prop · GM0335 · 1999-01-01 00:00:00 — Dessa konventioner utgjorde ett genombrott för idén att skiljeavtal och skiljedomar i internationella affärsangelägenheter skulle få internationell giltighet i en långt större utsträckning än som då gällde och gäller nationella domstolsavgöranden. Dessa överenskommelser kom att återspeglas i den ursprungliga lydelsen av lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar. och Genèveprotokollet ersattes av New Yorkkonventionen om erkännande och verkställighet av utländska skilje- domar (New Yorkkonventionen.) Konventionen innehåller de två principerna att, med starkt avgränsade undantag (se Artikel II och V), skiljeavtal och skiljedomar skall erkännas och verkställas i alla med- lemsstater, och konventionen har vunnit en i det närmaste universell anslutning. ratificerade New Yorkkonventionen och ändrade i samband därmed lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar i syfte att bringa denna lag i överensstämmelse med konventionen. har, som tidigare nämnts, inte gjort någon av de två möjliga reservationerna avseende begränsning till skiljedomar rörande kommersiella förhållanden respektive tilllämpning enbart i förhållande till andra medlemsstater. tillträdde Washingtonkonventionen om erkännande och verkställighet av skiljedomar i vissa internationella investeringstvister mellan en stat och en medborgare i en annan stat (även kallad ICSID- konventionen). Denna anslutning skedde i form av lag (1966:735) om erkännande och verkställighet av skiljedomar i vissa internationella investeringstvister, genom vilken en skiljedom som meddelats enligt konventionen är giltig i . Om det är fråga om en förpliktelse att utge pengar verkställs skiljedomen direkt som svensk domstols lagakraftägande dom, om inte uppskov med verkställigheten beslutas enligt konventionens föreskrifter. upptogs skiljedomsfrågor till behandling av , . Efter omfattande förberedelser resulterade dess arbete i ett skiljedomsreglemente, UNCITRAL Arbitration Rules (nedan kallade UNCITRAL-reglerna), vilket av Generalförsamling rekommenderades som ett utfyllande normsystem i privata skiljeavtal. UNCITRAL-reglerna har vunnit vidsträckt acceptans i internationella affärsrelationer och blivit ett naturligt referensmaterial vid utarbetandet av liknande regelsystem. initierade UNCITRAL det mer ambitiösa projektet att, med utgångspunkt i UNCITRAL-reglerna, skapa en förebild till lag om internationella skiljeförfaranden. Efter synnerligen omfattande för- beredelser, innefattande bl.a. ett flertal konferenser med stor internationell anslutning, blev resultatet den s.k. UNCITRAL Model on Arbitration (nedan kallad modellagen). Förarbetena till modellagen är vidlyftiga och utförligt dokumenterade. Även om ambitionen hos upphovsmännen till modellagen inledningsvis var att denna skulle få karaktären av uniform nationell lagstiftning blev det slutliga resultatet tillkomsten av ett lagstiftningsinstrument ägnat att antas dels av industriellt och ekonomiskt väl utvecklade stater där skilje- förfarande historiskt sett har spelat en undanskymd roll som metod för privaträttslig konfliktlösning och dels av i nämnda hänseenden mindre utvecklade stater vilka i avsaknad av ett tillfredsställande regelverk inte tidigare kunnat göra gällande i sig berättigade anspråk på att komma ifråga som fora för skiljeförfaranden i sina affärsrelationer med omvärlden. Modellagens tillkomst har medfört ett betydelsefullt genombrott för en nationell användning av skiljeförfaranden som konfliktlösningsmetod i länder där sådana har varit sällsynta. Modellagen har, med smärre modifikationer, införts i ett flertal stater i det brittiska samväldet, såsom, , , , samt . Lagstiftning grundad på modellagen har därjämte införts i , på , i , och . har en ny lag om skiljeförfarande som anknyter mycket nära till modellagen. Skiljedomsrätten tillhör inte de rättsområden som berörs av integrationen inom Europeiska unionen. Sålunda undantas uttryckligen skiljedomar från bestämmelserna i konventionen om domstols behörighet och om verk- ställighet av domar på privaträttens område (Brysselkonventionen), se Artikel 1 punkt 4. I ett viktigt avgörande av , det s.k. Emperor-fallet (mål C-190/89, and mot Società Italiana Impianti PA, ECR s. I-3855), fastslogs att inte heller judiciella förfaranden i anslutning till skiljeförfaranden omfattas av konventionens bestämmelser. Motsvarande undantag återfinns i den i huvudsak likalydande , som gäller mellan EU:s medlemsstater samt , och . har tillträtt genom lagen (1992:794) med anledning av tillträde till . har numera beslutat att också tillträda Brysselkonventionen (prop. 1997/98:102, bet. 1997/98:LU24, rskr. 1997/98:231, SFS 1998:358-364). Konventionen träder för del i kraft . Parallellt med den internationalisering av skiljedomsrätten som blivit en direkt följd av den världsomfattande anslutningen till New York- konventionen, den vitt utbredda acceptansen av UNCITRAL-reglerna som normgivande mönster för skiljeavtal respektive de landvinningar som gjorts av modellagen kan en annan utvecklingstendens skönjas. I de oss närliggande kulturländer där, liksom i , skiljeförfaranden har utgjort en vedertagen och allmänt tillämpad metod för tvistlösning på det kommersiella området har nationella särdrag kommit att prägla den legislativa utvecklingen. Det är värt att notera att de europeiska länder som infört ny lagstiftning om skiljedom valt att inte anpassa denna till modellagen utan i stället stiftat lagar för internationella förfaranden utformade på grundval av inhemsk tradition och historiskt präglat nationellt synsätt. Så har varit fallet i (1981), (1986) och (1987) och detsamma gäller i (1985) och (1988). har infört en ny lag om skiljemän som väsentligen utgör en inhemsk produkt, även om många av lagens bestämmelser har inspirerats av stadgandena i modellagen. Detsamma kan sägas om (inkl. och ), där det antogs en ny lag om skiljeförfarande. Den tyska lagen anknyter som ovan nämnts mycket nära till modellagen. Utvecklingen i fråga om användning av skiljedomsinstitut har i huvudsak varit densamma i flertalet länder i övriga som i . Även utanför har etablerats åtskilliga skiljedomsinstitutioner, framför allt . Medan skiljedomsinstitutionernas verksamhet första hälft och tidigare huvudsakligen var begränsad till en region eller ett land, har den internationella handelns expansion under inneburit att flera institutioner också medverkar vid internationella skilje- förfaranden. Vissa institutioner handlägger enbart sådana skiljeförfaranden. International Court of Arbitration of the International Chamber of Commerce och Court of International Arbitration är exempel på mer betydande institutioner som endast handlägger internationella skiljeförfaranden, medan exempelvis och är exempel på institutioner som både har en omfattande internationell verksamhet och medverkar vid nationella skiljeförfaranden. har tagit aktiv del i det arbete som föregick och resulterade i New Yorkkonventionen, UNCITRAL-reglerna och modellagen. har i tilltagande utsträckning valts som forum för skiljeförfaranden i avtal mellan utländska parter vilka saknar varje anknytning till vårt land. Ursprungligen var detta fallet i inter- nationella kontrakt ingångna av sovjetiska handelsorganisationer och andra organ med utländska bolag och andra rättssubjekt. Sedermera har en motsvarande praxis vunnit utbredning i . Såvitt är känt har ett mycket stort antal avtal träffats av f.d. sovjetiska, resp. av kinesiska, parter, innehållande föreskrifter om skiljeförfaranden i , oftast enligt reglerna för eller med angivande av Institutet eller Handelskammaren som s.k. appointing authority . I sammanhanget kan också nämnas trepartsavtalet US-Russian Optional av som innebär att är appointing authority enligt särskilda skiljeklausuler som används av parter i och . föreskrivs vidare inte sällan som plats för skiljeförfaranden i klausuler som hänvisar till ex- empelvis reglerna för . 4.3 Utgångspunkter för ny lagstiftning 4.3.1 Skiljeförfarandets funktion Det på avtal grundade skiljeförfarandet, sådant det uppfattas i vårt land och jämförbara stater, är en form av privat rättskipning på förmögen- hetsrättens område. Det kan, summariskt uttryckt, sägas syfta till ett snabbt och slutligt avgörande av tvister utan insyn utifrån. Även om det i samhället förekommer andra mekanismer för tvistlösning, t.ex. genom medverkan av olika nämnder, är det skiljeförfarandet som framstår som det egentliga alternativet till tvistlösning genom domstolsdom när det gäller tvister om stora värden. Det är endast avgöranden av domstolar och skiljemän som kan verkställas genom exekutiva myndigheters försorg. Att staten sålunda gör ett undantag från sitt monopol på rättskipning kan, åtminstone med ett nutida synsätt, föras tillbaka på den i västerländska rättssamhällen rådande principen om avtalsfrihet mellan enskilda. Om rättsordningen godtar parters överenskommelser om hur deras mellan- havanden skall regleras, är det konsekvent att också acceptera deras avtal att låta någon utomstående slita en tvist dem emellan. Avtalsfriheten är av grundläggande betydelse för en marknadsekonomi. Det är betecknande att skiljeförfarande har sin absoluta tyngdpunkt på handelstvister och andra kommersiella tvister, dvs. tvister mellan näringsidkare. På detta område spelar denna tvistlösningsform en mycket betydande roll. I mångt och mycket kan fördelarna med skiljeförfarande föras tillbaka på att det ger underlag för större förtroende för dem som dömer, för förfarandet och mellan parterna. I skiljeförfarande kan sålunda parterna välja skiljedomare som de hyser förtroende för. De kan beakta olika kandidaters allmänna juridiska kompetens, deras förtrogenhet med vissa rättsområden och deras special- kunskaper på ett fackområde. Utses rätt personer till skiljenämnden kan förfarandet påskyndas, kostnaderna bli lägre och resultatet mer tillfredsställande. Som en särskild fördel med skiljeförfarandet brukar framhållas att tvisten löses snabbt. Detta sammanhänger inte minst med att skilje- förfarandet är ett eninstansförfarande. Speciellt inom näringslivet är det ofta angeläget att skyndsamt få en tvist ur världen för att eventuellt kunna fortsätta affärsförbindelsen mellan parterna och i övrigt undvika störningar i verksamheten. Snabbheten kan i vissa lägen också ge kostnadsvinster i processen trots att parterna själva bekostar skiljemännen. Skiljemän är inte bundna av processprinciperna om koncentration, omedelbarhet och muntlighet. Skiljeförfarande ger bl.a. därigenom möjlig- het till en särskilt smidig handläggning, avpassad efter sakens beskaffenhet och parternas önskemål. Så kan tvisten t.ex. behandlas i former som gör det lättare för parterna att för framtiden behålla den inbördes affärs- relationen. Till att mildra motsättningarna mellan parterna bidrar också att skiljeförfarandet och skiljedomen inte är offentliga. Att en part driver saken till en offentlig process uppfattas lätt som en ovänlig handling av motparten, som kan leda till en bestående brytning mellan parterna. Frånvaron av offentlighet hindrar för övrigt en ofta ovälkommen insyn från konkurrenter och andra utomstående i parternas ekonomiska förhållanden och en besvärande uppmärksamhet från massmediernas sida. Skiljeförfarande fyller en särskild funktion i internationella tvister. Inte sällan är vardera parten i ett avtalsförhållande skeptisk till en dom- stolsprövning i motpartens hemland. Skiljeavtal ger möjlighet att, t.ex. genom förmedling av ett skiljedomsinstitut, hänskjuta uppkommande tvister till en skiljenämnd som uppfattas som neutral och som båda parter kan hysa förtroende för. Suveränitets- och immunitetssynpunkter, som kan hindra en stat och andra offentliga organ att vara part vid en domstol i en främmande stat, utgör inte något hinder för att skiljeförfarande skall kunna anlitas. Till fördelarna hör också att parterna förfogar över språket i förfarandet och att tvisten kan handläggas enligt en i förväg för båda parter känd procedur. Vidare kan skiljedomar erkännas och verkställas i främ- mande länder i stor omfattning; skiljedomars försteg i i denna del framför domstolsdomar har emellertid minskat inom sedan tillträdde om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område. 4.3.2 Behovet av en rättslig reglering av skiljeförfarandet Med utgångspunkten att skiljeförfarandet har sin grund i parternas rätt att bestämma över sina inbördes relationer kan det finnas anledning att fråga sig i vad mån staten genom lagstiftning skall befatta sig med förfarandet och domstolarna utöva kontroll över detta. Det står emellertid klart att rättsordningen måste innehålla skrivna eller oskrivna regler som innebär att skiljeavtal och skiljedomar respekteras. En domstol skall på begäran avvisa en tvist som omfattas av ett skiljeavtal. Finns det en skiljedom bör den i det väsentliga ha samma juridiska relevans som en domstolsdom. Ett viktigt inslag i regleringen är föreskrifter som medger verkställighet av skiljedomar. Allt detta förutsätter att avgränsningar görs i lagstiftning och i rättstillämpning. Av elementär betydelse är att dom- stol kan pröva om en viss tvist verkligen faller in under ett avtal mellan parterna om skiljedom. Att rättsordningen respekterar skiljeavtal innebär inte att det görs reservationslöst. Särskilda skäl allmänna samhällsintressen eller hän- synen till svagare parter kan leda till undantag från eller modifikationer i de allmänna reglerna om bundenhet av skiljeavtal. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att det finns risk för negativa konsekvenser i och med valet av skiljeförfarande framför en process i allmän domstol. Den frihet för parter och skiljemän att arrangera skiljeförfarandet som uppfattas som ett särskilt positivt drag kan medföra en försvagning av rättssäkerheten. För att rättsordningen skall kunna ge sitt erkännande åt skiljeavtal och skiljedomar måste därför i vart fall skilje- proceduren omgärdas med vissa regler. Den måste uppfylla grundläggande krav av den art som allmänt upprätthålls i rättsstatliga processordningar. Lagstiftningen bör t.ex. sörja för att skiljemännen är opartiska och att parterna får lägga fram sin sak inför skiljenämnden. Man kan inte heller undvara en domstolskontroll av att skiljedomar i dessa och vissa andra hänseenden är godtagbara. En sådan reglering och en sådan kontroll som har nämnts kan i och för sig tänkas försvaga skiljeförfarandets attraktionskraft. Å andra sidan bör man inte förbise att regleringen och kontrollen har en förebyggande effekt och kan medverka till en god kvalitativ standard inom denna tvistlösningsform. Lagregler om skiljeförfarande i vidsträckt mening fyller också en annan uppgift än att förebygga avarter o.d. i proceduren. Parter och skiljemän erbjuds genom dem en handläggningsordning som underlättar förfarandet och ger det en stadga. Parternas rörelsefrihet kan tillgodoses genom att reglerna i betydande omfattning görs dispositiva. Den ovan nämnda domstolskontrollen av skiljedomar har på sitt sätt en negativ inriktning visavi skiljeförfarandet. Domstolarna behöver emellertid också tas i anspråk för att mera direkt främja ett skiljeförfarande. Deras medverkan kan t.ex. krävas för att en skiljenämnd skall komma till stånd och fungera. Lagstiftningen tillhandahåller på så sätt medel att hindra en part som är bunden av ett skiljeavtal att direkt eller indirekt sabotera förfarandet och därigenom frigöra sig från skiljeavtalet. 4.3.3 Reformbehov och allmän inriktning Regeringens bedömning: En ny lag om skiljeförfarande bör vila på samma grundprinciper som gällande rätt. Grundsatsen om parternas rätt till självbestämmande bör stå i fokus. Lagstiftningen skall vara modern och uppfylla kraven på snabbhet, säkerhet och smidighet i förfarandet, som grundläggande krav på rättssäkerhet skall beaktas. Lagstiftningsarbetet bör inriktas på att finna lösningar på problem som erfarenhetsmässigt kan uppstå i samband med skiljeförfaranden. Den internationella utvecklingen bör i inte ringa utsträckning prägla den nya lagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser instämmer i bedöm- ningen. Skälen för regeringens bedömning: Skiljemannalagen får anses ha fungerat väl. Det är emellertid inte att förvåna att en så gammal lag i vissa hänseenden inte fullt ut svarar mot moderna krav på en lag om skiljeförfarande. Värt att notera är att den genomgripande reform av svensk processrätt som införandet av den nya innebar inte nämnvärt påverkade innehållet i skiljemannalagen. Åtskilliga problem har också gjort sig gällande som kräver en lösning. Till detta kommer behovet av att beakta utvecklingen inom skiljedomsrätten på det internationella planet. Mot bakgrund av de slutsatser och förslag som redovisas i betänkandet anser regeringen att den övergripande målsättningen för en reformering av lagstiftningen på skiljedomsområdet bör vara att skapa en modern lag- stiftning som tillgodoser kravet på snabbhet, säkerhet och smidighet i förfarandet. Lagstiftningen bör alltså bland annat innehålla de komponen- ter som traditionellt brukar åberopas till stöd för att skiljeförfarandet är ett så attraktivt instrument för tvistlösning. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att ett pragmatiskt synsätt bör anläggas i syfte att finna användbara lösningar på de problem som erfarenhetsmässigt har gjort sig gällande i den praktiska tillämpningen av skiljedomsinstitutet. Det också angeläget att slå vakt om och om möjligt ytterligare befrämja starka ställning som internationellt forum i handelstvister. Regeringen anser att den nya lagstiftningen bör vila på samma grund- principer som gällande rätt. Sålunda bör grundsatsen om partsautonomin behållas och det kan övervägas om denna centrala ingrediens i lagstift- ningen bör förstärkas. Vidare bör en ny lagstiftning utformas på ett sådant sätt att obstruktion i förfarandet motverkas och att ingångna skiljeavtal kan fullföljas. Det är också angeläget att lagstiftningen i möjligaste mån befrämjar en skiljedoms slutlighet. Tillämpliga grundprinciper innebär att en lagstiftning på området måste tillgodose grundläggande krav på rättssäkerhet. Detta innebär ingen nyhet. Sålunda bör lagstiftningen omfatta vissa grundläggande bestämmelser som hänför sig till domstolarnas och de verkställande myndigheternas roll. Vidare bör en ny lagstiftning på skiljedomsrättens område uppmärksamma rättsskyddsaspekten för ekonomiskt svaga parter. I detta sammanhang bör enligt regeringens mening konsumenters rättsskydd särskilt framhållas. Det är internationellt erkänt att lagstiftning om skiljeförfarande inte skall inriktas på någon fullständig reglering av skiljeförfarandet. Denna ut- gångspunkt bör gälla också för svensk rätts del. Åtskilliga frågor bör alltså överlämnas till parternas eller skiljemännens bedömning eller lösas i rättstillämpningen. Ett riktmärke bör vara att lagen inte skall uppta handlingsregler som kan sättas åt sidan utan några konsekvenser. Vidare bör beaktas å ena sidan det praktiska behovet av att lagen kan ge besked i en tillämpningsfråga, å andra sidan svårigheten att åstadkomma en klargörande reglering av inte alltför omständligt slag. I förarbetena till skiljemannalagen uttalades att alla dess bestämmelser är tvingande för parter och skiljemän när inte annat anges (NJA II 1929 s. 8). I enlighet med vad utredningen anfört bör den nya lagen inte konstrueras på det sättet. Den omständigheten att det i lagen på åtskilliga ställen görs förbehåll för avvikelser som parterna kan ha kommit överens om skall alltså inte motsatsvis tolkas så att övriga bestämmelser är tvingande i den meningen att parterna saknar möjlighet att disponera över förfarandet. Hur långt deras dispositionsrätt sträcker sig får bli beroende av flera omständigheter, såsom bestämmelsens art, avvikelsens innebörd och den tidpunkt vid vilken avvikelsen har kommit till. 4.3.4 Lagstiftning för nationella och internationella tvister Regeringens förslag: En ny svensk lag om skiljeförfarande ersätter lagen (1929:145) om skiljemän och lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar. Lagen skall omfatta såväl nationella som internationella skiljeförfaranden. Den av FN:s , , utarbetade modellagen skall inte tjäna som förebild för den nya lagen. Däremot skall i varje delfråga modellagens bestämmelser beaktas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Några remissinstanser framför dock att en ny svensk lag om skiljeförfarande bör, med så få tillägg och ändringar som möjligt, ansluta till modellagen. Flera remissinstanser anser att parter i internationella tvister skall kunna komma överens om att modellagen skall tillämpas. Flera av de utländska skiljedomsexperterna har i olika utsträckning förordat en närmare anslutning till modellagen. Skälen för regeringens förslag: Med tanke på den fortgående integreringen av den ekonomiska marknaden i och den även i övrigt expanderande ekonomiska samfärdseln över gränserna kan man på goda grunder räkna med att antalet kommersiella tvister med inter- nationella inslag efter hand kommer att öka. De problem som uppstår kring skiljeförfarande är i stor utsträckning gemensamma för olika länder, och den juridiska forskningen på området har en klar internationell inriktning. Ett drag värt att uppmärksamma är att skiljemännen i internationella skiljetvister inte sällan hämtas från skilda länder, något som ger skiljenämnden en i viss mån mellanstatlig karaktär. Det är inte ägnat att förvåna att olika regelsystem för internationella skiljetvister har arbetats fram med anspråk på internationell tillämpning. Särskilt intresse tilldrar sig den av FN:s () utarbetade modellagen (se avsnitt 4.2). Utredningen har funnit det självklart att nu nämnda förhållanden måste tillmätas stor vikt vid utarbetandet av en ny svensk lagstiftning på skiljedomsrättens område. Enligt utredningen måste särskild hänsyn tas till den omständigheten att det finns ett stort antal löpande skiljeavtal mellan utländska parter där utpekas som forum, inte minst därför att de underliggande kommersiella transaktionerna stundom har en varaktighet som sträcker sig över decennier. Regeringen har inte någon annan upp- fattning. Det måste anses angeläget att sörja för att de avtalsslutande parternas förväntningar på den svenska skiljemannarättsliga lagstiftningens innehåll och effektivitet infrias. Utredningen har i detta sammanhang identifierat två frågor där ett vägval måste göras på ett inledande stadium. Den första gäller om vi i bör ha olika lagar om skiljeförfarande, en för inhemska förfaranden och en annan för internationella förhållanden. Den andra gäller huruvida modellagen bör läggas till grund för en reviderad svensk lagstiftning. Av 4 § skiljemannalagen och 4 § LUSK framgår när skiljeförfarande får äga rum i vårt land i tvister med internationell anknytning. Regleringen innebär att sådana tvister i betydande omfattning kan falla under svensk lagstiftning om skiljeförfarande. I så fall skall även för de internationella tvisterna tillämpas reglerna i skiljemannalagen (se dock 18 § andra stycket). Förfaranderegleringen är med andra ord enhetlig; LUSK inne- håller inte föreskrifter om själva skiljeförfarandet i internationella tvister. Detta talar för en sammanhållen lagstiftning. I vissa länder har man valt att införa särskild lagstiftning för inter- nationella förhållanden, såsom och samt de nationer som stiftat lagar grundade på modellagen. I dessa länder synes emellertid skälet för detta ha varit förekomsten av lokala rättsregler som är klart olämpliga för internationellt bruk och som av hänsyn till traditionen eller till landets konstitution inte har ansetts kunna eller böra ändras. Något sådant skäl föreligger inte för del.