prop · GM0383 · 1999-01-01 00:00:00 — Slopandet av tvåårsgränsen utgör en betydelsefull och ändamålsenlig inledande modernisering av bestämmelserna om avdrag för ökade levnadskostnader och en utvidg- ning av avdragsrätten. Det finns därför anledning att göra nödvändiga justeringar av de avdragsgilla beloppen till den del de hör samman med att tvåårsgränsen slopas. Utredningen har föreslagit att de schablonmässigt beräknade avdrags- gilla merutgifterna för måltider och diverse småutgifter efter det att ar- betet pågått på samma ort skall uppgå till av maximi eller normalbeloppet per dag. Det kan självklart alltid diskuteras hur stora merutgifter för måltider och diverse småutgifter som faktiskt upp- kommer vid dessa långa vistelser utanför bostadsorten. Som utredningen nämner kan det antas att många kategorier arbetstagare har möjlighet att relativt snabbt anpassa dessa utgifter till en lägre nivå medan andra arbetstagare inte har samma möjlighet. Någon entydig bild går det inte att få. Generellt sett måste det dock antas att kostnadsökningen för måltider och småutgifter är högre i ett inledningsskede men att den tenderar att minska när den enskilde anpassar sig efter situationen. Den av utredningen föreslagna sänkningen av det avdragsgilla beloppet från av maximi eller normalbeloppet torde emellertid innebära en alltför kraftig begränsning av avdragsrätten. Det avdragsgilla schablonbeloppet arbete på samma ort bör lämpligen kunna bestämmas till högst av dessa belopp, om arbetsgivaren fortfarande betalar ut traktamente. En begränsad nedsättning av det avdragsgilla beloppet till av maximi eller normalbeloppet bör också undanröja eventuella risker för sådana produktionsstörningar, som LO befarar kan uppkomma om utredningens förslag genomförs. Det gäller särskilt om tvåårsgränsen för avdragsrätten slopas. Det är förvisso korrekt som några remissinstanser påpekar att över- gångsbestämmelserna blir enklare om de avdragsgilla schablonbeloppen inte ändras. Det är emellertid enligt regeringens mening inte tillräckliga skäl för att nu låta bli att göra lämpliga förändringar i de materiella av- dragsreglerna. Förslaget föranleder en ändring i punkt 3 a sjätte stycket 1 av anvis- ningarna till 33 § KL. Vissa redaktionella ändringar i lagtexten har därvid gjorts i förhållande till utredningens förslag. Som påpekat är lagtextens nuvarande utformning otydlig i fråga om avdragsrätten när traktamente har betalats ut med ett lägre belopp än schablonbeloppet. Enligt regeringens mening bör den nämnda bestämmelsen ändras redaktionellt så att det klart framgår att avdrag inte medges med ett högre belopp än det som motsvarar utbetalat traktamente. 5.3 Kostnader för logi Regeringens förslag: Avdrag för schablonmässigt beräknade logi- kostnader skall medges också när arbetsgivaren inte betalar ut nattraktamente. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot att logikostnaderna får beräknas schablonmässigt också då nattraktamente inte betalas ut av arbetsgivaren. Hovrätten för Nedre och Kammarrätten i anser att det av lagtexten skall framgå att den skattskyldige måste kunna göra sannolikt att någon kost- nad för logi förekommit för att schablonavdrag för logikostnader skall medges. menar å andra sidan att det inte framstår som meningsfullt att ställa upp ett sådant krav eftersom minsta lilla merkost- nad medför att avdrag skall medges enligt schablon. anser att utredningen valt en lösning för logikostnader som är helt tillfredsställande. och menar att utredningens förslag ger enkla och klara regler som är ägnade att öka rörligheten på arbetsmarknaden. Skälen för regeringens förslag: Kostnaden för logi vid både tjänste- resor och tillfälligt arbete utanför bostadsorten är ofta lätt att beräkna. Huvudregeln för avdrag för logikostnader i dessa fall är också att avdrag medges för den faktiska utgiften. Avdrag kan i vissa fall göras för en schablonmässigt beräknad kost- nadsökning. Det gäller när nattraktamente betalas ut till den som är på en tjänsteresa och han eller hon inte kan visa logikostnaden. I dessa fall medges avdrag med belopp som motsvarar nattraktamentet, dock högst med ett halvt maximi eller normalbelopp per natt. Vid resa inom Sve- rige medges således som högst ett schablonmässigt av- drag för logikostnader med per natt. Denna möjlighet till avdrag med ett schablonbelopp för logikostnader när arbetsgivaren betalar ut nattraktamente gäller också när avdragsrätten för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa bedöms enligt bestämmelserna om tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Den som inte uppbär nattraktamente har däremot rätt till avdrag bara med den faktiska utgiften för logi, inte med en schablonmässigt beräknad kostnad. Kan den faktiska utgiften inte visas medges inget avdrag för logikostnader. Det gäller oavsett om det är fråga om en tjänsteresa eller tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Utredningen om ökade levnadskostnader m.m. beskriver nuvarande regler med följande exempel. En arbetstagare som vid en tjänsteresa får nattraktamente med har rätt till avdrag med motsvarande belopp. En arbetstagare som vid en tjänsteresa inte får traktamente eller en ar- betstagare som har tillfälligt arbete har inte rätt till avdrag för logikostna- der när han eller hon inte kan visa den faktiska utgiften. Han eller hon får i denna situation själv bekosta den merutgift som boendet medför. Exempel på sådana situationer kan vara boende i husvagn eller fritids- bostad, olika former av inneboende eller dylikt. Enligt regeringens uppfattning är en olikhet i den skattemässiga be- handlingen av personer som befinner sig i stort sett identiska situationer inte motiverad. Det kan uppfattas som orättvist att arbetstagare på samma arbetsplats har olika möjligheter till avdrag. Deras merkostnader kan vara lika stora och avse samma logi. Skillnaden mellan dem består i att den enes arbetsgivare betalar ut nattraktamente medan den andres inte gör det. Enligt regeringens mening bör emellertid det förhållandet inte vara av någon avgörande betydelse för rätten att få avdrag för logikostnader med ett schablonbelopp. I stället bör man sträva efter att skattemässigt likabehandla dem som arbetar tillfälligt utanför bostadsorten, oavsett om arbetet utförs inom ramen för en tjänsteresa eller på annat sätt, när det gäller deras rätt till avdrag för ökade levnadskostnader. Både rättvise- och förenklingsskäl talar för att avdrag för logikostnader med schablon- belopp skall få göras när kostnaden inte kan visas. Avdrag bör medges i alla situationer där den skattskyldige inte kan visa den faktiska utgiften för logi. Samma belopp bör gälla såväl för den som får nattraktamente som för den som inte får nattraktamente. Avdrag för logikostnader bör således medges med ett halvt maximi- eller nor- malbelopp per natt. Detta schablonbelopp bör också gälla för den som får nattraktamente som understiger schablonen. På så sätt uppnår man den önskvärda skattemässiga likabehandlingen av rätten till avdrag för logi- kostnader för olika arbetstagare de på tjänsteresa med nattraktamente, de på tjänsteresa utan nattraktamente och de på tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Möjligheten att få avdrag med schablonbeloppet också i de fall nattraktamentet understiger schablonen är en utvidgning av rätten till avdrag jämfört med de regler som gäller . Hovrätten för Nedre och Kammarrätten i anser att det av lagtexten skall framgå att den skattskyldige måste kunna göra san- nolikt att någon kostnad för logi förekommit för att avdrag med scha- blonbelopp skall få göras. Regeringen delar inte denna uppfattning. Grunden för avdragsrätt är ju att övernattning har skett på arbetsorten. Redan detta förhållande måste rimligen anses vara tillräckligt för att anse det som sannolikt att kostnader för logi har uppkommit. En annan sak är att den skattskyldige måste fullgöra sin bevisbörda i fråga om att han eller hon övernattat på arbetsorten. Enligt regeringens mening är det som anför inte ändamålsenligt att i lagtexten ange att den skattskyldige skall göra sannolikt att han eller hon haft någon kostnad för logi, för att vara berättigad att göra avdrag med schablonbeloppet. Förslaget medför ändringar i punkterna 3 och 3 a av anvisningarna till 33 § KL. 6 Befrielse från mervärdesskatt vid import Regeringens förslag: Möjligheten att medge befrielse från att be- tala sådan skatt som enligt mervärdesskattelagen (1994:200) skall tas ut för varor vid import återinförs. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om befrielse från mervärdesskatt fanns tidigare i 22 kap. 9 § mervärdesskattelagen (1994:200). Med stöd av denna paragraf kunde regeringen eller den myndighet regeringen bestämde medge skattskyldig nedsättning av eller befrielse från skatt enligt mervärdesskattelagen om det fanns synnerliga skäl. Denna regel gällde mervärdesskatt generellt och således även sådan skatt som enligt mervärdesskattelagen skall tas ut för varor vid import (importmoms). Bestämmelsen fördes över till 13 kap. 1 § skatte- betalningslagen (prop. 1996/97:100, bet. 1996/97:SkU23, SFS 1997:483). Någon avsikt att förändra regelns tillämpningsområde vad avser mervärdesskatt fanns inte. I författningskommentaren till paragra- fen exemplifieras paragrafens tillämpningsområde bl.a. med en situation som berör importmoms (prop. 1996/97:100, del 1, s. 596). ändrades dock 1 kap. 1 § skattebetalningslagen (prop. 1997/98:33, bet. 1997/98:SkU9, SFS 1997:1032). Genom änd- ringen föreskrevs att tullagen (1994:1550) skall tillämpas när mervärdes- skatt skall betalas för varor vid import. Ändringen i 1 kap. 1 § fick som följd att bestämmelsen i 13 kap. 1 § inte kan tillämpas när skatt skall betalas för varor vid import. Utan att detta var förutsett togs således möjligheten att medge befrielse från im- portmoms bort, någon möjlighet att medge befrielse från importmoms finns nämligen inte i tullagen. Genom ändring i 1 kap. 1 § och 13 kap. 1 § skattebetalningslagen föreslår regeringen att detta förbiseende rättas till och att möjligheten att medge befrielse från importmoms återinförs. Ändringarna föreslås därvid få retroaktiv verkan och tillämpas för tid . 7 Ekonomiska konsekvenser och ikraftträdande 7.1 Ekonomiska konsekvenser Vid taxering uppskattades medgivna i deklarationerna yrkade avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa, tillfälligt arbete och dubbel bosättning samt kostnader för hemresor uppgå till ca . Med en genomsnittlig marginalskatt på belastade dessa avdrag den offentliga sektorns budget med ca . Eftersom avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa, tillfälligt arbete och dubbel bosättning inte särredovisas är det inte möjligt även om förslagen inte skulle ge upphov till några beteendeeffekter att närmare beräkna de ekonomiska konsekvenserna av förslagen. Emellertid talar ett antal kvalitativa faktorer för att förslagen sammantagna kommer att ge ett stort sett budgetneutralt utfall. Den som inte kan visa logikostnaden skall enligt förslaget medges av- drag med ett schablonbelopp. Jämfört med gällande regler leder förslaget till en budgetförsvagning. Den grupp skattskyldiga som inte kan visa den faktiska logikostnaden kan antas vara liten i förhållande till det totala antalet skattskyldiga som yrkar avdrag för logikostnader vid tjänsteresa eller tillfälligt arbete. Budgetförsvagningen bedöms därför som ringa. Vad gäller slopandet av tvåårsgränsen har de tänkbara budgeteffek- terna bedömts mot bakgrund av två alternativa scenarier för hur gällande regler påverkar anställningen och anställningens längd. I det första scena- riot antas att de anställda vid ett projekt som varar än också fortsätter att arbeta även om de inte medges avdrag. I det andra scenariot antas att merparten av de anställda byts ut mot ny personal om avdragsrätten bortfaller när tidsgränsen passeras. Det antas också att gällande avdragsregler inte förhindrar att projekt överstigande genomförs. Under det första scenariot innebär slopandet av tvåårsgränsen att den offentliga sektorns intäkter minskar jämfört med gällande regler. Det kan emellertid också i detta fall antas att antalet anställda inom projekt som pågår än är få i förhållande till det totala antalet anställda som yrkar avdrag. Budgetförsvagningen uppskattas därför som ringa. Om avdrag i enlighet med förslaget medges så länge tjänsteresan eller det tillfälliga arbetet pågår behöver inte personalen bytas ut . Det innebär att det totala yrkade avdraget enligt förslaget blir lägre än enligt gällande regler, om det antas att den berörda personalen i enlighet med det andra scenariot med gällande regler i stället skulle ha bytts ut . Det har från företrädare för branschorganisationer gjorts gällande att det är det andra scenariot ovan som beskriver den faktiska situationen. Oavsett scenario blir sannolikt budgeteffekterna obetydliga, eftersom förslaget att avdrag skall medges så länge tjänsteresan eller det tillfälliga arbetet pågår bara berör arbetstagare som är anställda i projekt som pågår än . De avdrag för ökade levnadskostnader som är hän- förliga till sådana projekt utgör sannolikt en mycket liten del av de totala avdragen. Förslaget att arbetstagare vid tjänsteresa med traktamente bara får göra avdrag av maximi eller normalbeloppet för tiden bortovaro innebär, för det fall avdragsrätt föreligger, en budgetförstärkning, även om också dessa fall sannolikt är få. Regeringen gör därför den bedömningen att förslagen sammantagna ger ett i huvudsak budgetneutralt utfall. Förslaget till befrielse från mervärdesskatt vid import har ingen stats- finansiell betydelse. 7.2 Ikraftträdande De nya reglerna om avdrag för ökade levnadskostnader föreslås träda i kraft och tillämpas första gången redan vid taxe- ring. Det är av flera skäl angeläget att förändringen kan komma att tillämpas . Ikraftträdandet innebär att de nya be- stämmelserna kan tillämpas på förhållanden som rådde under föregående år. Det krävs då vissa särskilda övergångsbestämmelser för att ändring- arna inte skall stå i strid med regeringsformens förbud mot retroaktiv skattelagstiftning. De nya reglerna innebär att den möjlighet till avdrag för ökade lev- nadskostnader som föreligger om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det tas bort. Enligt de nu gällande bestämmelserna har skattskyldig som skall bedö- mas enligt punkt 3 a sjätte stycket 1 av anvisningarna till 33 § KL en i vart fall teoretisk möjlighet att erhålla avdrag för kostnader för måltider och småutgifter av helt maximi eller normalbelopp även för tid . En förändring som skulle medföra rätt till avdrag med av maximi eller normalbeloppet måste, för nämnda kategorier, vara att betrakta som en förändring som står i strid med retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 § regeringsformen. För att undvika detta måste det vid både 1999 och taxeringar finnas en möjlighet att tillämpa de äldre bestämmelserna om möjlighet till avdrag med hänsyn till anställningens natur eller andra särskilda skäl. Slopandet av tvåårsgränsen skall naturligtvis inte påverka bedömningen av om det anses föreligga särskilda skäl för att medge avdrag enligt äldre bestäm- melser än . Ikraftträdandet m.m. i fråga om förslaget till befrielse från mervärdes- skatt vid import kommenteras i avsnitt 6. 8 Författningskommentar 8.1 Lagen om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Anvisningar till 33 § I punktens nionde stycke regleras rätten till avdrag för logikostnader som uppkommit till följd av en tjänsteresa utom den vanliga verksamhets- orten. Rätten till avdrag utvidgas på så sätt att den som inte kan visa logi- kostnaden skall medges avdrag med ett schablonbelopp, oavsett om han eller hon fått ersättning från arbetsgivaren för att täcka kostnaden eller inte. Avdrag skall medges med ett halvt maximibelopp eller, vid resor utomlands, med ett halvt normalbelopp. Det innebär att en skattskyldig har rätt till avdrag med detta belopp om han eller hon vid en tjänsteresa övernattat utanför den vanliga verksamhetsorten. Redan det förhållandet att övernattning ägt rum bör således vara tillräckligt för att anta att det har uppkommit en avdragsgill merkostnad. Detta gäller givetvis under förutsättning att arbetsgivaren inte har tillhandahållit övernattnings- bostad. Anledningen till ändringen förklaras närmare i avsnitt 5. I punkten regleras rätten till avdrag för ökade levnadskostnader vid till- fälligt arbete och vid dubbel bosättning. Ändringen i femte stycket inne- bär att någon lagfäst tidsbegränsning för avdragsrätten vid tillfälligt ar- bete inte skall föreligga. Rätt till avdrag skall således finnas under hela den tid som förutsättningarna för avdrag i övrigt är uppfyllda. Eftersom avdragsrätten inte skall vara tidsbegränsad vid tillfälligt arbete kommer femte stycket enbart gälla för dubbel bosättning. Bestämmelsen om att det i den angivna tiden skall inräknas tid under vilken avdrag för samma förrättning medgetts enligt bestämmelserna om tjänsteresa är tillämplig vid tillfälligt arbete, men däremot inte vid dubbel bosättning. Bestämmelsen har därför flyttats och utgör i stället ett nytt sjunde stycke i anvisningspunkten. Punktens sjätte stycke reglerar storleken på de avdragsgilla beloppen. För skattskyldig som inte kan visa logikostnaden och som medges avdrag enligt bestämmelserna om tillfälligt arbete utanför bostadsorten skall av- dragsrätt föreligga enligt schablon vid arbete inom med ett halvt maximibelopp och vid arbete utomlands med ett halvt normalbelopp. Vidare skall de avdragsgilla beloppen för kostnader för måltider och småutgifter bortovaro bestämmas till av maximi- eller normalbeloppet vid tjänsteresor, om arbetsgivaren fortfarande beta- lar ut traktamente. Någon ändring föreslås inte i fråga om de avdragsgilla beloppen för måltider och småutgifter när arbetet inte pågått på samma ort. Vid tjänsteresor där traktamente fortfarande betalas ut skall alltså, på samma sätt som , avdrag medges av maximi eller normalbeloppet per dag från och med den fjärde månaden till och med den tjugofjärde månaden av bortovaron. I stycket har också gjorts en redaktionell ändring som innebär att det uttryckligen i lagtexten anges att, om traktamente betalats ut, avdrag medges med motsvarande belopp, dock högst av maximi eller normalbeloppet per dag. Förtydligandet kommenteras i avsnitt 5.2. De nya bestämmelserna skall enligt regeringens förslag tillämpas retro- aktivt för . Självdeklaration har emellertid som re- gel redan lämnats för det årets inkomster när de nya bestämmelserna trä- der i kraft. Om en enskild i sådant fall vill yrka avdrag enligt de nya be- stämmelserna måste han eller hon komplettera deklarationen med yrkan- det alternativt begära omprövning av taxeringen. Ikraftträdandebestämmelserna i övrigt kommenteras i avsnitt 7. 8.2 Lagen om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) 1 kap. 1 § Ändringen kommenteras i avsnitt 6. 8 kap. 19 § Som en konsekvens av de förändringar som föreslås i kommunalskat- telagen behövs regleringen i skattebetalningslagen om ersättningar som utbetalas för tid tjänstgöring på samma ort inte längre. Inte heller behövs den särskilda regleringen om arbetsgivares möjligheter att ansöka om dispens från skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter. Andra stycket i paragrafen skall därför upphöra att gälla. 13 kap. 1 § Ändringen kommenteras i avsnitt 6. Övergångsbestämmelserna till 8 kap. 19 § innebär att en arbetsgivare som underlåtit att göra skatteavdrag från ersättning som betalats ut efter utgången av 1997 inte kan göras betalningsansvarig för större belopp än vad som gäller enligt de nya reglerna. Detsamma gäller i fråga om obe- talda arbetsgivaravgifter. Om en arbetsgivare med hänsyn till de nya reglerna har betalat arbetsgivaravgifter med för högt belopp för någon månad eller 1999 har han rätt att få tillbaka det som betalats för mycket. Det sker enklast genom att arbetsgivaren ger in en ny, rättad skattedeklaration Övergångsbestämmelserna till 1 kap. 1 § och 13 kap 1 § kommenteras i avsnitt 6. Sammanfattning av delbetänkandet Avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa och tillfälligt arbete (SOU 1998:56) Utredningens uppgift är bl.a. att göra en översyn av reglerna om avdrag för ökade levnadskostnader. Arbetet har i ett första skede inriktats på bestämmelserna om avdrag för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa och tillfälligt arbete som pågår än . Utredningen föreslår att rätt till avdrag för logikostnader skall före- ligga under hela den tid som tjänsteresan respektive det tillfälliga arbetet pågår. Detta innebär en tidsmässig utökning av rätten till avdrag jämfört med de bestämmelser som gäller , där det endast föreligger rätt till avdrag under längst , såvida inte anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för att avdragsrätt skall föreligga . För skattskyldig som inte kan visa den faktiska logikostnaden föreslår utred- ningen att avdrag skall kunna medges med ett halvt maximibelopp när arbetsorten är belägen inom riket och med ett halvt normalbelopp när arbetsorten är belägen utom riket, under förutsättning att det är sannolikt att sådana kostnader förekommit. Enligt gällande bestämmelser kan av- drag för logikostnader endast medges skattskyldig som kan visa sina kostnader eller den som vid tjänsteresa uppburit ersättning härför från arbetsgivaren. Den föreslagna bestämmelsen innebär således en utökning av rätten till avdrag för logikostnader på så sätt att någon åtskillnad inte görs mellan skattskyldig som uppburit ersättning från arbetsgivaren och skattskyldig som inte uppburit sådan ersättning. Utredningens förslag, som motiveras av rättviseskäl men som också kan förväntas ge vissa tillämpningsvinster, omfattar också tiden före bortovaro. Utredningen föreslår vidare att rätt till avdrag för kostnader för mål- tider och småutgifter skall föreligga under hela den tid som tjänsteresan respektive det tillfälliga arbetet pågår. Även detta innebär en tidsmässig utökning av avdragsrätten. Avdrag skall för tid bortovaro medges av maximi- respektive normalbeloppet. Detta innebär att skattskyldig, som inlett bortovaron som en tjänsteresa och som alltjämt uppbär ersättning från arbetsgivaren, förrättning medges avdrag av maximi- eller normalbeloppet till skillnad mot gällande bestämmelser där avdraget, under förutsättning att avdragsrätt föreligger, uppgår till av beloppen. Eftersom utredningen föreslår att avdragsrätt för kostnader för logi, måltider och småutgifter skall föreligga under hela den tid tjänsteresan respektive det tillfälliga arbetet pågår innebär detta att det inte behövs någon regel avseende möjligheten till avdragsrätt när bortovaron översti- ger . Detta innebär i sin tur att den s.k. dispensregeln i skattebetal- ningslagen (1997:483) inte längre fyller någon funktion och utredningen föreslår därför att den skall upphöra att gälla. Delbetänkandets lagförslag 1. Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom föreskrivs att punkterna 3 och 3 a av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse. Anvisningar till 33 § Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Har skattskyldig i sitt arbete företagit resor som varit förenade med övernattning utom den vanliga verksamhetsorten, äger han rätt till avdrag för den ökning i levnadskostnaden, som han har haft på grund av att han vistats utom sin vanliga verksamhetsort. Den vanliga verksamhetsorten utgörs av ett område inom ett avstånd av från den skattskyldiges tjänsteställe. Med vanlig verk- samhetsort likställs ett område inom ett avstånd av från den skattskyldiges bostad. Tjänsteställe är den plats där en arbetstagare full- gör huvuddelen av sitt arbete. Om detta sker under förflyttning eller på arbetsplatser som växlar, anses som tjänsteställe i regel den plats där arbetstagaren fullgör en del av sitt arbete, såsom att hämta och lämna arbetsmaterial eller utföra förberedande och avslutande arbetsupp- gifter.