prop · GM03114 · 1999-01-01 00:00:00 — 11 § Bestämmelsen är ny och har behandlats närmare i avsnitt 8.5. Enligt första stycket krävs tillstånd till utförsel i de fall som enligt 7 § nu är tillståndsfria. Tillstånd skall dock lämnas. Andra stycket motsvarar nuvarande 8 § andra stycket. 13 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4. Bestämmelsen är ny och innebär att tillstånd till utförsel är giltiga i endast . 2 framgår att gamla tillstånd till utförsel upphör att gälla efter utgången av . 12.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen 3 § Ändringen avser p. 8 och är en följd av att det inte direkt i 5 kap. kulturminneslagen anges vilka föremål som är tillståndspliktiga vid utförsel. Sammanfattning av betänkandena Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128) och delbetänkandet Kulturegendomar och kulturföremål (SOU 1995:128) samt promemorian Kulturhistoriskt värdefulla samlingar i fideikommiss Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128) och Kulturegendomar och kulturföremål (1995:128) Inledning föreslår i betänkandena ett antal förändringar och tillägg i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen). Vidare lämnas förslag på förändringar i regeringsformen, lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, lagen (1963:583) om avveckling av fideikommiss (avvecklingslagen), lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m., naturvårdslagen (1964:822) och (1987:10). Byggnader och miljöer nuvarande möjlighet att förordna om skyldighet att anmäla rivning och andra ändringar av byggnader m.m. av byggnadsminnesklass till , föreslås bli utvidgade. Möjligheten bör stå till buds för byggnader m.m. av kulturhistoriskt värde oavsett om en byggnadsminnesförklaring kan bli aktuell eller ej, om staten på annat sätt engagerat sig för ett bevarande, t. ex. genom att lämna bidrag. Anmälningsplikt bör också kunna beslutas i byggnadsminnesärenden som är under handläggning. I sådana pågående ärenden bör anmälningsplikten inte få gälla längre än , men i andra fall bör beslutet kunna förlängas. Om inte inom en månad från det att anmälan kom in till beslutar att förbjuda anmälda åtgärder skall de få utföras. Vidare föreslås att det i 3 kap. kulturminneslagen förs in regler som gör det möjligt att låta skyddsföreskrifterna vid en byggnadsminnesförklaring omfatta lösöre, som på ett väsentligt sätt bidrar till byggnadsminnets kulturhistoriska värde. Föremålen skall förtecknas i skyddsföreskrifterna, som skall ange hur de skall förevaras, hur de skall underhållas och i vilka avseenden de inte får ändras. En förutsättning för skydd är att ägaren samtycker. En mindre justering av ansvarsreglerna föreslås också. För att möjliggöra att såväl bebyggda områden som kulturlandskap skyddas bör ett områdesskydd införas i kulturminneslagen. Vad som skyddas och hur skydd och vård skall ske uttrycks i skyddsbestämmelser, anpassade för respektive objekt/område. Kulturreservat föreslås bli benämningen för skyddade områden, medan skyddade byggnader även i fortsättningen bör kallas byggnadsminnen. Termen skyddsföreskrifter föreslås bli utbytt mot skyddsbestämmelser, eftersom ordet föreskrifter i författningstext bör vara reserverat för föreskrifter i regeringsformens mening. Bestämmelsen om en uttrycklig rätt för var och en att väcka fråga om byggnadsminne bör i förenklingssyfte tas bort. Statliga fastighetsförvaltande myndigheter bör göras skyldiga att anmäla överlåtelser av statliga byggnadsminnen till fastighetsregistret. Prästgårdar Många prästgårdar har sådana betydande kulturhistoriska värden att de även efter det att relationerna mellan staten och ändras bör stå under skyddsregler. Ändringar av prästgårdar byggda bör därför kräva tillstånd av . bör före utgången av avgöra om skyddet skall bestå. Prästgårdarna bör heller inte få överlåtas utan en föregående anmälan till . bör endast de prästgårdar valt ut stå under tillstånds- och anmälningsplikt. bör få möjlighet att besluta om tillståndsplikt och anmälningsplikt även för prästgårdar byggda . Kyrkstäder Kyrkstäderna bör på grund av sina kulturhistoriska värden ses som kyrkliga kulturminnen och få skyddsregler i kulturminneslagen som kyrkliga kulturminnen. Reglerna bör innebära att kyrkstäderna skall underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskar eller förvanskas. Väsentliga ändringar bör stå under prövning. bör också få besluta om anmälningsskyldighet vid ägarbyten inom kyrkstäder. De gamla reglerna (1817 och kungliga skrivelser) om att tillstånd krävs för köp och bygge av kyrkstuga upphävs och ersätts inte med någon annan form av förvärvsprövning. Att nyttjandet av kyrkstuga och kammare överensstämmer med god kyrkstadssed kan tillses av markupplåtaren, som också bedöms ha intresse av att så sker. Ortnamn Enligt kulturarvsutredningen bör all statlig och ortnamnsverksamhet utövas med hänsyn till ortnamnens kulturvärden, dvs. enligt god ortnamnssed. På grund härav bör en hänssynsregel, som gör detta till en skyldighet, tas in i kulturminneslagen. I regel bör detta leda till att hävdvunna ortnamnsformer prioriteras. Regeln bör också kräva respekt för riktiga språkliga former, däribland vad som gäller för minoritetsspråken samiska och finska. Nya namn skall inte bildas innan en eventuell påverkan på hävdvunna namn beaktats. föreslår att hänsynsregeln inte förenas med sanktioner vid överträdelse, utan att den i stället skall få genomslag framst genom kompletterande informationsinsatser. Överklagande föreslår att överprövningen av beslut som till slut ändå kan prövas av en domstol redan från början skall ske hos domstol. Finns regler om ersättning till enskild på grund av ett beslut eller är en politisk styrning påkallad bör regeringen vara slutinstans. Dessa principer innebär att prövning av överklaganden av beslut om fornminnen bör flyttas från regeringen till domstol, medan beslut om byggnadsminnes- och kulturreservatsförklaring bör överklagas hos regeringen i stället för hos domstol. Kulturminneslagen och regeringsformen Regeln i 2 kap. 9 § kulturminneslagen avser föreskrifter i regeringsformens mening. Enligt regeringsformen får inte direkt överlämna rätten att besluta om föreskrifter av sådan art. Eftersom det finns ett behov av att reglera allmänhetens tillträde till fornminnen och andra känsliga kulturmiljöer bör regeringsformen ändras så att detta blir möjligt. I kulturminneslagen bör sedan tas in ett bemyndigande som ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet rätt att utfärda föreskrifter för allmänheten till skydd för fornminnen och andra kulturmiljöer. Vidare bör enligt kulturarvsutredningen reglerna om generella viten i kulturminneslagen ändras till bötesbestämmelser. Kulturegendomar lämnar ett förslag som skall göra det möjligt att betala arvs- och gåvoskatt genom underhållsinsatser för kulturhistoriskt värdefull egendom. Förslaget är utformat så att anstånd skall få lämnas under högst från skattens fastställande för fast egendom som är förklarad som byggnadsminne eller som enligt intyg av är av beskaffenhet att kunna bli byggnadsminne. Fideikommiss föreslår att regler tas in i avvecklingslagen som innebär ett undantag från avvecklingsbestämmelserna för särskilt värdefulla fideikommiss. Dessa skall inte avvecklas förrän deras långsiktiga bevarande i sammanhållen form tryggats på annat sätt. Enligt kulturarvsutredningen bör vidare reglerna om fideikommissaktiebolag i avvecklingslagen ändras så att tillståndsprövningen och befogenheten att godkänna ändringar i bolagsordningen läggs på i stället för regeringen. Även ärenden som rör mer betydande värde eller om frågor av större vikt ur allmän synpunkt bör fortsättningsvis prövas av regeringen. För att öka möjligheten att bevara fideikommissegendom i samlat skick föreslås av utredningen att innehavaren skall kunna överföra sådan fideikommissegendom som har ett särskilt kulturhistoriskt värde till en stiftelse. Till stiftelsen också kunna överföras egendom som ger den en ekonomisk bas. Stiftelseförordnandet skall innehålla de bestämmelser som behövs för att skydda och vårda egendomen samt hindra att den skingras. Enligt skall beslut i fråga om överföring av egendom till ett aktiebolag eller en stiftelse kunna överklagas. I de frågor som skall prövas av regeringen skall med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen. Utförsel av kulturföremål De föremål som anges i EG:s förordning om export av kulturföremål bör med viss anpassning vad gäller ålders- och värdegränser rymma även de föremålskategorier som bör omfattas av tillståndsplikt även enligt de svenska reglerna. Undantag får göras för samiska kulturföremål. Om ett tillståndspliktigt föremål befinns ha stor betydelse för det nationella kulturarvet bör tillstånd till utförsel inte ges. De kriterier som bör användas för att avgöra om ett föremål har denna betydelse bör anges i kulturminneslagen. Vid bedömningen bör beaktas om föremålet 1) är sällsynt eller särskilt representativt för landets kulturhistoria, varvid hänsyn skall tas till förekomsten av motsvarande föremål i allmänt tillgängliga samlingar, 2) har ett värdefullt samband med en kulturmiljö av stor betydelse och lämpligen kan återställas dit, 3 ) är knutet till en betydelsefull person eller händelse i svensk historia, eller 4) av annan synnerligen anledning bör bevaras i landet. En lösenskyldighet för staten vid avslag på ansökan om exporttillstånd bör inte införas. Nuvarande möjligheter för regeringen att köpa in kulturföremål bör kvarstå och alltså kunna utnyttjas även i fall då exporttillstånd vägrats för ett föremål. Likaså bör regeringens möjlighet att även i fall då ett kulturföremål har stor betydelse för det nationella kulturarvet medge utförsel kvarstå. Regeln därom bör utformas så att om tillstånd har vägrats genom lagakraftägande beslut får regeringen, om synnerliga skäl föreligger, medge att ett föremål förs ut ur landet. Den nuvarande tillstånds- och prövningsfriheten i vissa situationer bör omvandlas till en rätt till tillstånd i motsvarande situationer. Sålunda bör tillstånd till utförsel ges om 1) föremålets ägare flyttar från för att bosätta sig i ett annat land, 2) föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en enskild person som är bosatt i ett annat land, 3) föremålet förs ut av en offentlig institution här i landet eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller landstingskommun och det skall föras tillbaka till , 4) föremålet förs ut av en enskild person för att användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det skall föras tillbaka till eller 5) föremålet är tillfälligt inlånat från utlandet. Tillstånd bör också få ges om föremålet förvärvats av en institution i utlandet och förvärvet kan antas främja kunskapen om svenska kulturföremål. Den nuvarande uppdelningen i svenska respektive utländska kulturföremål bör behållas. Dock bör åldersgränsen för utländska kulturföremål ändras, så att sådana föremål som funnits i omfattas. Inom huvudparten av de föremålskategorier som återfinns i EG- bilagan finns föremål som även fortsättningsvis bör omfattas av tillståndsplikt vid utförsel från . I stället för EG-bilagans ålders- och värdegränser bör dock motsvarande gränser anpassade efter svenska behov användas. En viss revision av såväl kategoriformuleringar som ålders- och värdegränser bör göras. Prövningen av ansökningar bör så långt möjligt samordnas med prövningen av ansökningar om EG-licens för export av kulturföremål. Detta innebär bl.a. att någon avgift inte skall tas ut av sökanden. Tillståndsmyndigheterna bör i lag ges rätt att inför auktioner och andra försäljningar som riktar sig till allmänheten få tillkännage i försäljningslokalen vilka föremål som enligt deras respektive uppfattning inte bör få föras ut ur landet. Tillstånd bör tidsbegränsas till att gälla högst . Tillstånd som getts med stöd av äldre bestämmelser bör fortsätta att gälla till efter ikraftträdandet av nya regler. bör utan krav på prövningstillstånd i Kam- marrätten få överklaga en allmän förvaltningsdomstols beslut att ge tillstånd till utförsel. Kulturhistoriskt värdefulla samlingar i fideikommiss I promemorian föreslogs att skattepliktig reavinst eller avdragsgill reaförlust inte skall uppkomma om en samling som avses i 17 § lagen om avveckling av fideikommiss överförs till ett aktiebolag genom tillskott i samband med aktieteckning. Vidare föreslogs att undantaget från reavinstbeskattning när bolaget avyttrar en fideikommissfastighet och när en aktieägare avyttrar aktie i ett fideikommissaktiebolag upphävs. Delar av författningsförslag i betänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128) Transumt ----------------------------------------------- Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. dels att 3 kap. 20 och 21 §§ skall upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 3 kap. 4 och 10 §§ skall utgå, dels att nuvarande 3 kap. 9 15 och 18 21 §§ skall betecknas 3 kap. 7 13 och 16 19 §§ samt att nuvarande 4 kap. 7 10, 15 och 16 §§ skall betecknas 4 kap. 6 10 och 18 §§, dels att 1 kap. 2 §, 2 kap. 9, 21 a och 24 §§, 3 kap. 1 9 och 12 19 §§, 4 kap. 1 4, 7 och 10 16 §§ samt rubrikerna närmast före 3 kap. 1 § samt 4 kap. 2, 11 och 16 §§ skall ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 3 kap. 14 § skall sättas närmast före 3 kap. 12 §, rubriken närmast före 3 kap. 16 § skall sättas närmast före 3 kap. 15 § samt rubriken närmast före 3 kap. 19 § skall sättas närmast före 3 kap. 17 §, dels att i lagen skall införas nya paragrafer, 1 kap. 4 § och 4 kap. 17 och 18 §§, samt närmast före 1 kap. 4 §, 3 kap. 8 § och 4 kap. 17 § nya rubriker av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. 2 § I denna lag finns bestämmelser om fornminnen, byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen samt om utförsel av kulturföremål ur landet. I denna lag finns bestämmelser om ortnamn, fornminnen, kulturhis- toriskt värdefulla byggnader, an- läggningar och områden, kyrkliga kulturminnen samt om utförsel och återlämnande av kulturföremål. har tillsyn över kulturminnesvården i länet. och statens historiska museer, i denna lag i fort- sättningen kallat , har överinseende över kulturmin- nesvården i landet. får överklaga beslut av domstol eller annan myndighet enligt denna lag. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vid statlig och verk- samhet skall god ortnamnssed iakt- tas. att hävdvunna ortnamn inte utan starka skäl ändras till form och syft- ning, att stavningen av ortnamn i övrigt sker enligt vedertagna språkriktighetsregler, om inte hävdvunna stavningsformer talar för annat, att vid nybildning av ortnamn deras påverkan på hävdvunna namn beaktas och att i flerspråkiga områden svenska, samiska och finska namn så långt möjligt används på kartor samt vid skyltning och övrig utmärkning. Namn som godkänts för offentlig kartproduktion skall användas i sin godkända form. 2 kap. 9 §1 får meddela sär- skilda föreskrifter till skydd för en fast fornlämning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela skydds- och ordningsföreskrif- ter rörande vad allmänheten har att iaktta inom och i närheten av områ- den som avses i 2 §. Föreskrifterna får även meddelas för område som enligt 2 § inte hör till fornlämningen under förutsätt- ning att pågående användning av marken härigenom inte försvåras avsevärt. Föreskrifter som avses i första stycket får även meddelas för områ- den där fornfynd har påträffats, om det kan ske utan att någon väsentlig olägenhet uppstår. Sådana föreskrifter får gälla längst till dess att platsen har undersökts enligt 8 §. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse får fridlysa en plats där fornfynd påträffats, om det kan ske utan att någon väsentlig olägenhet uppstår. Fridlysning får ske intill dess platsen har undersökts enligt 8 §. får meddela sär- skilda bestämmelser om använd- ningen av mark i närheten av områ- den som avses i 2 § under förut- sättning att den pågående använd- ningen inte avsevärt försvåras. Föreskrifter eller fridlysning får förenas med vite. Ett beslut om föreskrifter eller fridlysning skall kungöras på lämp- ligt sätt. 21 a2 § Till böter eller fängelse döms den som av upp- såt eller oaktsamhet 1. inte anmäler fornfynd enligt 5 §, 2. inte gör anmälan enligt 10 § andra stycket eller 3. bryter mot 18 §. Till böter eller fängelse döms den som av upp- såt eller oaktsamhet 1. inte anmäler fornfynd enligt 5 §, 2. bryter mot föreskrifter medde- lade med stöd av 9 § , 3. inte gör anmälan enligt 10 § andra stycket eller 4. bryter mot 18 §. 24 §3 Beslut av överkla- gas hos allmän förvaltningsdomstol när det gäller 1. fastställelse av gränserna för ett fornlämningsområde enligt 2 §, 2. särskilda ordningsföreskrifter enligt 9 §, 3. fridlysning enligt 9 § eller 4. tillstånd att medföra och an- vända metallsökare enligt 20 §. Beslut av eller enligt detta kapitel överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av andra stycket eller 25 §. Beslut av enligt 16 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut av enligt 17 § överklagas hos rege- ringen. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut i övrigt enligt detta kapitel av eller får överklagas hos regeringen, om inte annat följer av 25 §. Kommunen får överklaga läns- styrelsens beslut enligt 2 § andra stycket, 9 § första och fjärde styck- ena och 12 § andra stycket. Kommunen får överklaga beslut enligt 2 § andra stycket, 9 § första och andra styckena och 12 § andra stycket. 3 kap. Byggnadsminnen 3 kap. Kulturhistoriskt vär- defulla byggnader, anlägg- ningar och områden 1 § En byggnad som är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska värde eller som ingår i ett kulturhis- toriskt synnerligen märkligt bebyg- gelseområde får förklaras för bygg- nadsminne av . Be- stämmelserna om byggnadsminnen enligt detta kapitel får också tilläm- pas på park, trädgård eller annan anläggning av kulturhistoriskt värde. Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga på kulturhistoriskt värdefulla byggnader och bebyggelseområden, parker, trädgårdar och andra anläggningar samt landskapsavsnitt. I fråga om byggnad av sådant värde som sägs i första stycket och som tillhör staten gäller de bestäm- melser som regeringen meddelar om statliga byggnadsminnen. Om ett statligt byggnadsminne övergår till annan ägare än staten, skall det därmed utgöra ett byggnadsminne enligt denna lag. Att en byggnad m.m. är skyddad som fast fornlämning eller som kyrkligt kulturminne enligt denna lag hindrar inte tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Skyddets innebörd och omfattning Byggnadsminnen och kultur- reservat 2 § När en byggnad förklaras för byggnadsminne, skall genom skyddsföreskrifter ange på vilket sätt byggnaden skall vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. Byggnader och bebyggelseområ- den, parker, trädgårdar och andra anläggningar samt landskapsavsnitt som är synnerligen märkliga genom sitt kulturhistoriska värde får förklaras för byggnadsminne eller kulturreservat av . Om det behövs får föreskrifterna också innehålla bestämmelser om att ett område kring byggnaden skall hållas i sådant skick att byggnadsminnets utseende och karaktär inte förvanskas. För egendom som tillhör staten gäller de bestämmelser regeringen meddelar om statliga byggnadsmin- nen eller kulturreservat. Om sådan egendom övergår till annan ägare än staten, skall de bestämmelser regeringen har meddelat gälla som skyddsbestämmelser enligt detta kapitel. I en byggnadsminnes- eller kul- turreservatsförklaring skall genom skyddsbestämmelser ange i vilka avseenden egendomen inte får ändras och hur vård och underhåll skall utföras. I skyddsbe- stämmelserna får också tas upp så- dant lösöre som väsentligen bidrar till egendomens kulturhistoriska värde samt anges var lösöret skall förvaras, hur det skall underhållas och i vilka avseenden det inte får förändras. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse skall så långt möjligt utformas i samförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggande markområde. Ägaren får inte åläggas mera omfattande skyldigheter än vad som är ound- gängligen nödvändigt för att bibe- hålla byggnadsminnets kulturhisto- riska värde. Hänsyn skall tas till byggnadens användning och äga- rens skäliga önskemål. Skyddsbestämmelserna skall så långt möjligt utformas i samförstånd med sakägare. En sakägare får inte åläggas mer omfattande skyldigheter än som motiveras av bevarandet av det kulturhistoriska värdet. Skälig hänsyn skall tas till användningen av byggnaden, anläggningen eller området och till sakägarens önskemål i övrigt. För att skyddsbestämmelserna skall få omfatta lösöre fordras ägarens samtycke. I fråga om tillstånd till avvikelse från skyddsbestämmelserna finns föreskrifter i 12 §. 4 §4 Fråga om en byggnad bör förklaras för byggnadsminne kan väckas av var och en genom ansökan eller tas upp av på eget initiativ. I avvaktan på slutligt beslut i ett ärende om byggnadsminnes- eller kulturreservatsförklaring får besluta om skyldighet att till anmäla förestående åtgärder som innebär uppförande, rivning eller andra ändringar av byggnader eller anläggningar i den mån åtgärderna är ägnade att minska det kulturhistoriska värdet (anmäl- ningsplikt). Ett sådant beslut medför förbud mot att utföra angivna åt- gärder innan en anmälan har gjorts till och under en månad sedan den kommit in dit, om inte har godkänt åtgärderna. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Ansökan om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne skall innehålla uppgifter om vilken fastighet byggnaden är belägen på och om fastighetens ägare samt beskrivning av byggnaden. I ansökningen bör även anges vilka omständigheter som åberopas för att byggnaden bör förklaras för byggnadsminne. Ett beslut enligt första stycket förfaller om avgör ärendet utan att utfärda förklaring eller när förflutit från det att beslutet om anmälningsplikt meddelades. Innan fattar beslut som enligt detta kapitel kan medföra rätt till ersättning eller inlösen för ägare eller någon annan, skall undersöka om medel för detta finns tillgängliga. 5 § Då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne, får länsstyrel- sen i avvaktan på ärendets slutliga prövning meddela förbud mot åt- gärder som kan minska eller för- störa byggnadens kulturhistoriska värde. Förbudet får gälla för av högst . Om det finns synnerliga skäl får det för- längas, dock högst med sex måna- der för varje gång. Om vill förbjuda en åtgärd som avses i 4 §, skall underrätta den som gjort anmälan om detta inom en månad från det att anmälan kom in. Sker det inte, får åtgärden utföras. får förbjuda åtgärder som avses i 4 § även utan ett föregående beslut om anmälningsplikt. Ett förbud enligt första stycket får gälla . Om det finns synnerliga skäl får för- budet förlängas i högst sex måna- der varje gång. Beslutar att för- bjuda en åtgärd enligt första stycket har ägare eller innehavare av särskild rätt till berörd fastighet rätt till ersättning för skada enligt föreskrifterna i 8 11 §§. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 6 §5 Om en byggnad kan antas komma ifråga som byggnadsminne, får , utan att fråga väckts om byggnadsminnesförkla- ring, förordna att anmälan till läns- styrelsen skall göras, innan byggna- den rivs eller ändras på ett sätt som väsentligt minskar dess kulturhisto- riska värde. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela skydds- och ordningsföreskrifter för vad allmänheten har att iaktta inom ett område som är byggnadsminne eller kulturreservat. skall inom en må- nad från det anmälningen kom in dit avgöra om den skall ta upp fråga om byggnadsminnesförklaring av den berörda byggnaden. Under denna frist får den anmälda åtgärden inte vidtas utan att har medgett det.