prop · GM033 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringen ser dock inget hinder mot att de myndigheter som har att tillämpa dopningslagen upprättar en förteckning som utan att vara juridiskt bindande kan användas som ett hjälpmedel i tillämpningen. Regeringen kommer dock att följa utvecklingen. Skulle det visa sig att de tillämpningsproblem som föreligger inte kan avhjälpas genom upprättande av en sådan förteckning som nämns ovan, får regeringen överväga vilka åtgärder som behöver vidtas. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det väsentligt att tillämpningen av dopningslagen inte skiljer sig mellan olika myndigheter. Kriterier vid bedömningen av i vad mån nya medel bör föras in i dopningslagen Även om det i och för sig inte finns skäl att ändra i den grundläggande definitionen, kan det finnas anledning att utvidga dopningslagens tillämpningsområde till ytterligare medel genom tillägg till den nuvarande definitionen i 1 § dopningslagen. En utvidgning av dopningslagens innehåll till att omfatta flera dopningsmedel än skulle för det första medföra att dopningslagens nuvarande klara medicinska definition förloras. De fördelar för tillämpningen av dopningslagen som en klar avgränsning innebär medför att det inte är lämpligt att föra in sådana medel som inte till sin karaktär kan jämställas med de nu ingående medlen och substanserna. För det andra måste straffbestämmelserna göras mer nyanserade om medel av skiftande karaktär förs in i dopningslagen. Av dessa skäl bör man inta en restriktiv hållning till vilka medel som skall omfattas av dopningslagen. De skärpningar som föreslås i läkemedelslagstiftningen medför också ett minskat behov av att kunna tillämpa dopningslagens strängare reglering när det gäller andra läkemedel än de som omfattas. Följande kriterier bör tillämpas vid bedömningen av i vad mån nya medel skall falla in under dopningslagens tillämpningsområde - medlets eller substansens karaktär i sig, dvs. om substansen eller medlet kan jämställas med de nu upptagna medlen och substanserna, - om medlet har allvarliga hälsovådliga bieffekter, - om medlet typiskt sett har en självbegränsande effekt vid intag, - om risk för bruk av viss omfattning föreligger utanför den organiserade idrottsrörelsen, - om medlet kan anses vara särskilt tilltalande för ungdomar, - förekomsten och tillgängligheten i samt - om annan tillämplig lagstiftning kan anses vara otillräcklig. I det följande kommenteras särskilt vissa ämnen, där det kan ligga nära till hands att låta dopningslagens regler vara tillämpliga. IGF-1 IGF-1 är en kroppsegen substans som förmedlar en stor del av tillväxthormonets anabola effekter. Negativa effekter är enligt studier vanliga, varav en del är av allvarlig karaktär. Bland bieffekterna har märkts bl.a. huvudvärk, sänkt blodsockerhalt samt sänkt puls och sänkt blodtryck. Det finns dock enligt utredningen inga uppgifter som pekar på att medlet används i dopningssyfte i . IGF-1 omfattas av läkemedelslagstiftningen, vilket i och för sig kan anses vara tillräckligt med hänsyn till de skärpningar som regeringen föreslår. Emellertid kan det på grund av sambandet mellan IGF-1 och tillväxthormon finnas skäl att ändå låta ämnet omfattas av dopningslagen. Förutsättningen för att så skall kunna ske är att dopningslagen utvidgas till att omfatta även ämnen som frisätts av tillväxthormon, vilket inte är fallet . En sådan förändring skulle dock få konsekvenser som är svåra att överblicka och regeringen anser därför att det är lämpligare att inte göra någon ändring i detta avseende. Beta-2-stimulerare Vissa substanser i denna grupp, däribland clenbuterol, har visats ha en muskeluppbyggande och fettförbrännande effekt på djur. Clenbuterol och jämställda beta-2-stimulerare har därför införts på IOK:s lista över förbjudna dopningsmedel under gruppen Substanser med anabol effekt . Intag av beta-2-stimulerare kan ha omedelbara bieffekter i form av bl.a. hjärtklappning, muskeldarrningar och huvudvärk. Eventuellt kan intag medföra allvarliga hjärtrytmrubbningar och förstoring av hjärtmuskeln. De omedelbara bieffekterna torde dock ha en självbegränsande effekt vid intag. Det är definitionsmässigt mycket svårt att föra in denna grupp i dopningslagen. Någon anledning att utsträcka dopningslagens regler till samtliga beta-2-stimulerare, utan hänsyn till det enskilda medlets anabola effekt, föreligger inte. En allmänt hållen definition i syfte att enbart täcka beta-2-stimulerare med anabol effekt torde även leda till svårigheter vid den praktiska tillämpningen, då det kan vara svårt att dra gränsen mellan vilka beta-2-stimulerare som har anabol effekt och vilka medel som inte har denna effekt. En sådan konstruktion väcker betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. De föreslagna skärpningarna i lagen om handel med läkemedel m.m. innebär kraftigt ökade möjligheter att ingripa mot spridningen av dessa medel. Mot bakgrund av vad som anförts finner regeringen att det inte föreligger skäl att låta nu aktuella beta-2- stimulerare omfattas av dopningslagens straffbestämmelser. Insulin Insulin anses ha en muskeluppbyggande effekt, men det är oklart i vilken omfattning detta gäller. Emellertid torde bieffekterna medföra att insulin är starkt självbegränsande, eftersom det finns risk för kallsvettningar, oro och medvetslöshet. Intag av större doser insulin kan även vara livshotande. Det föreligger därför inte skäl att misstänka något utbrett icke-medicinskt missbruk av medlet. Därför finns inte heller något behov av att låta detta medel omfattas av dopningslagens regler. Efedrin Efedrin är ett amfetaminliknande ämne som kan ha centralstimulerande effekt. Bieffekter i form av bl.a. hjärtklappning och svårighet att urinera kan följa, varför medlet anses ha en självbegränsande effekt vid intag. Den legala användningen av efedrin regleras i läkemedelslagstiftningen och lagen (1992:860) om kontroll av narkotika. föreligger enligt regeringens bedömning inget behov av strängare regler när det gäller kontrollen av spridningen av efedrin. Skulle ett behov visa sig bör det ligga närmare till hands att låta efedrin omfattas av narkotikastrafflagen. Betablockerare Betablockerare är en grupp läkemedel som enligt IOK:s lista är förbjudna att användas inom vissa precisionsidrotter. Betablockerare sänker uthållighets- och prestationsförmågan men har en oro- och nervositetsdämpande effekt och kan motverka skakighet. Anledning att använda sådant medel annat än vid t.ex. och liknande koncentrationskrävande sporter föreligger inte. Något allmänt missbruk av dessa medel synes heller inte föreligga, varför det inte finns skäl att införa strängare regler för dessa medel än vad som följer av läkemedelslagstiftningen. Erytropoietin Erytropoietin (EPO) är ett ämne som ökar blodbildningen av främst blodkroppar i benmärgen och därför ibland används vid s.k. bloddopning. Enligt studier av friska försökspersoner synes bieffekter vara ovanliga, men intag av EPO kan medföra allvarliga bieffekter för personer med rubbad blodlevringsfunktion. Inom idrotten har EPO använts i sporter som t.ex. cykling men enligt utredningen anses utbredningen inom den svenska idrottsrörelsen vara obetydlig. Det tycks heller inte som om missbruket av EPO skulle ha spritt sig till personer utanför den organiserade idrotten. Bland remissinstanserna anser dock i att EPO bör omfattas av dopningslagen. anser det troligt att användningen av EPO inom mer motionsinriktad verksamhet kommer att öka. Vidare menar att EPO har allvarliga biverkningar som till viss del inte har uppmärksammats av utredningen. Till dessa hör en blodtrycksstegring under arbete som kan leda till en irreversibel påverkan på hjärtfunktionen. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det inte kan anses finnas någon risk för ett sådant utbrett hälsofarligt bruk som skulle motivera att EPO införs bland de i dopningslagen intagna medlen. Diuretika Diuretika (vätskedrivande eller urindrivande medel) är inte i sig dopningsmedel, eftersom de inte används för att förbättra prestationsförmågan eller öka muskelvolymen. Sådana medel används dock i dopningssammanhang för att dölja dopning genom en minskning av koncentrationen av vissa dopningsmedel i urinen. Diuretika kan också användas för att sänka vikten inför invägning i vissa idrotter. Dessa medel har därför tagits upp på den av IOK upprättade dopningslistan. Det rör sig om medel som potentiellt har allvarliga bieffekter. De allvarligaste komplikationerna som kan inträffa är förändringar av saltbalansen som kan medför svårupphävda rubbningar av hjärtrytmen m.m. Mot bakgrund av den inställning i fråga om dopningslagens tillämpningsområde som redovisats här anser regeringen inte att det finns anledning att föra in diuretika i lagen. Dessa medel regleras dock i läkemedelslagstiftningen. Nikotin Det förekommer uppgifter om att nikotin används i prestationshöjande syfte och det har inom idrottsvärlden diskuterats om bruket skall bedömas som dopning. Emellertid är bruket av nikotin inte förbjudet enligt . När det gäller bruket av nikotin i övrigt, dvs. utanför idrottens regelsystem, bör nikotin inte i första hand betraktas som ett dopningsmedel, utan som ett av stora grupper använt legalt njutningsmedel. För detta användningsområde finns regler i tobakslagen (1993:581). Utöver de medel som tagits upp ovan förekommer ett utbrett bruk av olika kosttillskottspreparat som används i prestationshöjande eller kroppsuppbyggande syfte. Som exempel kan nämnas , kreatin och bikarbonat. Konsumtionen av sådana preparat är allmänt utbredd, såväl bland idrottsutövare som bland andra. Vissa preparat marknadsförs under varunamn som associerar till anabola steroider och andra förbjudna dopningsmedel. Det förekommer också att vissa kosttillskott i marknadsföringen sägs ha egenskaper som t.ex. ökar frisättningen av testosteron eller tillväxthormon. och har föreslagit att beteckningen kosttillskott skall reserveras för produkter som endast innehåller vitaminer och/eller mineralämnen och i vissa doser. Regeringen anser att det finns anledning att se allvarligt på denna varumarknad. finns dock ingen grund för att anse att medel av detta slag bör omfattas av dopningslagen. I huvudsak regleras kosttillskott i livsmedelslagen och frågor om eventuell ytterligare reglering bör om så erfordras tas upp som en fråga rörande den lagen. anser att frågan om att sanera marknaden för kosttillskott bör utredas ytterligare. RF anser att en ökad kontroll och dokumentation i samband med någon form av licensiering skulle vara välkommet när det gäller kosttillskott. Regeringen bedömer det inte som nödvändigt att nu tillsätta en utredning men kommer att noggrant följa utvecklingen på detta område. Som nämnts tidigare bör också kosttillskotten uppmärksammas i det förebyggande arbetet. Regeringen har uppmärksammats på att en ny substans som marknadsförs som kosttillskott, androstendion, omvandlas till testosteron i kroppen. beslutade att läkemedelslagen skall tilllämpas på bl.a. androstendion. Det finns även andra substanser som omvandlas till anabola steroider i kroppen. Dessa substanser torde inte omfattas av dopningslagen enligt definitionen i 1 §. I en skrivelse till regeringen tar upp behovet av att kontrollera tillgången på råvaror för framställning av bl.a. medel som används i dopningssyfte samt s.k. biologiska prekursorer som t.ex. androstendion. När det gäller råvaror för framställning av AAS och andra dopningsmedel är detta en fråga som måste tas upp i EU-sammanhang, eftersom den i hög grad berör den fria rörligheten mellan EU-länderna. Det kan röra sig om ett stort antal ämnen med legala användningsområden och en noggrann genomgång och undersökning av de ämnen som kan bli aktuella måste göras. Huruvida det finns skäl till en sådan reglering måste övervägas vidare. När det gäller substanser som androstendion finns risk för att användningen av dessa kan utvecklas till ett problem. Skulle så bli fallet kan en utvidgning av dopningslagen till att omfatta dessa ämnen bli aktuell. Utvecklingen på detta område bör därför bevakas så att behov av ändringar i lagstiftningen uppmärksammas. 8 Kriminalisering av bruket av dopningsmedel Regeringens förslag: Bruk av dopningsmedel som inte äger rum i medicinskt eller vetenskapligt syfte kriminaliseras. Kriminaliseringen omfattar alla medel som täcks av dopningslagens definition. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har fått ett mycket blandat mottagande. Antalet remissinstanser som tillstyrker förslaget är ungefär lika stort som antalet som är negativa till förslaget. Förslaget om kriminalisering tillstyrks eller lämnas utan erinran av bl.a. , , , , , , , och och Skola. Dopingjouren tillstyrker förslaget beträffande anabola steroider och medel som på andra sätt kan öka graden av androgen påverkan, men avstyrker förslaget att kriminalisera bruket av tillväxthormon. De remissinstanser som avstyrker förslaget att kriminalisera bruket av dopningsmedel tar sikte på bl.a. svårigheterna att beivra och bevisa det straffbelagda bruket av narkotika. Argumentet att en kriminalisering strider mot den straffrättsliga principen att handlingar riktade mot den egna personen eller eget intresse inte bör straffbeläggas framförs av bl.a. , och . och anser däremot att ett avsteg från denna princip är befogat. , Riksåklagaren, , BRÅ, och m.fl. tar upp bevissvårigheterna som ett viktigt argument mot en kriminalisering. Risken för att de som missbrukar dopningsmedel avstår från att söka vård anförs av och . Bakgrunden till regeringens förslag Frågan om kriminaliseringen av bruket togs upp redan i förarbetena till dopningslagen i samband med diskussionen om var gränsen för det straffbara området skulle sättas. I promemorian som låg till grund för lagförslaget (Ds 1989:60 s. 55 f.) anfördes att övervägande skäl talade för att konsumtionen inte skulle kriminaliseras. Bl.a. bedömdes inte anabola steroider ge samma allvarliga skadeverkningar som narkotiska medel och det ansågs inte visat att anabola steroider är beroendeframkallande. Utredaren ansåg att det förhållande att anabola steroider inte är beroendeframkallande och att det är brukaren själv som riskerar att skadas i sig torde vara en återhållande faktor för konsumtionen. Under remissbehandlingen framställdes emellertid önskemål från några av remissinstanserna om att även bruket skulle kriminaliseras bl.a. för att markera samhällets avståndstagande från all befattning med dopningsmedel. Departementschefen (prop. 1990/91:199 s. 22 f) uttryckte sin förståelse för de argument som framförts men kom, på de grunder som framförts i promemorian, fram till att narkotika och dopningsmedel inte helt kunde jämställas. Med hänsyn till dessa argument borde avgränsningen enligt departementschefen ske med utgångspunkt i den inom svensk straffrätt vägledande principen att inte straffbelägga handlingar som riktar sig mot den egna personen. Diskussionen om en eventuell kriminalisering av bruket av dopningsmedel fortsatte i den allmänna debatten efter det att dopningslagen antagits. Frågan har även tagits upp i genom ett antal motioner. I ett internationellt perspektiv är det ovanligt att bruket av dopningsmedel är kriminaliserat. I länder som och , som i likhet med har en särskild lagstiftning avseende dopningsmedel, har man inte kriminaliserat det icke-medicinska bruket av dopningsmedel. Det kan nämnas att den norska straffbestämmelsen inte heller omfattar innehav för eget bruk. Möjligheter att detektera och analysera förekomst av dopningsmedel Möjligheterna att påvisa förekomst av (detektera) olika medel är av stor vikt för beslut om eventuella sanktioner. Tillförlitligheten i analysresultaten har därför mycket stor betydelse från rättssäkerhetssynpunkt och är beroende av förfarandet vid provtagningen, säkerheten vid den kemiska analysen och tolkningen av analysresultaten. I utförs det största antalet analyser av Dopinglaboratoriet, avdelningen för Klinisk Farmakologi, . Laboratoriet står under landstings ansvar och finansieras genom de intäkter analysverksamheten inbringar. ackrediterades laboratoriet av (). De flesta analyserna sker för (RF:s) räkning. RF har i avtal med laboratoriet förbundit sig att beställa ett visst antal analyser till ett visst pris. genomfördes vid Dopinglaboratoriet 2 300 sådana analyser till en kostnad av per analys. Utöver det genomför laboratoriet ett antal analyser av tester vid internationella idrottsmästerskap i . Dessutom har laboratoriet även uppdrag från bl.a. sociala myndigheter, ungdomsmottagningar, skolhälsovård, socialtjänst, sjukhus, kriminalvård och näringslivets drogtestverksamhet. Vid rättskemiska avdelning i utförs också analyser för att spåra dopningsmedel. Vid analyser av dopningsmedel används nästan uteslutande urinprov. Urinprov anses vara bättre än blodprov i de flesta fall beroende på att substanser får en högre koncentration än i blodet och kan upptäckas efter intaget. Eftersom urinprov kan manipuleras på olika sätt, t.ex. spädas ut, används olika metoder för att kontrollera om någon sådan manipulation har ägt rum. Olika metoder med varierande grad av säkerhet finns för att genomföra analyserna. Vid analys av narkotikasubstanser har vissa polismyndigheter haft tillgång till ett s.k. sållningsinstrument, vilket gör en enklare analys med hjälp av en immunologisk metod, ett antikroppstest. Positiva prover har efter sådan testning skickats på s.k. verifikationsanalys till rättskemiska avdelning i . För analys av anabola steroider finns dock inte något tillräckligt tillförlitligt sållningsinstrument. I stället använder man gaskromatografiska och masspektrometriska metoder, som är relativt dyra men medger en betydligt större känslighet. En analys av anabola steroider kostar vid Dopinglaboratoriet. Möjligheterna att påvisa tillförsel är olika goda för olika substanser. Vissa ämnen, exempelvis syntetiska anabola steroider, är helt kroppsfrämmande. Därför är detekterad förekomst av sådana ämnen i kroppens vätskor eller vävnader ett säkert tecken på tillförsel. För vissa kroppsegna ämnen, som t.ex. testosteron, kan man endast använda sig av indirekta tecken på tillförsel, som t.ex. jämförelse av vissa kvotvärden. Enligt vad som uppgetts av företrädare för Dopinglaboratoriet pågår försök att finna säkra analysmetoder för att direkt kunna mäta förekomsten av utifrån tillfört testosteron. För en del ämnen saknas helt möjligheter att särskilja tillförd från kroppsegen substans. Vid analys av anabola steroider eller andra medel använda i dopningssyfte kan heller inte någon exakt tidpunkt anges för intaget. För de flesta substanser är den maximala detektionstiden efter intaget relativt välkänd, vilket innebär att man med god säkerhet kan ange att tillförseln av substansen skett inom den tidsramen. Man kan dock inte ange när inom denna tidsram tillförseln har ägt rum. Möjligheter till provtagning m.m. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot varje fall av påtvingat kroppsligt ingrepp. Föreligger frivilligt lämnat samtycke behövs dock i princip inte särskilt lagstöd för att genomföra sådana åtgärder. Med kroppsligt ingrepp avses såväl grova former som våld mot människokroppen som betydligt lindrigare ingrepp, t.ex. provtagningar av olika slag. Förbudet mot påtvingade kroppsliga ingrepp är emellertid inte absolut utan det stadgas i 2 kap. 12 § första stycket regeringsformen att vissa fri- och rättigheter, bl.a. nu ifrågavarande förbud, får begränsas genom lag. Av andra stycket framgår att en sådan begränsning endast får göras för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och att begränsningen aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () innehåller ett skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Enligt artikel 8 i konventionen har var och en rätt till respekt för sitt privatliv, vilket innebär bl.a. ett skydd för den kroppsliga integriteten. Detta skydd är inte absolut. Rättigheten får nämligen inskränkas med stöd av lag och under förutsättning att det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa i artikeln uppräknade intressen, bl.a. intresset av att förebygga oordning och brott. För eftersökning av föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brott får, enligt 28 kap. 12 § första stycket , kroppsbesiktning företas på den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa. Eftersom endast den som misstänks för ett brott får utsättas för kroppsbesiktning får givetvis inte sådant tvångsmedel användas i syfte att upptäcka brott. Att skälig misstanke skall föreligga innebär att det skall finnas konkreta omständigheter av viss styrka som pekar på att den misstänkte har begått ett visst brott. Alla former av provtagningar, som t.ex. blod- och urinprov, omfattas av begreppet kroppsbesiktning. Innehav och överlåtelse av dopningsmedel är straffbelagda gärningar och dopningsmedel kan tas i beslag. Med hänsyn härtill torde kroppsbesiktning för att eftersöka dopningsmedel som en misstänkt gömt i kroppen kunna komma i fråga. Vad gäller den andra förutsättningen för kroppsbesiktning, nämligen då den företas för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet, måste syftet med åtgärden vara att säkra bevisning för att kunna bedöma om rekvisiten för ett brott, dvs. de omständigheter som enligt ett visst lagrum konstituerar ett brott, är uppfyllda. Det torde däremot inte vara tillåtet att företa kroppsbesiktning i syfte att utröna omständighet av betydelse enbart för bedömningen i påföljdsdelen. Kroppsbesiktning i form av provtagning är naturligtvis tillåten när konsumtionen av ett medel är straffbelagd, såsom vid konsumtion av narkotika, för att utröna om den misstänkte intagit medlet. Ytterligare ett klart fall är när konsumtionen av ett medel visserligen inte utgör själva brottet men ingår som ett rekvisit i gärningen. Som exempel kan nämnas trafiknykterhetsbrotten. I andra fall, som t.ex. vid utredningar om våldsbrott, är frågan mer komplicerad. Anser förundersökningsledaren att frågan om den misstänkte har använt t.ex. anabola steroider är av betydelse för utredningen om brottet får han besluta om kroppsbesiktning. Den avgörande faktorn är emellertid vilken betydelse omständigheten kan antas komma att tillmätas vid den senare domstolsprövningen av gärningen. Den rådande uppfattningen i praxis är att eventuell påverkan inte har någon egentlig betydelse för bedömningen av gärningen som sådan. Att gärningen ägt rum under påverkan av något medel är i princip ett förhållande som varken försvårar gärningen eller kan bedömas som en förmildrande omständighet. Vad som här sagts gäller oavsett om den misstänkte brukat narkotika eller dopningsmedel och innebär att möjligheterna till provtagning vad gäller dopningsmedel är mycket begränsade. Möjligheterna till kontroll på kriminalvårdsanstalter och häkten har tillkommit i andra syften än vad som gäller vid förundersökning. Motiven för kontroll av intagna och häktade är främst säkerhetsaspekter och upprätthållande av ordning. Kontrollmöjligheterna har även i vissa fall tillkommit i syfte att främja behandlingen av den intagne. Beträffande den som är intagen i kriminalvårdsanstalt finns bestämmelser om skyldighet att lämna blod-, urin- eller utandningsprov i 52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Sådana kontrollmöjligheter föreligger även beträffande de dömda personer som verkställer fängelsestraff genom intensivövervakning genom elektronisk kontroll, vilket följer av 4 § lagen (1994:451) om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll.