prop · GM03146 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1998/99:146 Tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Skrivelsens huvudsakliga innehåll I skrivelsen anmäls i enlighet med 2 kap. 14 § utlänningslagen (1989:529) att regeringen utfärdat en förordning (1999:209) om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden. Enligt förordningen skall medborgare i som kommer från provinsen och som inte kan återvända dit på grund av förhållandena där anses ha behov av sådant tillfälligt skydd som avses i 2 kap. 4 a § utlänningslagen. Förordningen trädde i kraft . genomfördes en ändring i 1 kap. 1 § utlänningsförordningen (1989:547) som innebär att den som beviljats sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd inte behöver ha pass vid vistelse i (se SFS 1999:210). Med anledning av det ändrade läget i provinsen beslutade regeringen om vissa ändringar i förordningen om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden (se SFS 199:708). Ändringarna träder i kraft . Innehållsförteckning 1 Utlänningslagens bestämmelse om tidsbegränsat uppehållstillstånd vid behov av tillfälligt skydd 1 2 Massflykt från provinsen i 1 3 Samråd med andra länder 1 4 Svenskt ställningstagande till tillfälligt skydd 1 5 Förordning om tillfälligt skydd 1 6 Antal berörda personer 1 7 Kostnadskonsekvenser 1 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ... ..11 1 Utlänningslagens bestämmelse om tidsbegränsat uppehållstillstånd vid behov av tillfälligt skydd Enligt 2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529) får regeringen i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela föreskrifter om att den som söker uppehållstillstånd med stöd av 3 kap. utlänningslagen (dvs. som flykting eller som skyddsbehövande i övrigt) och som bedöms ha ett tillfälligt behov av skydd här i landet får ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Ett sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd får beviljas för en sammanlagd tid av högst . Om ett program för att förbereda återvändandet har inletts , får uppehållstillståndet förlängas . Av samma lagrum framgår vidare att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får ges också till en utlänning som är make eller maka eller barn till den person som först beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detsamma gäller förälder till barn som meddelats tidsbegränsat uppehållstillstånd. Bestämmelsen i 2 kap. 4 a § fick sin nuvarande utformning genom ändringar i utlänningslagen som trädde i kraft (prop. 1996/97:25, bet 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80, SFS 1996:1379). infördes i 2 kap. utlänningslagen en ny paragraf, 14 §. I den paragrafen föreskrivs bl.a. att regeringen skall anmäla föreskrifter om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § till genom särskild skrivelse . I propositionen (s. 127) anförde regeringen bl.a. följande om behovet av en bestämmelse med den innebörd som finns i 2 kap. 4 a § utlänningslagen: har det inträffat att ett stort antal skyddssökande på grund av krig eller inbördeskrig sett sig tvingade att lämna sitt land. Det har också förekommit att skyddsbehovet i sådana fall kunnat bedömas vara av mer tillfällig karaktär. Det har funnits förhoppningar om att situationen i landet inom en överskådlig tid skulle stabiliseras och göra det möjligt för många som flytt att återvända. Det är i sådana situationer av massflykt inte alltid motiverat att bevilja ett permanent uppehållstillstånd. Sökandens behov av skydd kan tillgodoses genom ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Regeringen anförde vidare (s. 128 a. Frågan om tidsbegränsat uppehållstillstånd bör beviljas i en viss angiven situation kan innefatta överväganden av grannlaga natur. Det kan exempelvis innefatta såväl utrikespolitiska som säkerhetspolitiska överväganden. En bedömning av om det är fråga om en massflyktssituation torde vidare regelmässigt kräva samråd med andra länder. Beslut om att tillämpa en ordning med tidsbegränsade uppehållstillstånd bör därför endast kunna fattas av regeringen. 2 Massflykt från provinsen i i provinsen i förvärrades fr.o.m. då väpnade strider utbröt mellan Kosovos befrielsearmé (UCK) och jugoslaviska säkerhetsstyrkor. Detta ledde till att ett stort antal människor såg sig tvungna att lämna sina hem och söka tillflykt på annat håll. Antalet internflyktingar uppskattades av FN:s flyktingkommissarie () till omkring 260 000. Ytterligare 110 000 personer hade varit i samma situation men kunnat återvända hem. Cirka 20 000 50 000 personer från Kosovo av huvudsakligen serbisk etnisk tillhörighet hade sökt sin tillflykt till andra delar av . I Kosovos närområde fanns vidare ca 70 000 skyddssökande kosovoalbaner. fram hade dessutom ca 125 000 medborgare i , uppskattningsvis av dem kosovoalbaner, sökt asyl i ett antal länder utanför närområdet. De största mottagarländerna var (ca 43 000), (ca 27 400) och (ca 12 000) medan ca 4 100 sökt asyl i . Därutöver hade ca 60 000 kosovoalbaner kommit till länder utanför närområdet utan att söka asyl. En uppgörelse om vapenvila, minskning av jugoslaviska/serbiska säkerhetsstyrkor, återvändande av flyktingar och obeväpnad internationell närvaro nåddes , efter en resolution i , mellan den jugoslaviske presidenten och den amerikanske förhandlaren . Situationen stabiliserades för men våldet trappades sedan gradvis åter upp. Efter enade sig det internationella samfundet genom den s.k. kontaktgruppen kring förnyade krav på fred och om grunder för en politisk uppgörelse. Sedan fredssamtalen uppskjutits av kontaktgruppen, med förklaringen att samtalen inte skulle återupptas förrän accepterat de villkor som ställdes, lät () sina observatörer lämna Kosovo. Även UNHCR lämnade provinsen. inledde NATO bombningar av och andra delar av , som sedan fortsatte till . ökade flyktingströmmen ut ur Kosovo dramatiskt. bedömde UNHCR att 60 000 flyktingar kommit till sedan bombningarna började och att 4 000 flyktingar varje timme passerade gränsen till . Massflykten var enligt UNHCR ett resultat av systematisk och storskalig etnisk rensning av kosovoalbaner i vissa delar av , utförd av jugoslaviska säkerhetsstyrkor och paramilitära grupper. Till f.d. jugoslaviska republiken (nedan benämnt ) hade 4 500 flyktingar kommit och tillsammans med de 16 000 flyktingar som redan tidigare sökt tillflykt i landet var flyktingarna uppe i det antal som den makedonska regeringen förklarat att landet hade mottagningskapacitet för. uppgav emellertid UNHCR att 293 000 personer sökt sig till och 136 000 till . inledde UNHCR i samarbete med Internationella migrationsorganisationen (IOM) ett program för humanitär evakuering från av flyktingar från Kosovo. UNHCR vände sig till omvärlden, i första hand länder i , med en begäran om att 100 000 platser skulle ställas till förfogande för tillfälligt skydd åt flyktingar för att avlasta och förmå landet att hålla sina gränser öppna för flyktingar. I UNHCR:s riktlinjer för programmet framhölls att evakueringen var frivillig samt underströks vikten av att familjer inte splittrades och när detta ändå skett återförenades. Som särskilt angelägna för överföring angavs i riktlinjerna de mest utsatta flyktingarna och de med särskilda behov. Då antalet flyktingar ökade snabbare än överföringarna från ökade behovet av nya platser. Sammanlagt fick UNHCR erbjudanden om ca 137 000 evakueringsplatser av 40 länder. När programmet förklarades formellt avslutat av UNHCR hade 29 länder överfört mer än 91 000 personer. I uppges nu finnas ca 30 000 registrerade flyktingar (det totala antalet flyktingar antas dock vara större) medan 213 000 personer återvänt efter . Sammanlagt har ca 655 000 kosovoalbaner återvänt från närområdet som helhet medan drygt 117 000 personer finns kvar där. Däremot har en ökning skett av antalet serber och medlemmar av andra etniska grupper än den albanska, som sökt skydd i utanför provinsen . Det mycket omfattande spontana återvändandet från närområdet och det nu inledda organiserade återvändandet därifrån gör att UNHCR är inställt på att av flyktingarna i regionen kan vara tillbaka i Kosovo . Ett spontant återvändande har även inletts av flyktingar i länder utanför närområdet. Ett organiserat frivilligt återvändande skall nu ske samordnat av UNHCR och IOM. Avsikten är att IOM skall anlitas av länderna för transporter med flyg till och vidare resa till . 3 Samråd med andra länder Kosovokrisens utveckling och situationen vad gäller skyddssökande inom och utom provinsen blev efter konfliktens intensifiering vid upprepade tillfällen föremål för överläggningar vid olika möten sammankallade av UNHCR, bl.a. inom ramen för arbetsgrupp för humanitära frågor (HIWG). Flera möten mellan berörda mottagarländer i rörande flyktingar och asylsökande från Kosovo hölls vidare på initiativ av () och Inter-Governmental Consultations on Asylum, Refugee and Migration Policies in Europe, North and (IGC). Även vid dessa senare möten deltog UNHCR. Vid olika tillfällen framförde UNHCR sin aktuella bedömning, där man framhöll vissa kategorier som särskilt utsatta och skyddsbehövande samt förespråkade att staterna av humanitära skäl för tillfället inte skulle återsända någon till Kosovo. Kosovofrågan behandlades även inom EU, där förespråkade att medlemsstaterna skulle vara beredda att om och när en massflyktssituation kunde anses ha inträffat gemensamt ta ställning till detta, ge tillfälligt skydd i respektive land samt göra en ansvarsfördelning mellan sig. innan bombningarna inleddes hölls ett informellt möte i rörande asylsökande från Kosovo, sammankallat av IGC. I mötet deltog förutom bl.a. , , , , , , , , , , , och . Även UNHCR, IOM och ICMPD var närvarande. Det konstaterades att inte någon stat längre återsände personer från Kosovo till . Vidare diskuterades frågan om tillfälligt skydd och om ansvarsfördelning mellan staterna. Enligt UNHCR kunde man generellt utgå från att asylsökande kosovoalbaner var i behov av skydd. Sedan bombningarna inletts och flyktingar i mycket stort antal börjat lämna Kosovo skedde ett omfattande samråd i olika fora och på olika nivåer. hölls i ett gemensamt möte för EU:s och NATO:s medlemsstater med deltagande även av UNHCR och . Mötet uttalade sig för att försöka möta flyktingkatastrofen genom att stödja länderna i närområdet, bl.a. för att underlätta ett senare återvändande. Om en sådan politik visade sig inte kunna fullföljas måste tillfälligt skydd ges också i andra länder. För att sådana planer skulle kunna genomföras måste erbjudanden från EU:s medlemsstater ges solidariskt. Efter svensk begäran samlades Europeiska unionens råd (rådet för rättsliga och inrikes frågor) i . UNHCR hade vid ett extra inkallat möte i vänt sig till i första hand europeiska länder med vädjan om platser för humanitär evakuering från och tillfälligt skydd för de överförda. Även vid mötet i diskuterades frågan om tillfälligt skydd och om ansvarsfördelning. Enighet rådde om att huvudinriktningen måste vara att flyktingarna kunde stanna kvar i närområdet så att återvändandet underlättades. Vid mötet redovisades den beslut att ge fördrivna från Kosovo tillfälligt skydd i och att ställa upp till 5 000 platser till förfogande för det humanitära evakueringsprogrammet. Ett antal andra stater gjorde liknande utfästelser. Fortsatt samråd mellan EU:s medlemsstater ägde därefter rum i olika sammanhang. konstaterade rådet i en slutsats att ett fortsatt och förstärkt behov fanns av tillfälligt skydd för flyktingar från Kosovo. Även i Nordiska samrådsgruppen för flyktingfrågor har flyktingsituationen rörande Kosovo upprepade gånger varit föremål för överläggningar. I samband med det humanitära evakueringsprogrammet har samråd fortlöpande skett mellan UNHCR och berörda mottagarländer. Samråd om återvändande har senast ägt rum i . 4 Svenskt ställningstagande till tillfälligt skydd sökte ca 3 500 medborgare i asyl i , motsvarande av de asylsökande utanför Kosovos närområde. har antalet varit omkring 200. Det svarar mot av de ca 48 000 personer som t.o.m. maj månad sökt asyl utanför närområdet. Vidare kan nämnas, att de 1 244 asylansökningar som 1999 gjordes i av jugoslaviska medborgare, utgjorde av det totala antalet asylansökningar i landet . Av de jugoslaviska medborgare som sökt asyl i bedöms inemot vara från Kosovo och huvudsakligen av albansk etnisk tillhörighet. Efter det att UNHCR vädjat till europeiska stater att ta emot skyddsbehövande från Kosovo som befann sig i bestämde regeringen vid ett extra sammanträde att skulle ta emot upp till 5 000 personer och ge dem tillfälligt skydd. Syftet var, som UNHCR angett, att avlasta och förmå landet att hålla sin gräns mot öppen för skyddsbehövande från Kosovo. Det gällde också att snabbt lindra nöden bland de många flyende. Omkring 60 000 personer fanns i ingenmansland vid gränsen och släpptes bara i långsam takt in i . Regeringen gav vid ett extra sammanträde uppdraget att i samverkan med UNHCR överföra upp till 5 000 medborgare i , som fördrivits från provinsen och uppehöll sig i dess närområde. En strävan skulle vara att hålla samman familjer och personer som kom från samma geografiska områden i Kosovo. Särskilda humanitära skäl kunde beaktas. Inom ramen för dessa kriterier kunde, när UNHCR bedömde att så var praktiskt möjligt, hänsyn tas till personers anknytning till . skulle fortlöpande samråda med kring uttagningen och överföringen. beslutade regeringen en förordning (1999:209) om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden, se avsnitt 5. Sedan jugoslaviska styrkor inlett tillbakadragandet och NATO-trupper börjat överta kontrollen av upphörde flyktingströmmen in i . Ett spontant återvändande kom genast igång och fick snabbt mycket stor omfattning trots UNHCR:s avrådanden bl.a. med hänvisning till säkerhetssituationen och risken för minor. Därmed upphörde också snart anledningen till den humanitära evakueringen som avtog i omfattning. För svensk del ägde den sista organiserade flygtransporten från rum . Uppdraget till har av regeringen begränsats till att avse upp till 4 000 personer. beslutade regeringen om en ändring av förordningen (1999:209) om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden, se avsnitt 5. och andra länder samt internationella organisationer har haft som gemensam inriktning att flyktingarna från Kosovo så snart som det kunde ske under säkra förhållanden skulle återvända till provinsen. Bland flyktingarna uttrycks nu önskemål om att återvända. förbereder sig nu liksom andra länder på att hjälpa flyktingar som vill återvända hem innan tiden för det tidsbegränsade uppehållstillståndet gått ut. 5 Förordning om tillfälligt skydd utfärdade regeringen en förordning (1999:209) om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden. Enligt den förordningen skall medborgare i som kommer från provinsen och som inte kan återvända dit på grund av förhållandena där anses ha behov av sådant tillfälligt skydd som avses i 2 kap. 4 a § utlänningslagen. Under förutsättning att de har behov av skydd här får de beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a §. Av förordningen framgår vidare att den första tillståndsperioden skall vara . Förordningen trädde i kraft . som den ovan nämnda förordningen trädde i kraft genomfördes också en ändring i 1 kap. 1 § utlänningsförordningen (1989:547), se SFS 1999:210. Den ändringen innebär att den som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt en förordning som beslutats med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen inte behöver ha pass vid vistelse i . Förordningen om tidsbegränsade uppehållstillstånd är avsedd att tillämpas inte bara på dem som reser in i efter det att förordningen trätt i kraft, enskilt eller inom ramen för det särskilda beslutet om överföring av högst 5 000 skyddsbehövande till , utan även på dem som rest in tidigare och som uppfyller de förutsättningar som ställs upp i förordningen. som den särskilda förordningen trädde i kraft, , fattade regeringen vägledande beslut i fyra ärenden som tidigare lämnat över till regeringen för prövning. Samtliga ärenden rörde personer som varit bosatta i provinsen och som på egen hand rest in i och sökt asyl här. Regeringen konstaterade i besluten att personerna i fråga inte kunde återvända till Kosovo på grund av förhållandena där och att de behövde skydd i . De omfattades därmed av den särskilda förordningen och beviljades tidsbegränsade uppehållstillstånd samt arbetstillstånd . De som beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av den nämnda förordningen omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Det innebär att de har rätt till samma bistånd som asylsökande. Med anledning av det ändrade läget i provinsen beslutade regeringen om vissa ändringar i förordningen om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden, se SFS 1999:708. Ändringarna, som träder i kraft , innebär dels att den första tillståndsperioden skall vara längst till och med , dels att förordningen i sin helhet skall upphöra att gälla . , , beslutade regeringen om en särskild förordning (1999:707) om bidrag till medborgare i som kommer från provinsen och som vill återvända dit. Enligt den förordningen får bidrag lämnas med högst för varje person som vill återvända, dock med högst per familj. Bidrag får även lämnas för resekostnader med högst per person. 6 Antal berörda personer Omkring 3 700 personer har inom ramen för det humanitära evakueringsprogrammet för uttagits av och genom medverkan av IOM överförts till . Ett fåtal personer har överförts från andra delar av Kosovos närområde. Flertalet har redan erhållit tidsbegränsat uppehållstillstånd. Det återstående utrymmet för överföringar kommer på önskemål av UNHCR att användas för i första hand överföring av vårdbehövande där adekvat vård inte kan ges i Kosovo eller dess närområde samt för anhöriga. Ett antal vårdbehövande med anhöriga har överförts till . Därutöver finns i ytterligare uppskattningsvis ca 2 500 personer från som rest hit på egen hand och som erhållit eller är berättigade att erhålla tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt förordningen. Av dem hade ca 1 450 personer erhållit tidsbegränsat uppehållstillstånd. har utöver vad som följer av förordningen beviljat tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett fåtal ärenden med ny ansökan om uppehållstillstånd av personer från Kosovo. 7 Kostnadskonsekvenser Förordningen (1999:209) om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden omfattar dels personer som på egen hand tagit sig till och sökt asyl här, dels personer som överförts till i samråd med UNHCR inom ramen för det humanitära evakueringsprogrammet. De som erhåller tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt förordningen omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. För asylsökande som på egen hand tagit sig till och som får tidsbegränsat uppehållstillstånd beräknas merkostnader inte uppstå med anledning av förordningen. För uttagning, överföring och mottagande av upp till 5 000 personer samt hemresor för dem beräknades kostnaderna till . Kostnaderna uppstår och 2000 och skulle belasta utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar med ca , genom ianspråktagande av medel för kvotöverföring, och i övrigt utgiftsområde 7 Internationellt bistånd med ca . I samband med att regeringen beslutat dels att överföringen skulle omfatta upp till 4 000 personer, dels om bidrag för dem som vill återvända till Kosovo bedömdes att kostnaderna skulle bli lägre än tidigare beräknat. Denna beräknade utgiftsminskning avser utgiftsområde 7. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsråden , ordförande, , , och Regeringen beslutar skrivelse 1998/99:146 Tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden