prop · GM03137 · 1999-01-01 00:00:00 — I tredje stycket bemyndigas regeringen att föreskriva att elleverantörer som levererar el inom en byggnad eller ett begränsat område inte skall omfattas av definitionen. Dessa undantag kommer främst att avse ägare till flerfamiljshus där el enligt hyresavtalet ingår i hyran. I dessa fall är det fastighetsägaren som köper in elen och därefter levererar den till sina hyresgäster mot betalning. Fastighetsägaren kan därmed anses yrkes- mässigt leverera el. Liknande situationer kan föreligga exempelvis i affärsgallerior, industribyar etc. De elleverantörer som undantas från definitionen undantas därmed också från de rättigheter och skyldigheter som enligt ellagen gäller för elleverantörer. Skyldighet att mäta och beräkna överförd el 10 § Den som har nätkoncession är skyldig att utföra mätning av mängden överförd el och dess fördelning över tiden. Om en elanvändare har ett säkringsabonnemang om högst eller tar ut en effekt om högst vid lågspänning skall nätkoncessionshavaren i stället dels preliminärt beräkna mäng- den överförd el och dess fördelning över tiden (preliminär schablon- beräkning), dels slutligt mäta mängden överförd el och beräkna dess fördelning över tiden (slutlig schablonberäkning). Det åligger vidare nätkoncessionshavaren att rapportera resultaten av dessa mätningar och beräkningar. Närmare föreskrifter om angivna skyldigheter meddelas av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt nuvarande lydelse av paragrafen är nätinnehavarna skyldiga att ut- föra mätning av överförd el samt att rapportera resultaten av dessa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller nätmyndigheten meddelar. I första stycket görs nu en precisering av denna huvudregel. Där anges sålunda numera de två värden som mätningen skall avse, nämligen dels mängden överförd el, dels dess fördelning över tiden. Båda dessa värden krävs för att en riktig debitering av elkundens inmatning eller uttag skall kunna ske. Huvudregeln om mätning gäller både i inmatnings och uttagspunkter. I andra stycket görs ett undantag från denna huvudregel. Det innebär kort uttryckt att vissa värden får beräknas i stället för mätas. Dessa beräk- ningar kommer att vara schablonbaserade och kallas därför schablon- beräkning. Undantaget gäller bara i uttagspunkter. I andra stycket anges också vilka elanvändare som kan komma i fråga för denna schablon- beräkning. Definitionen sker utifrån det elabonnemang som elanvändaren har. Det vanliga bland hushållskunder är att man har ett säkringsabonnemang. Det innebär att man har en säkring med visst angivet ampèretal, varför man inte kan ta ut högre effekt än den avtalade utan att säkringen löses ut. Denna form av abonnemang förekommer bara på lågspänningsnivå. För kunder med större elförbrukning är det vanligt med effektabonnemang. Även då avtalar man om en viss högsta effekt i uttagspunkten. I detta fall kan man dock ta ut högre effekt än den avtalade men man får då betala extra om så sker. Denna typ av abonnemang förekommer både på låg och högspänningsnivå. Med stöd av paragrafens nuvarande bemyndigande har regeringen meddelat föreskrifter om mätning och rapportering i förordningen (1995:1179) om mätning och rapportering av överförd el. Enligt den förordningen skall förbrukningen hos alla elanvändare som inte köper sin el av leveranskoncessionshavaren mätas . Därmed får man fram de två värden som krävs för en rättvisande debitering av elanvändarens förbrukning, nämligen dels mängden uttagen el i uttagspunkten, dels den uttagna elens fördelning över tiden. Med stöd av bemyndigandet i denna paragraf, som har placerats i ett nytt, tredje stycke, kommer regeringen att utfärda ytterligare före- skrifter om mätning och beräkning av elanvändares förbrukning. Därvid kommer de bestämmelser som gäller den timvisa mätningen att behållas i stort sett oförändrade. Vad gäller det stora flertalet elanvändare kommer, som framgår av andra stycket, deras förbrukning dock inte att behöva mätas . Deras förbrukning kommer i stället att dels beräknas enligt vissa schablonmetoder, dels mätas. Detta kommer i korthet att gå till på följande sätt. kommer det för varje elanvändare att ske dels en preliminär beräkning av hans förbrukning, vilken görs på grundval av föregående års förbrukning, dels en slutlig mätning och beräkning av hans förbruk- ning, vilken görs . Den preliminära beräkningen grundar sig på schablonmässiga beräk- ningar av dels mängden överförd el, dels dess fördelning över tiden. Vad gäller mängden överförd el utgår man från att mängden blir densamma som elanvändarens förbrukning under det föregående året. Vad gäller den överförda elens fördelning över tiden beräknas den på grundval av den s.k. förbrukningsprofilen. Denna profil beräknas på följande sätt. Den totala inmatningen på ett lokalnät mäts kontinuerligt . Den inmatade mängden el reduceras med förbrukningen hos de elanvändare vars elförbrukning mäts . Den mängd el som därefter återstår är den mängd el som tagits ut av de elanvändare vars förbrukning inte mäts samt nätförluster. Den samlade förbrukningen hos dessa elanvändare mäts alltså . Ökningen och minskningen över tiden av den samlade förbrukningen utgör den s.k. förbrukningsprofilen. Därefter utgår man från att alla dessa elanvändare har samma uttagsprofil, dvs. att förbrukningen hos var och en ökar och minskar i enlighet med förbrukningsprofilen. Den slutliga mätningen och beräkningen grundar sig dels på mätning av mängden överförd el, dels på en schabloniserad beräkning av dess fördelning över tiden. Varje elanvändares mätare kommer alltså att läsas av minst en gång , varvid man får fram den exakta mängden överförd el till elanvändaren. Fördelningen av denna mängd över tiden sker därefter på grundval av förbrukningsprofilen. Utöver det nu sagda kommer föreskrifter att meddelas bl.a. om den sammanlagda förbrukningens fördelning mellan de balansansvariga och elleverantörerna och om de områden inom vilka mätningen skall ske. All mätning sker områdesvis. Av tekniska skäl sammanfaller dessa områden dock inte alltid med nätkoncessionsområdena. Därför kommer före- skrifter att meddelas om dessa områden. Enligt nuvarande lydelse av paragrafen kan regeringen bara bemyndiga nätmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om mätning och rap- portering. Detta bemyndigande ändras nu till att avse den myndighet som regeringen bestämmer. Därmed får regeringen möjlighet att bemyndiga såväl nätmyndigheten som den systemansvariga myndigheten, dvs. , att meddela föreskrifter. Paragrafen har i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag. Vid före- dragningen i Lagrådet förbisågs dock den preliminära beräkning av elan- vändarnas förbrukning som sker, varför regeringens förslag även tar upp denna fråga. Som framgår av avsnitt 4.3 har också en viss ändring skett vad gäller de elanvändare som har effektabonnemang. Kostnader för mätning och beräkning 11 § En elanvändare som begär att hans elförbrukning skall mätas på annat sätt än enligt de föreskrifter som meddelats med stöd av 10 § skall debiteras merkostnaden för denna mätning och för rapporteringen av resultaten av dessa mätningar. Om mätningen av elanvändarens förbrukning därvid kräver en annan mätutrustning än vid mätning enligt de nämnda föreskrifterna skall elanvändaren debiteras kostnaden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i uttagspunkten. Andra kostnader för mätning än de som nämnts får inte debiteras enskilda elanvändare. Tvister om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt denna paragraf prövas av nätmyndigheten. Systemet med schablonberäkning medför att förbrukningen hos samtliga kunder som inte omfattas av detta system, däribland samtliga produ- center, skall mätas . Detta kräver en avancerad och därmed dyrbar mätare. har gällt att en enskild elanvändare, vars förbrukning mäts och som därför behöver en avancerad mätare, skall debiteras kostnaden för en sådan mätare och dess installation. För de flesta elanvändare har det dock funnits en övre gräns för denna debitering om . Föreskriften om debitering av den enskilde elanvändaren, vilken har funnits i paragrafens första stycke tas nu bort, vilket medför att kostnaden för samtliga mätare och deras installation hos elanvändare, med visst undantag i det följande, skall ingå i kostnads- underlaget för den gemensamma nättariffen. Enligt de nya föreskrifter som regeringen kommer att meddela med anledning av schablonberäkningens införande kommer det att bli möjligt för en elanvändare att begära timvis mätning trots att han omfattas av systemet med schablonberäkning. Enligt det gamla andra stycket i paragrafen som blir dess första stycke skall elanvändaren i det fallet debiteras merkostnaden för denna mätning. I kostnaderna ingår även kundspecifika kostnader så som telefonledningar för dataöverföring etc. Detsamma gäller en elanvändare vars elförbrukning i och för sig skall mätas men som vill ha en ännu mer avancerad mätning, exempelvis med kortare tidsintervall än . En ny bestämmelse införs nu också i det nya första stycket som innebär att en elanvändare som begär timmätning trots att hans förbrukning enligt regeringens föreskrifter kan schablonberäknas skall debiteras kostnaden för mätutrustningen och dess installation. Något takpris för denna debitering införs inte. Den kostnad som här nämns kommer alltså inte att ingå i den gemensamma nättariffen. Vid paragrafens utformning har Lagrådets synpunkter beaktats. 14 § Kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i inmatningspunkten hos en elproducent skall av nätkoncessionshavaren debiteras elproducenten. Detta gäller inte de elproducenter som avses i 4 kap. 10 §. Tvister om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt denna paragraf prövas av nätmyndigheten. Enligt huvudregeln i första stycket skall en elproducent debiteras kost- naden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning och för dess in- stallation i inmatningspunkten. införs ett undantag från den regeln för de elproducenter som avses i 4 kap. 10 §, dvs. Denna ändring medför att kostnaden för dessa elproducenters mätare och deras installation kommer att ingå i kostnadsunderlaget för den gemensamma nättariffen. En följdändring har gjorts i 4 kap. 10 §. 10 § En innehavare av en produktionsanläggning som kan leverera en effekt om högst skall för överföring av el betala endast den del av avgiften enligt nättariffen som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkoncessionshavarens nät. Innehavaren skall dessutom betala eng- ångsavgift för anslutning. Om flera sådana anläggningar som är belägna i närheten av var- andra gemensamt matar in el på ledningsnätet, skall anläggningarna betraktas som separata anläggningar vid tillämpningen av denna paragraf. Tvister om de skyldigheter enligt första stycket som innehavaren av en produktionsanläggning har prövas av nätmyndigheten. I och med att schablonberäkning införs för ett stort antal elanvändare kommer nätkoncessionshavarna att ha kostnader inte bara för mätning och rapportering utan också för beräkning. Därför har den precisering gjorts som framgår av första styckets ordalydelse. föreskrevs i första stycket att en elproducent skulle betala kostnaden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i inmatningspunkten. Den bestämmelsen har tagits bort som en följd av ändringen i 3 kap. 14 §. 4 § En elleverantör får bara leverera el i uttagspunkter där någon har åtagit sig det ekonomiska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i uttagspunkten (balansansvar). Ett sådant åtagande skall göras genom ett avtal med den systemansvariga myndigheten. Med uttagspunkt avses därvid den punkt där en elanvändare, enligt avtal med innehavaren av nätkoncession, tar ut el för förbrukning. Paragrafen motsvarar 6 § i lagrådsremissens förslag. För varje uttagspunkt på det nationella elsystemet måste det, enligt nu gällande reglering, finnas någon som har åtagit sig det s.k. balansan- svaret. Med detta avses det ekonomiska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i uttagspunkten. Av drifttekniska skäl måste dessutom det nationella elsystemet i varje givet ögonblick tillföras lika mycket el som tas ut från systemet. An- svaret för att så sker, som alltså är ett tekniskt ansvar, benämns system- ansvar och åvilar (). I praktiken fullgörs Svenska kraftnäts systemansvar genom att de stora kraftproducenterna ökar eller minskar sin inmatning av el på det natio- nella elsystemet. Denna reglering av inmatningen övervakas och samord- nas av som också ersätter kraftproducenterna ekono- miskt för denna reglering. har dock inte det slutgiltiga ekonomiska ansvaret för denna reglering utan detta åvilar, som sagts, de balansansvariga. Den balansansvariges ekonomiska ansvar gäller alltså gentemot . Detta ansvar regleras i efterhand på grundval av de beräkningar och mätresultat som av nätinnehavarna rapporteras in till . Vem som helst kan inte vara balansansvarig. Den som vill åta sig balansansvar måste nämligen ingå ett avtal med , där de grundläggande förhållandena mellan parterna regleras. Innebörden i ett sådant avtal är alltså att den balansansvarige, gentemot , åtar sig det ekonomiska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i de uttagspunkter, där han åtar sig balansan- svaret. Den ändring beträffande balansansvaret som görs består i att ansva- ret för att det finns en balansansvarig i en elanvändares uttagspunkt flyttas över från elanvändaren till elleverantörerna. Den nya huvudregeln anges i första stycket. En elleverantör som vill leverera el i en viss uttagspunkt måste alltså själv åta sig balansansvaret i uttagspunkten eller genom avtal se till att någon annan åtar sig detta ansvar. I annat fall får han inte leverera el i den uttagspunkten. Om elleverantören själv åtar sig balansansvaret innebär det att han blir ekonomiskt ansvarig för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som tas ut i uttagspunkterna hos de elanvändare med vilka han har ingått leveransavtal. Det ligger då i hans intresse att köpa in lika mycket el som hans kunder kan förväntas förbruka. Det uppstår dock alltid en differens och denna differens regleras i efterhand mellan den balansansvarige elleverantören och inom ramen för den nationella balansavräkningen. Denna avräkning baseras på resultaten av beräkningar och mätningar i relevanta mätpunkter som av nätinnehavarna rapporteras in till . Regleringen av denna differens är inte särskilt förmånlig för den balansansvarige, varför det ligger i hans intresse att försöka minimera denna differens. Elleverantören kan också träffa avtal med någon annan om balans- ansvaret i de uttagspunkter där han levererar el. Innebörden av ett sådant avtal är att den balansansvarige gentemot ekonomiskt svarar för differensen mellan elleverantörens inköp och leveranser. För denna tjänst betalar elleverantören ett fastställt pris. Denna huvudregel aktualiseras främst då en elanvändare byter elleve- rantör. Den nye elleverantören måste då klara ut frågan om balansan- svaret i elanvändarens uttagspunkt genom att låta den dittillsvarande balansansvarige fortsätta, träffa avtal med en ny balansansvarig eller själv åta sig balansansvaret. Huvudregeln aktualiseras också då en elleverantör skall börja leverera el till en elanvändare som börjar ta ut el i en ny uttagspunkt, dvs. en elan- vändare som har flyttat. Regeln blir också aktuell då en elleverantör skall börja leverera el i en ny uttagspunkt där el tidigare inte har levererats eller där elöverföringen har varit avbruten . Vid import av el gäller huvudregeln för elanvändaren i enlighet med bestämmelsen i 1 kap. 6 § andra stycket. Elanvändaren måste alltså själv åta sig balansansvaret eller genom avtal se till att någon annan åtar sig detta ansvar. En speciell situation måste i detta sammanhang uppmärksammas. De flesta mindre elanvändare har bara leveransavtal med en elleverantör. Men det är inte ovanligt att en elanvändare köper el från flera elleveran- törer, varvid en av dessa antingen själv har åtagit sig balansansvaret eller genom avtal har sett till att någon annan har åtagit sig detta ansvar. De övriga elleverantörerna säljer då el på s.k. fast kontrakt vilket innebär att elanvändaren köper och också betalar för en viss i kontraktet angiven mängd el under en viss angiven tidrymd oavsett hur mycket han faktiskt förbrukar under den angivna tidrymden. En elleverantör som säljer på fast kontrakt har också ett ansvar men det är inte kopplat till kundens förbrukning. Hans ansvar innefattar i stället den mängd el som stipuleras i kontraktet. Eftersom denna mängd, i motsats till kundens förväntade förbrukning, alltid kan beräknas exakt uppstår aldrig några differenser som behöver korrigeras i efterhand. Den balansansvarige elleverantören däremot säljer på s.k. rörligt kontrakt, vilket innebär att elanvändaren be- talar för den mängd el han faktiskt förbrukat, med undantag för den mängd han köpt på fast kontrakt. En elleverantör som vill börja leverera el i en uttagspunkt på fast kontrakt behöver alltså bara förvissa sig om att det redan finns någon som har åtagit sig balansan- svaret i uttagspunkten. Om en elleverantör börjar leverera el i en uttagspunkt trots att det inte finns någon balansansvarig kommer differensen mellan den mängd el som av elleverantören tillförs det nationella elsystemet och elanvän- darens förbrukning i praktiken att belasta såsom systemansvarig myndighet. Den ekonomiska tvist som därvid kan uppstå får lösas på sedvanlig civilrättslig väg. Någon offentligrättslig sanktion gentemot elleverantören finns inte. En uttagspunkt är, tekniskt sett, den anslutningspunkt där en anlägg- ning för användning av el är ansluten till ett ledningsnät. Det är som huvudregel i uttagspunkten elanvändaren, enligt avtal med nätinne- havaren, tar ut el för förbrukning och det är därför också i uttagspunkten som mätning av den överförda elen äger rum. Det nu sagda är dock inte helt korrekt vad gäller hushållskunder i flerbostadshus. Husets anlägg- ning för användning av el, dvs. husets interna ledningsnät, är visserligen ansluten till ledningsnätet i uttagspunkten men det är inte där som de boende i huset tar ut sin el för förbrukning. Det sker i stället, i enlighet med avtalen mellan nätinnehavaren och de boende i huset, i den punkt på husets interna ledningsnät där elen förs in till elanvändarens lägenhet. Det är också i den punkten mätning av elanvändarens förbrukning äger rum. Därför har definitionen av uttagspunkt i detta kapitel fått den utformning som framgår av andra stycket. Denna definition upptogs i lagrådsremissen i en särskild paragraf, 8 kap. 4 §. På förslag av Lagrådet har den nu tagits in som ett andra stycke i förevarande paragraf. 5 § En elleverantör som levererar el till en elanvändare i en viss uttagspunkt är skyldig att fortsätta leverera el tills leveransskyldigheten upphör enligt andra stycket. Leveransskyldigheten upphör om elanvändaren slutar att ta ut el i uttagspunkten, om någon annan elleverantör börjar leverera el till elanvändaren i uttagspunkten eller om överföringen av el enligt 11 kap. 3 eller 4 § eller enligt avtal får avbrytas på grund av att elanvändaren har försummat sina skyldigheter gentemot elleveran- tören. Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte de elleverantörer som avses i 7 §. Paragrafen motsvarar 7 § i lagrådsremissens förslag. I denna paragraf regleras elleverantörernas leveransskyldighet gente- mot sina kunder. Huvudregeln om denna leveransskyldighet finns i första stycket. Om denna princip om leveransskyldighet inte införs kommer det snart att finnas elanvändare som saknar elleverantör. Om den situationen inträffar bortfaller också kontrollen av att det finns en balansansvarig i uttagspunkten. Om en elanvändare saknar såväl elleverantör som balansansvarig med- för det att det ekonomiska ansvaret för hans förbrukning belastar som systemansvarig myndighet. Om elanvändaren däre- mot bara saknar elleverantör men det finns en balansansvarig kommer denne att bli ekonomiskt ansvarig för elanvändarens hela förbrukning. Den balansansvarige blir alltså i praktiken elleverantör till elanvändaren. Om en elanvändare importerar el blir han skyldig att fortsätta importen tills någon av förutsättningarna för leveransskyldighetens upphörande föreligger. Leveransskyldigheten enligt första stycket upphör inte förrän någon av de förutsättningar som nämns i andra stycket är uppfyllda. Först nämns den situationen att elanvändaren inte längre tar ut el i uttagspunkten. I praktiken innebär det att elanvändaren har flyttat och att han nu tar ut el i en annan uttagspunkt. Elleverantörens leveransskyldig- het upphör då. Det andra fallet som nämns är att någon annan elleverantör börjar leverera el till elanvändaren i uttagspunkten. I praktiken har elanvändaren då bytt elleverantör. Byte av elleverantör kan ske på initiativ av såväl elleverantören som elanvändaren. Innebörden av denna regel är bl.a. att en elanvändares uppsägning av ett leveransavtal inte får någon verkan förrän han har träffat ett leveransavtal med en ny elleverantör. Mot- svarande gäller naturligtvis vid uppsägning från elleverantörens sida. Slutligen nämns det fallet att överföringen av el får avbrytas på grund av att elanvändaren försummar sina skyldigheter gentemot elleveran- tören. Beträffande hushållskunder regleras rätten att avbryta överföringen av el i 11 kap. 3 och 4 §§. Enligt de paragraferna får överföringen av el avbrytas om elanvändaren försummar sina skyldigheter och försummel- sen utgör ett väsentligt avtalsbrott. De vanligaste försummelserna torde vara bristande betalning av den levererade elen. För övriga elanvändare saknas författningsbestämmelser. I stället torde frågan regleras i leve- ransavtalen. Överföringen av el kan också avbrytas på grund av elanvändarens för- summelser gentemot nätinnehavaren. Sådant avbrytande påverkar dock inte leveransskyldigheten. När överföringen återupptas måste alltså den leveransskyldige fortsätta att leverera till elanvändaren. Bara då över- föringen avbryts på begäran av elleverantören upphör alltså leverans- skyldigheten. Då överföringen av el avbryts är det inte ovanligt att det uppstår tvist mellan de berörda parterna huruvida förutsättningar för att avbryta överföringen föreligger eller ej. Först då en sådan tvist har lösts blir det klarlagt om leveransskyldigheten har upphört eller ej. Av tredje stycket framgår att leveransskyldigheten gäller för den elleverantör som säljer el på rörligt kontrakt. De elleverantörer som säljer på fast kontrakt omfattas alltså inte av bestämmelsen. 6 § En elleverantör, som skall börja leverera el i en uttagspunkt skall anmäla detta till berörd innehavare av nätkoncession. Anmälan skall även innehålla en uppgift om vem som har åtagit sig balansansvaret i uttagspunkten. En elleverantör som övertar leveranserna till en elanvändare i dennes uttagspunkt får bara göra detta från och med i en kalendermånad. Anmälan enligt första stycket skall därvid ske senast en månad innan övertagandet skall ske. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte de elleverantörer som avses i 7 §. En innehavare av nätkoncession som tar emot en anmälan enligt första stycket skall sända underrättelser i anledning därav enligt de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, nätmyndigheten. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får meddela närmare föreskrifter om elleverantörers skyldigheter enligt första stycket. Paragrafen motsvarar 8 § i lagrådsremissens förslag. I första stycket regleras elleverantörernas skyldighet att hålla inne- havaren av nätkoncession underrättad om i vilka uttagspunkter de levererar el.