prop · GM0351 · 1999-01-01 00:00:00 — Ett ytterligare skäl mot att införa ett tillståndskrav är att ett sådant förfarande leder till ökade inskränkningar i närings- och etableringsfriheten. Regeringen delar därför utredningens bedömning att det nuvarande registreringssystemet bör bestå och att något tillståndskrav inte bör införas. Att hindra omsättningen av oärligt åtkommet gods är emellertid av stor betydelse från brottsförebyggande synpunkt. Detta talar för att frågan om reglering av handeln med begagnade varor bör underkastas en fortsatt analys inom ramen för utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet. Om det skulle visa sig att det i något hänseende är motiverat med strängare regler än dem som föreslås avser regeringen att återkomma med nödvändiga förslag till lagstiftning eller andra åtgärder. Det bör liksom tidigare ankomma på regeringen att bestämma vilken vara som skall omfattas av regleringen. De nuvarande reglerna fungerar vad det gäller de flesta varuslag. De begagnade varor som omfattas är typiskt sett stöldbegärliga varor som t.ex. mopeder, cyklar, kameror, datorer, konst, mobiltelefoner och skidutrustning. Regeringen avser att utforma regler med stöd av den nya lagen med i huvudsak detta innehåll. Det är vidare betydelsefullt att regleringen tillämpas beträffande icke använda föremål som avyttras av privatpersoner till den som driver yrkesmässig handel med begagnade varor. Polisens kontroll av handeln med sådant gods, bland vilket en stor del av stöldgodset finns, skulle annars väsentligen försämras. Emellertid bör några förändringar beträffande tillämpningsområdet genomföras för att säkerställa att polisens kontroll av handlarnas verksamhet blir effektiv. Det har blivit allt vanligare att stulna guld- och silverföremål i stället för att avyttras lämnas till en begagnathandlare för att denne skall tillverka nya föremål av godset. Det finns enligt utredningen uppgifter som tyder på att sådant förfarande tillämpas för att kringgå bestämmelserna. Om dessa varor som en begagnathandlare tagit emot för omarbetning faller under lagens tillämpningsområde uppstår en skyldighet för handlarna att bl.a. föra anteckningar på inköpsnotor och iaktta andra föreskrivna bestämmelserna. Polisens möjligheter att spåra sådana varor underlättas då betydligt och incitamentet att kringgå bestämmelserna försvinner. Dessutom innebär anteckningsskyldigheten för dessa varor endast obetydligt merarbete för handlarna. Regleringen skall däremot inte tillämpas beträffande varor som inlämnats för reparation. Mot bakgrund härav bör regleringen även omfatta varor som en handlare tar emot för omarbetning eller liknande bearbetning som medför svårigheter att i efterhand identifiera den inlämnade varan. Emellertid har handel med pantsedlar tidigare omfattats av regleringen. Sådan handel förekommer numera i stort sett inte och den nya regleringen bör därför inte längre vara tillämplig när det gäller sådan handel. Enligt vad som gäller skall anmälan för registrering ske där fast försäljningsställe finns eller, om sådant fast driftställe ej finns, där verksamheten huvudsakligen bedrivs. Om handeln drivs eller är avsedd att drivas från olika platser som ligger inom olika polismyndigheter, åligger det således handlare med flera fasta försäljningsställen att anmäla sig för registrering vid flera polismyndigheter. Denna skyldighet bör gälla för samtliga handlare som är registreringskyldiga oavsett om handelsplatserna kan anses fasta eller ej. Det innebär att även handlare som åker runt och säljer begagnade varor på exempelvis marknader och loppmarknader samt ambulerande auktionsföretag skall anmäla sig till den lokala polismyndigheten för registrering på samtliga orter där handel skall bedrivas. Detta kan medföra ett visst ökat administrativt förfarande vid polismyndigheterna men är nödvändigt för att polismyndigheten på ett enkelt sätt skall kunna hålla kontroll på de handlare som befinner sig inom den egna myndighetens område. Inga remissinstanser har haft något att invända mot detta förslag. Anmälan för registrering bör således ske på samtliga platser där handel med begagnade varor som omfattas av regleringen skall drivas. Registreringen bör även i fortsättningen vara avgiftsfri. Det finns en möjlighet för polismyndigheten enligt 5 § förordningen om handel med begagnade varor att på eget initiativ registrera den som misstänks bedriva sådan handel med begagnade varor som omfattas av regleringen. Enligt utredningen har ett inte oväsentligt antal handlare anmält sig för registrering först sedan polisen upplyst dem om möjligheterna till tvångsregistrering. Mycket talar således för att ett större antal registreringpliktiga handlare än skulle underlåta att anmäla sig för registrering om möjligheten för polisen att på egen initiativ registrera handlare togs bort. Det kan också antas att tillsynsbehovet är särskilt framträdande när det gäller just de handlare som underlåter att frivilligt registrera sig. möjlighet att tvångsregistrera handlare bör därför behållas men bestämmelsen bör tas in i lagen. Den som misstänks bedriva registreringpliktig handel bör också vara skyldig att på uppmaning av polismyndigheten lämna de upplysningar som behövs för att polisen i förväg skall kunna bedöma om handeln är registreringpliktig eller ej. Möjligheten till tvångsregistrering bör emellertid, i enlighet med vad som gäller , endast få utnyttjas om den som misstänks bedriva registreringspliktig handel först uppmanats att registrera sig. Den nuvarande ordningen med ett registreringsförfarande för handeln med begagnade varor bör således finnas kvar. Förslaget med ett registreringsförfarande har i allmänhet också godtagits av remissinstanserna. har framställt invändningar av principiell natur, t.ex. att lagstiftningen skulle kunna komma i konflikt med EG-rättens princip om den fria rörligheten för varor. Regeringens bedömning är dock att förslaget inte innebär någon konflikt med gällande bestämmelser då förslaget varken är diskriminerande eller oproportionellt. Det är inte fråga om ett tillståndsförfarande som eventuellt kunde anses begränsa konkurrensen utan ett enkelt registreringsförfarande som innebär att alla som vill får driva handel med begagnade varor under förutsättning att registrering skett. 8.4 Handlarens skyldigheter Regeringens förslag: Det skall införas ett förbud för handlare att ta emot begagnade varor av den som är om denne inte kan visa att han har rätt att förfoga över varan samt av den som är märkbart påverkad av alkohol, narkotika eller något annat berusningsmedel. Skyldigheten att genast underrätta polismyndigheten vid misstanke om att erbjudna varor är stulna skall dock tas bort. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: regleringar över handel med begagnade varor har innehållit bestämmelser liknande de som föreslås. Vad gäller motsvarande regler för pantbankerna får pant tas emot endast av den som fyllt . Däremot finns föreskrifter om att pant inte får tas emot av personer som är påverkade. Skälet till detta är att en pantbank som tar emot panter från påverkade personer inte kan anses driva en sund pantbanksverksamhet och riskerar att få sitt tillstånd återkallat. Det har därför inte ansetts föreligga något behov av en särskild lagregel på detta område för pantbankerna. Handlarna ställs inte sällan inför sådana situationer att de har svårigheter att bedöma om personer som försöker avyttra begagnade föremål till dem får råda över egendomen. bestämmelser om när personer får förfoga över egendom är inte heller kända för många handlare. Dessutom kan det vara svårt att nå klarhet i omständigheterna kring hur de unga kommit åt de utbjudna varorna. Ett uttryckligt förbud för handlarna att ta emot varor av den som är skulle undanröja de tveksamheter som kan uppstå i dessa situationer. Ett sådant förbud bör därför införas i den nya lagen. Emellertid bör handlarna ges möjlighet att ta emot varor från den som är om denne kan visa att han har rätt att förfoga över egendomen. Det finns även behov av bestämmelser som försvårar för handlare att ta emot gods från påverkade personer. Inbrottsstölder begås ofta av missbrukare och tillgripet gods avsätts inte sällan hos begagnathandlare. Enligt uppgifter från polisen vägrar de flesta handlare att ta befattning med gods som påverkade personer försöker avyttra till dem. Det finns emellertid, främst i de större städerna, ett inte obetydligt antal mindre nogräknade handlare som tar emot gods från berusade och narkotikapåverkade personer. Det kan i och för sig ifrågasättas om ett uttryckligt och straffbelagt (se närmare avsnitt 8.5) förbud för handlarna mot att ta emot gods från påverkade personer skulle få någon märkbar effekt beträffande sådana handlare. Det skulle dock kunna leda till att åtminstone vissa av dem avhåller sig från handel med påverkade personer. En omständighet av betydelse för förbudsfrågan är också att handlare som tar emot varor i strid med ett uttryckligt förbud i större utsträckning än skulle riskera fällas för häleri. Ett påstående om att handlaren var i god tro när han tog emot godset framstår som än mindre trovärdigt om detta skett från en påverkad person trots ett uttryckligt förbud. Mot bakgrund av detta bör det införas en bestämmelse om att handlare inte får ta emot begagnade varor av den som är märkbart påverkad av alkohol eller av något annat berusningsmedel, t.ex. narkotika. De nuvarande regleringen innehåller även andra kontrollbestämmelser om handlarnas skyldigheter i anslutning till handeln såsom anteckningsskyldighet för mottagna varor, skyldighet att på begäran överlämna dessa till lokala polsmyndigheten och identitetskontroll av den som lämnar begagnade varor. Det finns dessutom bestämmelser om varornas liggetid, dvs. att varorna inte får lämnas ut eller bearbetas förrän efter att varorna tog emot. Dessa bestämmelser är nödvändiga för att regleringen skall vara verkningsfull men bör enligt regeringen återfinnas i lagen och inte som i förordningen. Bestämmelserna bör även göras tillämpliga endast på begagnade varor som uppenbarligen inte understiger , när det gäller konstföremål dock . Enligt den nuvarande förordningen finns även en möjlighet för polismyndigheten att meddela undantag från dessa bestämmelser. Även en sådan, men mer inskränkt, bestämmelse om undantag bör meddelas i lag. Om det finns särskilda skäl bör polismyndigheten ha en möjlighet att medge handlare undantag från bestämmelsen om varornas liggetid. Dispens om liggetid bör t.ex. kunna ges till större auktionsföretag även om polismyndigheten bör vara förhållandevis restriktiv i fråga om att meddela dispenser. Någon motsvarande möjlighet att meddela undantag från de övriga bestämmelserna om handlarens skyldigheter bör dock inte finnas. För det fall att en sådan möjlighet fanns skulle dessa bestämmelser efter hand bli verkningslösa och således motverka syftet med lagstiftningen. I gällande förordning finns vidare stadgat en skyldighet att genast underrätta polisen vid misstanke om att erbjudna varor är stöldgods. Enligt de bestämmelser som finns för pantbankerna föreligger ingen sådan skyldighet och det är önskvärt att begagnathandlarnas skyldigheter i detta avseende är desamma som de som gäller för pantbankerna. En handlare som misstänker att erbjudna varor är stöldgods riskerar att göra sig skyldig till häleribrott både när en vara tas emot, även om han därefter underrättar polisen, och vid senare befattning med godset. Det framstår därför som olämpligt att ålägga en underrättelseskyldighet till polisen vid en sådan situation. Denna underrättelseskyldighet bör således kunna tas bort. Det finns dock inget som hindrar en handlare från att på eget initiativ underrätta polisen om han så finner det nödvändigt. Den nuvarande bestämmelsen att en handlare efter anmodan av polismyndigheten skall undersöka om vissa begagnade varor har tagits emot och om varorna finns kvar hos handlaren skall dock finnas kvar och överföras till lagen. 8.5 Tillsyn och tvångsmedel m.m. Regeringens förslag: Den nuvarande ordningen med tillträdes- och granskningsrätt för polismyndigheten vid utövandet av tillsyn skall behållas. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet driver handel med begagnade varor utan att vara registrerad eller underlåter att föra anteckningar skall som tidigare dömas till böter eller fängelse. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att iaktta förbudet att ta emot varor från personer samt personer som är märkbart påverkade av alkohol eller annat berusningsmedel skall kunna dömas till böter. Skyldigheten att göra en identitetskontroll samt att iaktta reglerna om liggetid skall även fortsättningsvis vara straffsanktionerad. Detta skall dock inte längre gälla underlåtenhet att lämna anteckningar till polismyndigheten. skall få meddela de förelägganden som behövs för att lagen och föreskrifterna skall efterlevas. Föreläggande får förenas med vite. beslut skall överklagas till länsrätt som första instans. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att oaktsamhet ej längre skall vara straffbart. Inte heller skall underlåtenhet att föra anteckningar vara straffsanktionerad enligt utredningens förslag. Överträdelse av förbudet att mottaga varor från person eller från den som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel skall straffsanktioneras och införas i en ny förordning om handel med begagnade varor. Även bestämmelsen om möjligheten till vitesföreläggande skall enligt utredningens förslag införas i den nya förordningen om handel med begagnade varor. Något bemyndigande att meddela förelägganden och föreskriva vite finns inte i utredningens förslag. Remissinstanserna: anser att det finns risk att tillsynsmyndighetens tillträdes- och granskningsrätt kan komma att omfatta även sådana utrymmen som också används som bostad och ifrågasätter om det är förenligt med 2 kap. 6 och 12 §§ regeringsformen och artikel 8 i om skyddet för privatliv och hem. menar vidare att det finns stor risk att den sammantagna effekten av bestämmelser om tvångsregistrering och om tillträdes- och granskningsrätt är att granskning görs hos någon som vid en slutlig prövning inte uppfyller kraven på registrering. Riksåklagaren och i menar att utredningen underskattat de bevissvårigheter som kan uppstå då förslaget innebär att ansvar endast skall inträda då uppsåt föreligger. Överåklagaren i och Riksåklagaren menar att straffsanktionen för underlåtenhet att fullgöra anteckningsskyldigheten bör behållas då det handlar om en underlåtenhetsgärning som knappast kan rättas i efterhand och att ett vitesföreläggande därför är en mindre adekvat åtgärd. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens uppfattning att de lokala polismyndigheterna även i fortsättningen skall vara tillsynsmyndigheter. En handlare är skyldig att på begäran låta tillsynsmyndigheten granska bokföring och övriga handlingar som hör till verksamheten samt undersöka område, lokal eller annat utrymme som används i verksamheten. Utredningen har analyserat möjligheten att utvidga denna rätt till att omfatta även den som kan antas driva registreringspliktig handel med begagnade varor utan att vara registrerad, i syfte att underlätta tillsynen över denna handel. Slutsatsen är dock att registreringsmöjligheten av rättssäkerhets- och integritetsskäl inte bör utvidgas. finns emellertid som tidigare nämts (se avsnitt 8.3) en möjlighet för polismyndigheten att på eget initiativ registrera handlare för det fall att polisen misstänker att en handlare bedriver handel med sådana varor som omfattas av regleringen. Efter en sådan tvångsregistrering är handlarna skyldiga att följa de föreskrifter som meddelats och polisen får då möjlighet att utöva den tillträdes- och granskningsrätt som följer av regleringen. Det kan dock finnas en risk att bestämmelserna om tvångsregistrering och om polisens tillträdes- och granskningsrätt leder till att granskning görs hos någon som vid en slutlig prövning inte uppfyller kraven på registrering. Denna uppfattning har även framförts av . För att undvika detta och för att stävja ett alltför vidsträckt utnyttjande av möjligheterna till tvångsregistrering bör polisens skyldighet att i förväg inhämta information om handlarens verksamhet för bedömning av registreringsskyldigheten vara tämligen långtgående varvid polismyndigheten även kan förelägga den som misstänks bedriva registreringspliktig verksamhet att lämna information om handeln. Dessutom bör polisen, innan möjligheten till tvångsregistrering får utnyttjas, först uppmana handlaren att anmäla sig för registrering. Tillträdes- och granskningsrätten är nödvändiga instrument som skapats för polisen i syfte att underlätta det brottsuppdagande och brottsutredande arbete samt för att utöva tillsyn över handlarens verksamhet. Tillträdes- och granskningsrätten bör därför finnas kvar i den nya regleringen. Tvångsmöjligheterna bör dock inte göras mer ingripande än vad som är nödvändigt. Regeringen delar uppfattning att det bör finnas tydliga gränser för vad denna rätt får omfatta och vem som kan granskas (se ovan). Det är regeringens uppfattning att tillträdesrätten inte skall omfatta bostäder. Däremot bör handlaren ha en skyldighet att låta polismyndigheten få tillträde till exempelvis lokal där verksamhet bedrivs, uppläggningsplats och lager likväl som transportmedel om de används i verksamheten. Den nuvarande rätten för polismyndigheten att vid sin tillsyn granska bokföring och andra handlingar, t.ex. inköpsnotor bör också finnas kvar. I den nuvarande lagen är det kriminaliserat bl.a. att underlåta att fullgöra skyldigheten att föra anteckningar och att tillhandahålla myndigheten dessa. Regeringen delar inte utredningens uppfattning om avkriminalisering. Huvudmotivet för att behålla själva regleringen om handel med begagnade varor är att försvåra avsättningen av stulet eller olovligt åtkommet varor och att underlätta polisens efterspaning av sådana varor. För att det skall vara möjligt att klara upp stölder och spåra varor behövs handlarnas anteckningar om förvärvade och mottagna varor. Om underlåtenhet att föra sådana anteckningar som gör det möjligt att spåra varor är straffsanktionerat försvinner möjligheterna att upprätthålla syftet med lagstiftningen. Då det är fråga om ett underlåtenhetsbrott kan inte heller ett vitesföreläggande för framtiden anses vara en tillräcklig åtgärd. Regeringen menar därför att skyldigheten att föra anteckningar även fortsättningsvis skall vara straffsanktionerad i lagen. Likaså skall överträdelse av förbudet att ta emot varor från den som är och från den som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel straffsanktioneras i lagen då det inte finns något verkningsfullt alternativ till kriminalisering i dessa fall. Bestämmelserna för underlåtenhet att företa identitetskontroll samt att iaktta reglerna om liggetid skall även fortsättningsvis vara straffsanktionerade. Det bör emellertid finnas en möjlighet för polismyndigheten att meddela förelägganden och viten för att lagen och föreskrifterna i övrigt skall följas. Ett uttryckligt bemyndigande för detta bör införas i lagen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet driver handel med begagnade varor utan att vara registrerad kan enligt den nuvarande lagstiftningen dömas till ansvar. Regeringen anser till skillnad från utredningen att det finns ett behov av en bestämmelse som innebär att ansvar inträder såväl vid uppsåt som oaktsamhet i förhållande till kravet att vara registrerad, att föra anteckningar samt att iaktta skyldigheter i övrigt. Remissinstanserna har också påpekat att betydande bevissvårigheter annars kan uppkomma. Regeringen delar denna uppfattning samt anser att straffansvaret vid oaktsamt handlande behövs för att möjliggöra en effektiv tillsyn av lagens efterlevnad och för att upprätthålla lagens syfte. Den nuvarande bestämmelsen i lagen om handel med skrot och begagnade varor som innebär att handlare under vissa förutsättningar har ett straffrättsligt ansvar för gärningar som begåtts av anställda fyller inte någon självständig funktion och har inte någon motsvarighet i nyare lagstiftning på näringsrättens område. De flesta straffbestämmelser innehåller numera ingen sådan angivelse av specialsubjekt. Bestämmelserna anger endast att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet förfar på ett visst sätt skall dömas till straff. Även sådana bestämmelser kan naturligtvis överträdas inom ramen för en verksamhet. Av rättspraxis framgår att en företagare kan bli straffansvarig för sådana överträdelser utan något egenhändig handlande. För att företagaren skall kunna göras ansvarig i ett sådant fall krävs att brottsbeskrivningen enligt sedvanlig tolkning inrymmer underlåtenhetsbrott i form av bristande tillsyn och kontroll över verksamheten. Bestämmelsen bör således enligt regeringens uppfattning tas bort. Straffansvar skall inte i något fall inträda vid ringa överträdelser. Som ringa betraktas fall när det föreligger något förhållande som medför att gärningen framstår som obetydlig och bagatellartad eller annars som ursäktlig samt det är frågan om enstaka överträdelser. har tillsynsmyndighetens beslut överklagats till som första instans. Inom andra områden där polismyndighets beslut överklagats till har uteslutits ur instanskedjan, t.ex. när det gäller ärendet enligt vapenlagen (1996:67) och ordningslagen (1993:1617). För att uppnå ett snabbt slutligt avgörande och för att ianspråktaga mindre resurser än tidigare bör uteslutas i instansordningen även vid beslut enligt denna lag. beslut bör således överklagas till länsrätt som första instans. 9 Ikraftträdandebestämmelser Den nya lagen bör träda i kraft . Handlare som vid ikraftträdandet driver handel på endast en ort och är registrerade där enligt förordningen (1981:403) om handel med begagnade varor skall anses registrerade enligt den nya lagen och skall inte på nytt behöva registrera sig. En handlare är skyldig att vara registrerad på den ort där den huvudsakliga verksamheten bedrivs. De nya reglerna innebär dock att en handlare som driver verksamhet på flera orter skall vara registrerad på alla dessa orter. Detta innebär att den utökade registreringen som föreskrivs i den nya lagen formellt inte kan ske innan denna lag trätt i kraft. Med hänsyn härtill och till att den som bedriver här aktuell handel utan att vara registrerad gör sig skyldig till brott mot den föreslagna 14 § bör en viss tidsfrist uppställas för att fullgöra den utökade registreringsskyldigheten. Tidsfristen bör bestämmas från ikraftträdandet. 10 Kostnadskonsekvenser Förslaget innebär att det inte kommer att finnas någon tillståndsreglering när det gäller handeln med skrot. Tillståndskravet tas bort och ersätts inte med någon annan reglering. Genom avregleringsförslaget kommer det inte att ske någon domstolsprövning och åklagarmyndigheterna avlastas. För skrothandeln innebär avregleringsförslaget även vissa besparingar när det gäller de administrativa kostnader som den nuvarande regleringen medför. Med denna ordning kommer statens kostnader för tillståndsprövning och tillsyn på detta område att helt försvinna. Förslaget beträffande handeln med begagnade varor innebär smärre förenklingar i sanktionssystemet och i överklagandebestämmelserna. Mot den bakgrunden medför förslaget vissa besparingar. Besparingar kan även förutses dels i och med att föreskrifterna görs tillämpliga i princip endast för begagnade varor med ett värde som uppenbarligen inte understiger och dels att något färre varuslag kan komma att omfattas av regleringen. Å andra sidan kan något ökade kostnader uppkomma bl.a. med hänsyn till att regleringen görs tillämplig på så kallad omarbetning och att skyldigheten att anmäla sig för registrering skall avse samtliga platser där handel med begagnade varor som omfattas av regleringen drivs.