prop · GM0384 · 1999-01-01 00:00:00 — Detsamma gäller för det allmänna kolavfall som uppkommer under de processteg som leder fram till att den flytande metallen framställs. 13.7.8 Stoft och slam från rening av rökgaser från framställning av ferrolegeringar Regeringens förslag: Stoft och slam från rening av rökgaser från framställning av ferrolegeringar skall skattebefrias. Utredningens förslag: Utredningen behandlar inte frågan om skattebefrielse för avfall från rening av rökgaser från framställning av ferrolegeringar. Remissinstanserna: anser att branschspecifikt avfall generellt bör skattebefrias. Bolaget påtalar de negativa konsekvenser som en skatt skulle medföra vad gäller rökgasreningsstoftet från framställning av ferrolegeringar. Bakgrunden till regeringens förslag: Ferrolegeringar är legeringar av järn med ämnen som ger stål de speciella egenskaper som erfordras för vissa användningsområden. Tillverkningen av ferrolegeringar sker genom elektrotermisk reduktion av oxidiska i elektriska reduktionsugnar med koks som reduceringsmedel. Den färdiga legeringen tappas ur ugnen och efter avkylning och stelning krossas den och sorteras i lämplig styckestorlek. är det enda företag som tillverkar ferrolegeringar i . Den råvara som använder vid framställningen av ferrolegeringar utgörs av kromoxid. Gaser från processen innehåller stora mängder kromoxid och vid full produktion avskiljs i reningsutrustningarna vid företagets ugnar ca torrt rökgasstoft . Stoftet är finkornigt och tar när det fuktas upp vatten i så hög grad att vikten praktiskt taget fördubblas. Via ett våtanrikningsförfarande kan delar av stoftet avskiljas och efter brikettering användas som ersättning för krommalm i företagets ugnar. Det fuktiga avfallet från processen skulle innehålla mindre mängd fast material, men i gengäld väga mer. Skälen för regeringens förslag: Så vitt framkommit kan inte mängden rökgasreningsstoft i någon markant utsträckning minskas genom ändrad ugnsdrift eller val av andra råvaror. Upparbetning av avfallet kan visserligen äga rum genom utvinning av kromoxid, vilket kan recirkuleras i framställningsprocessen. En sådan metod medför dock, enligt tillgängliga uppgifter, att betydligt större mängder avfall genereras i form av slam med hög vattenhalt. Möjligheterna att avvattna slammet bör undersökas, men regeringen anser inte att det är rimligt att låta skatten omfatta det avfall som uppkommer vid rening av rökgaser från framställning av ferrolegeringar. Regeringen har dock för avsikt att noga följa utvecklingen på området och bedömer möjligheterna av att kunna slopa skattefriheten som goda, i takt med att metoder för återvinning av delar av det uppkomna avfallet utvecklas. 13.8 Avfall från verkstadsindustrin Regeringens förslag: Gjuterisand skall skattebefrias. Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att utredningens bedömning att gjuterisand inte behöver deponeras grundar sig på felaktiga antaganden. Bakgrunden till regeringens förslag: Gjuteriindustrin omfattar ca 200 företag i fördelade över hela landet och består till övervägande del av små och medelstora företag. Antalsmässigt dominerar rena småföretag med mindre än 50 anställda. Gjuterierna använder sand bunden med olika typer av bindemedel vid framställning av de formar som bildar gjutgodsets ytterkonturer, respektive kärnor som skapar håligheten i godset. En stor del av sanden återcirkuleras i systemet men en viss del måste av olika skäl tas ur systemet, s.k. överskottssand. bildas ca 200 000 överskottssand. Av den deponeras ca . Överskottssanden kan i princip delas upp efter typen av bindemedel som används. De två huvudkategorierna är sand bunden med bentonit (lera) och sand bunden med kemiska bindemedel. deponeras 70 000 bentonitbunden sand och 70 000 kemiskt bunden sand. När det gäller sand som är bunden med bentonit sker en kontinuerlig recirkulation av sanden. Ca 5 måste emellertid lämna systemet. Av produktionstekniska skäl får man ett kontinuerligt materialtillskott till systemet. Materialen består av sand från kärnor, ersättning av förbrukat bindemedel (bentonit) samt ersättning av förbrukat kolhaltigt material (stenkolssot). Till detta krävs oftast ett visst tillskott av jungfrulig sand för att balansen i systemet skall upprätthållas. Anledningen till att ett tillskott av sand krävs i form av s.k. nysand och kärnretursand är att sanden i systemet utsätts för stora termiska och mekaniska belastningar vilket ger upphov till en förslitning av sandkornen som förbränd bentonit fastnar på sandkornen. Det bildas även en finfraktion i sanden. Om detta tillåts fortlöpa utan någon uppfriskning kommer sandsystemet att kollapsa och det blir omöjligt att framställa gjutgods. Den nytillsatta sanden skall även förses med en beklädnad av sot och bentonit för att fungera i systemet dvs. ju mer nysand och kärnretursand som tillsätts ju mer sot och bentonit måste tillsättas. Trots att den största delen av sanden återcirkuleras internt kommer det på grund av de stora volymer som hanteras att skapas en ansenlig mängd överskottssand. Denna sand måste lämna systemet för att det inte skall svämma över. Gjutresultatet är således direkt beroende av att sandens kornstorlek och halt av finandelar hålls . När det gäller sand bunden med kemiska bindemedel är den generellt svårare att recirkulera internt i gjuterierna. För dessa återcikuleras normalt ca 50 . Mindre gjuterier har ofta svårt att klara av den investering som krävs för en sandregenereringsutrustning. Deras sand används därför endast en gång varefter den deponeras. Orsaken till den lägre återvinningsgraden, jämfört med den bentonitbundna sanden, är dels att man ofta har en högre termisk och mekanisk belastning på denna sandtyp och dels att bindemedlen inte tål alltför höga resthalter av gamla bindemedel på sandkornen. Man får en ackumulering av för bindemedlen skadliga ämnen i sanden. 40 000 av den kemiskt bundna sanden omfattas av "Riktlinjer för fenolhaltig avfallssand från gjuterier" RR 1980:1. Enligt dessa riktlinjerna skall fenolinnehållande sand deponeras på avfallsupplag med lakvattenrening alternativt på ett tillståndsprövat avfallsupplag som inte nödvändigtvis behöver ha lakvattenrening. Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens bedömning bör en ytterligare återanvändning av gjuterisanden kunna ske . Vidare bör gjuterisanden i högre grad än kunna finna alternativa användningsområden. Detta förutsätter emellertid en större acceptans från myndigheter och andra aktörer att använda gjuterisanden som t.ex. utfyllnadsmaterial. får dock deponering eller användning på deponier för flertalet företag anses vara den enda tillgängliga och från miljösynpunkt acceptabla avfallslösningen. Gjuterisand bör därför bli skattebefriat. Utredningen har gjort den bedömningen att det bör finnas ny och tillgänglig teknik som gör att gjuterisanden inte behöver deponeras och att skattefriheten då också bör upphöra. Enligt regeringens mening bör i viss mån ny teknik men framför allt alternativa användningsområden medföra ett kraftigt minskat behov av deponering . Det är dock inte möjligt att nu med säkerhet kunna uttala att skattebefrielsen kan upphöra . 13.9 Avfall från tillverkning av stenull Regeringens förslag: Avfallsskatt skall tas ut på avfall från tillverkning av stenull. Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat detta avfallsslag. Bakgrunden till regeringens förslag: har inkommit med en skrivelse till regeringen, i vilken bolaget yrkar att det avfall som uppkommer vid stenullstillverkning undantas. Det avfall som uppkommer uppgår till ca , varav ullavfall, järnhaltigt avfall och stoft. Enligt bolaget bör ett tidsbegränsat undantag ges för ullavfall och icke tidsbegränsade undantag för järnhaltigt avfall samt stoft. Bolaget menar att en återföring av ullavfallet till processen förutsätter att avfallet briketteras. Bolaget, tillsammans med två andra intressenter, har uppfört en briketteringsanläggning i till en kostnad av och planerar i första hand att ta tillvara ullavfallet från Hällekisfabriken för att senare, efter ytterligare investeringar om ca , av 3 utnyttja briketter även vid övriga fabriker. Planerad brikettering kommer att genomföras oavsett lagen om skatt på avfall. När det gäller det järnhaltiga avfallet bedöms den planerade briketteringen att bidra till att mängden järnhaltigt avfall minskar, eftersom briketterna kommer att innehålla mindre mängder järn än nuvarande råvaror. Av framgår att återvinning genom brikettering ger ekonomiska besparingar genom minskad energi- och råvaruåtgång men också ökade kostnader genom investeringar i återvinningsanläggningar. I rapporten sägs att satsningarna på avfallsåtervinning innebär att i stort sett allt ullavfall kommer att kunna återvinnas omkring . bedömer att de nuvarande fallande avfallsmängderna bör kunna reduceras med . Skäl för regeringens förslag: Utgångspunkten för att medge skattebefrielse för vissa avfallsslag är att det för dessa inte finns några miljömässigt acceptabla alternativ till deponering och att möjligheterna att minska avfallsmängderna genom processförändringar, val av råvara etc. är avsevärt begränsade. Mot bakgrund av vad som framkommit av bolagets skrivelse samt av finns det i det här fallet dock stora möjligheter att minska mängden avfall väsentligt genom brikettering. Regeringen anser inte att det är rimligt att dela upp bolagets avfall i olika poster. Även det järnhaltiga avfallet minskar uppenbarligen också genom brikettering. Enligt regeringens uppfattning finns därför inte skäl för skattebefrielse. 13.10 Avfall från glasåtervinning Regeringens förslag: Avfallsskatt skall inte tas ut på avfall från rensprocessen vid upparbetning av återvunnet glas. Utredningens förslag: Utredningen behandlar inte avfall som uppkommer vid återvinning av glas. Remissinstanserna: anser att det avfall som erhålls efter återvinning av glas skall befrias från avfallsskatt. Bakgrunden till regeringens förslag: är det materialbolag som centralt för hela tar emot glas för återvinning. Verksamheten bedrivs i kommun. Glasinsamlingen har ökat starkt sedan starten . Efter införandet av producentansvaret 1994 har bolaget byggt upp insamlingssystem och etablerat en fungerande glasinsamling i samtliga landets kommuner. uppgick insamlingen till , vilket motsvarar en återvinningsgrad på . Den största delen av det återvunna glaset används som råvara vid nytillverkning av förpackningsglas. Glasbruk i och köper en rensad och processad råvara och tillsätter i smältan vid nytillverkning av glasförpackningar. Vid anläggningen i rensas och krossas glaset till ny råvara. I rensprocessen avlägsnas föroreningar som följer med glaset vid insamlingen. Det rör sig om sådant som naturligt tillhör glasförpackningar t.ex. lock och kapsyler, etiketter och metallfolier. Vidare förekommer också annat skräp som lämnas i insamlingsbehållarna. Mest frekvent härvid är transportemballage som pappers- och plastkassar samt porslin, keramik och stengods. Föroreningarna ställer till stora problem. Porslinsskärvor smälter inte i glasbrukens ugnar och måste sorteras bort. Samma gäller för metallföroreningar, som kan orsaka missfärgning av glasmassan eller i värsta fall skador på smältugnarna. Rensningen sker både manuellt och maskinellt. Den teknik som används är konventionell för glasåtervinningsanläggningar i . I ett första steg sker en grovrensning och därefter krossas och sorteras skärven maskinellt i flera steg. Lätta material som etiketter, plast, korkar och aluminiumkapsyler avskiljs med vakuumsug. Järnföroreningar, främst burklock och stålkapsyler, tas bort med hjälp av magneter. Avskiljning av porslin, keramik och ickemagnetiska metaller sker med teknik som utvecklats specifikt för glasåtervinning. Porslin och keramik detekteras med hjälp av laserljus och kvarvarande metaller på elektromagnetisk väg. Efter detektion blåses föroreningarna ur glasflödet med hjälp av tryckluft. Avskiljningsmetoden gör även att vissa glasförluster uppkommer. Det avfall som frånskiljs uppgår till 12 000 . Huvuddelen är en blandfraktion av papper, plast, metall, keramik, porslin, sten, glas och annat som deponeras. Burklock och kapsyler avskiljs separat och lämnas till metallåtervinning. Skälen för regeringen förslag: Enligt regeringens bedömning bör det för glasåtervinningens del finnas möjligheter att minska de mängder avfall som deponeras. En avfallskatt skulle emellertid innebära en ökad kostnad för den råvara som uppkommer vid återvinningen. Det i sin tur medför att återvunnet glas får svårt att konkurrera och att mer av jungfruliga råvaror används vid glastillverkning. Regeringen anser därför att avfall från rensprocessen vid upparbetning av återvunnet glas, i likhet med returpappersindustrins avfall, av miljö- och naturresursskäl bör vara skattebefriat. 13.11 Avfall från fragmenteringsindustrin Regeringens förslag: Avfallsskatt skall tas ut på avfall från fragmenteringsindustrin. Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat förslaget. Bakgrunden till regeringens förslag: Återvinningsindustrierna har inkommit till regeringen med en skrivelse i vilken de framhåller att rester som uppkommer i samband med återvinning av järn och metallskrot och som måste deponeras av miljöskäl skall undantas från skatteplikt. Fragmentering är en metod för återvinning av järn- och metallskrot. På en fragmenteringsanläggning omhändertas utskrotade bilvrak från bilskrotningsföretag men även industriskrot och annat järn- och metallskrot från kommunala återvinningsstationer. Genom fragmentering förädlas bilvraken, industriskroten och annan skrot till råvaror för industrin. Fragmentering innebär således att skrotet mals sönder och sorteras i olika fraktioner. De utsorterade materialen kan sedan användas som råvaror för olika industrier. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att det inte finns skäl för skattebefrielse i det aktuella fallet. Den som har skrot i sin ägo och vill göra sig av med det har två alternativ. Det första alternativet innebär att skrotet lämnas till återvinningsindustrin som eventuellt betalar för skrotet eller möjligen tar betalt med en viss summa för att ta emot skrotet. Det andra alternativet är att skrotet lämnas till en , vid vilken en avgift minst motsvarande avfallsskatten troligen skulle behöva erläggas. Mot den bakgrunden anser inte regeringen att det finns risk för att skatten motverkar återvinning av skrot. Vidare torde det vara fråga om ett mycket hetrogent avfall och det verkar inte troligt att det inte skulle gå att få avsättning för delar av avfallet. Vad gäller behandlingen av de restprodukter som trots allt deponeras hänvisas till avsnitt 6. 14 Konsekvenserna av en avfallskatt 14.1 Konsekvenser av en skatt på konventionellt avfall 14.1.1 Inledning I detta avsnitt görs en bedömning av hur avfallsskatten, i kombination med andra styrmedel kommer att påverka hanteringen och deponeringen av konventionellt avfall under de närmaste 8 10 åren. Förutom avfallsskatten ligger de styrmedel för minskad deponering, som beskrivits i avsnitt 4.5, till grund för analyserna. Här ingår således producentansvaret, ökade krav på deponier m.m. Materialet har inte ifrågasatts av remissinstanserna. Trots att regeringens förslag i avfallspropositionen på vissa punkter skiljer sig från utredningens samt frångår utredningens förslag om ikraftträdandedatum gör regeringen bedömningen att utredningens analyser ändå kan ligga till grund för en bedömning av avfallsskattens konsekvenser på konventionellt avfall. 14.1.2 Total avfallsmängd Mängden konventionellt avfall uppgick till totalt 8 . Fram bedöms mängden minska med ca . 14.1.3 Materialåtervinning återvanns 1 avfall. Återvinningen bedöms öka med så mycket som ca 1 , varav ca kan sägas bero på en avfallsskatt. 14.1.4 Biologisk behandling och energiutvinning avfall behandlades biologiskt . Biologisk behandling bedöms kunna öka med ca fram . Skatten bedöms få stor påverkan på hushållsavfall och industrislam som antingen förs till befintliga kompostverk med ledig kapacitet, strängkomposteras på upplagen eller rötas. Energiutvinningen ökar bl.a. i samband med att mer avfall behandlas i rötreaktorer. Vid reaktorrötning är det möjligt att utvinna ca 0,8 MWh per ton avfall. Vid en ökad tillförsel med kan ca 40 000 MWh deponigas utvinnas. 14.1.5 Avfallsförbränning och energiutvinning förbrändes ca 1 avfall. Förbränning med energiutvinning bör i kombination med säsongslagring av avfallsbränsle kunna öka med fram . Avfall med brännbara fraktioner, som deponeras, beräknas föras över till befintliga värme- och kraftvärmeverk som kan ta emot mer avfallsbränsle. utvanns sammanlagt 4,3 miljoner MWh värme och el ur hushållsavfall och ur industriavfall. Enligt prognoserna kommer förbränning av både hushållsavfall och industriavfall att öka, även om förbränning av hushållsavfall ökar mest. Industriavfall har högre värmevärde än hushållsavfall. Värmevärdet i hushållsavfall bedöms dock stiga genom styrmedel som ökar sorteringen och för över organiska fraktioner med lågt värmevärde från förbränning till biologisk behandling. Vidare kommer säsongslagringen av avfallsbränsle att öka möjligheterna att utvinna energin. Många avfallsvärmeverk kan inte köras med full kapacitet då värmebehovet är litet, medan andra har brist på avfallsbränsle . Med hänsyn till att energivärdet kommer att öka, men att flera avfalls- värmeverk kan antas ha fortsatt leveransbegränsning , kan den praktiskt möjliga energiutvinningen beräknas till ca 5,7 miljoner MWh . Detta är en ökning jämfört med med 1,4 miljoner MWh eller med . 14.1.6 Effekt på deponerad avfallsmängd deponerades 4 konventionellt avfall. Effekten av de styrmedel som påverkar deponeringen beräknas bli att den årliga deponeringen av konventionellt avfall minskar med 2 . I förhållande beräknas alltså en halvering av de deponerade mängderna ske. Av denna minskning kan härledas som en effekt av skatten. Skatten får stor påverkan på hanteringen av flertalet avfall. 14.1.7 Effekt på antalet avfallsupplag Det finns ca 300 avfallsupplag för konventionella avfall, varav ca 170 mottog mindre än avfall för deponering. Genom Allmänna råd för deponering och när åtgärderna i prop 1996/97:172 Hantering av uttjänta varor i ett uthålligt samhälle ett ansvar för alla fullständigt genomförs, skärps kraven på miljöskyddsåtgärder vid deponering. Dessa skärpningar kommer att leda till att antalet deponier som kan ta emot t.ex. hushållsavfall minskar. Med hänsyn till storleksordning och geografisk fördelning bedömer att antalet deponier för s.k. "kommunalt avfall" reduceras till hälften fram . Även om deponeringen på en liten avfallsanläggning upphör kan det emellertid finnas behov att utnyttja området för sortering, kompostering, återvinning, lagring, omlastning och liknande verksamhet. Deponin är från miljösynpunkt lämplig för just sådan verksamhet. 14.1.8 Transporter När mindre deponier stängs och ersätts av ett färre antal större deponier med större insamlingsområden kan insamlat avfall behöva transporteras längre sträckor till slutbehandling. Ökade deponikostnader beräknas dock leda till en avfallsminskning, varför konsekvensen av ett minskande antal deponier inte automatiskt behöver bli ökat transportarbete. Små deponier finns främst i glesbygd där förutsättningarna är goda för hushållen att själva kompostera trädgårds- och matavfall. Detta ger möjlighet för kommunen att minska antalet årliga sophämtningar. Till transporterna vid insamlingen av hushållsavfall går av ett sopfordons totala bränsleförbrukning, medan förbrukningen vid transporter till behandling i regel understiger . Glesare hämtning av en mindre mängd ger därför normalt en bränslebesparing som mer än väl kompenserar bränslebehovet vid längre körning till en regional anläggning. För att brännbart avfall skall kunna utnyttjas för energiutvinning kommer antalet regionala transporter med omlastning att öka. Då lasten med avfallsbränsle kan utnyttjas för energiutvinning erhålls dock en positiv energibalans. 14.1.9 Ökade deponikostnader Kostnaden för deponering har varierat stort. Åren 1995 1996 kunde dock den genomsnittliga kostnaden sägas uppgå till ca exklusive moms per ton avfall som deponeras. Av denna kostnad kan (ca per ton) uppskattas vara fasta och (ca per ton) vara rörliga utgifter. För en deponi på vilken det deponeras skulle således den fasta årskostnaden då vara och den rörliga årskostnaden eller tillsammans . Den fasta kostnaden förändras i regel inte även om deponeringen skulle minska, utan ligger i princip fast så länge avfall deponeras och så länge det behövs en organisation som sköter och ansvarar för anläggning och drift. Fram bedöms dock förutsättningarna för deponeringen att förändras. Den deponerade avfallsmängden kommer enligt prognoserna att halveras vilket i exemplet ovan innebär att avfallstillförseln 1995- 1996 på 50 000 årston minskar till ca 25 000 . skall deponier också vara försedda med miljöskyddsåtgärder som uppfyller högt ställda miljökrav enligt prop. 97/98:145. Den enhetskostnad som 1996 bedömdes vara ca per ton och årskostnad på ökar från och med skatten införs till per ton medan årskostnaden beräknas uppgå till ca . Dessa förändringar beror till viss del på ökade kostnader för miljöskyddsåtgärder men till större delen på att deponeringen beräknas halveras till . Dessutom tillkommer kostnader för sådana avfallsminskande åtgärder som måste genomföras för att deponeringen skall kunna sänkas till . Det kan gälla kostnader för sortering, lagring, kompostering, flisning m.m. Det kan också gälla kostnader för ombyggnader, extra sopbehållare, separat hämtning av olika avfallsfraktioner etc. för att kunna förbättra källsorteringen. Dessa åtgärdskostnader kan till viss del reduceras av besparingar i insamlingsledet när en mindre mängd avfall behöver samlas in. Den samlade effekten av kostnadsökningar och besparingar går inte att bedöma generellt då utfallet till stor del beror på lokala förhållanden. 14.1.10 Konsekvenser för hushållen m.fl. För en kommun, som eftersträvar ekonomisk balans mellan utgifter och intäkter och som inte får gå med "vinst", kommer utvecklingen av enhetskostnaden att styra vilken deponiavgift (behandlingstaxa) som måste tas ut för hushållens och företagens avfall. 1995 deponiavgift på måste höjas till per ton eller med jämfört med taxenivån 1995 1996. Denna höjning gäller för företag som kan dra av inbetald moms. För hushåll, som inte är redovisningsskyldiga för mervärdesskatt, tillkommer på avgifterna. Omkring blir den jämförbara deponiavgiften för hushållsavfall således per ton. 14.2 Konsekvenser av en skatt på branschspecifikt avfall 14.2.1 Inledning Liksom i avsnittet om konventionellt avfall bygger analysen av konsekvenserna för branschspecifikt avfall på skatten i kombination med andra styrmedel, dvs. producentansvaret, ökade krav på deponier m.m. Det av utredningen redovisade materialet, vilket inte heller här har ifrågasatts av remissinstanserna, ligger till grund också för bedömningen av konsekvenserna av en skatt på branschspecifikt avfall. 14.2.2 Effekt på deponerad avfallsmängd Totalt deponerades uppskattningsvis 3 branschspecifikt avfall. I denna siffra ingår inte de stora mängderna berg- rester och avfallssand m.m. som uppkommer inom gruvindustrin. De styrmedel som tillsammans med skatten påverkar den framtida deponeringen beräknas innebära en minskning av deponeringen av branschspecifika avfall med fram . Effekterna varierar dock mycket mellan branscherna. Medan styrmedlen har en ringa effekt på avfall från gruvor och mineralutvinning bedöms jord- och stenindustri kunna minska deponering med . 14.2.3 Industrins kostnadsökning på grund av skatten från skatten beräknas inledningsvis uppgå till brutto . De största intäkterna kommer från massa- och pappersindustrin.