prop · GM03130 · 1999-01-01 00:00:00 — Vad som faller under begreppet näringsverksamhet utvecklas närmare i kommentaren till 2 kap. 6 §. I punkterna 4 och 5 hänvisas, såvitt gäller begreppen moderföretag och koncern, till 1 kap. 4 § årsredovisningslagen. Det innebär att vid prövningen av om ett koncernförhållande föreligger eller om ett företag utgör moderföretag skall de kriterier som anges i den paragrafen i årsredovisningslagen tillämpas. Det är däremot inte nödvändigt att de berörda företagen omfattas av årsredovisningslagen. Av punkten 6 framgår vad som avses med begreppet bokföringspost. Punkten 7 innehåller en definition och en exemplifiering av begreppet affärshändelse. Eftersom bokföringsskyldigheten kan omfatta också verksamhet utan affärsmässigt inslag, faller även ekonomiska händelser utan anknytning till näringsverksamhet in under begreppet. Enligt den definition av begreppet affärshändelser som har getts i förarbetena till bokföringslagen (se SOU 1973:57 s. 102 och 103 och prop. 1975:104 s. 156) och som väsentligen överensstämmer med före- varande förslag omfattar begreppet även den bokföringsskyldiges till- skott till och uttag ur verksamheten. Av punkten 8 framgår att med begreppet verifikation avses uppgifter som dokumenterar varje enskild affärshändelse eller annan vidtagen justering. Med andra vidtagna justeringar avses olika slag av bokslutstransaktioner samt rättelser av bokföringsposter. Verifikations- begreppet har behandlats i avsnitt 12.1. I punkten 9 definieras begreppet räkenskapsinformation. Begreppet har behandlats i avsnitt 11.1. Såsom där har framgått är begreppet inriktat på vissa slag av information eller sammanställningar av information. Det syftar däremot inte på informationsbäraren (pappersdokumentet, mikro- filmen eller det elektroniska mediet). I stället finns det i 7 kap. 1 § regler om på vilka media som räkenskapsinformationen får bevaras. Med räkenskapsinformation förstås för det första vissa särskilt upp- räknade sammanställningar av uppgifter (punkten 9 a). Den räkenskaps- information som särskilt anges är årsredovisning (inklusive förvaltnings- berättelse och, i förekommande fall, finansieringsanalys eller andra sär- skilda analyser som krävs enligt lag), årsbokslut, öppningsbalansräk- ning, noter till balansräkning och resultaträkning samt specifikationer av balansräkningsposter. Vidare anges grundbokföring och huvudbokföring, verifikationer, uppgifter i sådana handlingar som verifikationer hänvisar till, sidoordnad bokföring, samt systemdokumentation och behandlings- historik. Till räkenskapsinformation räknas även avtal och andra handlingar som är av särskild betydelse för att belysa verksamhetens förhållanden (punkten 9 b). Det kan vara fråga om viktigare skriftväxling samt beslutsprotokoll, tillståndsbevis m.m. som är av betydelse för en bedömning av företagets förhållanden. De avslutande orden i definitionen (uppgifter i övrigt som är av betydelse för att det skall gå att följa och förstå de enskilda bokförings- posternas behandling i bokföringen) syftar framför allt på instruktioner om redovisningsprinciper, attestregler, instruktioner och program till pro- grammerbara kassaapparater, värderingsnormer, kontokuranter, lager- inventeringslistor (jfr rekommendation R 3, Räken- skapsmaterial och dess arkivering) samt och prisöverenskom- melser (punkten 9 c). Andra stycket har tillkommit efter synpunkter från Lagrådet. I stycket har intagits en begränsning i definitionen av bokslutsföretag. Begräns- ningen tar sikte på det fallet då en fysisk person bedriver flera verksamheter. I sådana fall kan enligt 4 kap. 4 § andra stycket den bok- föringsskyldige undantagsvis få ha olika bokföringar för de olika verk- samheterna. När det gäller fysiska personer kan det i sådana situationer, såsom har uttalat, vara befogat att se till netto- omsättningen i de olika bokföringarna så att skyldighet att upprätta årsbokslut uppkommer först om nettoomsättningen i någon eller några av dessa normalt uppgår till minst 20 prisbasbelopp. I lagrådsremissen uttalades att denna fråga inte borde regleras närmare i lagen utan lösas i den kompletterande normgivningen. Lagrådet har påpekat att en sådan ståndpunkt inte synes vara förenlig med den i lagrådsremissen föreslagna lagtexten. Med anledning därav har ett uttryckligt undantag tagits in i lagen. 1 kap. 3 § Vad som sägs i denna lag om juridiska personer tillämpas inte på dödsbon. I fråga om dödsbon gäller i stället vad som sägs om fysiska personer. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Jfr 1 kap. 3 § i promemorian 1.) I flera avseenden, särskilt när det gäller kretsen av bokföringsskyldiga, gör lagen åtskillnad på fysiska personer och juridiska personer. Ett dödsbo är en juridisk person men har i bokföringshänseende ansetts böra behandlas på samma sätt som en fysisk person. Denna paragraf innehåller därför en bestämmelse om att det i fråga om dödsbon gäller samma regler som för fysiska personer. Det får bl.a. till följd att ett dödsbo är bokföringsskyldigt enbart om det bedriver näringsverksamhet (jfr 2 kap. 6 §). När juridiska personer är bokföringsskyldiga 2 kap. 1 § En juridisk person är bokföringsskyldig, om inte annat anges i 2 5 §§. (Jfr 1 § i kommitténs förslag och 2 kap. 1 § i promemorian 1.) Av paragrafen följer att juridiska personer som huvudregel är bokföringsskyldiga. Huvudregeln omfattar bl.a. samtliga aktiebolag, ekonomiska föreningar och handelsbolag. Några juridiska personer är emellertid såsom framgår av de följande paragraferna i viss utsträckning undantagna från bokföringsskyldighet. Det gäller bl.a. ideella föreningar, registrerade trossamfund och samfälligheter (se 2 §) samt vissa stiftelser (se 3 §). Andra juridiska personer är helt undantagna från bokföringsskyldighet. Det gäller offentligrättsliga rättsubjekt, konkursbon och sådana stiftelser som avses i 1 kap. 7 § stiftelselagen (se 5 §). Såsom framgår av 1 kap. 3 § faller i detta sammanhang dödsbon utanför begreppet juridisk person. För bokföringsskyldiga juridiska personer gäller att bokföringen skall omfatta all verksamhet som den juridiska personen bedriver. Så är fallet även om, till följd av bestämmelserna i 2 och 3 §§, bokförings- skyldigheten enbart beror på att den juridiska personen bedriver visst slag av verksamhet; bokföringsskyldigheten avser då även annan verksamhet än denna. 2 kap. 2 § Följande juridiska personer är bokföringsskyldiga i den utsträckning som anges i andra fjärde styckena: 1. ideella föreningar, 2. registrerade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av sådana samfund enligt lagen (1998:1593) om trossamfund, 3. samfällighetsföreningar enligt 17 § lagen (1973:1150) om förvalt- ning av samfälligheter, 4. jaktvårdsområdesföreningar enligt 1 § lagen (1980:894) om jakt- vårdsområden, 5. fiskevårdsområdesföreningar enligt 1 § lagen (1981:533) om fiskevårdsområden. Juridiska personer som anges i första stycket är bokföringsskyldiga, om värdet av tillgångarna, beräknat enligt 4 §, överstiger ett gränsbelopp som motsvarar trettio prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bokföringsskyldigheten inträder 1. från och med tidpunkten för den juridiska personens bildande, om tillgångarna då överstiger det angivna gränsbeloppet, eller 2. från och med det kalenderår vid vars ingång värdet av tillgångarna överstiger gränsbeloppet. Bokföringsskyldigheten enligt andra stycket upphör, om tillgångarnas värde vid utgången av har varit lägre än det angivna gränsbeloppet. Om den juridiska personen bedriver näringsverksamhet eller är moderföretag i en koncern, är den bokföringsskyldig även om förutsätt- ningarna enligt andra stycket inte är uppfyllda. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Jfr 2 kap. 2 § i promemorian 1.) Paragrafen reglerar såsom framgår av första stycket bokförings- skyldigheten för ideella föreningar och vissa uppräknade samfällighets- föreningar. Den frågan har behandlats i avsnitt 8.4.2. Paragrafen reglerar också i vilken omfattning bokföringsskyldighet föreligger för regist- rerade trossamfund och registrerade organisatoriska delar av sådana tros- samfund enligt lagen (1998:1593) om trossamfund, däribland och de i kyrkan ingående församlingarna, kyrkliga samfällig- heterna och stiften. Den frågan har behandlats i avsnitt 8.4.3. Bland de omnämnda samfällighetsföreningarna nämns jaktvårds- områdesföreningar enligt lagen om jaktvårdsområden. Lagrådet har erinrat om att regeringen har lämnat en lagrådsremiss med förslag till en lag om viltvårdsområden avsedd att ersätta lagen om jaktvårdsområden. Lagrådet har menat att förevarande paragraf bör anpassas till det nämnda förslaget. Lagrådsremissen med förslag till lag om viltvårdsområden kommer emellertid inte att leda till lagstiftning inom den tid som är aktuell. En sådan anpassning som Lagrådet har föreslagit fordras därför inte. Av andra stycket som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag framgår att de uppräknade juridiska personerna är bokföringsskyldiga om tillgångarnas värde överstiger ett visst gränsbelopp, nämligen trettio prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. En nystar- tad juridisk person blir bokföringsskyldig, om den då den förvärvar rättskapacitet förfogar över tillgångar med ett värde överstigande gränsbeloppet. I övriga fall får avstämningen göras mot gränsbeloppet i samband med kalenderårsskifte. En juridisk person som inte har varit bokföringsskyldig blir bokföringsskyldig från det första vid vilket gränsbeloppet överskrids. I 4 § regleras hur tillgångarna skall värderas vid prövningen av om gränsvärdet har överskridits. Enligt tredje stycket upphör bokföringsskyldigheten om tillgångarnas värde vid utgången av har understigit trettio prisbasbelopp. Beräkningen av tillgångsvärdet skall därvid ske på samma sätt som enligt första stycket. Har alltså tillgångsvärdet, beräknat enligt 4 §, vid utgången av åren 3, 4 och 5 understigit trettio prisbas- belopp, behöver den juridiska personen 6 inte längre löpande bokföra och arkivera inträffade affärshändelser. Arkiveringsskyldigheten avseende kvarstår dock. Såsom framgår av fjärde stycket omfattas de aktuella juridiska per- sonerna av en ovillkorlig bokföringsskyldighet om de bedriver närings- verksamhet eller är moderföretag i en koncern. Beträffande begreppet näringsverksamhet, se kommentaren till 6 §. Vid prövningen av om ett företag är att betrakta som moderföretag skall bestämmelserna i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen tillämpas. Det förhållande att en ideell förening eller annan juridisk person som avses i denna paragraf till följd av paragrafens bestämmelser inte omfattas av den lagstadgade bokföringsskyldigheten hindrar givetvis inte att det i stadgarna tas in bestämmelser om att något slag av bokföring ändå skall ske. En bokföringsskyldighet som följer av sådana stadge- föreskrifter omfattas dock inte av lagens bestämmelser eller av straff- bestämmelsen i 11 kap. 5 § . 2 kap. 3 § Stiftelser är bokföringsskyldiga, om värdet av tillgångarna, beräknat enligt 4 §, överstiger ett gränsbelopp som motsvarar tio prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Bokföringsskyldigheten inträder 1. från och med tidpunkten för stiftelsens bildande, om tillgångarna då överstiger det angivna gränsbeloppet, eller 2. från och med det kalenderår vid vars ingång värdet av tillgångarna överstiger gränsbeloppet. Bokföringsskyldigheten enligt första stycket upphör, om tillgångarnas värde vid utgången av har varit lägre än det angivna gränsbeloppet. Följande stiftelser är dock bokföringsskyldiga även om förutsättningar- na enligt första stycket inte är uppfyllda: 1. stiftelser som bedriver näringsverksamhet, 2. stiftelser som är moderstiftelser, 3. insamlingsstiftelser enligt 11 kap. 1 § stiftelselagen (1994:1220), 4. kollektivavtalsstiftelser enligt 11 kap. 3 § samma lag, 5. stiftelser som har bildats av eller tillsammans med staten, en kommun eller ett landsting, 6. pensionsstiftelser enligt 9 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m., 7. personalstiftelser enligt 27 § samma lag. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Jfr 2 kap. 3 § i promemorian 1.) Paragrafen reglerar i vilken utsträckning stiftelser är bokföringsskyl- diga. Detta har behandlats i avsnitt 8.4.4. Första stycket har utformats på det sätt som Lagrådet har föreslagit. Huvudregeln, som kommer till uttryck i första och andra styckena, är konstruerad på samma sätt som för de juridiska personer som anges i 2 §; bokföringsskyldigheten inträder först om tillgångarnas värde, beräknat enligt 4 §, överstiger visst gränsvärde. Bokföringsskyldigheten upphör om värdet av tillgångarna i sträck har understigit det angivna gränsbeloppet. Gränsvärdet är dock ett annat och uppgår till tio pris- basbelopp. Denna huvudregel modifieras i hög grad genom bestämmelserna i tredje stycket. Enligt dessa bestämmelser gäller en ovillkorlig bok- föringsskyldighet för vissa stiftelser. Bland dessa stiftelser märks först och främst stiftelser som bedriver näringsverksamhet (beträffande be- greppet näringsverksamhet, se kommentaren till 6 §). Hit hör vidare stiftelser som är moderstiftelser (beträffande begreppet moderstiftelse, se 1 kap. 5 5 b §§ stiftelselagen) samt insamlingsstiftelser, kollektivavtals- stiftelser, pensionsstiftelser och personalstiftelser såsom dessa slag av stiftelser definieras i stiftelselagen respektive lagen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. (tryggandelagen). Sammantagna innebär paragrafens bestämmelser att stiftelser är bokföringsskyldiga i väsentligen samma utsträckning som de har varit enligt stiftelselagen och tryggandelagen. På några punkter avviker dock de nya reglerna från de gamla. Enligt gällande rätt har näringsverksamhet bestående av viss mindre uthyrningsverksamhet varit undantagen från bokföringsskyldighet. Det undantaget saknar helt mot- svarighet i de nya bestämmelserna. Det innebär att all uthyrnings- verksamhet leder till att stiftelsen i sin helhet blir bokföringsskyldig. Vidare har en särregel, som har gällt för stiftelser vilka har bildats av eller under medverkan av en kyrklig kommun, utmönstrats. Sådana stiftelser har varit ovillkorligt bokföringsskyldiga. Med de nya reglerna kommer de att vara bokföringsskyldiga endast i den omfattning som gäller för stiftelser i allmänhet. En annan skillnad mellan de nya bestämmelserna och stiftelselagens bestämmelser är att de nya bestämmelserna saknar motsvarighet till den regel i 3 kap. 3 § stiftelselagen som har gett tillsynsmyndigheten möjlig- het att i vissa fall befria stiftelsen från bokföringsskyldighet. De nya bestämmelserna innebär slutligen en viss ändring vad gäller upphörande av bokföringsskyldighet. Enligt stiftelselagens regler har stiftelser som har varit bokföringsskyldiga därför att tillgångarnas värde har överstigit tio prisbasbelopp inte automatiskt befriats från denna bokförings- skyldighet i och med att tillgångsvärdet gått ned under tio prisbasbelopp. Bokföringsskyldigheten har upphört först sedan tillsynsmyndigheten har fattat ett särskilt beslut om det (se 3 kap. 2 § andra stycket stiftelselagen i dess gällande lydelse). Den nya ordningen innebär i stället att bokföringsskyldigheten upphör automatiskt, om tillgångsvärdet vid utgången av har understigit tio prisbasbelopp. När bokföringsskyldigheten upphör, skall detta - enligt 3 kap. 1 § stiftelselagen - anmälas till tillsynsmyndigheten. En sådan anmälan är dock inte någon förutsättning för att bokföringsskyldigheten skall upphöra. Om en stiftelse inte är bokföringsskyldig, är den ändå, enligt 3 kap. 2 § stiftelselagen, normalt skyldig att föra räkenskaper. Härutöver kan en sådan stiftelses styrelse eller förvaltare vara skyldig att hålla viss bokföring till följd av föreskrifter i stiftelseförordnandet. En dylik bokföringsskyldighet omfattas dock inte av vare sig bokföringslagens bestämmelser eller bestämmelserna om bokföringsbrott i 11 kap. 5 § . Såsom framgår av 5 § är stiftelser vilkas tillgångar får användas endast till förmån för bestämda fysiska personer (jfr 1 kap. 7 § och 11 kap. 2 § femte stycket stiftelselagen) helt undantagna från bokföringsskyldighet. 2 kap. 4 § När värdet på tillgångarna enligt 2 § andra stycket och 3 § första stycket bestäms, skall varje tillgång tas upp till ett värde som motsvarar vad tillgången kan anses betinga vid en försäljning under normala för- hållanden. Fastigheter och byggnader som är lös egendom tas dock upp till taxeringsvärdet, om ett sådant värde finns. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Jfr 2 kap. 4 § i promemorian 4 §.) Av paragrafen, som har sin förebild i den bestämmelse som har funnits i 3 kap. 6 § stiftelselagen, framgår att, när tillgångarnas värde enligt 2 § andra stycket och 3 § första stycket bestäms, varje tillgång skall tas upp till ett beräknat marknadsvärde. Paragrafen innehåller även en specialregel, avsedd att förenkla värderingen när den bokförings- skyldige innehar en fastighet eller en byggnad. I så fall skall taxerings- värdet läggas till grund för värderingen. 2 kap. 5 § Följande juridiska personer är inte bokföringsskyldiga enligt denna lag: 1. staten, kommunerna, landstingen, kommunalförbunden och region- förbunden, 2. konkursbon, samt 3. stiftelser vars tillgångar enligt stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för bestämda fysiska personer. (Jfr 1 § tredje stycket i kommitténs förslag och 2 kap. 5 § i promemorian 1.) I paragrafen anges de juridiska personer som inte omfattas av lagen. Hit hör främst de offentliga rättssubjekten staten, kommunerna, lands- tingen, kommunalförbunden och regionförbunden. För dessa rättsubjekt finns i stället särskilda bestämmelser om redovisning (se främst bok- föringsförordningen [1979:1212] samt 8 kap. kommunallagen [1991:900] och lagen [1997:1614] om redovisning). Församlingar och kyrkliga samfälligheter i , som har utgjort kyrkliga kommuner och därmed också har varit undantagna från allmänna regler om bokföring kommer dock i egenskap av registrerade trossamfund i fortsättningen att vara bokföringsskyldiga enligt 2 § 2. Att en viss särreglering även fortsättningsvis kommer att gälla för vissa rättssubjekt inom framgår av 4 kap. 5 §. Av punkten 2 framgår att konkursbon inte är bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen. För konkursbon finns det särskilda bestämmelser om räkenskaper i 7 kap. 19 § konkurslagen. I punkten 3 undantas sådana stiftelser som avses i 1 kap. 7 § och 11 kap. 2 § femte stycket stiftelselagen från bokföringsskyldighet. Bestäm- melsen motsvarar vad som har gällt enligt stiftelselagen. För detta slag av stiftelser finns över huvud taget inte några bestämmelser om bokföring eller räkenskaper. För övriga stiftelser som inte är bokförings- skyldiga finns i 3 kap. 2 § stiftelselagen bestämmelser om räkenskaper. Lagrådet har ifrågasatt om det inte i lagtexten borde tas in en erinran om var i lagstiftningen som det finns bestämmelser om räkenskaper för de juridiska personer som berörs i paragrafen. För vissa av de nämnda juridiska personerna saknas dock, som har framgått, detta slag av bestämmelser och för andra återfinns bestämmelserna i förordning. Det slag av erinringar som Lagrådet har förordat skulle därför inte kunna göras fullständiga. Regeringen har därför inte följt Lagrådets förslag i denna del. När fysiska personer är bokföringsskyldiga 2 kap. 6 § En fysisk person som bedriver näringsverksamhet är bokföringsskyldig för denna. Vid tillämpningen av första stycket skall uthyrning av en fastighet som enligt 5 § kommunalskattelagen (1928:370) räknas som privatbostads- fastighet inte anses som näringsverksamhet. Ägande eller brukande av en fastighet som enligt 5 § kommunalskattelagen räknas som näringsfastig- het skall alltid anses som näringsverksamhet. (Jfr 1 § andra stycket i kommitténs förslag.) I paragrafen regleras kretsen av bokföringsskyldiga fysiska personer. Av 1 kap. 3 § följer att paragrafen också blir bestämmande för när ett dödsbo är bokföringsskyldigt. Enligt första stycket är fysiska personer som bedriver en närings- verksamhet skyldiga att upprätta en bokföring för denna. Detta överens- stämmer med gällande rätt. Uttrycket näringsverksamhet är avsett att ha väsentligen den innebörd som motsvarar begreppet näringsidkare i gällande rätt. Begreppet skall fattas i vidsträckt mening, såsom är fallet i t.ex. konsumentköplagen (1990:932). Det innebär att näringsverksamhet skall anses omfatta all verksamhet som är av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som yrkesmässig (se prop. 1989/90:89 s. 60). Till näringsverksamhet räknas därmed också sådan verksamhet som bedrivs av advokater, arkitekter, fotografer m.fl. Verksamhetens omfatt- ning har inte någon avgörande betydelse för bokföringsskyldigheten. En hantverkare som driver sin verksamhet i liten skala blir ändå bokförings- skyldig, om det yrkesmässiga momentet är uppfyllt. Kravet på yrkes- mässighet innebär å andra sidan att den som vid sidan av sin egentliga sysselsättning åtar sig smärre hantverkssysslor för annans räkning som regel inte kan anses bedriva näringsverksamhet. Detsamma gäller om någon, som i allt väsentligt sysslar med annat, ger ut en eller några böcker. Andra omständigheter som kan vägas in i bedömningen av om en person är bokföringsskyldig är omsättningshastigheten på försålda varor eller tjänster och förekomsten av omkostnader i verksamheten. En hel- hetsbedömning måste alltså ske i det enskilda fallet. Härvid kan ledning ofta hämtas från hur verksamheten bedöms skattemässigt; skall verksam- heten beskattas i inkomstslaget näringsverksamhet är den normalt bokföringspliktig. Bokföringssskyldigheten avser näringsverksamheten, däremot inte annan verksamhet som näringsidkaren bedriver. Det innebär å ena sidan att allt som ingår i näringsverksamheten skall tas med i bokföringen och å andra sidan att endast de tillgångar och skulder samt intäkter och kostnader som hör till verksamheten skall tas med i bokföringen. Näringsidkaren måste till följd därav upprätthålla en åtskillnad mellan näringsverksamhetens ekonomi och sin privata ekonomi. Ledning för hur bokföring skall ske i enskilt bedriven näringsverksamhet torde även kunna hämtas från rekommendation R 11 Enskild näringsidkares bokföring. Av andra stycket framgår att viss verksamhet som kan ha näringsliknande natur vid lagens tillämpning skall anses falla utanför begreppet näringsverksamhet. Verksamhet som består i att en fysisk person eller ett dödsbo hyr ut en sådan fastighet som enligt 5 § kommunalskattelagen räknas som privatbostadsfastighet utgör nämligen inte näringsverksamhet i bokföringslagens mening. Enligt andra styckets andra mening gäller å andra sidan att ägande eller brukande av näringsfastighet alltid skall anses som näringsverk- samhet och därmed alltid föranleda bokföringsskyldighet. Det är alltså fastighetens taxering som är avgörande för om bokföringsskyldighet föreligger, oavsett om fastighetsinnehavet i det enskilda fallet är förenat med en faktisk näringsverksamhet. Detta innebär en ändring i förhållande till vad som har gällt. Skälen till ändringen har angetts i avsnitt 8.2. I sammanhanget bör uppmärksammas att paragrafen reglerar även bokföringsskyldigheten för enskild person som äger eller brukar en jordbruksfastighet. har dessa personer omfattats av jordbruks- bokföringslagen. Denna fråga har behandlats i avsnitt 8.3. Bokföringsskyldighet för utländska filialer m.m. 2 kap. 7 § I lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. finns bestämmelser om bokföringsskyldighet för näringsverksamhet som bedrivs i av utländska företag och utomlands bosatta svenska eller utländska medborgare. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Jfr 2 kap. 7 § i promemorian 1.)