prop · GM03114 · 1999-01-01 00:00:00 — Med anledning av påpekanden i remissyttrandena från Statens konstmuseer och Stiftelsen kan anmärkas att det är helt klart att antikvitetsmässor inte är att anse som offentlig kulturverksamhet och att utförsel för att delta i en sådan mässa därför inte omfattas av de nu gällande bestämmelserna om tillståndsfrihet (se prop. 1994/95:179 s. 34). 8.6 Tillståndsprövningen Regeringens förslag: Föreskrifter om ansökningarnas innehåll och handläggningen av dem beslutas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Ansökan skall vara fri från avgift. Ett tillstånd till utförsel skall gälla . Regeringens bedömning: Förhandsbesked bör inte regleras i lag. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att tillståndsmyndigheter ges en lagfäst möjlighet att meddela icke-bindande förhandsbesked om utförseltillstånd i samband med att föremål bjuds ut till försäljning . Remissinstanserna: tillstyrker förslagen. Kammarrätten i ifrågasätter behovet att författningsreglera förhandsbesked, eftersom beskeden inte är avsedda att vara bindande. Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 12 § första stycket kulturminneslagen anges vad ansökan om tillstånd till utförsel skall innehålla. Sådana bestämmelser behöver inte ha lagform. De bör i stället beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. På detta sätt kan en snabb anpassning ske om bestämmelserna i förordningen ändras. Som närmare utvecklats i betänkandet (se SOU 1995:128, s. 242 243, 280) torde det inte vara förenligt med EG-rätten att ta ut avgifter för ansökningar om s.k. EG-licens. Avgift tas inte heller ut i fråga om sådana ansökningar. Däremot är ansökningar om tillstånd enligt 5 kap. kulturminneslagen belagda med avgift (se 5 kap. 14 § kulturminneslagen, 29 § kulturminnesförordningen). Den nuvarande ordningen är svår att motivera. Till detta kommer att det tillståndspliktiga området föreslås bli utökat till att avse även fall där tillstånd skall meddelas. Mot denna bakgrund bör även ansökningar om tillstånd enligt 5 kap. kulturminneslagen vara avgiftsfria. Detta kommer att innebära ett intäktsbortfall för tillståndsprövande institutioner om sammanlagt . Tillstånden till utförsel enligt kulturminneslagen är inte tidsbegränsade. EG-licenserna gäller däremot endast . Bedömningen av om ett föremål är av stor betydelse för det nationella kulturarvet kan förändras, bl.a. för att föremål av det aktuella slaget förts ut i sådan utsträckning att det blivit sällsynt i landet. Till detta kommer risken för att tillstånd missbrukas genom att användas för snarlika föremål. Med hänsyn härtill bör tillstånden ges en begränsad giltighet. bör gälla som för EG-licenserna. Äldre tillstånd bör som utredningen förslagit upphöra att gälla efter det att de nya bestämmelserna har trätt i kraft. Utredningens förslag om icke-bindande förhandsbesked tillämpas redan av vissa tillståndsmyndigheter. Att lagfästa detta förfarande är dock som Kammarrätten i anmärkt inte nödvändigt och inte heller lämpligt. Ett författningsreglerat förhandsbesked bör nämligen vara bindande i det enskilda fallet. Förslaget bör därför inte genomföras. De tillståndsmyndigheter som finner det lämpligt kan dock även fortsättningsvis lämna icke-bindande förhandsbesked, förutsatt att den som bjuder ut föremålet till försäljning medger det. 8.7 Överklagande Regeringens bedömning: bör inte undantas från kravet på prövningstillstånd i kammarrätten. Utredningens förslag: skall kunna överklaga allmän förvaltningsdomstols beslut att ge tillstånd till utförsel. För skall inte fordras prövningstillstånd i kammarrätten. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Kammarrätten i avstyrker förslaget om prövningstillstånd. Skälen för regeringens bedömning: Det saknas bärande skäl att undanta från kravet på prövningstillstånd i kammarrätt. Förslaget i fråga bör därför inte genomföras. Enligt 7 a § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut myndigheten vara den enskildes motpart. Detta gäller dock enligt andra stycket nämnda lagrum inte i fråga om beslut som överklagas direkt hos kammarrätt. I de fall som avses i första stycket har myndigheten rätt att överklaga domstolens beslut om det gått myndigheten emot (33 § andra stycket samma lag). Av 2 § samma lag följer att detta gäller om inte annat föreskrivits. är central myndighet på kulturmiljöområdet. Det har kommit till uttryck bl.a. genom att ämbetet enligt 1 kap. 2 § kulturminneslagen får överklaga beslut av domstol eller myndighet enligt denna lag. Denna bestämmelse medför att jämsides med tillståndsmyndigheten i de fall denna är annan myndighet än ämbetet blir motpart i de fall en enskild överklagar ett beslut att inte medge tillstånd till utförsel. Den enskilde kan således i vissa situationer få två motparter. I de fall en annan myndighet än är tillståndsmyndighet bör givetvis ett samråd ske mellan myndigheterna. 8.8 Övrigt Flera remissinstanser anser att det skall finnas en skyldighet att uppvisa tillstånd vid gräns mot annat EU-land. Som utredningen konstaterat är det inte möjligt att föreskriva det. Vid passage av gräns mot tredje land är dock den som skall föra ut ett tillståndspliktigt föremål skyldig att visa upp tillståndet. Som utredningen konstaterat har anslutningen till EU i viss mån minskat möjligheten att kontrollera att tillståndspliktiga föremål inte förs ut illegalt till ett annat medlemsland. För att förbättra kontrollen föreslog utredningen att tullmyndighet skulle få kontrollera om utförsel av kulturföremål till annat EU-land förekommit i strid med bestämmelserna i kulturminneslagen. Förslaget har redan genomförts genom lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot annat land inom Europeiska Unionen, som trädde i kraft . Lagen avser vissa i lagen angivna varor, bl.a. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ kulturminneslagen. Enligt den får kontroller vid gränsen mot annat land inom Europeiska unionen inte utformas så att urvalet av vad och vem som skall kontrolleras sker slumpmässigt (2 §). Selektiva kontroller får dock utföras även om det inte finns misstanke om visst smugglingsbrott. 9 Frågor rörande fideikommiss 9.1 Nuvarande ordning Avveckling av fideikommiss Enligt lagen (1963:583) om avveckling av fideikommiss (avvecklingslagen) skall fideikommiss, som upprättats för obegränsad tid till förmån för medlemmar av en eller flera släkter, avvecklas (1 §). Avvecklingen skall ske när den avlider som när lagen trädde i kraft var innehavare av fideikommisset (3 §). Om ett fideikommiss har synnerligt kulturhistoriskt värde eller det annars föreligger särskilda skäl får dock regeringen besluta att fideikommisset skall bestå tills vidare eller till dess att en i beslutet angiven innehavare avlider (6 §). Vid avvecklingen skall egendomen fördelas. Den som skulle ha blivit nästa fideikommissarie efterträdaren har rätt till hälften av boet. Resten av boet skall fördelas enligt vanliga arvs- och testamentsregler. Efterträdaren har rätt att på sin lott få huvudgården med där förvarade samlingar. Om det finns särskilda bestämmelser i fideikommissurkunden om vad som skall gälla om fideikommisset upphävs, gäller de i princip (7 10 §§). Regeringen kan besluta om inlösen av en större jord- och skogsegendom om dess bevarande som en enhet är av betydande allmänt intresse (16 §). Lösenrätt finns också när det gäller samlingar av möbler, tavlor, böcker eller andra föremål av särskilt kulturhistoriskt värde (17 §). För att förebygga att en sådan samling får försämrad vård, skingras eller bortflyttas får regeringen besluta att staten eller en kulturvårdande institution skall överta den. Om enighet inte kan nås om lösesummans storlek skall den bestämmas genom skiljedom. Avveckling av fideikommiss skall ske under medverkan en särskild nämnd, (18 §). Nämnden skall bl.a. utreda frågor om förlängning av fideikommiss, lösen av större jord- och skogsegendomar, lösen av samlingar samt genom rådgivning främja avvecklingen av fideikommiss. Utan nämndens medgivande får bl.a. skifte av ett fideikommissbo inte ske (29 §). Nämnden beslutar vidare om permutation när det gäller fideikommiss som omfattas av avvecklingslagen (2 § permutationslagen /1972:205/) Beskattningsregler I lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. finns regler för att underlätta bildandet av fideikommissaktiebolag. Enligt bestämmelserna skall skattepliktig realisationsvinst eller avdragsgill realisationsförlust inte anses uppkomma när en fideikommissfastighet överförs till ett aktiebolag genom tillskott i samband med aktieteckning. Detsamma gäller om bolaget avyttrar fastigheten eller om den som fått aktier i samband med avvecklingen av ett fideikommiss avyttrar sådana aktier. Enligt förordningen (1963:588) om arvsskatt vid avveckling av fideikommiss kan regeringen besluta om befrielse eller nedsättning av arvsskatt för byggnad, trädgård, parkanläggning eller samling vars bevarande med hänsyn till egendomens historiska, vetenskapliga eller konstnärliga värde är av allmänt intresse. Även i annat fall kan regeringen fatta sådant beslut om det finns synnerliga skäl. Kulturhistoriska värden i kvarvarande fideikommiss I bilaga 2 till utredningens betänkande SOU 1995:128 finns en förteckning över fideikommissen. I den görs en bedömning av de kulturhistoriska värdena. Fideikommissen delas därvid in i tre kategorier. För kategori 1 anges att ett långsiktigt bevarande är av nationellt intresse och bör genomföras även om det kräver stora statliga insatser samt att en avveckling inte bör godtas förrän en långsiktig lösning tryggats. För kategori 2 anges att ett långsiktigt bevarande är angeläget, att ett samlat bevarande bör främjas av staten och att en förlängning bör främjas om innehavaren önskar det. För kategori 3 anges att det inte behövs några insatser utöver vad som kan uppnås inom ramen för kulturminneslagen och . Till kategori 1 hänförs 12 av de fideikommiss som är intakta, dvs. fideikommiss från vilka egendom inte sålts eller tillskjutits till fideikommissaktiebolag. Av dessa är ett under avveckling. Tre av fideikommissen, , Fullerö och har förlängts. Till kategori 2 hänförs 13 intakta fideikommiss, varav två är under avveckling. 9.2 Förlängning av fideikommiss, m.m. Regeringens bedömning: Bestämmelserna om förlängning av fidei- kommissurkunders giltighet bör inte ändras. Inte heller bör det införas en möjlighet att till en stiftelse överföra fideikommissegendom. Utredningens förslag: Kulturhistoriskt särskilt värdefulla fidekommiss skall inte avvecklas förrän kulturvärdenas långsiktiga bevarande tryggats på annat sätt. En innehavare av ett fideikommiss med särskilt stora kulturhistoriska värden skall kunna ges tillstånd att till en stiftelse överlåta fideikommissegendom om syftet är att hålla de kulturhistoriska värdena samlade. Remissinstanserna: Flertalet av de som yttrat sig är positiva till förslagen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt avvecklingslagen skall fideikommiss avvecklas. Som framgår av avsnitt 9.1 finns dock möjlighet för regeringen att förlänga fideikommissurkundens bestämmelser om fideikommissegendomen har synnerligt kulturhistoriskt värde eller det annars finns särskilda skäl. Det finns inte skäl att ompröva syftet med avvecklingslagen. Utgångspunkten är således att de fideikommiss som omfattas av lagen skall avvecklas. Därför bör utrymmet för förlängning även fortsättningsvis vara begränsat. Utredningens förslag i denna del bör därför inte genomföras. Regeringen har i tre fall, som det närmare redogörs för i betänkandet (se SOU 1995:128 s. 218), genom permutationsbeslut tillåtit att fideikommissegendom överlåtits till en stiftelse. Det finns dock inte utrymme för att fatta ett sådant beslut enligt avvecklingslagen. Detta och att egentliga grunder för permutation av detta slag saknas är de huvudsakliga skälen till utredningens förslag om stiftelser. En stiftelsebildning ligger fideikommisset nära i fråga om verkningar och ändamål. Det skulle innebära ett väsentligt avsteg från avvecklingslagens huvudsakliga syfte, nämligen att återföra egendomen till vanlig succession. Mot denna bakgrund bör förslaget inte genomföras. 9.3 uppgifter m.m. Regeringens förslag: skall genom rådgivning och på annat sätt verka för att avvecklingslagens syften fullföljs. Avvecklingslagen skall anpassas till gällande aktiebolagsrättsliga regler. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: , , , Fideikommissariernas intresseorganisation, och Länsmuseernas samarbetsråd tillstyrker förslaget om att skall ta aktiv del i frågan om bevarande av fideikommissens kulturvärden. Stiftelsen anser att bör ha ytterligare en ledamot med kulturhistorisk kompetens. Skälen för regeringens förslag: Utredningen har föreslagit att det skall vara i stället för regeringen som skall ge tillstånd till innehavare av fideikommiss eller till fideikommissbo att tillskjuta fideikommissegendom till ett aktiebolag i samband med aktieteckning. Utredningens förslag skulle troligen inte ha någon större praktisk betydelse. Mot denna bakgrund väljer regeringen att inte nu lägga fram något förslag i denna del. huvuduppgifter framgår av 18 20 §§ avvecklingslagen. Nämndens uppgifter före avvecklingstillfället är begränsade och nämnden har inte några möjligheter att ta egna initiativ avseende fideikommiss som inte står under avveckling. Utredningen har framhållit att det följer av förslaget om nya beslutsbefogenheter för att nämnden bör ges ett större ansvar för att avvecklingen av fideikommiss sker utan att kulturvärden skadas. Enligt utredningen kräver de utvidgade arbetsuppgifterna som nämnden skulle få bl.a. ett intensifierat samarbete med kulturmiljövårdande expertmyndigheter. Utredningen har föreslagit att nämnden skall genom rådgivning och egna initiativ verka för att lagens syften fullföljs. har välkomnat denna möjlighet till större frihet att agera. Även om det inte i förevarande lagstiftningsärende föreslås utökade beslutsbefogenheter för anser regeringen att det skulle vara värdefullt att nämnden nu får bättre befogenheter att verka för att syftena med avvecklingslagen fullföljs. Som nämnden har påpekat bör det dock vara fideikommissinnehavaren och hans familj som skall ta det första initiativet till avveckling och förberedande åtgärder för avvecklingen. något utvidgade befogenhet att agera bör markeras genom en ändring av 18 § avvecklingslagen. I förarbetena till avvecklingslagen sägs i fråga om Fideikommiss- nämndens sammansättning att ordföranden och vice ordföranden bör vara lagkunniga och att det bör finnas företrädd erfarenhet av jordbruks-, skogs- och kulturfrågor samt av fideikommissförvaltning (prop. 1963:5 s. 184). Det finns varken skäl för att ändra dessa utgångspunkter eller för att ändra nämndens sammansättning. I 32 § avvecklingslagen ges regler om undantag från aktiebolagslagen (1975:1385) för att en ensam fideikommissinnehavare eller ett fideikommissbo skall få bilda ett bolag. Ett sådant undantag är enligt gällande aktiebolagsrättsliga regler inte nödvändigt. Bestämmelsen bör därför upphävas. 9.4 Beskattning vid tillskjutande av egendom till fideikommissaktiebolag förslag: Undantaget från bestämmelserna om skatt på reavinst vid tillskott i samband med aktieteckning enligt lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. skall även gälla vid överföring av samlingar som avses i 17 § avvecklingslagen. Om fideikommissaktiebolaget säljer samlingen eller aktieägare avyttrar aktie skall reavinsbeskattning ske. Reavinstbeskattning skall också ske om ett fideikommissaktiebolag avyttrar fideikommissfastighet. Bolagets anskaffningsvärde för egendom som överförs skall motsvara tillgångarnas skattemässiga värde för överföringen. Anskaffningsvärdet för aktie som förvärvas i samband med överföring av en fideikommissfastighet eller en samling skall anses motsvara den tillskjutna egendomens marknadsvärde för överföringen, fördelat på de aktier som då förvärvas. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget i den del förslaget innebär att undantag från reglerna om reavinstbeskattning görs för kulturhistoriskt värdefulla samlingar av lösöre som överförs genom tillskott till ett fideikommissaktiebolag. Nämnden ställer sig dock tveksam till att reavinstbeskattning skall ske om fideikommissaktiebolag avyttrar en överförd fastighet och vid avyttring av aktier i bolaget. tillstyrker förslaget men anser att övergångsbestämmelserna i vissa avseenden inte ger klart besked om vilket anskaffningsvärde som skall gälla för aktier i bolaget. Statens konstmuseer tillstyrker förslaget men menar att detta behöver kompletteras med föreskrifter om dels krav på detaljerade register över det lösöre som tillskjuts bolaget, dels besiktning av kulturvårdande myndigheter. i län menar att det bör klarläggas vad som avses med skattemässigt värde. Fideikommissariernas () tillstyrker förslaget att samlingar skall kunna överföras till ett fideikommissaktiebolag utan reavinstbeskattning och menar att det bör övervägas om denna möjlighet även skall finnas för lösöre som inte utgör fideikommiss. FIO avstyrker förslaget om att reavinstbeskattning skall ske när ett fideikommissaktiebolag avyttrar samling, fideikommissfastighet eller när aktie i sådant bolag avyttras. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts finns det i lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. särskilda bestämmelser om reavinstbeskattning för bl.a. fideikommissaktiebolag. De avser endast fast egendom. När lagen kom till var bestämmelserna om reavinstbeskattning av lös egendom inte lika omfattande som . Bl.a. förelåg inte skatteplikt för föremål som innehafts . Skatteeffekterna var därför mycket marginella. Reavinster är enligt gällande regler skattepliktiga oavsett innehavstid. För föremål med stort ekonomiskt värde som förvärvats sedan kan därför skatten vid en överlåtelse uppgå till betydande belopp. I samband med avveckling av fideikommiss är risken stor att samlingar med kulturhistoriskt värde skingras. Om en samling har särskilt kulturhistoriskt värde kan visserligen regeringen enligt 17 § avvecklingslagen besluta att lösa in den. Det är dock som regel förenat med stora ekonomiska åtaganden för staten. Vidare ligger ofta en stor del av det särskilda kulturhistoriska värdet i att samlingen finns kvar i sin miljö. Inlösen är därför sällan en lämplig lösning. Benägenheten att tillskjuta en samling till ett fideikommissaktiebolag så att den kan hållas samlad i byggnaden där den funnits torde vara liten om det leder till skattekonsekvenser. Efterträdaren har visserligen rätt att få samlingen på sin lott. I många fall torde emellertid inte tillgångarna i boet vara tillräckligt stora för att göra detta möjligt. skiftas samlingen i stället mellan de efterlevande och skingras därmed. Om samlingar av särskilt kulturhistoriskt värde kunde överföras till ett fideikommissaktiebolag utan skattekonsekvenser skulle förutsättningarna för att hålla ihop sådana samlingar avsevärt förbättras. Mot bakgrund av vad som sagts bör bestämmelserna i lagen om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. även gälla samlingar som avses i 17 § avvecklingslagen. Undantaget från reavinstbeskattning bör dock endast avse själva överföringen av samlingen till bolaget. Om bolaget säljer hela eller delar av samlingen eller om aktierna som tecknats i samband med tillskottet av samlingen säljs, bör däremot vanliga reavinstregler gälla. Vidare bör bolagets anskaffningsvärde för den överförda samlingen motsvara det skattemässiga värdet på egendomen. På detta sätt upprätthålls kontinuitet vid beskattningen. För att fideikommissegendom eller ett fideikommissbos egendom skall få tillskjutas ett aktiebolag krävs tillstånd enligt avvecklingslagen. Om ett sådant tillståndsbeslut omfattar en samling som avses i 17 § avvecklingslagen bör det av beslutet framgå vad samlingen består av. För att motverka att samlingen skingras bör ett krav för tillstånd vara att det av bolagsordningen skall framgå att samlingen eller delar av den inte får överlåtas utan tillstånd av . Liknande villkor brukar ställas i fråga om fast egendom som tillskjuts ett fideikommissaktiebolag (jämför prop. 1963:5 s. 151 och SOU 1995:128 s. 215). Punkt 14 tredje stycket av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370), KL, tar sikte på det fallet att en delägare eller denne närstående person avyttrar personligt lösöre eller annan lös egendom till ett fåmansbolag. Om sådan egendom inte är eller kan väntas bli till nytta för bolaget, s.k. näringsfrämmande egendom, skall hela ersättningen beskattas hos överlåtaren som inkomst av tjänst. Genom att avvecklingslagen ger möjlighet att överföra lös egendom i form av en samling till ett fideikommissaktiebolag kan bolagets verksamhet anses vara bl. a. förvaltning av sådan egendom. Det kan också förutsättas att detta anges i bolagsordningen. På grund härav kan en sådan samling inte anses vara näringsfrämmande. Därmed kan det inte bli fråga om tjänsteinkomstbeskattning hos överlåtaren. Antalet samlingar som berörs av förslaget är litet; färre än tio. Endast om det hade blivit fråga om försäljning eller byte skulle skattekonsekvenser ha uppstått. Om föremålen skiftas till arvingarna skulle troligen huvuddelen av föremålen ha behållits av dem. Således torde skattebortfallet vara litet. Som tidigare nämnts uppkommer inte skattepliktig reavinst om den som fått aktier i ett fideikommissaktiebolag i samband med en avveckling av en fideikommiss senare avyttrar aktierna. Det finns inte några bärande skäl för att behålla detta undantag från vanliga regler om reavinstbeskattning. Om aktier avyttras bör samma regler gälla oavsett vilken egendom som tillskjutits i samband med att aktierna tecknades. Det finns inte heller några bärande skäl för att behålla undantaget från reavinstbeskattning om bolaget avyttrar en fideikommissfastighet. Lagen om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. bör ändras i enlighet med detta. Mot bakgrund av att det inte längre skall föreligga någon skattefrihet om bolaget avyttrar fastigheten bör bolagets anskaffningsvärde för fastigheten inte anses överstiga fastighetens skattemässiga värde för överföringen. Detta skall, som ovan angetts, även gälla för samlingar som överförs till ett bolag. Anskaffningsvärdet för aktien bör dock anses motsvara den tillskjutna egendomens marknadsvärde. trädde lagen (1998:1600) om beskattning vid överlåtelser till underpris (underprislagen) och en ändring i 3 § 1 h mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, , i kraft. Dessa bestämmelser har i huvudsak samma skattemässiga innebörd som de nu föreslagna ändringarna i lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. Det har därför ifrågasatts om inte den särskilda skatteregleringen av fideikommissbon skulle avskaffas. I så fall skulle överföringar till fideikommissaktiebolag i skattehänseende regleras enligt samma bestämmelser som sådana överföringar i allmänhet. Vissa skäl talar emellertid mot en sådan ordning. Den lösning som här föreslås beträffande anskaffningsvärdet för en aktie i ett fideikommissaktiebolag skiljer sig från vad som skulle gälla enligt den allmänna regleringen. Det som föreslagits innebär att anskaffningsvärdet på aktierna i fideikommissaktiebolaget skall motsvara marknadsvärdet på den tillskjutna egendomen. Motsvarande regler i underprislagen och i SIL har en annan utformning. Anskaffningsvärdet på aktierna skulle bli lägre och den latenta reavinsten i motsvarande mån högre. Detta kan förväntas innebära att viljan att föra över fideikommissfastigheter och samlingar till bolag väsentligen skulle minska. Sådana skatteregler skulle således kunna komma att motverka regeringens strävanden att öka förutsättningarna för att fideikommissegendom hålls samman.