prop · GM0333 · 1999-01-01 00:00:00 — Samhällets ökade beroende av väl fungerande telekommunikationer minskar toleransen för avbrott och störningar. Kraven blir allt högre och samhällsviktiga funktioner förlitar sig alltmer på att kommunikation inom tele- och dataområdet fungerar med stor säkerhet. Behovet av insatser för att förebygga funktionsbortfall ökar därmed. Förändringar i omvärlden och inom teleområdet har generellt sett medfört stora omvärderingar av sårbarheten i telesystemen. Vissa drag i utvecklingen är positiva från sårbarhetssynpunkt. Således ger en stark kommersiell utveckling tillgång till nya kommunikationsmöjligheter. Tekniken är snart helt digitaliserad med ökad funktionssäkerhet och minskad risk för avlyssning som positiva konsekvenser. En mångfald av fysiska och logiska nät växer fram såväl inom de fasta som de mobila telenäten. Sammantaget ger denna utveckling en rad möjligheter att öka tele- kommunikationernas robusthet, under förutsättning att de positiva effekterna tillvaratas på ett framsynt sätt. Den snabba teknikutvecklingen med nya tjänster medför emellertid också en ökad sårbarhet. Internetutvecklingen medför en ökad risk för att obehöriga, var som helst i världen, kan göra intrång och manipulera i dåligt skyddade datasystem. Det blir ännu viktigare att kunna skydda infrastrukturen inte endast mot fysiska angrepp utan även mot allt mer sofistikerade attacker. De kommersiella drivkrafterna och konkurrensen leder till ökad centralisering och koncentrering av nyckelfunktioner inom driftledning, övervakning och styrning av näten. En konsekvens av detta är att viktig kompetens samlas hos ett fåtal personer. Sårbarheten gäller alla teleoperatörer och beror i huvudsak på att vital teleutrustning är koncentrerad i otillräckligt skyddade lokaler. Driftledningar saknar tillräckligt skydd. Skyddet mot informationskrigsföring är otillräckligt. Mindre teleanläggningar klarar elavbrott i enstaka timmar och större teleanläggningar i enstaka dygn. Möjlighet saknas f.n. att prioritera telefoni för samhällsviktiga abonnenter. Naturkatastrofer, sabotage och terroristhandlingar mot telesystem och samhällets elförsörjning samt intrång via telenät i teleoperatörernas styr- och övervakningsnät med stödsystem kan bedömas vara fredstida allvarliga hot mot telekommunikationerna. Svåra snöoväder kan medföra elavbrott . Fysiskt sabotage mot teleanläggningar kan göras på kablar, längs kabelanläggningar och på yttre delar av radiolänk- och radioanläggningar. Vidare kan störningar i elförsörjningen leda till långa elavbrott som kan medföra att telekommunikationerna slutar att fungera inom mindre eller större områden. HPM (High Microwave, Högeffekt Pulsad Mikrovågsstrålning) är en typ av elektromagnetiskt vapen som är under utveckling. Strålningen kan åstadkomma skada eller förstörelse på elektroniska system. HPM anses vara ett tänkbart terroristvapen som dolt kan göra stor skada på viktiga system utan att skada personal. har i betänkandet 1998/99:FöU1 Totalförsvarets budget uttalat att det alltjämt föreligger avgörande brister inom bl.a. funktionen Telekommunikation inom det civila försvaret. Utskottet anser därför att en funktionsutvärdering bör genomföras på området. Utskottet förutsätter att regeringen noga följer utvecklingen vad avser förmågan inom funktionen och återkommer till med en utförlig redovisning av frågan i samband med kontrollstation. Teknikutvecklingen och konkurrensen på telemarknaden medför en mycket omfattande utveckling och utbyggnad av telefunktionen. Det ger möjligheter att begränsa och bygga bort sårbarheter i landets infrastruktur i samband med teleoperatörernas utbyggnad av nät och förnyelse av teknik. har beslutat om ändringar i telelagen (prop. 1996/97:61, bet. 1996//:TU5, rskr. 201) Ändringarna innebar bl.a. att är sektorsmyndighet för teleområdet samt att ett avgifts- system infördes för att finansiera åtgärder som syftar till skydd av telekommunikationerna mot fredstida hot. Myndighetens delmål avseende åtgärder mot svåra påfrestningar på samhället i fred är att verka för att riskerna för en svår påfrestning på telekommunikationerna i fred minskar, och att konsekvenserna för samhället av en sådan svår påfrestning minimeras. har (1997) vidtagit följande åtgärder för skydd mot fredstida hot. För att operatörerna skall kunna utnyttja varandras transmission har två sammankopplingspunkter för transmission färdigställts. Ytterligare tio punkter har beställts och kommer att färdigställas . Kringbyggnad av stora teleanläggningar har genomförts på sex ställen. Ett antal utredningar har initierats. Bl.a. utreds möjligheterna till prioriterad telefoni för samhällsviktiga abonnenter samt åtgärder för skydd mot intrång i teleoperatörernas övervakningsnät och styrsystem. Tio mobila GSM-basstationer har upphandlats till var och en av de tre GSM-operatörerna. Stationerna skall förutom i krig kunna utnyttjas vid katastrofer inom landet. Övningar genomförs som en huvudkomponent i planeringen för telefunktionens verksamhet vid svåra påfrestningar på samhället vid fredskriser och i krig. En utredning har gjorts om möjligheterna att förbättra säkerheten i telenätet i en av storstäderna. Åtgärder kommer enligt utredningen att genomföras under i samband med teknikbyten. Den fortsatta inriktningen av planeringen bör vara att kompetens avseende svåra påfrestningar på samhället i fred skall finnas inom och hos de viktigaste teleoperatörerna. Strategisk teknisk utrustning skall skyddas mot intrång och redundanser i näten ökas ytterligare. Transmissionsnätens sårbarhet för sabotage och terroristhandlingar skall minskas t.ex. genom att bl.a. förstärka nät kring teleanläggningar i berg och förbereda hopkoppling av transmissionsnät. Förstärkningar av telekommunikationer skall kunna ske inom ett skade- eller katastrofområde med i första hand mobil telefoni. Telekommuni- kationerna skall kunna fungera med egen reservkraft vid långvariga avbrott i elförsörjningen inom stora områden. har anmält att planeras bl.a. följande åtgärder för att förbättra beredskapen på teleområdet mot allvarliga störningar i fred. Nätstrukturerna skall förstärkas kring fullträffskyddade teleanläggningar. Kringgångar skall byggas ut runt sårbara punkter i genomgående transmissionsnät som inte kan skyddas på annat sätt. Genomgående trafik skall kunna framföras alternativ väg i en utbyggd optoslinga. skall medverka till utbyggnad av ytterligare fiberkablar mot och till . Hopkoppling av Telias, och Svenska Kraftnäts fiberkabelnät skall göras. Åtgärder skall vidtas för att minska risken för obehörigt intrång i teleoperatörernas styr- och övervakningsnät. Prioritet skall ges för samhällsviktiga funktioner i fasta och mobila telenät. Reservkraft skall anskaffas för delar av infrastrukturen som av kommersiella skäl inte anskaffas av teleoperatörerna. Regeringen bedömer att med nuvarande ekonomiska förutsättningar kommer telekommunikationernas säkerhet inför både allvarliga störningar i fred och höjd beredskap att vara i huvudsak godtagbar . Bedömningen är dock osäker eftersom utvecklingen inom området går mycket fort och nya sårbarheter men även nya möjligheter kan uppstå. Som ovan nämnts beslutade att ett avgiftssystem skulle införas fr.o.m. . Förslaget innebär att teleopera- törerna utöver tidigare egna insatser, nu även genom avgifter bidrar till finansiering av åtgärder för att skydda telekommunikationerna mot allvarliga fredstida hot och påfrestningar. har på uppdrag av regeringen i regleringsbrev för redovisat bedömningar av den fortsatta omfattning som kan krävas för att en god beredskapsnivå skall kunna uppnås och därmed lämplig kostnads- omfattning. Av Post- och framgår att vissa åtgärder leder till att både beredskapsförmågan mot krigstida hot och förmågan att motstå svåra påfrestningar i fred förbättras. Principen med avgiftsfinansiering medför således vissa svårigheter att hänföra varje särskild åtgärd till enbart fredstida åtgärd, alternativt enbart åtgärd mot hot i krigstid. framhåller dock att nuvarande anslagsnivå är rimlig. 9 Försörjning med vatten () Sammanfattning: Regeringen bedömer att dricksvattenförsörjningen i fredstid fungerar bra med hög leveranssäkerhet, såväl kvantitets- som kvalitetsmässigt. Sårbarheten är dock hög och beredskapen för avbrott är ojämn. Regeringen anser att beredskapen mot svåra påfrestningar på dricksvattenförsörjningen ytterligare kan stärkas genom fortsatt kunskapsstyrning, ytterligare utbildnings- och informationsinsatser samt genom insatser inom ramen för respektive myndighets ordinarie normerings- och tillsynsverksamhet. Regeringen avser att som ett första steg ge de berörda myndigheterna i uppdrag att utvärdera om målsättningarna för reservvattenförsörjning och täktskydd kan anses vara uppfyllda. Vad avser beredskapsläget i övrigt gör regeringen inte någon annan bedömning än den som myndigheterna gjort. Regeringen har i proposition 1996/97:11 uttalat att frågorna om huvudmannskap för vattenförsörjningen och ansvarsfördelningen för beredskapsförberedelser borde klargöras och att ett ställningstagande i denna fråga är av avgörande betydelse för hur övriga frågor avseende beredskapen på området ska kunna lösas. Regeringen vidhåller denna bedömning men anser att frågan är avhängig av vad som sker med anledning av rapporterna från dels Utredningen om avrinningsområden, dels . Målet vid störningar i vattenförsörjningen är att människors hälsa tryggas som skador på miljö och egendom hindras och djurskyddet så långt möjligt upprätthålls. Detta innebär att ansvariga myndigheter skall vidta nedan angivna åtgärder, i syfte att förebygga att ett avbrott inträffar, begränsa de direkta konsekvenserna om ett avbrott ändå sker samt återställa efter avbrottet. Förebygga - Skydd av vattentäkter - Tillgång till reservtäkter - Skydd av vattenverk - Tillgång till reservel - Göra riskanalyser Begränsa konsekvenserna - Förmåga att ansluta till annat vattenverk eller annan täkt - Förmåga att distribuera nödvatten - Renings- och reparationsberedskap (såväl personal som materiel) - Möjlighet att prioritera mellan brukare. Återställa - Reparationsberedskap (såväl personal som materiel) - Förmåga att sanera yt- och grundvattentäkter. och har, mot bakgrund av sina respektive myndighetsuppgifter, tagit fram följande precierade mål för de fall den ordinarie distributionen inte skulle kunna upprätthållas. Denna innefattar förutom kvantitets- och kvalitetsmålsättningar även målsätt- ningar för distributionen och för det s.k. råvattnet, dvs. yt- och grundvatten. Försörjningen med dricksvatten skall i det längsta kunna säkerställas via ordinarie distributionssystem och med upprätthållen mikrobiologisk kvalitet, dvs. vattnet skall vara tjänligt för födo-, foder- och bevattnings- ändamål. Den närmare inriktningen av planeringen är att vid avbrott eller när vattnet är otjänligt kunna upprätta hämtningsställen, varvid i tätbebyggelse ingen bör ha mer än till närmaste hämtningsställe, att konsumenten i allmänhet har tillgång till per person och dygn, inom högst har tillgång till per person och dygn och har tillgång till per person och dygn, att upprätthålla den mikrobiologiska kvaliteten hos vattnet och undvika försämring av vattnets kvalitet från estetisk och teknisk synpunkt, att snabbt kunna utnyttja/koppla in vatten från reservvattentäkter med dithörande tekniska anordningar, och att föroreningar inte skall begränsa vattenområdenas värde som vattentäkter eller användning av grundvatten för direkt konsumtion. Förutsättningarna för försörjning med vatten är allmänt sett goda i . Det finns gott om vatten i de flesta områden. Tekniken för vattenproduktion är utvecklad. Producenterna har tillgång till jämn och säker elförsörjning. Detta leder under normala förhållande till god leveranssäkerhet såväl i fråga om kvantitet som kvalitet. Gränssättande för försörjningen med dricksvatten är tillgången på el, reservvattentäkter, reservdelar och kemikalier för rening. Vid störningar i ordinarie distributionssystem har förmågan att snabbt organisera distributionen av nödvatten avgörande betydelse. Sårbarheten, framför allt avseende dricksvattenförsörjningen, är dock hög och beredskapen för avbrott är ojämn. Detta kan medföra alltifrån normala driftstörningar med små skadeverkningar som följd till allvarligare störningar som ger upphov till svåra skadeverkningar. Hoten i fredstid kan exemplifieras enligt följande, Avloppsåverkan Naturligt förekommande ämnen som kan innebära hälsorisker Brott på ledningar, maskinfel, tekniska brister Förorenade vattentäkter inkl. radiaknedfall Långvariga elavbrott Blixtnedslag, bränder, skred, sträng kyla, torka och översvämningar, Skadegörelse och sabotage. Regeringens bedömning är att vattenförsörjningen i fredstid fungerar bra, såväl kvantitets- som kvalitetsmässigt. I de tre storstadsområdena , och bedöms emellertid möjligheten att säkra försörjningen vara tillfredsställande på gränsen till icke tillfredsställande. Skälet till detta är att dricksvatten- försörjningen bygger på ett fåtal stora vattenverk som är försörjda med ytvatten. Dessutom saknas i flera fall förberedda reservvattentäkter och förmåga att snabbt organisera distribution av nödvatten. I övriga landet bedöms försörjningsförmågan vara tillfredsställande, främst på grund av att områdena kan bedömas vara mindre utsatta för hot och risker. Förmågan att förhindra eller upptäcka sabotage med B-stridsmedel bedöms inte vara tillfredställande. Förmågan kommer sannolikt aldrig att bli godtagbar, eftersom det alltid kommer att vara svårt att upptäcka något okänt ämne innan effekterna visat sig. 1996/97:11 angav regeringen två prioriterade områden för det fortsatta arbetet. Dels gällde detta möjligheterna att skydda vattentäkter och potentiella områden för vattentäkter, dels förmågan att få igång vattendistributionen, antingen via eget eller annans distributionsnät, efter en allvarlig störning. Angående den centrala ansvarsfördelningen klargjorde regeringen vidare att frågan om vattenförsörjning borde ses i ett helhetsperspektiv där hela kretsloppet, såväl vattenförsörjning i alla dess delar som avlopp. Vid utskottsbehandlingen framhöll att vattenförsörj- ningen är av vitalt intresse framförallt för storstadsregionerna. Arbetet med att minska sårbarheten i vattenförsörjningen bedrivs huvudsakligen i form av kunskapsstyrning, genom utbildnings- och informationsinsatser m.m., samt inom ramen för respektive myndighets ordinarie normerings- och tillsynsverksamhet. har bedrivit utbildning på lokal nivå inom ramen för sin BIS-verksamhet (beredskapshänsyn i samhällsplaneringen) syftande till att skapa en robustare infrastruktur. har utbildat personal vid länsstyrelser och kommuner om säkrare dricksvattenförsörjning. Verket har även tagit fram en riskhandbok för dricksvattenförsörjning samt utarbetat ett flertal rapporter i verkets rapportserie. har bedrivit utbildnings- och informations- verksamhet avseende hushållnings- och kretsloppsarbete. och ger visst ekonomiskt bidrag till landsting respektive kommuner för införskaffande av reservkraftanordningar. ger även bidrag till anskaffan- de av reservvattentäkter till de större sjukhusen. Försörjningen med vatten regleras av ett flertal författningar och därtill av flera olika tillsynsmyndigheter. Det finns ingen myndighet som har ett samordnande ansvar. Regeringen gav i uppdrag att inrätta en samverkansgrupp (SAMVA), med företrädare för berörda myndigheter och organisationer, för att se över frågor om vattenkvalitet och vattenförsörjning. När det gäller vattentäkter och planfrågor har enligt Naturresurslagen (1987:12) ansvar för tillsynen över naturresurser för bl.a. vattenförsörjning samt enligt Hälsoskyddslagen (1982:1080) ansvar för den centrala tillsynen över efterlevnaden av bestämmelser om att skydda vattentäkter. har enligt (1987:10) samt Naturresurs- lagen (1987:12) ansvar för att utarbeta underlag för bevarande och skydd av naturresurser avsedda att utnyttjas för vattenförsörjning. träder den nya (1998:808) i kraft. Bestämmelserna i denna ersätter bl.a. Hälsoskyddslagen och Naturresurs- lagen. tillsynsansvar kommer istället att regleras i förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt samt förordningen (1998:900) om tillsyn enligt . ansvar kommer att framgår av förordningen (1998:896) om hushållningen med mark- och vattenområden m.m. samt, likt tidigare, av (1987:10). har enligt Livsmedelslagen (1971:511) ansvaret för dricksvattentillsynen, vilket bl a innebär att verket utformar regelverket till dricksvattenkontrollen och ställer kraven på dricksvattenkvaliteten, (Dricksvattenkungörelsen (SLVFS 1993:35)). Den direkta tillsynen utövas av kommunerna. har enligt Smittskyddslagen (1988:1472) ansvar för tillsynen över smittskyddet (skall hindra att smittsamma sjukdomar överförs med t.ex. dricksvatten) samt enligt Hälsoskyddsförordningen (1983:616) ansvar för den centrala tillsynen över att det i bostäder finns tillgång till vatten. har enligt Djurskyddslagen (1988:534) det centrala tillsynsansvaret för efterlevnaden av lagen. Verket har vidare tillsyns- ansvaret för efterlevnaden av Foderlagen (1985:295) och föreskrifter meddelade med stöd av denna lag. Denna tillsyn kan delegeras till länsstyrelser och andra myndigheter. I begreppet foder ingår även vatten för utfordring av djur. När det gäller tillgången på vatten, dvs. själva produktionsansvaret, finns som nämnts ingen central myndighet med ansvar. Kommunerna har enligt Lagen om allmänna vatten- och avlopps- anläggningar (1970:244) skyldighet att sörja för att vattenförsörjning och avlopp, för viss befintlig eller blivande bebyggelse, ordnas i ett större sammanhang med hänsyn till hälsoskyddet samt enligt Hälsoskyddslagen (1982:1080) ansvar för att bostäder m.fl. lokaler har tillgång till vatten i tillräcklig mängd och av tillfredsställande beskaffenhet (dvs. det primära ansvaret för att den ordinarie vattenförsörjningen fungerar). Vidare har och geologiska under- sökning uppgifter på den centrala nivån liksom landstingen på den regionala nivån. Länsstyrelserna har i flertalet fall, i kraft av respektive författning, ett tillsynsansvar på den regionala nivån. Det kan också nämnas att och enligt Beredskapsförordningen (1993:242) är funktionsansvariga myndigheter för funktionerna Livsmedelsförsörjning m.m. respektive Hälso- och sjukvård m.m. Efter regeringens bemyndigande tillsatte chefen för en särskild utredare med uppdrag att utarbeta ett administrativt system för avrinningsområdesvis hantering av vatten- anknutna miljö- och resursfrågor (dir. 1996:57). arbetar EU:s medlemsstater med ett förslag till ett ramdirektiv vars syfte är att skapa ett ramverk för skydd av yt- och grundvatten samt att bidra till god vattenkvalitet. Enligt förslaget skall arbetet med vattenfrågor ske avrinningsområdesvis. Direktivet väntas antas senast . Medlemsstaterna kommer sedan att ha på sig för att genomföra de åtgärder direktivet föreskriver på nationell nivå. Den av regeringen tillsatta utredaren har överlämnat två betänkanden, En ny vattenadministration vatten är livet (SOU 1997:99) och Miljösamverkan i vattenvården (1997:155). Här föreslås bl.a. att delas in i tio avrinningsdistrikt. För respektive distrikt skall det utses en ansvarig myndighet, en s.k. avrinningsmyndighet. Dessa skall ges ansvar för att ta fram och fastställa åtgärdsplaner avseende kvalitetsmål och - normer vilka skall vara bindande för samtliga aktörer inom avrinningsområdet. Vidare sägs att någon form av central styrning, föreskriftsrätt m.m. av det regionala arbetet kommer att behövas. Slut- ligen nämns att en avgift skall få tas ut på vatten vid användning, förorenat utsläpp samt kraftframställning. Avgiften skall dels finansiera statens ökade kostnader för en ny vattenadministration, dels finansiera en ambitionshöjning i arbetet med vattenanknutna frågor och dels finansiera vattenförbättrande åtgärder på det regionala planet. En kommitté med parlamentariskt inslag kommer att tillsättas för att väga samman utredningens förslag. Vidare beslutade regeringen att tillkalla en kommission med anledning av det som inträffat som en följd av tunnelbygget genom (dir 1997:124). I uppdraget ligger bl.a. att kommissionen skall beskriva, analysera och dra slutsatser av uppgifts- och informationshanteringen hos myndigheter och andra berörda samt undersöka och vid behov lämna förslag i frågan om en särskild beredskapsplan för centrala myndigheter behöver utarbetas. Kommissio- nen har överlämnat ett delbetänkande (SOU 1998:60) Kring Hallands- åsen. Slutrapporten har överlämnats . En fungerande vattenförsörjning är enligt regeringen av vital betydelse för det svenska samhället. Arbetet med att minska sårbarheten i vattenförsörjningen måste ges hög prioritet. Det är därför viktigt att berörda myndigheter har en fortsatt hög aktivitet inom området. Regeringen avser att vid senare tillfälle ge berörda myndigheter i uppdrag att utvärdera om målsättningarna för reservvattenförsörjning och täktskydd kan anses vara uppfyllda. Vidare anser regeringen att det måste finnas en central myndighet med samordningsansvar för beredskapen på vattenområdet. Frågan om att utse en sådan tillsynsmyndighet, vilken bl.a. skulle kunna föreskriva beredskapsåtgärder för att vattenförsörjningen skall fungera vid allvarliga störningar i vattenförsörjningen i fred och i krig samt kräva åtgärder ifråga om kvantitetsmål, har flera beröringspunkter avseende bl.a. de administrativa aspekterna med såväl den tidigare nämnda utredningens förslag som ramdirektivet. Dessutom måste slut- rapport granskas. Mot denna bakgrund avser regeringen att återkomma i frågan efter det att kommittén lämnat sina förslag. 10 Radio och TV () Sammanfattning: Regeringen har i prop. 1996/97:4 gjort bedömningen att , och har god förmåga att distribuera program under störda förhållanden. beslut med anledning av regeringens proposition Radio och TV under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred (prop. 1996/97:158, bet. 1996/97:KU3, rskr. 1996/97:18) innebär bl.a. att regeringens beredskapskrav på , , och har setts över och förtydligats samt att Styrelsen för psykologiskt försvar har fått nya uppgifter som samrådsorgan i frågor om beredskap på medieområdet. Regeringen anser att radions och televisionens stora betydelse för samhället motiverar en fortsatt hög beredskap. fattade beslut med anledning av regeringens proposition om Radio och TV under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred (prop. 1996/97:158, bet. 1996/97:KU3, rskr. 1996/97:18). Beslutet innebär bl.a. att den fredstida strukturen på radio- och TV-området skall bibehållas så långt möjligt även under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Vidare innebär beslutet att en hög säkerhet och uthållighet i distributionen av radio och TV skall eftersträvas såväl under normala förhållanden som annars och att public service-företagen (), () och () skall ha en beredskap för verksamheten under sådana situationer. Företagens planering i dessa hänseenden skall ske efter samråd med Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF) samt , som har ansvar för den huvudsakliga distributionen av radio och TV i . Styrelsen för psykologiskt försvar skall fungera som samrådsorgan i frågor om beredskap för radio- och TV-företag och även följa utvecklingen av beredskapsfrågor på massmedieområdet. Även andra radio- och som så önskar kan få stöd och rådgivning vid beredskaps- planering i samarbete med Styrelsen för psykologiskt försvar. Utgångspunkten för ett säkert och uthålligt distributionssystem för radio och TV är de krav som regeringen ställer på enskilda program- företag om den tekniska säkerheten och kvaliteten i sändningarna. ställer regeringen sådana krav endast på public service- företagen , och .