prop · GM03107 · 1999-01-01 00:00:00 — Vid det senaste Idrottsforumet meddelade kommissionen att det finns ett stort antal ärenden som bereds inom konkurrens- och idrottsområdet. Kommissionens generaldirektorat för konkurrens (DGIV) har exempelvis tagit emot 55 klagomål som har att göra med konkurrensfrågor inom idrotten. För att skapa större förståelse mellan folk fördelade kommissionen ett begränsat stöd till idrottsföreningar genom ett pilotprogram, det s.k. Eurathlonprogrammet. Syftet med programmet var att främja den roll som idrotten spelar för den sociala integrationen, hälsomedvetandet och solidariteten människor emellan. Bidrag fördelades till idrottsföreningar och som omfattar minst tre medlemsländer. Programmet har upphört. har i vissa domar fastställt principen att idrotten bör underkastas gemenskapsrätten i de fall den utgör en ekonomisk aktivitet inom ramen för den inre marknaden. Den senaste domen av stor betydelse på idrottsområdet meddelades i det s.k. Bosman-fallet (mål C-415/93). I domen behandlas frågan om arbetskraftens fria rörlighet. Domen har medfört att olika specialidrottsförbund i genomfört förändringar i sina tävlingsbestämmelser. Bland andra domar av betydelse för idrotten kan nämnas det s.k. Walrave & Koch-fallet (mål 36/74) där domstolen slår fast att avlönat arbete inom idrotten är en ekonomisk aktivitet i EG- fördragets mening. Vidare uttalade domstolen att förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet inte gäller sammansättningen av idrottslag, särskilt landslag, eftersom sammansättningen av sådana lag är en fråga av rent sportsligt intresse och som sådan inte har något med ekonomisk aktivitet att göra. Målet i /Mantero (mål 13/76) kan också nämnas i detta sammanhang. I domen slås fast att vägran av ge rätt till enskild att utöva sitt yrke inom EU måste motiveras med skäl som rättfärdigas i förhållande till EG-fördraget. Dessutom måste det vara möjligt att överklaga beslutet. Frågor om idrotten och EU i Under medlemskapsförhandlingar med EU diskuterades frågan om idrotten och EU-medlemskap grundligt i en arbetsgrupp inom med representanter från såväl som från idrottsrörelsen. De överväganden som gjordes presenterades i en skrift i serien Fakta "EU och idrotten" (1994:5). beslöt regeringen att tillsätta en arbetsgrupp inom med uppgift att göra en juridisk kartläggning och analys av EG-fördragets inverkan på svensk idrott. I arbetsgruppen ingick tjänstemän från och representanter från idrottsrörelsen. Den lämnade över sin slutrapport, EG-rätten och svensk idrott (Ds 1997:27), . En av arbetsgruppens slutsatser var att det inte är nödvändigt att revidera EG-fördraget eller vidta andra åtgärder i syfte att värna och utveckla den sammanhållna och demokratiskt organiserade folkrörelseidrotten i . 4.12 Friluftsliv och främjandeorganisationerna Över idrottsanslaget ges även bidrag till organisationer som står utanför (främjandeorganisationerna). fördelas sammanlagt till , (Sportfiskarna), Svenska Livrädd- ningssällskapet och Simfrämjandet (SLS), , () och Cykelfrämjandet. Organisationerna lämnar sina budgetunderlag till RF som vidarebefordrar dem till regeringen. Regeringen bedömer budgetunder- lagen och anger i regleringsbrev hur mycket vart och ett av förbunden skall få i bidrag. Medlen betalas ut till förbunden av RF i enlighet med regeringens anvisningar. Ett villkor för bidraget är att de mottagande organisationerna bedriver lokal barn- och ungdomsverksamhet med stöd av bidraget. Många av de främjandeorganisationer som erhåller bidrag från anslaget Stöd till idrotten liksom ett antal andra organisationer bedriver en verksamhet som erbjuder barn och vuxna spännande och lärorika upplevelser i naturen. Därigenom skapas goda möjligheter att utveckla ett livslångt intresse för hälsa och friluftsliv samt kunskaper som gör det möjligt att vistas i skog och mark, vid sjö och hav samt i trafiken utan att utsättas för onödiga risker. Ytterligare andra organisationer, exempelvis Friskis & Svettis, bedriver en verksamhet som främjar folkhälsan, förebygger olyckor och möjliggör för utsatta grupper av människor att få del av motion och naturupplevelser. De verksamheter som flertalet av dessa organisationer bedriver kan sägas vara inriktade mot friluftsliv och att värna naturen. Redskapen och miljöerna där man utövar aktiviteterna varierar och därmed också den medlemskrets man vänder sig till. Främjandeorganisationer skiljer sig i olika avseenden från den RF organiserade idrotten. Tävlingsinslaget i flertalet förbund är helt frånvarande eller starkt nedtonat. Arbetet med att värna miljön samt främja säkerhet till sjöss och i trafiken lyfts fram av vissa förbund. Skillnaderna gentemot den RF-organiserade idrotten har medfört att förbunden valt att stå utanför RF. 5 En nationell syn på motion och idrott för 2000-talet Regeringens bedömning: Den nationella idrottspolitiken bör bygga på tre grundstenar: 1. En tydlig strävan att i samhällsplanering, i skolans arbete och i andra sammanhang uppmuntra och ge möjligheter till barns, ungdomars och vuxnas motion och idrott i syfte att främja en god folkhälsa. Sådana möjligheter bör skapas genom samverkan mellan staten, kommunerna, idrottsrörelsen och organisationer som bedriver frilufts- och främjandeverksamhet. Ett aktivt stöd till en fri och självständig idrottsrörelse byggd på ideellt engagemang och som bedriver en bred verksamhet, som värnar om god etik, som ger lika förutsättningar för flickor och pojkar, kvinnor och män, som arbetar aktivt för integration samt värnar om demokratisk fostran. En medvetenhet om att elitidrotten också till viss del består av kommersiell underhållning som har ett värde genom att den ger många människor förströelse och glädje, men som bör bedrivas utan offentliga subventioner. Idrottspolitiken bör bedrivas utifrån en medvetenhet om att dessa tre grundstenar kan ha stor betydelse såväl var för sig som tillsammans på både lokal och central nivå. Skälen för regeringens bedömning: Det är nu nära statens stöd till idrotten senast var föremål för en genomgripande prövning och analys. har bl.a. formerna för anslagstilldelning och synen på reglering av offentligt finansierad verksamhet genomgått omfattande förändringar. Dessutom har förändringar i omvärlden skett som påverkar idrotten och förutsättningarna för statens stöd. Många svenskar har en annan etnisk och kulturell bakgrund. har vidare blivit en del av Europeiska unionen. Idrottens regelverk har därmed blivit föremål för prövningar i . Skillnaderna i hälsa mellan olika grupper i samhället är förhållandevis stora. Det finns betydande skillnader mellan olika socioekonomiska grupper liksom mellan kvinnor och män och mellan infödda svenska och invandrare. Det finns uppgifter som tyder på att skillnaderna i hälsa ökar. riktas allt större uppmärksamhet mot att vi främst genom våra kost-, tobaks- och alkoholvanor samt genom motion kan påverka vår hälsa och vårt välbefinnande. Sedan 1970 års idrottspolitiska beslut i har nya idrotter etablerats och fått många utövare. Detta har medfört förändrade förutsättningar för hela den organiserade idrottsrörelsen. Det stora kommersiella intresset som har riktats mot elitidrotten har kraftigt förändrat de ekonomiska förutsättningarna för idrottsutövandet inom vissa idrotter. Regeringen anser att alla förändringar som skett sedan den nuvarande idrottspolitiken formulerades har skapat ett behov av en ny politik, som inrymmer all verksamhet som främjar inte bara idrott och motion utan även bidrar till en förbättrad folkhälsa och miljömedvetenhet. Regeringen anser därför att följande tre grundstenar bör prägla den framtida idrottspolitiken. Ett samhälle som uppmuntrar motion och idrott En god folkhälsa är i många avseenden en betydelsefull komponent för välfärden i vårt samhälle. Det är viktigt att barn och ungdomar tidigt skapar sig motionsvanor som varar hela livet. Vidare är det väsentligt att äldre människors och funktionshindrades behov av motion uppmärk- sammas. Det är därför hela samhällets ansvar och intresse att möjligheter skapas för alla människor att utöva motion och idrott regelbundet. Förutsättningar måste finnas för hela befolkningen att bedriva olika former av idrott och motion och förutsättningarna måste anpassas till olika människors intressen och fysiska förmåga. Ansvaret för att skapa och förbättra förutsättningar för motion och idrott, och även skapa ett livslångt intresse för detta, delas mellan staten, kommunerna, idrottsrörelsen och organisationer som bedriver frilufts- och främjandeverksamhet. Var för sig och i nära samverkan måste berörda aktörer pröva nya former för att bryta den utveckling i samhället som pekar mot att många människor i alla olika åldrar inte motionerar i tillräcklig omfattning, vilket leder till sämre hälsa. Orsakerna till denna oönskade utveckling är flera. En orsak är att tillräckliga kunskaper och resurser i många fall saknas för att nå ut till dessa grupper. Regeringen anser att det är av stor vikt att i samhällsplaneringen, i skolans arbete och i andra sammanhang uppmuntra och ge möjligheter till människors motion och idrott. Grönområden och fria ytor bör finnas i alla människors närområde för att möjliggöra naturupplevelser och spontanidrott. Friluftsliv i alla dess former bör främjas och uppmuntras. De organisationer som bedriver verksamhet med denna inriktning bör därför erhålla samhällets stöd. Regeringen återkommer till dessa frågor i kapitel 6. Idrotten vår största folkrörelse Den svenska idrottsrörelsen, med sina tre miljoner medlemmar och över 500 000 ideellt verksamma ledare, är en unik tillgång för en positiv utveckling av vårt samhälle. Framför allt gäller detta idrottens enastående attraktionskraft på barn och ungdomar. De flesta människor i vårt land har ett förhållande till idrotten som aktiva, ledare, föräldrar till idrottande barn eller som åskådare. En fri och självständig idrottsrörelse byggd på ideellt engagemang och som bedriver en bred verksamhet bör även ges ett aktivt stöd. Detta bör vara inriktat på sådan verksamhet som främjar bredd- och motionsidrott, värnar om god etik och ger lika förutsättningar för kvinnor och män med olika social bakgrund och ekonomiska förutsättningar. Syftet skall också vara att främja demokrati, aktivt eftersträva integration och god tillgänglighet för funktionshindrade samt en god folkhälsa. I samhället finns flera tecken som pekar mot ökande klass- killnader. Den folkrörelsebaserade idrotten är ett verkningsfullt medel för att överbrygga dessa klyftor genom att den erbjuder motion och idrott till alla människor. Regeringen återkommer till dessa frågor i kapitel 7. Den kommersiella underhållningsidrotten Underhållningsidrotten har sitt värde främst genom att den skapar förströelse och glädje för många idrottsintresserade människor i vårt land. innebär goda resultat från svenska elitidrottskvinnor och elitidrottsmän att möjligheter ökar att få arrangera stora internationella mästerskap. Elitidrottsutövare är vidare betydelsefulla förebilder för många unga människor och kan därigenom inspirera dem till att börja idrotta. Underhållningsidrotten har en stark tillväxtpotential och kommer sannolikt att ge allt fler människor möjligheter till arbete och försörjning. Den agerar på en marknad med konkurrens med annan underhållning och bör därför i princip bedrivas på konkurrensneutrala villkor, dvs. inte bli föremål för offentliga bidrag eller andra subventioner. Regeringen återkommer till dessa frågor i kapitel 8. 6 Ett samhälle som uppmuntrar motion och idrott 6.1 Statens roll för en god folkhälsa Staten verkar på olika sätt för en förbättrad folkhälsa hos befolkningen. Bland myndigheterna är det i första hand () som har en bred verksamhet som i olika avseende bidrar till en förbättrad folkhälsa. En viktig roll spelar även som förvaltar statsanslaget Stöd till idrotten. Andra verktyg som staten har till sitt förfogande är att styra genom regler. Ett exempel på detta är lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. är bruket av dopningsmedel kriminaliserat. Det har därmed blivit en uppgift för polisen att bekämpa bruket av dopningsmedel i samhället genom att övervaka efterlevnaden av lagen och vidta åtgärder när misstanke om brott föreligger. 6.1.1 uppdrag FHI har på regeringens uppdrag tagit fram underlag som redovisar nationella och internationella erfarenheter av vilka möjligheter som finns att stimulera till ökad fysiskt aktivitet bland de grupper som är minst fysiskt aktiva. Uppdraget redovisades till regeringen . Av rapporten framgår att ca 25 av medelålders män och ca 10 av kvinnorna i samma ålder är helt fysisk inaktiva. Till denna grupp kommer de som har viss men inte tillräcklig fysiskt aktivitet. Hur stor denna grupp är beror bl.a. på hur fysisk aktivitet definieras. Som enskild riskfaktor för att t.ex. utveckla en hjärt- och kärlsjukdom är fysisk inaktivitet likvärdig med andra kända riskfaktorer som höga blodfetter, rökning och högt viloblodtryck. FHI konstaterar i rapporten att det behövs normer för fysisk aktivitet. Det är en angelägen forskningsuppgift att fastställa aktivitetsnormer till ålder, typ av effekt och inriktning av fysisk aktivitet mot olika typer av ohälsa. I rapporten ställs frågan om satsningar på fysisk aktivitet är lönsamma. Det konstateras att detta är svårt att beräkna men FHI menar att enbart de ekonomiska kostnaderna för diverse medicinska effekter av fysisk inaktivitet för samhället är mycket stora. Som en följd av detta uppdrag har regeringen i regleringsbrevet till FHI för gett institutet ett ytterligare uppdrag. FHI skall, i brett samråd med berörda myndigheter och organisationer, göra till ett fysiskt aktivitetsår. Förberedelsearbete och planeringen för genom- förandet av året skall redovisas för regeringen . 6.1.2 Den Regeringen beslutade om direktiv till en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att utarbeta nationella mål för hälsoutvecklingen. Kommittén avser att inom ramen för sitt uppdrag även presentera mål och strategier för att öka förutsättningarna för befolkningen att bli mer fysiskt aktiva. Regeringen vill understryka att idrottsrörelsen utgör en viktig del i arbetet med att förverkliga dessa mål. Kommittén överlämnade delbetänkandet Hur skall må bättre? (SOU 1998:43) och ett slutbetänkande skall överlämnas till regeringen . Regeringen utgår från att de förslag som utredningen presenterar blir en viktig utgångspunkt för hela samhällets arbete för en förbättrad folkhälsa. 6.1.3 Antidopningsarbetet Regeringens bedömning: Ansvaret för dopingslaboratoriet bör inte omprövas. förslag: Ansvaret för att det finns ett fullgott dopningslaboratorium bör åvila utgiftsområdet för hälso- och sjukvården. Remissinstanserna: Inga invändningar anförs mot att ansvaret bör åvila hälso- och sjukvården. förutsätter dock att medel i så fall tillförs från staten för detta ändamål. är positivt till förslaget och konstaterar att dopning är ett större problem för samhället än för idrotten. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har tidigare uttalat att det är angeläget att följer utvecklingen av dopningsmissbruket i samhället men att det inte finns skäl att ålägga FHI ytterligare uppgifter i denna fråga (se prop. 1998/99:3). Beträffande dopinglaboratoriet i har regeringen konstaterat att det är en viktig verksamhet som bedrivs där. Genom kriminaliseringen av bruket av dopningsmedel kommer polisen att behöva anlita expertis för att analysera prover vid misstanke om brott. Polisen kan då köpa tjänster av dopinglaboratoriet. Därmed kommer laboratoriet att få än större betydelse. Regeringen anser därför inte att ansvaret för dopingslaboratoriet nu bör bli föremål för ytterligare prövning. Sannolikt leder kriminaliseringen till ett ökat antal beställningar av analyser och därmed en stabilare bas för laboratoriet och dess verksamhet. 6.2 Kommunernas ansvar 6.2.1 En bra samhällsplanering leder till en god livsmiljö Regeringens bedömning: Det är angeläget att samhällsplaneringen, inte minst i storstadsregionerna, beaktar människors behov av grönområden och andra fria ytor samt anläggningar och olika arrangemang som gör det möjligt för människor i alla åldrar att motionera såväl utomhus som inomhus. Genom en dialog mellan kommunerna och lokala företrädare för motion, idrott och friluftsliv bör värdefulla synpunkter kunna komma fram som kan påverka och främja en god planering. Skälen för regeringens bedömning: Den fysiska närmiljöns utformning har en avgörande betydelse för människors möjligheter att motionera och idrotta. Det får aldrig vara så att flickor och kvinnor avstår från att motionera utomhus på grund av risk för överfall. Det är kommunernas ansvar att planera hur mark och vatten bäst skall kunna användas. Detta regleras i (1987:10) (PBL). Lagen syftar till att med beaktande av den enskilda människans frihet främja en samhällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden och en god och långsiktigt hållbar livsmiljö för människorna i dagens samhälle och för kommande generationer. Människor tillbringar huvuddelen av sin tid i sina bostadsområden. Avstånden har en stor betydelse för benägenheten att utnyttja frilufts- och motionsanläggningar. Närmiljöns utformning är således av avgörande betydelse för om man är fysiskt aktiv eller inte. Möjligheter till motion och idrott bör därför finnas där människor bor. Bostadsområdena bör innehålla grön- och aktivitetsytor och därigenom främja förutsättningar för goda levnadsvanor för de boende. Detta är extra angeläget i storstads- regionerna. Människor väljer själva hur de vill motionera och idrotta. Olika undersökningar har visat att det finns ett stort intresse för att gå långpromenader, cykla, jogga, delta i motionsgymnastik och idka friluftsliv. PBL föreskriver att all planläggning bl.a. skall främja en ändamålsenlig struktur av bebyggelse och grönområden. Det skall finnas lämpliga platser för lek, motion och annan aktivitet. PBL anger således hur viktig markanvändningen och bostadsområdenas utformning är för motion och idrott. Kommunerna har inom PBL:s ram ansvaret för att genomföra och fullfölja planläggningen. Planeringen innebär att väga samman olika intressen till en bra livsmiljö. Målet för den fysiska planeringen och dess genomförande är att skapa goda livsmiljöer för flera generationer framåt. Kommunerna är således de viktigaste aktörerna när det gäller att skapa goda förutsättningar för att främja motion, idrott och friluftsliv. Kommunerna har dessutom ansvaret för skolgårdarnas utformning. Regeringen vill understryka den betydelse skolgårdarna har för elevernas möjligheter till lek och rörelse. Lämpligt utformade skolgårdar kan stimulera fysiska aktiviteter genom att fungera som arena för motion och idrott. Dialog mellan kommuner och lokala föreningar i planfrågor Bortsett från om den fysiska planeringen är det en frivillig uppgift att ge förutsättningar för motion och idrott. Regeringen vill understryka att det inte är aktuellt att ändra på detta förhållande som har en lång tradition i vårt land. För kommuninvånarna är det viktigt att det skapas långsiktigt goda livsmiljöer. I en god livsmiljö bör ingå förutsättningar som främjar motion, idrott och friluftsliv för barn, ungdomar, äldre och funktionshindrade. Den representativa demokratin och dess beslutsformer måste växa fram underifrån genom att lokalt engagemang tas till vara. Idrottens organisationer fyller här en viktig funktion och de bör därför få ta del i den kommunala planeringen. Genom en dialog mellan kommunerna och lokala företrädare för motion, idrott och friluftsliv bör värdefulla synpunkter kunna komma fram som kan påverka och främja en god planering. Att skapa goda livsmiljöer ett gemensamt ansvar Kommunerna har inom ramen för den kommunala självstyrelsen ansvaret för genomförandet av den fysiska planeringen där olika intressen skall vägas samman till en god livsmiljö. Kommunerna och föreningslivet har tillsammans ansvaret för tillkomsten av ändamålsenliga anläggningar och övriga förutsättningar för motion, idrott och friluftsliv. Människorna i bostadsområdena har, enskilt eller i föreningar, ansvar för att en sund och bra verksamhet bedrivs när det gäller motion, idrott och friluftsliv. Kommunerna har av tradition särskilt inom tätorterna tagit på sig ansvaret för investeringar i och drift av olika anläggningar. Förhållandet varierar dock mellan olika kommuner och mellan olika idrotter. Av idrottsutredningens undersökningar kan dock slutsatsen dras att cirka hälften av anläggningarna ägs och drivs av kommunerna och hälften av föreningarna. Anläggningar av olika slag bör kretsloppsanpassas både vad gäller själva anläggningen och driften av verksamheten. Genom att idrotts- rörelsen själva ställer sådana krav på kommunerna tar de ansvar för att kretsloppsanpassa . Genom åtgärder för att minska energi- förbrukning, att utföra allergisanering och använda utrustning utan freoner visar idrottsrörelsen att miljöhälsan är lika viktig som folkhälsan. 6.2.2 En skola som bejakar rörelse Regeringens bedömning: I skolan kommer alla barn och ungdomar i kontakt med motion och hälsa. Rörelse bör ingå som en integrerad del i undervisningen. Detta för att det skall skapas ett livslångt intresse hos unga människor för motion och idrott. Regeringen överväger att ge i uppdrag att göra en undersökning av hur organisationen av friluftsverksamheten har förändrats i samband med införandet av den nya läroplanen . bedömning: Det är önskvärt att alla elever kan få mer idrott på schematid i , dels för att testa sina idrottsliga talanger, dels för att utveckla ett livslångt intresse för fysisk aktivitet. Remissinstanserna: Bedömningen delas av ett stort antal remiss- instanser. Några remissvar, exempelvis , kommun, , , framhåller att mer idrott på schematid borde gälla alla år inom och gymnasieskolan. kommun vill dessutom understryka att begreppet idrott också omfattar motion och folkhälsa. delar inte bedömningen med motiveringen att antalet timmar i ämnet idrott och hälsa inför har utökats från 460 . pekar på behovet av att ämnet idrott och hälsa ges mer tid i alla skolformer. menar att idrotten bör få en mer framskjuten position i skolan, även . Skälen för regeringens bedömning: Idrotten spelar en viktig roll under många barns uppväxt. Genom att idrotta får de utlopp för sin glädje och sin spontanitet. De attityder och värderingar som förmedlas genom idrotten präglar i stor utsträckning barns och ungdomars personliga utveckling. Idrottsrörelsen förmår emellertid inte att engagera alla barn och ungdomar. Många unga saknar en naturlig kontakt med idrotten och går därigenom miste om en personlig utveckling som bygger på lustfylld rörelse och aktivitet. I själva verket riskerar de att från unga år anamma en inaktiv livsstil vilken i förlängningen leder till en försämrad hälsa. Skolan är den arena där alla barn och ungdomar kommer i kontakt med motion och idrott. Undervisning i idrott och hälsa är därför av central betydelse för att skapa ett livslångt intresse hos unga människor för motion, idrott och naturupplevelser. Särskild uppmärksamhet bör ägnas de barn och ungdomar, t.ex. barn med annan etnisk och kulturell bakgrund, som har begränsade möjligheter till kontakt med natur och miljö. Regeringen anser att samarbetet mellan skolan och de lokala idrotts- föreningarna bör utvecklas. För att ge stöd till utveckling och förnyelse av lokal idrottsverksamhet, bl.a. samverkan med skolorna, har regeringen beräknat sammanlagt ur Allmänna arvsfonden för en planerad treårig satsning. När fick en ny timplan i samband med införandet av den nya läroplanen blev timtalet för ämnet idrott och hälsa, liksom för ämnena bild, musik, slöjd och hemkunskap, reducerat jämfört med tidigare. Anledningen var bl.a. en ökad satsning på språk och utrymme för elevens eget val. Det är viktigt att notera att timmarna i den nya timplanen betecknar nettotid, dvs. tid som inte får underskridas och som skall tas igen vid bortfall.