse kan det nämnas att cirka 100 000 arbeten tillkom under den senaste högkonjunkturen 1994-1995. Den genomsnittliga årliga ökningen av antalet sysselsatta var 32 000 och 33 000 . ökade andelen sysselsatta trendmässigt och nådde under de sista årens högkonjunktur . Därefter sjönk andelen sysselsatta hastigt till nivåer som gjorde att hela uppgången utraderades. En återgång till den sysselsättningsgrad som rådde före överhettningsperioden är en viktig förutsättning för att garantera ett stabilt välfärdssystem. Diagram 4.1 Andelen reguljärt sysselsatta 1970 - 2004 Procent Den ovan beskrivna sysselsättningsutvecklingen innebär och förutsätter en minskning av antalet personer som på grund av arbetslöshet eller ohälsa förhindras att arbeta och därmed blir beroende av sociala ersättningar och bidrag för sin försörjning. För att nå upp till målet om ökad sysselsättning måste ofrivilliga hinder för arbete undanröjas. medför en ökad sysselsättning minskade behov av arbetsmarknadspolitiska åtgärder samt en minskad belastning på socialförsäkringssystemen. De två kriterier som använts för att avgränsa de grupper av ersättningar och bidrag som skall minska är att (i) de utgår vid ofrivilliga hinder för arbete till följd av arbetslöshet eller ohälsa och (ii) ersättningarna/bidragen är i nivå med ersättning vid arbetslöshet eller norm för socialbidrag. Ålderspensioner, delpension, föräldraförsäkring, barnbidrag och studiebidrag berörs ej då de inte ersätter inkomstborfall vid ofrivilligt hinder för arbete. Den valda avgränsningen innebär inte nödvändigtvis att alla bidrag måste minska eller minska i samma omfattning. Exempelvis kan arbetsmarknadsutbildning ges en fortsatt hög prioritet inom ramen för en lägre total åtgärdsnivå. Sysselsättningsmålet har således en naturlig koppling till ett minskat beroende av sociala ersättningar och bidrag. Utgifterna för dessa ersättningar och bidrag har som andel av BNP mer än fördubblats . uppgick de brutto till av BNP och till av BNP. är det framförallt arbetslöshetsrelaterade utgifter som ökat kraftigt som en följd av den ekonomiska krisen. De växande utgifterna för utbildning, vård och omsorg framöver kräver både fler förvärvsarbetande och minskade transfereringar. Genom att minska behovet av sociala ersättningar och bidrag skapas utrymme för andra angelägna uppgifter. Om fler kan delta i arbetslivet blir det också lättare att upprätthålla arbetslinjen och välfärdssystemens legitimitet. En ökad sysselsättning kommer inte med nödvändighet att leda till en lika stor minskning av antalet som försörjs av sociala bidrag och ersättningar, utan detta torde förutsätta aktiva åtgärder, utbildning, effektivare rehabilitering m.m. Målet när det gäller sociala ersättningar och bidrag är att antalet personer, omräknat till helår, vars försörjning utgörs av ersättning vid ohälsa , arbetslöshet, deltagande i arbetsmarknadsåtgärder och socialbidrag skall minska från drygt 1 miljon helårspersoner 1997 till 0,8 miljoner år 2004 genom det förbättrade sysselsättningsläget. Den totala minskningen av antalet personer med sociala ersättningar och bidrag beräknas sålunda vara cirka 240 000, vilket är färre än målet för sysselsättningsökningen som är cirka 375 000 personer. Ett viktigt skäl till att antalet med sociala ersättningar och bidrag inte beräknas minska i samma utsträckning som ökningen av antalet sysselsatta är att vissa personer som övergår i sysselsättning kommer att vara fortsatt beroende av t.ex. sjukpenning eller socialbidrag. Tabell 4.2 Antal personer som försörjs med sociala ersättningar och bidrag vid ofrivilligt hinder för arbete, i . 1997 2004 Ersättning vid ohälsa 481 000 481 000 Ersättning vid arbetslöshet 320 000 190 000 Konjunkturberoende arbetsmarknadsåtgärder 179 000 107 000 Socialbidrag (avser 1996) 73 000 35 000 Summa 1 053 000 813 000 Anm. För socialbidrag har använts en schablon som baseras på de totala utgifterna dividerat med normnivån för en ensam person , justerat för genomsnittlig varaktighet. Källa: , , och I tabell 4.2 visas antalet personer med sociala ersättningar och bidrag omräknat till s.k. helårsekvivialenter. Helårsekvivalering utgör en omräkning av antalet personer med ersättning till motsvarande antal personer med helårsförsörjning från sociala ersättningar och bidrag. Beräkningarna i tabellen har gjorts utifrån officiell statistik från (), () och (). I tabellen visas det beräknade antalet personer med helårsförsörjning genom sociala ersättningar och bidrag 1997 och en beräknad minskning fram . Antalet ersatta dagar inom försäkringssystemen som RFV och AMS handhar har omräknats till antal "helårspersoner" i termer av frånvaro från arbete under . Antalet personer som mottagit någon form av ersättning eller bidrag är naturligtvis större än vad som anges i tabellen då det finns många individer som mottagit ersättning än . Målet innebär att omfattningen skall minska med motsvarande helårsförsörjningen för 240 000 personer fram till och med . Som framgår av tabellen är det främst genom ett förbättrat sysselsättningsläge, och därmed ett minskat behov av arbetslöshetsersättningar, socialbidrag och arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som målet skall uppnås. För "ersättning vid ohälsa" innebär den beräknade utvecklingen en oförändrad omfattning inom framförallt sjukförsäkring och förtidspension. Då den demografiska utvecklingen medför en tendens till ökat antal förtidspensioner , krävs goda resultat vad gäller rehabilitering av personer med nedsatt arbetsförmåga samt en tillämpning av reglerna för prövning av rätten till förtidspensioner i linje med de åtgärder som regeringen vidtagit. kommer enligt regeringens direktiv att löpande producera statistik över antalet personer som försörjs genom sociala ersättningar och bidrag. Statistikproduktionen genomförs av SCB med stöd från AMS, RFV och KI. 5 Tillväxt, sysselsättning och arbetslöshet fram 5.1 Den ekonomiska utvecklingen Svensk ekonomi utvecklas fortsatt starkt. Trots att Asienkrisen har fördjupats och tillväxten i världsekonomin som helhet har reviderats ner i förhållande till bedömningen i den ekonomiska vårpropositionen, väntas samlade produktion av varor och tjänster att växa under både 1998 och 1999. Hemmamarknaden har övertagit rollen som motor i ekonomin. Ökningen i den inhemska efterfrågan drivs framför allt på av en ökad privat konsumtion och ökade investeringar medan nettoexportens roll för BNP-tillväxten har minskat, bl.a. till följd av den svagare utvecklingen av exporten i spåren av Asienkrisen och en kraftigt ökad import av tjänster. Tillväxtens förändrade sammansättning är gynnsam för sysselsättningen och bidrar till att minskningen av den öppna arbetslösheten skyndas på. Tack vare en fortsatt god konjunkturutveckling och lägre ränteutgifter fortsätter de offentliga finanserna att förbättras. För kommer de saldomål som har beslutat om att överträffas, vilket innebär att amorteringstakten på statsskulden kan öka. Inflationstrycket i den svenska ekonomin väntas vara fortsatt mycket lågt och och inflationen (mätt som årsgenomsnitt) väntas ligga under eller inom inflationsmålet på fram till och med . Mot denna bakgrund väntas räntorna bli fortsatt låga, vilket i sin tur för ett fortsatt gott investeringsklimat. Tabell 5.1 Nyckeltal 1997 - 2001 1997 1998 1999 2000 2001 Öppen arbetslöshet 8,0 6,6 5,7 4,4 4,0 Arb.pol. åtgärder 4,3 3,9 3,9 3,8 3,5 Antal sysselsatta -1,0 1,3 1,5 1,8 1,1 Kontantlön 4,5 3,3 2,9 3,2 3,0 KPI, årsgenomsnitt 0.9 0,5 0,7 1,7 2,0 Off. finansiellt sparande -1,1 2,1 1,1 2,3 3,3 BNP 1,8 3,0 3,0 3,2 2,6 Anm. Den öppna arbetslösheten och personer i åtgärder redovisas i procent av arbetskraften. finansiellt sparande är uttryckt som andel av BNP. Årlig procentuell förändring redovisas för antal sysselsatta, löner, KPI och BNP. Källa: och 5.2 Arbetsmarknaden Utvecklingen på arbetsmarknaden har varit mycket positiv med en ökad sysselsättning inom såväl den privata sektorn som inom kommunsektorn. Indikatorer, såsom antalet nyanmälda lediga platser, talar för en fortsatt positiv sysselsättningsutveckling även . Till följd av att tillväxten huvudsakligen väntas drivas av privat konsumtion och bruttoinvesteringar, ökar sysselsättningen mest inom privat tjänstesektor och inom byggnadsverksamhet. Sysselsättningen inom primärkommuner och landsting väntas fortsätta öka även . En fortsatt positiv utveckling av sysselsättningen förutsätter, förutom en fortsatt god konjunktur, att löneökningarna inklusive löneglidning kan begränsas till . En ökad samsyn om vikten av låga nominella löneökningar bland arbetsmarknadens parter i kombination med nya avtalskonstruktioner, större flexibilitet beträffande arbetstidens förläggning och fortsatt låga inflationsförväntningar väntas bidra till att löneökningarna hamnar på en nivå som möjliggör en sysselsättningsexpansion . Givet dessa förutsättningar väntas sysselsättningen öka under innevarande år och med respektive och . beräknas sysselsättningsökningen uppgå till drygt en procent. Den totala sysselsättningsökningen beräknas uppgå till cirka 230 000 personer. Den starka sysselsättningsutvecklingen väntas bidra till att den öppna arbetslösheten minskar. Visserligen ökar arbetskrafstutbudet både till följd av att arbetsmarknadsläget förbättras och att den arbetsföra befolkningen ökar, men den fortsatta ökningen av antalet utbildningsplatser i och i högskolan väntas bidra till att uppgången i arbetskraftsdeltagandet inte blir så stort att den öppna arbetslösheten ökar. För att den öppna arbetslösheten skall minska till krävs dock att utbildningssatsningarna även framöver riktas till personer som i annat fall skulle ha varit öppet arbetslösa. I enlighet med beslut kommer, som ett led i ålderspensionsreformen, delpensionsförmånen att avvecklas så att denna förmån inte beviljas . Delpension kommer dock att fortsätta betalas ut även till dem som redan beviljats sådan förmån. Avvecklingen av delpensionssystemet är inte beaktad i de siffror som redovisas i denna bilaga. Icke säsongrensad öppen arbetslöshet uppgick till . För en mer detaljerad genomgång av de åtgärder som vidtagits hänvisas till uppföljningen av arbetslöshetsmålet i budgetpropositionen . Denna prognos är en sammanvägning av de uppskattningar av löneglidningen som gjorts av parterna eller av de oberoende medlarna inom vissa avtalsområden. Omräknat till årsstudieplatser motsvarade den totala gymnasiala vuxenutbildningen och cirka 115 000 platser, varav cirka 37 000 var kommunalt finansierade i den så kallade basorganisationen. Antalet studerande på gymnasial nivå inom motsvarade cirka 105 000 årsstudieplatser. Som en jämförelse kan nämnas att cirka 61 000 personer uppbar UBS . Av dessa var arbetslösa före studierna. Resterande var förvärvsarbetande som ersattes med en långtidsarbetslös. () inkluderas inte här i de konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Åtgärden, som infördes , ersätter beredskapsarbete, rekryteringsstöd och utbildningsvikariat. RRV har påpekat att det finns oklarheter vid redovisningen av antalet långtidsinskrivna. Antalet påverkas av hur arbetsförmedlingarna väljer att redovisa arbetssökande. Långtidsinskrivning bryts av arbete, offentligt skyddat arbete (OSA), anställning med lönebidrag, eller anställningsstöd och OTA. 1997 var sysselsättningsintensiteten bland utomnordiska män och bland kvinnor . Jämfört med har långtidsarbetslösheten bland 20 - 24- åringar minskat med , från knappt 17 000 personer till knappt 5 500 personer .