prop · GM0325 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1998/99:25 Lägesrapport i fråga om den ekonomiska brottsligheten Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Skrivelsens huvudsakliga innehåll Skrivelsen innehåller regeringens årliga rapport till om läget beträffande den ekonomiska brottsligheten. I skrivelsen redovisas översiktligt de åtgärder som vidtagits sedan föregående lägesrapport (skr. 1997/98:38) inom ramen för regeringens strategi för samlade åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Till de åtgärder som behandlas hör en nationell strategi för att förebygga och bekämpa miljöbrott, principer för att utveckla den internationella dimensionen av ekobrottsbekämpningen, den nya myndighetsstrukturen för ekobrottsbekämpning, intensifierad forskning om ekonomisk brottslighet samt formerna för det fortsatta samrådet mellan företrädare för och näringslivet när det gäller näringslivets egenåtgärder mot ekonomisk brottslighet. Vidare redovisas lagstiftningsarbete och andra åtgärder rörande bl.a.: transportkontroll skattekontroll registerförfattningar kontrolluppgiftsskyldighet offentlig upphandling taxitrafik stiftelser bulvanförhållanden styrelselösa bolag aktieägarregistrering bisysslor penningtvätt immaterialrättsintrång näringsförbud bokföringsbrott försumliga bolagsföreträdare revisorers skyldighet att anmäla brottsmisstanke straffansvar för aktivt deltagande i kriminell organisation ingrepp mot kriminella mc-klubbar. Innehållsförteckning 1 Regeringens strategi mot den ekonomiska brottsligheten 4 2 Inriktningen av det fortsatta reformarbetet 5 3 Strategi för bekämpning av miljöbrott 7 3.1 Bakgrund 7 3.2 Allmänna utgångspunkter för att effektivisera miljöbrottsbekämpningen 13 3.3 Regelverket 15 3.4 Brottsförebyggande arbete och utredning av miljöbrott 18 3.5 Myndighetskompetens 21 3.6 Styrning, organisation och myndighetssamverkan 22 4 Utvecklingen av kampen mot internationell ekonomisk brottslighet 27 5 En ny myndighetsstruktur 38 6 Lagstiftningsarbetet m.m. 43 6.1 Skattekontroll 43 6.2 Offentlig upphandling och åtgärder mot bolagsplundring, bulvanförhållanden m.m. 46 6.3 Effektivare sanktionssystem 50 6.4 Forskning och information 53 6.5 Diskussioner mellan regeringen och näringslivet 54 1 Regeringens strategi mot den ekonomiska brottsligheten Regeringen beslutade om en strategi för samhällets samlade åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Strategin redovisades för , som inte hade någon erinran mot innehållet (skr. 1994/95:217, bet. 1994/95:JuU25, rskr. 1994/95:412). Det övergripande målet är enligt strategin att påtagligt minska den ekonomiska brottsligheten genom åtgärder som utgör en kraftig förstärkning av samhällets samlade insatser mot sådan kriminalitet. Åtgärder skall vidtas som innebär en effektivisering när det gäller att förebygga, upptäcka, utreda och lagföra ekonomisk brottslighet. En ökad tonvikt skall läggas vid det förebyggande arbetet. I detta ligger bl.a. att kontrollen skall effektiviseras och att myndigheterna skall utveckla ett problemorienterat arbetssätt. Kampen mot ekobrott är enligt strategin en prioriterad verksamhet för myndigheterna. Särskild vikt skall läggas vid att samordna myndigheternas prioriteringar och att utveckla samarbetet mellan myndigheter. En annan viktig fråga är att höja myndighetskompetensen i fråga om ekobrott. Näringslivet måste ta ett ökat ansvar i kampen mot den ekonomiska brottsligheten, bl.a. genom att utveckla affärsetik och egenkontroll. För att genomföra dessa mål i fråga om kampen mot den ekonomiska brottsligheten redovisades i skrivelsen till ett brett åtgärdsprogram. Detta omfattar bl.a. förstärkt skattekontroll och förenklad skattelagstiftning, förbättrad myndighetsstruktur, gemensamma kontrollaktioner från myndigheterna, affärsetik och internkontroll inom näringslivet, snabbare utredning och process, effektivare rutiner i samband med konkurs, förbättrad lagstiftning om bolagsstyrelser m.m., sanering av utsatta branscher, effektivare lagstiftning om penningtvätt, effektivare sanktionsregler, aktivt internationellt arbete bl.a. inom EU, ökad forskning, information till allmänheten samt effektivare styrning och uppföljning av myndigheternas verksamhet. Inom regeringen svarar justitieministern för samordning av åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. För att biträda justitieministern i detta arbete inrättade regeringen regeringens ekobrottsberedning. Beredningen är en interdepartemental arbetsgrupp som leds av en politiskt utsedd ordförande och i övrigt består av tjänstemän från Justitie-, Finans-, Närings- och Miljödepartementen. Genomförandet av strategin mot ekonomisk brottslighet omfattar mer än 70 olika projekt. De flesta av dessa handlar om att förbättra lagstiftningen eller om att utveckla myndigheternas kompetens, arbetsmetoder och organisation. Utredningsarbetet har bedrivits och bedrivs i stor utsträckning inom kommittéväsendets ram, men regeringen har också i flera fall uppdragit åt myndigheter att utreda vissa frågor eller att bedriva visst utvecklingsarbete, ofta flera myndigheter i samverkan. En del utredningsarbete har också bedrivits inom , bl.a. i regeringens ekobrottsberedning. I flera fall har projekten nu avslutats exempelvis genom att ny lagstiftning har antagits och trätt i kraft. Andra projekt är på utredningsstadiet eller håller på att genomföras. Nya projekt tillkommer. Regeringen redovisade respektive 1997 för läget när det gäller den ekonomiska brottsligheten och genomförandet av strategin mot ekobrott (skr. 1996/97:49, bet. 1996/97:JuU6, rskr. 1996/97:149 och skr. 1997/98:38, bet. 1997/98:JuU8, rskr. 1997/98:144). I denna skrivelse redovisas utvecklingen efter det att den senaste skrivelsen avlämnades. 2 Inriktningen av det fortsatta reformarbetet Några huvudpunkter: Strategi för bekämpning av miljöbrott. Den internationella dimensionen tillmäts en ökad betydelse. Den nya myndighetsstrukturen konsolideras. Intensifierad forskning om ekobrott (inklusive miljöbrott). Lagstiftningsarbetet m.m. fullföljs. Miljöbrottsstrategi Miljöbrott kan, enligt den definition som statsmakterna tillämpar, utgöra ett ekonomiskt brott och faller därmed inom ramen för regeringens strategi för samhällets samlade åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten (se skr. 1994/95:217). träder i kraft. Balken utgör resultatet av ett långvarigt lagstiftningsarbete och innefattar en lång rad viktiga nyheter inom miljörättens område. En omfattande utbildningsverksamhet rörande pågår hos myndigheterna. Införandet av innebär en milstolpe och en nystart när det gäller arbetet för att förbättra miljön och skapa ett långsiktigt ekologiskt hållbart samhälle. Detta bör avspeglas också när det gäller den kriminalpolitiska sidan av miljöarbetet. Att utveckla och effektivisera bekämpningen av miljöbrott bör därför vara en av huvudfrågorna när det gäller att driva reformarbetet vidare inom ekobrottsbekämpningens område. Under avsnitt 3 presenteras en strategi för att förebygga och bekämpa miljöbrott. Den internationella dimensionen Den ekonomiska brottsligheten bedrivs i ökad utsträckning genom gränsöverskridande transaktioner eller i samverkan mellan personer som finns i eller har anknytning till skilda länder. Det innebär att kampen mot den ekonomiska brottsligheten inte kan begränsas till nationella åtgärder. Att utveckla den internationella dimensionen måste därför i fortsättningen tillmätas en ökad betydelse när det gäller kampen mot ekonomisk brottslighet. bör spela en aktiv och pådrivande roll på den internationella scenen för att utveckla det internationella samarbetet mot grov och organiserad brottslighet, och då inte minst ekonomisk brottslighet. Ett prioriterat område bör därvid vara arbetet inom EU, främst dess tredje pelare, dvs. samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. På nationell nivå gäller det bl.a. att utveckla lagstiftning och andra regelverk som har betydelse för det internationella samarbetet samt andra åtgärder rörande den internationella brottsligheten. Ett viktigt mål är därvid att se till att myndigheterna har ändamålsenliga instrument för att kunna samverka effektivt med varandra, med myndigheter i andra länder och med internationella organ inom ramen för den internationella brottsbekämpningen. För myndigheternas del handlar utvecklingsarbetet inte minst om att utveckla arbetsmetoder och kompetens i fråga om internationellt samarbete. Frågor rörande internationell ekobrottsbekämpning behandlas under avsnitt 4. Ny myndighetsstruktur och ny organisation för forskning En delvis ny myndighetsstruktur för bekämpning av ekonomisk brottslighet har införts . I den nya strukturen ingår bl.a. en ny myndighet, , med operativa uppgifter och nationella stabsfunktioner. Inom skatteförvaltningen pågår uppbyggnaden av särskilda skattebrottsenheter som skall biträda åklagarna vid utredning om skattebrott. Vidare har en ny organisation för forskning inom rättsväsendets område, bl.a. om ekonomisk brottslighet, införts i och med att () fått ett särskilt ansvar och särskilda resurser för ändamålet. För samordning av myndigheternas arbete mot den ekonomiska brottsligheten har inrättats ett centralt organ, . I varje län finns ett regionalt samordningsorgan mot ekobrottslighet. Regeringen utfärdar myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. och de regionala samverkansorganen har viktiga uppgifter när det gäller att förverkliga dessa riktlinjer. Det omfattande organisatoriska arbete som genomförts måste nu fullföljas genom att de berörda myndigheterna konsoliderar sin verksamhet samt utvecklar samarbetsformer och arbetsmetoder i övrigt (se vidare avsnitt 5). För BRÅ handlar det om att se till att forskningen om ekonomisk brottslighet (inklusive miljöbrott) byggs ut och intensifieras (se vidare avsnitt 6.4). Lagstiftningsarbetet fullföljs Genomförandet av strategin mot ekonomisk brottslighet omfattar mer än 70 olika projekt. Många har slutförts och lett till lagstiftning, ett flertal pågår och nya påbörjas. är det en viktig uppgift att fullfölja det pågående lagstiftningsarbetet. 3 Strategi för bekämpning av miljöbrott Strategin i korthet: Regeringens mål är att minska miljöbrottsligheten. Medlen för att uppnå detta är skärpt lagstiftning, bättre samordning och samarbete, kompetenshöjning och effektivare organisation. Regelverket för miljöbrottsbekämpning skärps och får en mer sammanhållen struktur när träder i kraft. Miljöbrottsbekämpning skall vara en prioriterad verksamhet för polis och åklagare. Det förebyggande arbetet skall bli effektivare och risken för upptäckt skall öka. Begångna brott skall utredas och lagföras betydligt snabbare och i långt större utsträckning än . En förutsättning är att berörda myndigheter främst miljö- och hälsoskyddsnämnder, länsstyrelser och andra tillsynsmyndigheter samt polis och åklagare samordnar sitt arbete och samarbetar när det gäller exempelvis strategiska frågor, konkreta ärenden, arbetsmetoder och kompetens. Nya och de regionala samverkansorganen mot ekonomisk brottslighet skall se till att samarbetet utvecklas. Statsmakternas höga prioritering av miljöbrottsbekämpning kommer att göras tydlig genom att regeringen utfärdar gemmensamma riktliner för myndigheternas arbete mot miljöbrottsligheten. 3.1 Bakgrund Strategi mot ekonomisk brottslighet inklusive miljöbrottslighet I samband med behandlingen av budgetpropositionen för gav som sin mening till känna att regeringen borde utarbeta och redovisa en strategi för att förebygga och bekämpa miljöbrott (bet. 1997/98:JuU1). I regeringens strategi för samlade åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten slås fast att begreppet ekonomisk brottslighet också innefattar miljöbrott (skr. 1994/95:217 s. 6). Den strategi mot miljöbrott som redovisas innebär en precisering och en vidareutveckling av ekobrottsstrategin inom miljöbrottsområdet. Regeringen gav i uppdrag åt Riksåklagaren att utarbeta ett förslag till effektivare utredning av miljöbrott ( Riksåklagarens miljöbrottsutredning ). I uppdraget angavs att regeringens mål är att effektivisera kampen mot miljöbrottsligheten och att en utgångspunkt är att skall ha en central roll när det gäller att utreda brott mot miljön. Uppdraget skall redovisas före utgången av . Regeringen avser att därefter meddela de organisatoriska förändringar och andra direktiv för myndigheterna som kan föranledas av Riksåklagarens förslag. Under fullgörandet av sitt uppdrag har Riksåklagaren gjort iakttagelser rörande handläggningen av miljöbrott som har föranlett vissa omedelbara åtgärder för att öka effektiviteten i verksamheten. Riksåklagaren har sålunda utfärdat allmänna råd och riktlinjer för handläggning av ärenden rörande brott mot lagstiftningen till skydd för den yttre miljön till åklagarmyndigheterna. I riktlinjerna, som berörs närmare nedan, behandlas frågor om * förundersökningsledning, * kompetens, * samråd mellan åklagare, polis och tillsynsmyndigheter samt * bedömning av om ringa brott föreligger. En särkild utredare tillkallades för att göra en utvärdering av gällande regler för ingripande mot oljeutsläpp till sjöss (dir. 1996:82). Utredningen kommer att redovisa sitt arbete . Utredningsförslagen kan komma att föranleda ytterligare åtgärder från regeringens sida när det gäller regelgivning och organisation m.m. inom miljöbrottsområdet. Miljölagstiftning i omvandling Ekologiskt hållbar utveckling bygger på en helhetssyn på samhällsutvecklingen där hänsyn till ekologiska förutsättningar förenas med god ekonomisk, social och kulturell utveckling. Att långsiktigt skydda miljön och människors hälsa, att använda jordens resurser effektivt och att nå en hållbar försörjning är de övergripande målen för ekologisk hållbarhet (skr. 1997/98:13). Att uppnå dessa mål kräver insatser inom samhällets hela bredd. Det internationella samarbetet är ett viktigt inslag. Inom EU verkar bl.a. för att intensifiera arbetet med att integrera miljöarbetet inom olika samhällssektorer. Miljöarbetet i samhället grundas på ett omfattande regelverk. Lagstiftningens uppgift i det sammanhanget är att verka för att de miljö- och resurspolitiska målen säkerställs. I regelverket definieras skyldigheter och rättigheter i förhållande till det allmänna. ersätts åtskilliga lagar inom miljörättens område av (prop. 1997/98:45, bet. 1997/98:JoU20, rskr. 1997/98:278, SFS 1998:808). utgör en samordnad, skärpt och breddad miljölagstiftning för en hållbar utveckling. Målet med är att främja en hållbar utveckling så att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en god miljö. innehåller bl.a. allmänna hänsynsregler som skall tillämpas för all verksamhet enligt balken. Vidare finns regler om miljökvalitetsnormer, miljökonsekvensbeskrivningar, tillåtlighetsprövning av större miljöpåverkande anläggningar samt miljöriskområden och miljöskyddsområden m.m. När det gäller sanktioner mot överträdelser av regelverket innehåller dels straffbestämmelser, dels ett administrativt sanktionssystem med miljösanktionsavgifter. Enligt skall det finnas regionala miljödomstolar och en miljööverdomstol. Miljödomstolarna har uppgifter av förvaltningsprocessuell karaktär när det gäller tillstånd, sanktionsavgifter m.m. Miljöbrottmål prövas däremot på vanligt sätt i allmän domstol efter åtal av allmän åklagare. bygger på ett samspel mellan regler av olika slag och mellan myndigheter med olika roller i regelsystemet. I lagförarbetena (prop. 1997/98:45 s. 169 ff) talas om miljöbalkskedjan vars länkar utgörs av t.ex. miljömål, hänsyn, tillstånd, villkor, tillsyn, information, omprövning, överträdelse och straff. Det finns också vid sidan av ett stort antal författningar som reglererar verksamhet som påverkar miljön. Dessa kommer att gälla parallellt med . Vad menas med miljöbrott? Benämningen miljöbrott används här som en samlingsbeteckning för överträdelser av straffbestämmelser i och andra författningar inom miljöområdet. De centrala bestämmelserna avser miljöbrott och vållande till miljöstörning, som förs över från till . Vidare innehåller ett antal straffrättsliga regler som, med större eller mindre modifieringar, förs över från den miljölagstiftning som ersätts av . Bland brottstyperna kan nämnas miljöfarlig kemikaliehantering, otillåten miljöverksamhet, försvårande av miljökontroll och bristfällig miljöinformation. Utanför begreppet miljöbrottslighet faller i detta sammanhang bl.a. överträdelser inom arbetsmiljöområdet och livsmedelshanteringen. Det finns överträdelser av miljölagstiftningen som visserligen faller under en straffbestämmelse, men som skiljer sig betydligt från vad som traditionellt anses som ekonomisk brottslighet. Riksåklagarens miljöbrottsutredning kan leda till en ytterligare precisering av begreppet miljöbrott. Vad som anförs i det följande tar i första hand sikte på sådan ekorelaterad miljöbrottslighet. Straffbestämmelserna inom miljöområdet kan träffa företeelser av många skilda slag. Inte sällan handlar det om att någon i näringsverksamhet har överträtt en författningsbestämmelse om förbud mot en viss verksamhet eller överträtt ett villkor i ett tillstånd som en myndighet har meddelat. Bland andra företeelser som kan falla under en straffbestämmelse inom miljörätten kan nämnas att hantera kemikalier på ett sätt som strider mot den s.k. försiktighetsprincipen, att bedriva viss verksamhet utan vederbörlig anmälan, att bryta mot lagstadgad informationsskyldighet eller sanningsplikt gentemot en myndighet med tillstånds- eller tillsynsuppgifter, att dumpa avfall eller att släppa ut olja från fartyg till havs. Miljöbrott kan givetvis också förekomma utan samband med näringsverksamhet. I vissa fall kan det även vara ett miljöbrott att befatta sig med djur och växter som tillhör skyddade arter. En lägesbeskrivning Underlaget för att mer exakt kunna skaffa sig en bild av miljöbrottslighetens omfattning och beskaffenhet är bristfälligt. Polisen har inte funnit anledning att utforma sitt statistiksystem för att kunna urskilja miljöbrott som en särskild kategori. Inte heller bedriver polisen någon kriminalunderrättelseverksamhet i nämnvärd omfattning avseende miljöbrott. De centrala myndigheter som har tillsynsuppgifter och andra funktioner inom miljöområdet är i regel inte inriktade på de kriminalpolitiska aspekterna av miljöproblemen och kan därför inte heller ge någon sammanhängande bild av miljöbrottsligheten. Inom ramen för Riksåklagarens miljöbrottsutredning har ett omfattande material rörande miljöbrottsligheten inhämtats från åklagarmyndigheter, polismyndigheter, tillsynsmyndigheter m.fl. Materialet kommer i bearbetad form att ingå i Riksåklagarens redovisning av utredningsuppdraget. Ekobrottsberedningen har under hand fått information om materialet. Ett underlag rörande den internationella situationen beträffande miljöbrottslighet finns i rapporten ekobrott (Ds 1997:51), som utarbetats av en arbetsgrupp inom (Internationella ekobrottsgruppen) och som behandlar den ekonomiska brottsligheten generellt i ett internationellt perspektiv (se skr. 1997/98:38 s. 23 ff och nedan under avsnitt 4). På grundval av det nu tillgängliga underlaget kan följande översiktliga bild tecknas. Miljöbrottslighetens verkliga omfattning kan inte närmare uppskattas. De flesta anmälningar om misstänkta miljöbrott når åklagarmyndigheterna från tillsynsmyndigheter såsom länsstyrelser eller kommunala miljönämnder. Antalet anmälningar är relativt litet. Mot bakgrund av de uppgifter som lämnats från tillsynsmyndigheterna menar att detta kan bero på flera saker, såsom att det finns brister i kontakterna mellan tillsynsmyndigheter och åklagare, att tillsynsmyndigheterna har negativa erfarenheter av hanteringen av miljöbrottmål och att tillsynsmyndigheternas resurser inte räcker fullt ut. Därtill kommer att villkor och föreskrifter kan vara svåra att tolka och därmed svåra att tillämpa i straffrättsligt hänseende. Benägenheten att anmäla till åtal torde enligt Riksåklagaren också kunna skifta av andra skäl. Exempelvis att tillsynsmyndigheten inte vill störa en god relation till det aktuella företaget eller riskera att företaget måste skära ner driften med följd att arbetstillfällen förloras på orten. Miljöbrottmålen har en stor spännvidd. Många avser enkla villkorsöverskridanden, medan ett fåtal andra innefattar mycket komplicerade och omfattande utredningar med inslag av annan grov ekonomisk brottslighet. I likhet med andra ekonomiska brott torde miljöbrottsligheten i en del fall kunna leda till att konkurrensen i näringsverksamhet snedvrids. Med andra ord att seriösa företag får svårt att konkurrera med företag som sparar pengar genom att sätta sig över miljöbestämmelser som kan vara kostnadskrävande. I detta ligger att miljöbrottslighet liksom annan ekobrottslighet kan förestavas av ett vinstintresse. Vid sidan härav förekommer också miljöbrottslighet som består i att miljöregler har överträtts mera till följd av slarv med den tekniska hanteringen. Det bör observeras att brottsbeskrivningarna inom miljöstraffrätten i många fall saknar skaderekvisit. Denna lagtekniska konstruktion har valts mot bakgrund av att det i praktiken i många fall kan vara svårt att få fram en säker utredning rörande miljökonsekvenserna i det särskilda fallet. Detta bör dock inte undanskymma det faktum att det handlar om en brottslighet som har allvarliga konsekvenser för miljön. På många håll utomlands förekommer det att miljöbrottslighet begås som ett led i organiserad brottslighet. Det gäller t.ex. olaglig handel med avfallsprodukter, som utgör en omfattande brottslighet i en del länder. Även handel med förbjudna ozonnedbrytande ämnen har uppmärksammats. Ett område där berörs av internationell och organiserad brottslighet är handeln med utrotningshotade djur och växter, s.k flora- och faunabrottslighet eller CITES-brottslighet efter den konvention på området som trädde i kraft (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and ). I förekommer jakt på och fångst av bl.a. rovfåglar med sikte på den internationella olagliga vilthandeln. Plundringen utförs i många fall av utländska medborgare som beger sig hit för detta ändamål. Denna brottslighet har visat sig mycket svår för polis och tull att få bukt med. Vidare förekommer det en omfattande införsel till av bl.a. ormar och sköldpaddor från den olagliga vilthandeln. Sammanfattningsvis kan sägas att miljöbrottsligheten internationellt sett, liksom annan ekonomisk brottslighet, karaktäriseras av ökande internationalisering och ett ökat inslag av organisation och att fått känning av denna utveckling främst när det gäller flora- och faunakriminalitet. Problembild i korthet I en del sammanhang har det framförts kritik mot hur bekämpningen av miljöbrott fungerar . Kritiken kommer bl.a. från miljöorganisationer och myndigheter med tillsynsuppgifter inom miljöområdet. Det anförs bl.a. att de anmälningar om misstänkt miljöbrottslighet som tillsynsmyndigheterna gör till åklagarmyndigheterna endast i ett fåtal fall leder till åtal. Som framgått ingår det i Riksåklagarens miljöbrottsutredning att undersöka hur miljöbrottsbekämpningen fungerar. På grundval av vad som kommit fram kan redan nu sägas att miljöbrottsbekämpningen kan och bör utvecklas i flera viktiga avseenden. Det finns inget samlat grepp på miljöbrottsbekämpningen. Det har inneburit att berörda myndigheter i många fall inte kunnat skaffa sig en överblick över brottsligheten och dess utveckling eller kunnat utveckla en samsyn om hur miljöbrottsligheten bäst bekämpas. Det finns heller inga system för att följa upp effekterna av olika åtgärder inom miljöbrottsbekämpningen. Statsmakternas prioritering av miljöbrott såsom i många fall en del av den ekonomiska brottsligheten tycks inte ha fått fullt genomslag när det gäller handläggningen vid polis- och åklagarmyndigheter. Myndigheterna har också haft svårigheter att tillämpa den avgränsning av det straffbara området som följer av det s.k. ringa-rekvisitet (jfr avsnitt 3.3). Det finns kompetensproblem inom alla berörda myndigheter.