prop · GM0360 · 1999-01-01 00:00:00 — Vid det första förhandlingstillfället på ministernivå, , konstaterades att det inte finns behov av ytterligare förhandlingar beträffande tre av kapitlen (Små och medelstora företag, Vetenskap och forskning samt Utbildning). Ytterligare information behövs beträffande Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, medan ytterligare förhandlingar behövs vad gäller Industripolitik, Kultur och audiovisuella frågor samt Telekommunikationer och information, där kandidatländerna har begärt övergångstider av olika längd. har understrukit vikten av att tempot i utvidgningsprocessen inte stannar av. Det är därför positivt att realförhandlingar med kandidat- länderna om sju av regelverkets kapitel nu har påbörjats. Det är viktigt för det fortsatta reform- och anpassningsarbetet i kandidatländerna att dynamiken i utvidgningsprocessen bibehålls. 3.1.3 Kommissionens översynsrapporter om kandidatländernas framsteg På uppdrag av presenterade kommissionen den första av sina regelbundet återkommande rapporter om de framsteg som gjorts i kandidatländerna. Kommissionens bedömningar av kandidatländerna utgår ifrån de kriterier som i fastslog 1993, de s.k. Köpenhamnskriterierna. Dessa består av 1) ett politiskt kriterium som innebär att kandidatländerna skall ha uppnått institutionell stabilitet, vilket garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, 2) ett ekonomiskt kriterium som innehåller två delkomponenter som anger att kandidatländerna skall ha fungerande marknadsekonomier samt förmågan att motstå konkurrensen och marknadskrafterna inom unionen, och 3) ett kriterium som gäller kandidatländernas förmåga att ta på sig de skyldigheter som följer av medlemskap i och att ansluta sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Detta tredje kriterium avser kandidat-landets förmåga att överta och efterleva , samt kapaciteten hos dess administration och rättsväsende. Redogörelsen för framstegen i kandidatländerna utgörs av en sammanfattande rapport, innehållande slutsatser, och av rapporter specifika för vart och ett av kandidatländerna i och . En särskild rapport lades fram om . , som aktiverade sin medlemskapsansökan, vilken har varit vilande , kommer att behandlas i en särskild rapport . Kandidatländerna får både beröm och kritik i kommissionens utvärdering Kommissionen ger i sin utvärdering mycket blandade omdömen och utdelar beröm och kritik till flera länder utan att följa någon uppdelning av kandidatländerna i dem som har inlett förhandlingar om medlemskap och dem som inte har gjort detta. Kommissionen betonar särskilt de framsteg som gjorts i . Landet sägs inom en mycket snar framtid kunna uppfylla kriterierna för en fungerande marknadsekonomi och förmågan att stå emot konkurrensen och marknadskrafterna inom unionen. Om den positiva utvecklingen fortgår i menar kommissionen att det bör vara möjligt att rekommendera att medlemskapsförhandlingar med inleds. Även anses ha gjort stora framsteg. Landet anses dock behöva göra ytterligare anpassningar till regelverket för att uppfylla de ekonomiska kriterierna. Kommissionen menar vidare att viss ny lagstiftning behöver prövas i praktiken innan det är möjligt att utröna i vilken utsträckning den nya lagstiftningen fungerar. Beträffande ser kommissionen en ny situation efter höstens val som skapar utsikter för öppning av förhandlingar, förutsatt att de demokratiska institutionerna i landet får stadga och att man kan konstatera att landet vidtar åtgärder för att rätta till den ekonomiska situationen och skapa en ökad öppenhet om denna. För och har kommissionen, vid presentationen av rapporterna inför parlamentet, uttalat att en rekommendation om inledande av medlemskapsförhandlingar kan komma inom rimlig tid. Kommissionen konstaterar också att goda framsteg har gjorts i , och , men att de varit otillräckliga i och . För återstår ännu mycket arbete, och i anses få framsteg ha gjorts. Beträffande konstaterar kommissionen att det trots ansträngningar att nå en politisk lösning på den fortsatt delade ön inte har varit möjligt att nå någon allomfattande överenskommelse i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolutioner. Vidare noterar man att den cypriotiska regeringens inbjudan att inkludera representanter för den turkcypriotiska befolkningsgruppen i förhandlingen inte accepterats, varför genomgången av regelverket med inte omfattar hela ön. Mot bakgrund av den genomgång av regelverkets kapitel som gjorts torde dock inte komma att få alltför stora problem med att överta och införliva . Beträffande anges ett flertal problem i förhållande till det politiska kriteriet. På det ekonomiska området ges dock en relativt positiv bild. Även när det gäller förutsättningar att överta och införliva regelverket inom vissa begränsade områden är formuleringarna positiva. I slutsatserna indikeras att EU-kandidatur följer ett eget och särskilt spår. Vad gäller det politiska kriteriet är det eget ansvar att uppfylla detta kriterium. Till skillnad mot de bedömningar som gjordes av kandidatländerna i länderyttranden i Agenda , synes kommissionen med större emfas betona att kandidatländerna inte bara skall ha gjort vissa reformer, utan att dessa även måste ha varit i kraft innan effekterna av dem kan utvärderas (s.k. track record). har i detta sammanhang, för hela processens och Luxemburgslutsatsernas trovärdighet, betonat vikten av att de fem kandidatländer som inte har inlett förhandlingar prövas på samma grunder som de kandidatländer som redan inlett förhandlingar. Framsteg i reformprocessen måste belönas och takten i utvidgningsprocessen avgöras i enlighet med de framsteg som respektive kandidatland gör. Rådets slutsatser om utvidgningen I sina slutsatser från ställer sig Allmänna rådet bakom analysen i kommissionens översynsrapporter och noterar dess slutsatser. Allmänna rådets slutsatser noterar kommissionens avsikt att rekommendera förhandlingar med före slutet av 1999 om framstegen fortsätter. Vidare noteras kommissionens uppfattning att det borde finnas förutsättningar för förhandlingar även med när fattade beslut har prövats i praktiken, samt med när man har fått bekräftelse på att landet har fungerande demokratiska institutioner. i den 11 gav sitt stöd till Allmänna rådets slutsatser och uppmanade kommissionen att lägga fram nya rapporter om framstegen i samtliga kandidatländer till i . 3.1.4 Det rättsliga och inrikes samarbetet inför utvidgningen med kandidatländerna Samtliga kandidatländer ansågs i kommissionens yttranden vara svaga i rättsliga och inrikes frågor (RIF), den s.k. tredje pelaren. Mot bakgrund av detta, och med hänsyn till områdets centrala betydelse för bl.a. rättsstatskriteriet, förklarade inrikes- och justitie- ministrarna tidigt att de avsåg att spela en aktiv roll i utvidgnings- processen. Det har tagits flera initiativ i utvidgningsprocessen inom tredje- pelarområdet. Efter ett svenskt initiativ, som godkändes av ministerrådet för rättsliga och inrikes frågor () , diskuterar man hur kandidatländerna kan ansluta sig till olika nätverk för informationsutbyte inom EU s.k. förtida associering. Några exempel på sådana nätverk är for Synthetic Drugs (nätverket för identifiering av syntetiska droger) och utbyte av information om fotbollshuliganism. Vid slöts mellan kandidatländerna och medlems- länderna en föranslutningspakt mot organiserad brottslighet. Det är en politiskt men inte rättsligt bindande överenskommelse som innehåller ett antal principer om åtgärder för att förbättra samarbetet i kampen mot internationell organiserad brottslighet. Man skall börja genomföra åtgärderna utan att invänta en anslutning av kandidatländerna till EU. RIF-ministrarna antog även en gemensam åtgärd om en kollektiv utvärderingsmekanism. En särskild rådsarbetsgrupp bestående av experter från medlemsstaterna bistår kommissionen med utvärderingar av kandidatländerna inom RIF- området. Kandidatländerna deltar således inte i arbetet. Medlemsstaterna skickar eget material till rådets generalsekretariat från sina ambassader, delegationer och bilaterala institutionella förbindelser om kandidat- ländernas utveckling inom områdena asyl, immigration, gränskontroll, polisfrågor och rättsliga frågor samt tull. samman- ställer materialet och anger var information saknas och var uppgifterna går isär. har , och behandlats. Under det tyska ordförandeskapet arbetar rådsarbetsgruppen med , , och , och under det finska ordförandeskapet behandlas , , och . 3.1.5 Förmedlemskapsstrategin Besluten vid Europeiska rådets möten i och 1994 att erbjuda alla associerade central- och östeuropeiska stater medlemskap i unionen innehöll bl.a. ett åtagande att aktivt medverka till att förbereda dem för medlemskap. Kommissionen lade i Agenda fram förslag till en förstärkt förmedlemskapsstrategi som antogs vid i . Denna förstärkta strategi har två huvudsyften. Det första innebär att EU bidrar till att utveckla kandidatländernas strategier för hur det mycket komplexa integrationsarbetet skall bedrivas. Rådet antog därför ett partnerskap för anslutning för varje kandidatland. Detta partnerskap utgör en ram för samverkan mellan EU och respektive land, och där anges inom vilka områden som brister måste avhjälpas för att landet i fråga skall kunna kvalificera sig för EU-medlemskap. På grundval av partnerskapen har varje land tagit fram ett mer detaljerat nationellt program för anpassning till . Det andra viktiga huvudsyftet är att förbereda kandidatländerna på hur det är att arbeta inom EU, bl.a. genom att kunna delta i EU:s gemenskapsprogram. har denna möjlighet öppnats för samtliga länder, och de har också möjlighet att få stöd från EU för att finansiera sitt deltagande. Grundvalen för förmedlemskapsstrategin är Europaavtalen som EG ingått med kandidatländerna. Avtalen utgör ett steg på vägen mot medlemskap, och efterlevnaden följs upp i olika kommittéer där resultatet av ländernas anpassning till EG:s regelsystem kommer upp och kan behandlas. Phare-programmet för stöd till kandidatländerna Det faktiska stödet går via EU:s särskilda program för stöd till kandidatländerna, Phare-programmet. Programmet är inriktat på två huvudområden, institutionsuppbyggnad () och investeringar () och skall följa de prioriteringar som angetts i varje lands ovan nämnda partnerskap för anslutning. Stödet till att bygga upp och förstärka ländernas institutioner inriktas på de krav som ställs inför ett EU-medlemskap. har detta arbete gått in i en ny fas där insatserna framför allt sker med hjälp av tjänstemän från EU:s medlemsländer som arbetar i kandidatländerna. Inom ramen för detta initiativ kommer och svenska tjänstemän bl.a. att ansvara för att utveckla miljömyndigheterna i . Investerings- behovet i kandidatländerna är mycket omfattande och kan självklart inte täckas av de medel som står till buds inom Phare-programmet. Avsikten är därför att Phare-finansiering skall fungera som en bas där kompletterande insatser och bidrag kan komma från andra internationella finansiella institutioner som t.ex. eller från bilaterala givare. samarbetar på detta sätt med Phare i de baltiska länderna och . Phare-programmet kommer att kompletteras med två nya program, dels för stöd till strukturomvandling på miljö- och transport- områdena, dels insatser på jordbruks- och landsbygdsområdena. Dessa program har behandlats i rådet och vid nåddes i princip en politisk överenskommelse om hur de slutligt skall utformas. fick i detta arbete framför allt gehör för kravet att hälften av de medel som skall gå till strukturinsatser satsas på miljöinvesteringar. Budgeten för EU:s stöd till länderna i uppgår till ca men föreslås öka till totalt ca . 3.1.6 Europeiska konferensen Vid toppmötet i beslutades även att en europeisk konferens skulle öppnas. Denna konferens samlar EU:s medlemsstater och de europeiska stater som har viljan att ansluta sig till EU, som delar dess värderingar och har samma utrikes- och inrikes- politiska mål. Konferensens medlemmar skall engagera sig för de principer EU är grundat på. Inbjudan har gått till kandidatländerna i , samt . Syftet med konferensen är att skapa ett multilateralt forum för politiskt samråd. Samarbetsområden som nämnts är utrikes- och säkerhetspolitik, rättsliga och inrikes frågor samt annat av gemensamt intresse, särskilt ekonomi och regionalt samarbete. hölls den första europeiska konferensen på regeringschefsnivå. Den andra hölls på utrikes- ministernivå. Samtliga medlemsstater och inbjudna länder utom deltog. Till det andra mötet inbjöds även . Vid toppmötet i beslutades att skall inbjudas att delta även i fortsättningen. Vid konferensen har främst tredjepelarområdet behandlats och då framför allt organiserad brottslighet. En sektorsövergripande grupp bestående av rättssakkunniga från varje land (den s.k. Kohl-gruppen) har bildats, och denna skall avge slutrapport om bl.a. organiserad brottslighet och narkotika. Gruppen har även fått i uppdrag att se över skyddet mot barnpornografi. Gemensamma slutsatser för regionalt samarbete på miljöområdet, liksom för Kosovo och , har antagits. En europeisk konferens kommer att hållas också i första hand på utrikesministernivå. 3.2 EU:s reformering överlämnade kommissionen ett antal förslag som avser reformer av centrala politikområden och EU:s budget 2006. Reform- och budgetförslagen är en uppföljning av kommissionens Agenda 2000-meddelande och har central betydelse för utvidgnings- processen. Reformpaketet omfattar framför allt förslag om nya regelverk inom jordbruks- och regional-/strukturfondspolitiken, ett nytt s.k. interinstitutionellt avtal om budgetfrågor där även gemenskapens nästa långtidsbudget (nästa s.k. finansiella perspektiv) ingår samt regelverket för förmedlemskapsstödet till kandidatländerna. Förhandlingarna om reformpaketet påbörjades med främst tekniska genomgångar av de olika förslagen. Vid Europeiska rådets möte i enades medlemsländerna om att beslut om reformpaketet bör fattas senast vid ett extra möte med , bl.a. beroende på att därefter skall hinna avsluta sin behandling innan det upplöses inför parlamentsvalen . har den tekniska genomgången av förslagen fortsatt som den politiska behandlingen av förslagen har intensifierats. överlämnade kommissionen sin rapport om genomförandet av gemenskapens egna medelssystem. Rapporten tar bl.a. upp frågan om en rimligare fördelning mellan medlemsländerna av nettobidragen till EU:s budget. hör till de länder som tydligast framhållit att tidtabellen måste hållas och att beslut måste fattas . Om så inte sker riskerar utvidgningsprocessen att försenas. har också betonat att netto- bidragsproblematiken måste vara en integrerad del av besluten om Agenda 2000, vilket vissa andra medlemsländer starkt ifrågasätter. Vid Europeiska rådets möte i bekräftades den nämnda tidtabellen och att alla element i diskussionen måste studeras. 3.2.1 EU:s budget 2000 2006 Långtidsbudgeten fungerar som en övergripande ram för EU:s totala utgifter och för utgifterna för budgetens underkategorier. Vid Europeiska rådets möte i kom stats- och regeringscheferna överens om den nuvarande långtidsbudgeten. Den gäller och regleras i det s.k. interinstitutionella avtalet om budgetdisciplin och förbättrat budgetförfarande. Uppläggningen av en ny långtidsbudget regleras i detta avtal. Sedan kommissionen lade förslaget har det bearbetats i en särskild rådsarbetsgrupp i Coreper, , Allmänna rådet och vid i och . Kommissionen föreslår i nästa långtidsbudget en totalnivå för de nuvarande medlemsstaterna i EU på för s.k. åtaganden för åren 2000 2006. Jordbruksriktlinjen föreslås öka från till drygt 51 miljarder (priser). Utgifterna för strukturpolitiken föreslås minska från drygt 36 miljarder till drygt 32 miljarder . Dessa utgifter ryms under det inkomsttak som kommissionen föreslår skall kunna tas i anspråk av unionen. Detta ligger på av EU:s samlade årliga bruttonationalinkomst. Åtminstone en del av utrymmet som uppstår mellan de totala utgifterna för EU:s nuvarande medlemsländer och taket för egna medel skall kunna användas till kostnaderna för införlivandet av de nya medlemsländerna . Ett stort antal medlemsstater, däribland , har förespråkat en lägre nivå på långtidsbudgeten så att nivån på de framtida utgifterna stabiliseras på nuvarande utgiftsnivå, dvs. 3.2.2 Jordbruksreformen och landsbygdsutvecklingen En viktig del i Agenda rör EG:s gemensamma jordbrukspolitik och ändringar i denna. Förslagen på jordbruksområdet inom Agenda 2000 utgör en fortsättning reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Syftet är även nu att förhindra en kostsam överproduktion och stärka det europeiska jordbrukets konkurrenskraft, men också att förbereda unionen inför nästa förhandlingsrunda i WTO och den förestående utvidgningen av EU. Riktlinjer för långsiktiga agerande när det gäller reformen av EG:s jordbrukspolitik har lagts fast av (prop. 1997/98:142, bet. 1997/98:JoU23, rskr. 1997/98:241). Tre övergripande mål anges för jordbruks- och livsmedelspolitik inom EG: Jordbruks- och livsmedelsföretagens produktion skall styras av konsumenternas efterfrågan. Produktionen skall vara långsiktigt hållbar, både från ekologiska och ekonomiska utgångspunkter. EG skall också medverka till global livsmedelssäkerhet, bl.a. genom att hävda frihandelns principer även på jordbruks- och livsmedelsområdet. En fri handel bör dock kompletteras med konsument-, djurskydds-, miljö- och regionalpolitiska insatser. bör begränsningar av produktionen och subventioner inom ramen för marknadsordningarna avvecklas. De medel som därigenom frigörs kan användas för att tillgodose behovet av regional närings- livsutveckling, strukturinsatser, landsbygdsutveckling och förvärv av miljötjänster. måste jordbruket som andra sektorer i huvudsak verka på marknadens villkor. kan det dock finnas behov av anpassningsstöd för att underlätta en omställning under socialt acceptabla former. För att klara viktiga miljömål, mål för lands- bygdsutveckling och mål för regional näringslivsutveckling kommer det att finnas ett fortsatt behov av riktade åtgärder. Ett minskat och avvecklat marknadsstöd och en bättre marknadsanpassning kan bidra till att de samhällsekonomiska kostnaderna för jordbrukspolitiken blir mindre. För att uppnå detta mål kan man acceptera vissa övergångsvisa merkostnader på EU-budgeten, men på lång sikt skall kostnaderna för politiken minska. 3.2.3 koncentration och förenkling Nuvarande programperiod för EG:s regional- och strukturpolitiska insatser löper ut och en ny programperiod påbörjas . Europeiska kommissionen lade , med utgångspunkt från Agenda , fram förslag till nya förordningar för bl.a. strukturfonderna att gälla perioden 2006. Förslagen inriktas på att effektivisera och förenkla de regional- och strukturpolitiska insatserna. En geografisk koncentration av insatser eftersträvas, vilket avspeglar sig i en reducering av antalet mål till tre samt till enbart tre gemenskapsinitiativ. Förslagen syftar också till ett ökat ansvar för medlemsländerna i enlighet med närhetsprincipen samt effektivare kontroll och uppföljning. Med början under det brittiska ordförandeskapet har kommissionens förslag gåtts igenom i arbetsgrupper i ministerrådet. Detta arbete fortsatte under det österrikiska ordförandeskapet , varvid kompromissförslag lades fram i ett stort antal frågor. Strukturfonderna har också behandlats av utrikes- ministrarna i Allmänna rådet. Agenda 2000 behandlades också vid den 11 . En sammanfattning av förhandlingsläget är att framsteg gjorts främst i tekniska frågor men att de stora politiska frågorna kvarstår att lösa. Riktpunkten är att förhandlingarna skall avslutas , åtminstone vad gäller de viktigaste frågorna. Kommissionens förslag innebär bl.a. att nuvarande mål 6-området blir ett mål 1-område. Den fråga som från svensk sida drivits med stor kraft gäller mål 1 (de svagaste regionerna). Med hänvisning till det svenska anslutningsfördraget har framhållit att befolkningsgleshet erkänts som ett strukturproblem, vilket också fastställts som ett särskilt kriterium. I förhandlingarna hävdar att detta kriterium bör införas i strukturfondsförordningen för mål 1. Tillämpningen av detta kriterium skulle innebära att nuvarande mål 6 i det nya mål 1 skulle utvidgas till att omfatta de fyra nordligaste länen samt den del av mål 6 som ligger utanför dessa län. För att bereda de regional- och strukturpolitiska frågorna i Agenda har ett intensivt arbete pågått i olika konstellationer inom . Tyngdpunkten har legat på att utarbeta förslag till svenska ståndpunkter i förhandlingarna i ministerrådet samt också på att vinna andra länders stöd för dessa. Ett stort antal möten har hållits på olika håll i landet för att informera om arbetet med att bereda EG:s framtida regional- och strukturpolitik samt få synpunkter inför regeringens överväganden. 3.2.4 Reform av den finansiella förordningen om transeuropeiska nät (TEN) och av lånegarantifonden har kommissionens förslag till ändringar i den nuvarande finansiella förordningen om TEN förhandlats i rådet. Denna förordning reglerar hur TEN skall finansieras. Rådet har fattat beslut om en gemensam ståndpunkt som innebär att en liten del av den totala budgeten för TEN för perioden 2006 skall användas för riskkapitalinvesteringar i exempelvis investeringsfonder. Detta förväntas attrahera mer privat kapital till investeringar i infrastrukturprojekt inom transportområdet (se även 13.5). Beslutet föranleddes av en rapport med förslag till åtgärder för att underlätta privat medfinansiering (s.k. Public Private Partnerships, ppp) av infrastrukturprojekt inom transportområdet, framtagen av transportministrarnas personliga representanter samt företrädare för banker och industri. Dessutom har rådet beslutat att den nuvarande årliga finansieringen av projekt skall ersättas av s.k. flerårig indikativ vägledning för att ge större finansiell säkerhet åt framför allt privatledda projekt. Garantifonden för åtgärder avseende tredje land upprättades och syftar till att ersätta långivarna om mottagaren av ett lån som beviljats eller garanterats av gemenskapen till förmån för eller i ett tredje land inte fullgör sina skyldigheter. Fonden förvaltas av Europeiska investerings- fonden (se avsnitt 39.10). Förhållandet mellan de tillgängliga fondmedlen och de utestående lånen har sedan fonden upprättades växt oavbrutet och överskridit det tak på som riktmärket fastställts till. Eftersom fonden bara har använts sedan den inrättades och det har visat sig att ett riktmärke på är mer än nödvändigt, har medlemsländerna nått en politisk överenskommelse att sänka detta till . 4 Den ekonomiska och monetära unionen (EMU) gjordes försök att skapa en ekonomisk och monetär union, vilka misslyckades. Förnyade försök ledde i slutet av 70- talet till ett samarbete inom ramen för Ekonomiska monetära systemet (EMS) med dess valutakursmekanism (Exchange rate mechanism). Det var dock först som medlemsstaterna på allvar återupptog tanken på att skapa en ekonomisk och monetär union. Bestämmelserna om EMU tillkom genom Unionsfördraget och den första etappen inleddes . då blev medlem i EU hade den andra etappen påbörjats. beslutade att inte borde införa Europeiska unionens gemensamma valuta euron då den tredje etappen av EMU inleds . beslutade emellertid också att bör hålla dörren öppen för ett senare svenskt inträde i valutaunionen. I regeringsförklaringen klargjordes att beslut om deltagande i EMU:s tredje etapp skall underställas det svenska folket i val eller i folkomröstning. fattades det viktiga beslutet om vilka medlemsstater som skulle delta i valutaunionen från starten, och omräkningskurserna mot euron fastställdes. 4.1 Besluten den 1 Den 1 fattades ett antal viktiga beslut om valutaunionen i . En sekvens av möten ägde rum inledd av ett möte i rådet . Dagen därpå sammanträdde i plenum följt av ett rådsmöte i den sällsynta sammansättningen av stats- eller regerings- chefer.