prop · GM0337 · 1999-01-01 00:00:00 — Ändringen kommer att föranleda en motsvarande ändring i förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion. 3 kap. 6 § I sista stycket punkt 1 har införts en ny regel om domförhet i . Ändringen motsvarar den som gjorts för hovrättens del i 2 kap. 4 §, se kommentaren till den paragrafen, men får också ett något vidare tillämpningsområde genom att ingen inskränkning gjorts till sammanträde enligt 50 kap. 10 § eller 51 kap. 10 §. Lagrådet har sålunda påpekat att paragrafen kommer att bli tillämplig också när ett överklagande har förfallit på grund av den i detta ärende föreslagna bestämmelsen i 32 kap. 7 §, nämligen när en förhandling har ställts in i förväg och en klagande som åberopat laga förfall inte i efterhand kan göra detta sannolikt. Såsom Lagrådet funnit finns det, med hänsyn till den vidsträckta enmanskompetens som råder i , inget att erinra mot att ett justitieråd får skriva av ett mål också sedan ett överklagande har förfallit med tillämpning av 32 kap. 7 §. 6 kap. 6 § Paragrafen gäller vad som skall tas in i protokoll. I enlighet med vad som sagts i avsnitt 4.3 skall i fortsättningen även den tilltalades berättelse i brottmål protokolleras. Ändringen görs genom att det tidigare andra stycket i paragrafen upphävs. I sista stycket görs språkliga justeringar. 9 kap. 9 § Paragrafen upphävs och ersätts av 32 kap. 7 §, se kommentaren till den paragrafen. 17 kap. 15 § Paragrafen innehåller regler om rättelse och komplettering av dom och beslut i tvistemål. Andra stycket har i enlighet med vad som anförs i avsnitt 5.1 ändrats så att den tid inom vilken komplettering kan ske utsträckts från det att avgörandet vann laga kraft. För att rätten inte skall ha möjlighet att på eget initiativ komplettera ett avgörande, som båda parter har accepterat och inrättat sig efter, då det kanske saknas en realistisk möjlighet att överklaga detta i dess helhet, förutsätter en komplettering senare än efter det att avgörandet meddelades initiativ av en part. Det kan finnas fall då motparten finner skäl att motsätta sig en komplettering. Motparten har därför, om en komplettering blir aktuell senare än efter det att avgörandet meddelades, getts möjlighet att hindra denna. Om motparten utnyttjar denna möjlighet är den första parten hänvisad till överklagande, om tiden inte har gått ut för detta, och i annat fall till klagan över domvilla. Ändringarna i andra stycket har föranlett ett förtydligande i tredje stycket, i enlighet med Lagrådets förslag. 30 kap. 13 § Paragrafen innehåller regler om rättelse och komplettering av dom och beslut i brottmål. Ändringarna i andra och tredje styckena överens- stämmer helt med dem i 17 kap. 15 §. 32 kap. 7 § Paragrafen, som är ny, reglerar domstols möjlighet att besluta om påföljd i de fall ett sammanträde ställs in i förväg. Den nu föreslagna regeln innebär, som framgår av avsnitt 4.6, att det klargörs att möjligheten att i efterhand döma ut påföljd när ett sammanträde ställts in i förväg inte bara gäller vite (jfr 9 kap. 9 § RB), utan även hämtning, tredskodom, förklaring att överklagandet förfallit och avskrivning av mål därför att käromålet har förfallit. Prövningen skall ske sedan den uteblivne getts tillfälle att komma in med utredning rörande det anmälda förhindret. Självfallet blir det inte aktuellt att begära in någon ytterligare utredning om det redan vid anmälan om förfall är sannolikt att vederbörande har laga förfall, se 32 kap. 6 § RB. Av andra meningen framgår att det krävs ett yrkande om tredskodom för att en sådan skall kunna meddelas med stöd av denna paragraf. Eftersom paragrafen har fått generell räckvidd har det föreslagits att 9 kap. 9 § upphävs. 49 kap. 8§ I ett nytt andra stycke sägs att ett beslut enligt 56 kap. 13 § inte får överklagas, se avsnitt 5.2. Regeln gäller både för det fall tingsrätten beslutar att hänskjuta frågan och för det fall tingsrätten beslutar att inte göra detta. 50 kap. 10 § Paragrafen innehåller regler om förberedelsen i hovrätten. Skälen för förslaget finns i avsnitt 4.6. I tredje stycket andra meningen har föreskrivits att vissa angivna regler för huvudförhandlingen också skall tillämpas på ett sammanträde för muntligt förberedelse. Dessa regler gäller kallelse, utevaro och åter- upptagande av mål. Reglerna innebär bl.a. att överklagandet förfaller om klaganden helt uteblir från ett sammanträde för muntlig förberedelse. 50 kap. 12 a § Paragrafen, som är ny, innehåller en regel om att hovrätten mot slutet av förberedelsen i vissa fall bör göra en skriftlig sammanfattning av parter- nas ståndpunkter. Paragrafen har, som framgår i avsnitt 4.1.1, till syfte att skapa förutsättningar för att renodla hovrättsprocessen i tvistemål till det som är tvistigt och därmed göra handläggningen effektivare. Regeln är utformad efter förebild av vad som enligt 42 kap. 16 § RB gäller i tings- rätten. Förutsättningen för att en sammanfattning skall göras är att det är till fördel för handläggningen. Sammanfattningen görs utifrån hovrättens uppfattning om vad som förekommit. Den blir därigenom ett kontroll- instrument för parterna, vilket är av värde framför allt i mer kompli- cerade mål. Eventuella missförstånd kan redas ut före huvud- förhandlingen. Sammanfattningen kan också bidra till att klargöra parternas rättsliga grunder och renodla tvistiga sakfrågor. På detta sätt bidrar sammanfattningen till koncentrationen under huvudförhandlingen. Den kan också medverka till att förkorta huvudförhandlingstiderna genom att sakframställningarna och eventuella förhör kan göras kortare. Med hänsyn till den utformning som 55 kap. 15 § första stycket 1 har kommer, såsom Lagrådet påpekat, den nya paragrafen inte att gälla för Högsta domstolens del. Lagrådet har inte haft någon erinran mot detta. 50 kap. 13 § Paragrafen reglerar hovrättens möjligheter att avgöra tvistemål utan huvudförhandling. Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 4.4. I paragrafens första stycke, som ändrats redaktionellt och i sak, anges att hovrätten får avgöra ett mål på handlingarna, om ändringsyrkandet har medgetts eller om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat. Med anledning av konventionsåtaganden har regeln i den tidigare fjärde punkten upphävts. Därför har också nuvarande andra stycket upphävts såsom överflödigt. I det nya andra stycket upptas dels den gällande möjligheten att avgöra målet utan huvudförhandling om båda parter begär att målet skall avgöras på det sättet, dels en utvidgad möjlighet att avgöra mål utan huvudförhandling. Sistnämnda möjlighet, vilken upptagits som andra punkten i andra stycket, innebär att hovrätten får avgöra målet på handlingarna om parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvudförhandling, inte haft någon invändning mot detta. I syfte att klarare markera att avgörande utan huvudförhandling i fall som avses i andra stycket bara får ske om framstår som lämpligt har det föreskrivits att saken skall kunna utredas tillfredsställande. Någon ändring i sak är inte avsedd. I fråga om Högsta domstolens möjligheter att avgöra mål utan huvud- förhandling finns särskilda bestämmelser i 55 kap. 11 § första stycket. Enligt lagrummets andra stycke skall, beträffande avgörande i övrigt i av mål utan huvudförhandling, i tvistemål tillämpas 50 kap. 13 §. På detta sätt får ändringarna i 50 kap. 13 § betydelse även för . 50 kap. 16 § Paragrafen gäller kallelse till huvudförhandling i tvistemål. Andra stycket har ändrats så att regleringen nu är densamma som gäller för brottmål enligt 51 kap. 16 §. Den sakliga ändringen är att en klagande, som skall infinna sig personligen, i kallelsen skall erinras om att överklagandet kan komma att förfalla om han inte kommer personligen. Ändringen har kommenterats i avsnitt 4.6. 50 kap. 21 § I paragrafen ges regler för de fall då part antingen uteblir helt från sammanträde för huvudförhandling eller endast inställer sig genom ombud. I första stycket har i enlighet med vad som anförs i avsnitt 4.6 en ny regel införts enligt vilken ett överklagande kan förfalla när klaganden inställt sig endast genom ombud trots att han blivit kallad att infinna sig personligen. Samma regel gäller redan för enskild klagande i brottmål. Andra och tredje styckena har ändrats efter förebild av 51 kap. 21 §. Till följd av dessa ändringar har det tidigare tredje sycket utgått. 50 kap. 22 § Paragrafen innehåller regler om återupptagande av mål. Första och andra styckena har justerats till följd av ändringen i 50 kap. 21 §. Paragrafen har samma innehåll som 51 kap. 22 §. 51 kap. 8 § Paragrafen behandlar i vilken utsträckning hovrätten är skyldig att förelägga motparten att avge svarsskrivelse i brottmål. Från den i första stycket angivna regeln att överklagandet skall delges med motparten har i samma stycke, i enlighet med vad som anförs i avsnitt 4.8, intagits ett undantag i mål om allmänt åtal från kravet på delgivning som gör det möjligt för hovrätten att till åklagaren översända överklagandet exempelvis i lösbrev. 51 kap. 10 § Paragrafen innehåller bestämmelser om förberedelsen i hovrätt. Ändringen i tredje stycket överensstämmer helt med den i 50 kap. 10 §. 51 kap. 13 § Paragrafen reglerar hovrättens möjligheter att avgöra brottmål utan huvudförhandling. Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 4.4. De ändringar som har gjorts överensstämmer i princip med dem som gjorts i 50 kap. 13 §. Paragrafens första stycke anger nu att hovrätten får avgöra ett mål på handlingarna, om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat. Ändringarna i andra stycket motsvarar i princip dem som gjorts i 50 kap. 13 § andra stycket. I tredje stycket anges att hovrätten, även i fall som avses i andra stycket 1 3, skall hålla huvudförhandling om en part begär det och det inte är uppenbart obehövligt. I fråga om Högsta domstolens möjligheter att avgöra mål utan huvud- förhandling finns särskilda bestämmelser i 55 kap. 11 § första stycket. Enligt lagrummets andra stycke skall, beträffande avgörande i övrigt i av mål utan huvudförhandling, i brottmål tillämpas 51 kap. 13 §. På detta sätt får ändringarna i 51 kap. 13 § betydelse även för . 52 kap. 7 § Ändringen i första stycket överensstämmer i sak med den i 51 kap. 8 §. Skillnaden i formulering beror på att förevarande paragraf kan gälla andra fall än allmänt åtal. 55 kap. 8 § Ändringen överensstämmer helt med den i 51 kap. 8 §. 56 kap. 7 § Ändringen överensstämmer helt med den i 52 kap. 7 §. 56 kap. 13 § Bestämmelsen, som gäller hänskjutande av prejudikatfråga, har behandlats i avsnitt 5.2. Kravet på att parterna skall ha träffat avtal om att inte överklaga tingsrättens dom har tagits bort. Den tidigare hänvisningen till 49 kap. 2 § RB innebar en begränsning till dispositiva tvister. När hänvisningen nu tas bort kommer den begränsningen i stället till uttryck i paragrafens nya lydelse. Att tingsrättens beslut enligt paragrafen inte får överklagas föreskrivs i det nya andra stycket i 49 kap. 8 §. 58 kap. 6 § Ändringen i första stycket överensstämmer i sak med den i 52 kap. 7 §. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Övergångsbestämmelser har getts för de fall då kallelse har utfärdats enligt äldre bestämmelser men förhandlingen hålls efter ikraftträdandet. I dessa fall skall de äldre bestämmelserna om påföljd vid utevaro från förhandling m.m. i 50 kap. 10 och 21 §§ och 51 kap. 10 § tillämpas. lagförslag 1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 9 kap. 9 § och 51 kap. 23 a § skall upphöra att gälla, dels att 2 kap. 4 §, 5 kap. 9 §, 6 kap. 6 och 9 §§, 17 kap. 15 §, 18 kap. 4, 5, 8 a och 14 §§, 30 kap. 13 §, 35 kap. 13 §, 49 kap. 2 och 8 §§, 50 kap. 7, 13 och 21 23 §§, 51 kap. 8, 10, 13, 17 och 23 §§, 52 kap. 6 §, 54 kap. 2 §, 55 kap. 6, 8 och 14 §§, 56 kap. 6 och 13 §§ samt 58 kap. 6 § skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas nya bestämmelser, 12 kap. 25 §, 18 kap. 3 b §, 32 kap. 7 §, 49 kap. 11 a § samt 50 kap. 12 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 4 § Hovrätten är domför med tre lagfarna domare. I mål som överklagats från tingsrätt skall dock minst fyra lagfarna domare delta när hovrätten avgör målet, om tingsrätten bestått av tre lagfarna domare. Flera än fem lagfarna domare får inte delta i hovrätten. Hovrätten är domför med tre lagfarna domare. Fler än fem lagfarna domare får inte delta i hovrätten. I brottmål gäller, i stället för bestämmelserna i första stycket, att hovrätten är domför med tre lagfarna domare och två nämndemän. Flera än fyra lagfarna domare och tre nämndemän får inte delta. Förekommer ej anledning att döma till svårare straff än böter och är det i målet inte fråga om företagsbot, är hovrätten dock domför även med den sammansättning som anges i första stycket. Detsamma gäller vid handläggning som ej sker vid huvudförhandling. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd skall hovrätten bestå av tre lagfarna domare. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är hovrätten domför med en lagfaren domare. Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren domare i hovrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare, av en annan tjänsteman i hovrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta meddelas av regeringen. Bestämmelserna i 4 kap. 13 § gäller även för andra tjänstemän än domare när de utför åtgärder enligt femte stycket. 5 kap. 9 § Det ankommer på rättens ordförande att upprätthålla ord- ningen vid rättens sammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Han får utvisa den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Han får också begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. Rätten får förbjuda att annan tar upp förhör på fonetisk väg, om det kan antas att upptagningen så besvärar den som hörs att det blir till men för utredningen. Fotografi får inte tas i rättssalen. Det ankommer på rättens ordförande att upprätthålla ord- ningen vid rättens sammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Han får utvisa den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Han får också begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. Rätten får förbjuda att annan tar upp förhör på fonetisk väg, om det kan antas att upptagningen så besvärar den som hörs att det blir till men för utredningen. Fotografering eller annan bildupptagning får inte ske i rättssalen i annat fall än som avses i 6 kap. 9 § första stycket. Om någon som har utvisats tränger sig in i rättssalen eller om någon i övrigt inte lyder en tillsägelse som har meddelats för att upprätthålla ordningen får rätten förordna att han skall tas i häkte och kvarhållas där så länge sammanträdet varar, dock inte längre än . Om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar finns särskilda föreskrifter. 6 kap. 6 § I protokollet skall berättelser som lämnas under förhör i bevis- syfte antecknas i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet. Detsamma gäller vad rätten iakttar vid syn på stället. I protokollet skall berättelser som lämnas under förhör i bevis- syfte antecknas i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet. Detsamma gäller vad rätten iakttar vid syn på stället. Första stycket gäller inte berättelser av tilltalade i brottmål. Vid huvudförhandling i hovrätt behöver berättelser eller iakttagel- ser enligt första stycket antecknas endast om anteckningen kan antas bli av betydelse vid fullföljd till högsta domstolen. Vid huvud- förhandling i högsta domstolen behöver sådana anteckningar inte göras. Vid huvudförhandling i hovrätt behöver berättelser eller iakttagel- ser enligt första stycket antecknas endast om anteckningen kan antas bli av betydelse vid överklagande till . Vid huvudförhandling i Högsta dom- stolen behöver sådana anteck- ningar inte göras. 9 § De berättelser som lämnas under förhör i bevissyfte får i stället för att antecknas i protokollet tas upp genom stenografi eller på fonetisk väg. Detsamma gäller sådan sam- manfattning av berättelse som omfattar det som kan antas vara av betydelse i målet. De berättelser som lämnas under förhör i bevissyfte får i stället för att antecknas i protokollet tas upp genom stenografi, på fonetisk väg eller, om den som hörs samtycker till det, på videogram. Detsamma gäller sådan sammanfattning av berättelse som omfattar det som kan antas vara av betydelse i målet. Bestämmelsen i 8 § andra stycket i detta kapitel gäller i tillämpliga delar berättelse, som tagits upp genom stenografi, och sådan samman- fattning av berättelse, som upptagits på fonetisk väg. Stenograf utses av rätten. Ej må den anlitas som stenograf, vilken till saken eller till någondera parten står i sådant förhållande, att hans tillförlitlighet därigenom kan anses förringad. Vad i 5 kap. 7 § är stadgat om tolk äger motsvarande tillämpning beträffande stenograf, som utsetts av rätten. Sådan stenograf har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Ersättningen betalas av allmänna medel. Bestämmelser om återgivande i vanlig skrift av vad som upptagits enligt denna paragraf meddelas av regeringen. I mål i hovrätten där saken är sådan att förlikning därom är tillåten får hovrätten förelägga klaganden att ställa ombud för sig, om det är nödvändigt med hänsyn till hur klaganden tidigare under målets handläggning utfört sin talan. Om det behövs får hovrätten förelägga denne att som ombud anlita advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Följer klaganden inte ett sådant före- läggande får överklagandet av- visas. Första stycket gäller inte i mål som avses i 1 kap. 3 d § första stycket. 17 kap. 15 § Om rätten finner att en dom eller ett beslut innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av rättens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rätten besluta om rättelse. Har rätten av förbiseende underlåtit att fatta ett beslut som skulle ha meddelats i samband med en dom eller ett slutligt beslut, får rätten komplettera sitt avgörande från det att avgörandet meddelades. Har rätten av förbiseende underlåtit att fatta ett beslut som skulle ha meddelats i samband med en dom eller ett slutligt beslut, får rätten komplettera sitt avgörande från det att avgörandet vann laga kraft. En komplettering senare än efter det att avgörandet meddelats får dock ske endast om part begär det och motparten inte motsätter sig en komplettering. Innan beslut om rättelse eller komplettering fattas, skall parterna ha fått tillfälle att yttra sig, om det inte är uppenbart obehövligt. Beslutet skall om möjligt antecknas på varje exemplar av det avgörande som rättats. Har en vinnande kärande avvisat ett förlikningserbjudande som avgivits enligt lagen (1996:000) om nedsättning av förlikningslikvid och vinner han inte mer än vad som motsvarar det nedsatta beloppet, skall han ersätta svaranden dennes rätte- gångskostnad från den dag förlikningserbjudandet avgavs. Den tappande svaranden skall ersätta den vinnande käranden hans rättegångskostnad till och med den dag förliknings- erbjudandet avgavs. Vinner käranden i fall som avses i första stycket mer än vad som motsvarar det nedsatta beloppet skall svaranden ersätta käranden hans rättegångskostnad. 4 § Äro i samma mål flera yrkanden och vinna parterna ömsom, skall vardera parten bära sin kostnad eller jämkad ersättning tilläggas endera eller ock, såvitt kostnaderna för olika delar av målet kunna särskiljas, ersättningsskyldigheten därefter bestämmas. Är vad parten tappat av allenast ringa betydelse, må han dock erhålla full ersättning för sin kostnad. Vad nu sagts skall äga motsvarande tillämpning, om parts yrkande bifalles allenast till en del. Första och andra styckena gäller inte om förliknings- erbjudande avgivits enligt lagen (1996:000) om nedsättning av förlikningslikvid. 5 § Avvisas parts talan, anses parten som tappande. Avskrives mål på grund av att part återkallat sin talan eller uteblivit, skall han ersätta motparten hans rättegångskostnad, om ej särskilda omständigheter föranleda, att ersättningsskyldigheten bestämmes annorledes. Har en kärande godtagit ett förlikningserbjudande som av- givits enligt lagen (1996:000) om nedsättning av förlikningslikvid skall svaranden ersätta käranden hans rättegångskostnad. Förlikas parterna, skall vardera parten bära sin kostnad, om ej annat avtalats. Förlikas parterna i annat fall än som avses i tredje stycket skall vardera parten bära sin kostnad, om ej annat avtalats. 8 a § I mål där 1 kap. 3 d § första stycket tillämpas gäller följande i stället för bestämmelserna i 8 §. Ersättning för rättegångskostnad får inte avse annat än kostnad för 1. rådgivning enligt rättshjälpslagen (1972:429) för varje instans, 2. ansökningsavgift, 2. ansökningsavgift och överklagandeavgift, 3. resa och uppehälle för part eller ställföreträdare i samband med sammanträde eller, om personlig inställelse ej föreskrivits, resa och uppehälle för ombud, 4. vittnesbevisning, 5. översättning av handling. Ersättning utgår endast i den mån kostnaden varit skäligen påkallad för tillvaratagande av partens rätt. Ersättning som anges i andra stycket 3 utgår enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Med kostnad som sägs i andra stycket 1 jämställs kostnad för annan rådgivning som lämnas av advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå, i den mån den ej överstiger högsta avgift för rådgivning enligt rättshjälpslagen. Har målet till en början handlagts i annan ordning än som gäller för mål som avses i denna paragraf, utgår ersättning för kostnad som avser den tidigare handläggningen enligt de kostnadsregler som gäller för denna. Har ett mål om betalningsföreläggande eller handräckning överlämnats till tingsrätt får, om målet därefter avgörs genom tredskodom mot svaranden, ersättning även avse skälig kostnad för en rättegångsskrift eller för inställelse vid ett sammanträde inför rätten. Sådan ytterligare ersättning utgår, om inte särskilda skäl föranleder annan bedömning, enligt bestämmelser som regeringen meddelar. 14 § En part, som vill ha ersättning för rättegångskostnad, skall fram- ställa sitt yrkande innan hand- läggningen avslutas. Han skall därvid uppge vari kostnaden består. Om han inte har framställt sitt yrkande inom den angivna tiden, får han inte därefter föra talan om kostnad som har uppkommit vid samma rätt. En part får dock, även om han inte har framställt något yrkande, erhålla ränta som avses i 8 § andra stycket samt ersättning för ett exemplar av rättens dom eller slutliga beslut. En part, som vill ha ersättning för rättegångskostnad, skall fram- ställa sitt yrkande innan hand- läggningen avslutas. Han skall därvid uppge vari kostnaderna består. Om ett förliknings- erbjudande avgivits enligt lagen (1996:000) om nedsättning av förlikningslikvid får dock rätten på yrkande av part medge att han framställer sitt yrkande om ersättning för rättegångskostnad först efter det att dom meddelats. Han måste dock framställa yrkandet senast dagen efter rättens avgörande. Om part inte har framställt sitt yrkande inom den i första stycket angivna tiden, får han inte där- efter föra talan om kostnad som har uppkommit vid samma rätt. En part får även om han inte framställt något yrkande, erhålla ränta som avses i 8 § andra stycket samt ersättning för ett exemplar av rättens dom eller slutliga beslut. Rätten skall självmant pröva frågor om tillämpningen av be- stämmelserna i 1 10 samt 12 och 13 §§, om inte sådan prövning är obehövlig på grund av särskilda omständigheter. Beslut i sådan kostnadsfråga som avses i detta kapitel meddelas när rätten avgör målet. Ingår i ersättning för rättegångskostnad arvode till ombud eller biträde, skall arvodets belopp anges. Rätten skall självmant pröva frågor om tillämpningen av be- stämmelserna i 1 10 samt 12 och 13 §§, om inte sådan prövning är obehövlig på grund av särskilda omständigheter.