prop · GM03115 · 1999-01-01 00:00:00 — Det måste också bli lättare att starta eget genom högre bidrag, enklare former och mera information. De unga har också synpunkter på åtgärder för arbetslösa. Arbetsför- medlingen bör förbättras och de bör informera om arbetsmarknaden re- dan i skolan. Arbetslösa skall ha större möjligheter till praktik. Man skall heller inte behöva gå och vänta utan få något att göra så fort man vänder sig till arbetsförmedlingen. Några tar upp frågan om att det finns många arbetsuppgifter som behöver utföras till exempel inom vården som det finns många arbetslösa. Förslag om generationskontrakt eller friår finns också. Unga och arbetsmarknaden (kapitel 3) I detta kapitel redovisar kommittén utvecklingen på arbetsmarknaden . Kommittén analyserar också vad som påverkar arbetslöshetens storlek och drar slutsatser om vad som bör göras för att förbättra situationen på arbetsmarknaden för de unga. . Unga är mera utsatta för konjunkturarbetslöshet genom att de ofta har den kortaste anställningstiden och därmed inte skyddas av turordnings- reglerna i Lagen om anställningsskydd. När konjunkturerna vänder och efterfrågan på arbetskraft ökar har de å andra sidan haft lättare att snabbt få arbete. Deras utbildning är modernare och arbetsgivarna anser i all- mänhet att de har lättare att anpassa sig till nya situationer. har dock andelen unga långtidsarbetslösa ökat markant vilket tyder på att unga i högre grad än tidigare drabbas av strukturell arbetslöshet. En viktig gemensam nämnare för inträdet på arbetsmarknaden för da- gens unga är att arbetsmarknaden har blivit mera komplicerad och ställer andra kompetenskrav vilka ofta inte kan tillgodoses inom ramen för en traditionell utbildning. Inskolningen på arbetsplatsen kan därför ta och innebära omfattande kostnader, ansträngningar och åtaganden för arbetsgivare vilket gör dem mindre benägna att anställa de nytillträdande. Att unga har svårt att få arbete direkt efter skolan beror också på att alla lämnar skolan och söker sig ut på arbetsmarknaden ungefär samti- digt. Detta sker dessutom under sen kommitténs eller tidig sommar då företagen normalt sett har mycket begränsad nyrekrytering. För de elever som gärna vill börja arbeta direkt efter avslutad utbildning måste därför kontakterna med arbetsgivare tas . menar att den svenska ungdomsarbets- lösheten inte enbart är ett resultat av sysselsättningskrisen utan också har ett samband med de speciella institutioner som påverkar ungdomens arbetsmarknad. Övergången mellan skola och arbetsliv (kapitel 4) Erfarenheter från andra länder visar att det finns ett samband mellan skolans utformning av utbildningen och arbetslöshet bland unga. Länder med utbyggd lärlingsutbildning har generellt sett lägre ungdomsarbets- löshet. I dessa länder finns en stark koppling mellan samhälle och ar- betsliv och ett delat ansvar för de ungas introduktion på arbetsmarkna- den. En av gymnasieskolans viktigaste uppgifter är att förbereda de unga för arbetslivet. I den meningen är den en del av arbetsmarknadspolitiken. Därför ska denna vara utformad så att den gör det möjligt för elever att få ett fotfäste på arbetsmarknaden helst utan mellanliggande oplanerade arbetslöshetsperioder. Den nya gymnasieskolans målsättning att förbe- reda för ett föränderligt arbetsliv ligger i linje med detta synsätt. Skolan ska ge ökade valmöjligheter och värdefulla kontakter med arbetslivet. För många elever utgör närsamhället denna första kontakt. Feriearbetet kan vara en sådan. Arbetsplatsförlagd utbildning och olika former av projektarbete är andra kontaktvägar. Genom gymnasieskolans starkt de- centraliserade organisation har det också skapats förutsättningar för ett avgörande inflytande från närsamhället. menar att öppenhet inför närsamhället är en grundläggande förutsättning för att skolan skall kunna fylla sin upp- gift att förbereda för arbetslivet. I arbetet med studie- och yrkesvägled- ning möts individens och samhällets perspektiv. För studie- och yrkes- vägledaren gäller det att ge eleverna ett brett beslutsunderlag så att de utifrån sina intressen och förutsättningar kan göra väl underbyggda val av studier och framtida yrkesinriktning. Informationen om utvecklingen i yrkeslivet och på arbetsmarknaden är ett viktigt och tungt vägande inslag i studie- och yrkesvägledningen då denna också måste vägas in i elevens beslutsunderlag. I den frågan bör skolan etablera en nära samverkan med arbetsgivare, arbetstagare, egen- företagare, arbetsförmedlingar med flera som kan ge detta tillskott av arbetsmarknadsinformation och även annan nödvändig information inför elevernas kommande inträde på arbetsmarknaden. En sådan nära sam- verkan utgör också en nödvändig plattform för utbyte av information och erfarenheter mellan skolan, arbetsförmedlingen och parterna på arbets- marknaden. Skolan ska ge grundläggande kunskaper och färdigheter. Det är dock svårt att i skolmiljö stimulera arbetet sådant det ser ut på arbetsplatserna och skapa förståelse för hur arbetsprocessen fungerar utan att ha möjlig- het att ingå i ett arbetslag. ute i arbetslivet får eleven däremot möjlighet att pröva tillämpningen av sina kunskaper och få nya kunskaper och andra erfarenheter än de skolan kan ge. Att arbeta i ett arbetslag innebär för alla deltagarna ett visst mått av lärande. Det är naturligt att diskutera uppkomna problem och försöka hitta lämp- liga lösningar. Läroprocessen integreras på ett naturligt sätt och eleven är med och skapar lösningar. anser att ytterligare åtgärder bör vidtas för att knyta skola och arbetsliv närmare till varandra och därmed under- lätta övergången mellan skola och arbetsliv. Elever bör få möjlighet att delta i projekt utformade av arbetsgivare och skola gemensamt. Projekten ska kunna anslutas till karaktärsämnen inom gymnasieskolans program. Delar av utbildningen skall också kunna förläggas utomlands till exempel inom ramen för EU:s utbytesprogram. Täta kontakter mellan de ansva- riga för utbildningen och de lokala företagen och offentlig sektor bör kunna leda till ett effektivt system där syftet är att ge eleven de kunska- per och erfarenheter som skolan inte kan ge som företaget un- derlättar sin rekrytering av arbetskraft. Inom ramen för ett sådant flexibelt program ska det också vara möjligt att erbjuda elever möjlighet att påbörja sin gymnasiala utbildning direkt ute i arbetslivet för att senare under utbildningens gång tillgodogöra sig de kärnämnen som är nödvändiga. Detta skulle kunna ske antingen eller i ett senare skede genom vuxenutbildning. Gymnasieskolan har i mycket ringa utsträckning tagit hänsyn till att eleverna i sitt framtida yrkesliv kan komma att arbeta som egna företagare. Skolan har i stor utsträckning utgått ifrån att eleverna kommer att få lönearbete inom offentlig sektor eller den traditionella industrisek- torn. Ämnet företagsekonomi finns i de program som innehåller yrke- sämnen men ytterst få gymnasieskolor har uppmärksammat behovet av kunskaper i direkt företagande och entreprenörskap. Kommittén poängterar också behovet av övergångar mellan utbildning och arbetsliv även för högskolestuderande. Utbyggnaden av den högre utbildningen har redan medfört, och kommer i än högre grad, att medföra en ökning av antalet examinerade från högskolan. Denna utveckling ställer ökade krav på broar mellan studenter och arbetsliv. anser att systematiserade kontakter mellan skola och arbetsliv ska etableras. För att ytterligare understryka behovet av utökade kontakter mellan skola och näringsliv bör möjligheter till och former för en tredje termin i form av en praktikperiod utredas närmare bl.a. med avseende på platstillgång och kostnader. En bedömning bör också göras av vilken effekt en sådan termin har för möjligheterna till feriearbete. Terminen kan antingen läggas mellan det andra och tredje läsåret för att ge eleverna ett säkrare underlag inför valet av fortsatt utbildning eller efter det tredje läsåret. föreslår att en lärlingsutbildning införs. Den skall utvecklas till en modern form av lärlingsutbildning och bli ett likvärdigt alternativ till övriga program i gymnasieskolan för de unga som önskar gå direkt ut i arbetslivet efter . De krav ur ett ungdomsperspektiv vill ställa på utbildningen är: att den skall vara behörighetsgivande, att arbetsmarknadens parter skall ha ett avgörande inflytande på utbild- ningens innehåll och utformning samt att den unges rättigheter och skyldigheter i lärlingsutbild- ning regleras i ett utbildningskontrakt mellan skola och arbetsgivare. föreligger inte något anställningsförhållande enligt lagen om anställningsskydd mellan lärlingen och arbetsgivaren. Lär- lingen ska inte heller omfattas av befintliga kollektivavtal. är övergångsfrekvensen till gymnasieskolan . Kom- mittén räknar inte med någon volymökning med anledning av förslaget. Då lärlingsutbildningen inte beräknas kosta mer än gymnasieskolans nu- varande program medför inte förslaget att totalkostnaden för gymnasie- skolan ökar. måste utvecklas i gymnasie- skolan såväl vad gäller kvaliteten som omfattningen. Det kan ske genom en ökad medverkan av den offentliga arbetsförmedlingen och det lokala näringslivet i form av fackliga organisationer och arbetsgivare. Insat- serna från arbetsförmedlingens sida bör samordnas i arbetsförmedlings- nämnderna och skall inte innebära några ökade kostnader för arbetsför- medlingen. Kommittén anser att skolan i högre grad än ska förbereda ele- verna för eget företagande. Alla program inom gymnasieskolan ska ge- nom sitt val av pedagogisk form stärka och utveckla ungas kreativa för- måga och entreprenörsanda. Skolan ska uppmuntra elevernas engage- mang i skolföretag, skolkooperativ och liknande verksamheter genom att de integreras på ett naturligt sätt i arbetet. Elevens medverkan i skolföretag, skolkooperativ med mera skall do- kumenteras. Kommittén kommer längre fram i betänkandet att diskutera förutsättningarna för unga att starta egna företag eller kooperativ. Kommittén menar att försöksverksamheten med kvalificerad efter- gymnasial yrkesutbildning är en intressant modell för kopplingen mellan skola och arbetsliv. Försöksverksamheten bör byggas ut i den takt eko- nomiska medel tillåter. Statliga insatser för unga arbetslösa (kapitel 5) Arbetsmarknadspolitiken är menad att vara bryggan över från arbetslös- het till arbete. Den stora ökningen av arbetslösheten har dock medfört att arbetsmarknadspolitiken blivit ytterst ansträngd och att kvaliteten i åtgär- derna fått komma i andra hand till förmån för mer uttalade volymkrav. AMS har pekat på faran att ökade volymkrav kan leda till sämre kvalitet. Empirisk forskning visar också att arbetsmarknadspolitiken inte klarar dessa stora kvantiteter arbetslösa. Kontrollen blir eftersatt vilket i sin tur leder till undanträngningseffekter. Arbetsmarknadspolitiken är till sin natur "uppifrån-initierad" med en centralt utformad åtgärdsarsenal och med begränsad frihetsgrad för den enskilde. Åtgärderna är ofta generella och kan sällan anpassas till indivi- dens behov och förmåga. De ger inte förutsättningar för individens egna initiativ och idéer. De arbetslösas egen kompetens är därför en outnyttjad resurs. anser att en fortsatt omfattande individu- alisering och decentralisering av arbetsmarknadspolitiken är nödvändig. Inte minst ur ett ungdomsperspektiv måste individuella intressen och önskemål spela stor roll för att motivera arbetslösa att söka sig nya vägar på arbetsmarknaden. Kommittén har tagit del av erfarenheterna från olika så kallade otradi- verksamheter. Verksamheterna bygger oftast på utgångspunkten att unga människor är en viktig resurs i samhällsbyggandet och att det finns en inneboende kraft hos varje enskild ung människa oavsett bak- grund. Kommitténs uppfattning är att otraditionell verksamhet som drivs med den enskilde och dennes intressen som utgångspunkt är av stor betydelse för den arbetslöses möjlighet att få ett arbete och även för att skapa motivation hos deltagarna för vidare utbildning. Kommittén anser också att sådan verksamhet har stora möjligheter att leda till exempelvis nykooperation eller nyföretagande. Kommittén har också tagit del av de problem som verksamheterna har vilket också pekat på med finansieringen av verk- samheten att göra. Kommittén anser därför att det är nödvändigt att förbättra bidragsgivningen till otraditionell verksamhet så att osäkerheten för verksamheterna minskar. föreslår att en treårig försöksverksamhet med bland annat decentralisering av arbetsmarknadspolitiska medel ska inledas. Försöksverksamheten bör inledningsvis omfatta ett tiotal kom- muner och ska innebära att beslutanderätten över de arbetsmarknadspoli- tiska medlen ska tillfalla kommunen. Försöksverksamheten bör inledas och ska syfta till att utveckla en decentraliserad arbetsmarknadspolitik med möjlighet att tvärsektoriellt samla resurser för att utveckla insatser anpassade till de lokala förhållanden som råder i kommunen. Ett närmande mellan bland annat arbetsmarknadspolitiska och näringspolitiska insatser blir därmed naturligt. Försöksverksamheten avser en friare användning av samtliga medel under utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv, anslagspost A2 Arbetsmarknadspolitiska medel och innebär ingen kostnadsökning. Inom ramen för försöksverksamheten ska särskild uppmärksamhet ägnas sam- verkan mellan skolan och arbetslivet. Det förslag som lämnats i kapitel 4 om att etablera systematiserade kontakter mellan skola och arbetsliv ska därvid prövas och utvecklas. Försöksverksamheten ska följas och utvärderas. föreslår vidare att medel avsätts för otraditionell verksamhet för ungdomar. Medlen ska brytas ur utgifts- område 14 Arbetsmarknad och arbetsliv, anslag A2 Arbetsmarknadspoli- tiska åtgärder, anslagspost 1.12 Otraditionella medel, och motsvara en tredjedel av det belopp som avsatts under denna anslagspost för inneva- rande budgetår. Medlen ska fördelas av en delegation med parlamenta- risk förankring. Administration och handläggning ska handhas av Ung- domsstyrelsen. Delegationen ska, efter ansökan från kommuner (i samar- bete med exempelvis ideella föreningar och andra sammanslutningar), fördela medel till nyskapande och utvecklande verksamheter av och med unga arbetslösa. Medlen ska framför allt användas till att stödja projekt av tvärsektoriell karaktär. Det är nödvändigt att delegationen i sitt arbete ser till att användningen av de otraditionella medlen inte konkurrerar med kommersiell verksamhet. Delegationens verksamhet såväl som verk- samheten som kommer att bedrivas med de otraditionella medlen ska utvärderas. föreslår också att den nationella planen för EU:s sociala fond, mål 3, revideras till förmån för en mer entydig prioritering av så kallade nerifrån-initierade insatser. Eget företagande (Kapitel 6) Det är ett välkänt faktum att svårigheterna att starta ett företag är stora. För en ung person med begränsad administrativ erfarenhet är det inte omöjligt att dessa svårigheter direkt hindrar unga från att förverkliga in- tentionerna med ett eget företag i någon form. Kommittén anser att såväl information som rådgivning måste förbättras. Vidare är det nödvändigt att sådana förenklingar för små företag ge- nomförs så att ett eget företagande stimuleras. Av de redovisade utred- ningarna om kooperativa företag finns en enighet om att informationen om företagsformen måste spridas så att antalet kooperativ ska kunna öka. delar uppfattningen att informationen om den kooperativa företagsformen måste förbättras. Den kooperativa företagsformen bör i alla informationssammanhang behandlas på samma sätt som andra företagsformer. anser att det är viktigt att de lokala initi- ativ som uppstår kan tas tillvara på ett sätt som gör att de kan bli den sys- selsättningsskapande kraft som är önskvärt. föreslår att en enklare form av företagande införs. Den närmare utformningen av en sådan företagsform bör utredas. Det är viktigt att den nya företagsformen inte tränger undan fasta arbeten eller företagande i nuvarande former. Det är också viktigt att tryggheten för den enskilde inte går förlorad vid till exempel sjukdom, arbetsskada eller föräldraledighet. Kommittén anser vidare att det är av största vikt att unga som avser att starta företag kan få en så kvalitativ och allsidig rådgivning som möjligt. Rådgivningen ska kunna avse alla företagsformer, såväl privata som ko- operativa. Eftersom kunskapen om den kooperativa företagsformen, eko- nomisk förening, inte är lika spridd som de privata företagsformerna an- ser kommittén att det behövs särskilda insatser på detta område. Dessa insatser bör inriktas dels på att öka kunskapen om den kooperativa före- tagsformen inom de myndigheter och andra offentliga organ som har till uppgift att stödja nyföretagande, dels på att öka utbudet avseende konkret rådgivning till kooperativt nyföretagande. Unga och bidragssystemen (Kapitel 7) I detta kapitel går kommittén igenom flertalet av de bidragsformer som kan komma i fråga för unga. Kommittén anser att det är alarmerande att så många unga behöver so- cialhjälp för att klara sitt uppehälle. Den period unga behöver sådant stöd blir också allt längre. Kommittén avser därför att i sitt slutbetänkande återkomma till frågan om hur de befintliga systemen bör kompletteras för att bäst svara mot de nytillträdandes behov. En utgångspunkt är att de nytillträdande måste få ökade möjligheter till erfarenheter från arbetsli- vet. Ungdomsbostadsbidraget kan närmast sägas syfta till att underlätta in- trädet på bostadsmarknaden eftersom unga ofta har låga ingångslöner och därmed svårt att täcka hela sin bostadskostnad. Bostadsmarknaden präg- las därtill av begränsad tillgång på små och billiga lägenheter samt stora trögheter i bostadsbeståndet. Unga människor befinner sig ofta i etableringsfasen både på bostads- och arbetsmarknaden. Svårigheter att komma in på arbetsmarknaden har ofta konsekvenser för inträdet på bostadsmarknaden. Anledningen till detta är de därmed begränsade försörjningsmöjligheterna. Det är emel- lertid viktigt att skilja på ekonomiska trångmål orsakade av höga bo- stadskostnader och av låga inkomster. Frågan är emellertid vilka bidraget bör inriktas mot för att träffa de som behöver stöd bäst. Det är uppenbart att reglerna låser ute många unga med förhållandevis låga inkomster från bostadsbidrag eftersom bidraget enligt dagens regler trappas ned så tidigt att även de med inkomster långt under socialbidragsnormen inte har någon möjlighet att erhålla bostadsbidrag. De som uppfyller kraven för ungdomsbostadsbidrag har således små möjligheter att klara sin för- sörjning även med bostadsbidrag. En annan viktig fråga är bidragets funktion av övergångskompensa- tion. Bidraget är tänkt att utgöra ett stöd under inträdet på bostadsmark- naden. Dagens ungdomsbostadsbidrag omfattar personer . Ungdomsbegreppet i bostadsbidragen är således relativt brett och överensstämmer inte med några andra regelverk som rör unga. Bidragets åldersprofil tycks vidare vara godtyckligt vald och man kan ifrågasätta om personer i det övre åldersintervallet verkligen är i behov av bostads- bidraget för att underlätta inträdet på bostadsmarknaden. menar att åldersgränserna för ungdoms- bostadsbidragen bör sänkas. Bidraget ska utgöra en grund för inträdet på bostadsmarknaden. De bidragstagare som befinner sig i de övre ål- dersintervallen kan därför inte sägas vara bidragets primära målgrupp. anser att de medel som frigörs med en ål- derssänkning bör omfördelas inom systemet. Detta bör tillsammans med en del regeländringar ge bidraget en bättre social profil. menar att bostadsbidraget för unga ska vara kvar. Det är även nödvändigt att ge bostadsbidraget för unga en starkare social profil, så att de som behöver stöd bäst också får det. Ut- gångspunkten för förslagen är att ekonomiska trångmål som i första hand orsakas av höga boendekostnader inte ska tvinga unga att söka socialbi- drag för att klara sitt uppehälle. Om försörjningssvårigheterna även be- står i låga inkomster kan emellertid bostadsbidraget inte ensamt rätta till detta förhållande. Då måste komplettering ske från annat håll. föreslår vidare att den övre åldersgrän- sen sänks från till . De nya reglerna kommer att påverka soci- albidragstagandet. Detta beror huvudsakligen på två omständigheter. För det första kan övervältring på socialbidrag komma att ske för de ålders- grupper som exkluderas från bidraget. För det andra kommer en större hushållsgrupp att kunna erhålla bostadsbidrag, varför ett minskat social- bidragstagande är att förvänta sig för denna grupp. Den besparing som görs genom sänkningen av den övre åldersgränsen bör användas för att finansiera förstärkningen av bostadsbidragen till de ungdomar som är på ett sådant sätt att den sociala profileringen förstärks. Reg- lerna för bidraget vad avser den övre inkomstgränsen, bidragsavtrapp- ningen samt boendekostnadsgränsen bör därmed justeras med förbehåll för att den totala kostnaden ska rymmas inom dagens totala kostnad för bostadsbidrag till hushåll under utan barn. Fler unga i arbete (Kapitel 8) Kommittén anser att tanken på olika former av generationsväxling där staten, arbetsgivaren och den enskilde arbetstagaren kommer överens om att arbetstagaren lämnar plats för en yngre arbetslös person, är principi- ellt tilltalande. Detta skulle kunna ske genom en förtida pensionering där arbetsgivaren förbinder sig att anställa en yngre person. För att undvika alltför stora kostnadsökningar och nå syftet att för- bättra åldersfördelningen inom den offentliga sektorn bör möjligheterna till en tidigarelagd pensionering erbjudas och vara begränsad till den offentliga sektorn. Generationsväxling skulle också kunna ske genom att erbjuda de med arbete möjligheter till ett friår för aktiviteter som anses önskvärda ur ett samhälleligt perspektiv, till exempel vidareutbildning, att starta eget eller allmännyttigt ideellt arbete. Arbetsgivaren skulle då förbinda sig att an- ställa en unga arbetslös person som vikarie som arbetstagaren får någon form av ersättning under friåret. Den unge kan sannolikt inte gå in och överta den lediges arbetsuppgifter men kan få andra arbetsupp- gifter inom verksamhetsområdet. menar att möjligheterna att underlätta och stimulera olika former av generationsväxling skyndsamt bör utredas i syfte att få in unga på arbetsmarknaden och att underlätta en förbättrad åldersfördelning inom den offentliga sektorn. Därvidlag bör förutsätt- ningarna för och behoven av generationsväxling såväl vad avser tidiga- relagd pensionering som möjligheterna till egen utveckling med vikariat utredas. Utredningen bör särskilt analysera möjliga alternativa tillvägagångssätt, olika delsektorers behov av de ovan skisserade åtgärderna, finansiering, kostnader och kostnadsfördelning mellan arbetsgivare och försäkringssystem, ändamålsenliga åldersgränser samt ersättningar till den enskilde.