prop · GM0374 · 1999-01-01 00:00:00 — Sådana kompetenser kan benämnas strategiska om de uppfyller något av följande kriterier: - de skall avse specifika svenska förhållanden, - de skall omgärdas av hög sekretess, nationellt eller internationellt, eller - de skall vara av väsentlig betydelse för vår förmåga att anpassa befintliga system till ändrade krav och behov. De strategiska kompetenserna är enligt regeringen en nödvändig förutsättning för att staten skall kunna vara en kompetent beställare av försvarsmateriel. I de strategiska kompetenserna ingår också att besitta ett antal förmågor på hela bredden av för det militära försvaret viktiga områden, men där kraven på kompetensens djup kan variera beroende på områdenas karaktär. De strategiska kompetenserna utgör delar av följande områden: Telekrigteknik, undervattensteknik, avancerad signaturanpassningsteknik, flygteknik för vidmakthållande av JAS39, vidmakthållande och underhåll av system i krigsförbanden, ledningssystemteknik, vapenteknik och ballistiskt skydd, Människa- System-Interaktion, systemteknik för obemannade farkoster, informationskrigsteknik, skydd mot NBC-stridsmedel. Industriellt kan de strategiska kompetenserna genomgående beskrivas som smala nischer. Det är emellertid inte givet att berörd kompetens skall finnas vid industrin. Den kan mycket väl finnas hos myndigheter eller organisationer. Regeringen avser att i särskild ordning pröva vilka strategiska kompetenser som behöver, omfattningen av dessa, hur de kan säkerställas samt var de bör finnas. De strategiska kompetenserna utgör en väsentlig grund för försvarets anpassningsförmåga. En industriell kompetens, även utanför de strategiska områdena, förstärker trovärdigheten av förmågan. Den industriella kompetensen kan utgöras av tydligt definierade kompetenser inom svensk försvarsindustri av direkt betydelse för anpassningsförmågan eller för att stödja de strategiska kompetenserna. Det finns tre faktorer som påverkar tillgången till kompetenser som kan utgöra resurser för anpassning och strategiska kompetenser, nämligen upprätthållande av kompetens inom landet, understödjande av konkurrenskraft samt mellanstatlig samverkan. Det militära försvaret är i behov av en industriell förmåga på områden där bör undvika ett ensidigt beroende. Understödjande av konkurrenskraft och mellanstatlig samverkan är områden för ömsesidiga beroenden, det förstnämnda mellan industrier och det sistnämnda mellan stater. Den industriella kompetensen måste således värderas utifrån det förhållandet att är ensidigt eller ömsesidigt beroende inom respektive område. Ömsesidigt industriellt beroende skapas främst efter företagsekonomiska överväganden, medan det för stater ömsesidiga beroendet utgår från respektive stats säkerhetspolitik. I det senaste totalförsvarsbeslutet bestämde att bör inrikta sina ansträngningar på att skapa ett ömsesidigt internationellt beroende för att därigenom ta till vara de fördelar och minimera de risker som är förknippade med ett ensidigt internationellt beroende. Denna inriktning är fortsatt relevant. Samverkan mellan svensk och utländsk industri kan i vissa fall ge tillgång till modernare och för oss mer lämpad materiel än vad direktköp skulle kunna ge. Industriell kompetens skall säkerställa att i framtida samarbete kan vidmakthålla och utveckla de kompetenser som är av stor betydelse för svensk materielförsörjning. 7.5.4 Forskning och teknikutveckling Regeringens bedömning: Svensk försvarsforskning och teknikutveckling bör inriktas mot att dels skapa förutsättningar för det framtida militära försvaret, dels upprätthålla de strategiska kompetenserna och att utveckla kompetenser inom områden där har konkurrensfördelar. Vidare bör samverkansformer mellan utförare inom forskning och teknikutveckling, användare och industri utvecklas. Internationell samverkan beträffande forskning och teknikutveckling inom totalförsvaret bör eftersträvas. Forskningen och teknikutvecklingen bör också beakta de krav som internationella operationer och minröjningsförmåga ställer. Särskild vikt bör läggas på att sammanlänka civil forskning och teknikutveckling med försvarets behov. bör en översyn av totalförsvarets framtida behov och inriktning av forskning och teknikutveckling påbörjas. Skälen för regeringens bedömning: Hur försvaret skall utvecklas påverkar såväl omfattningen som inriktningen av forskning och teknikutveckling som forskningsresultaten påverkar försvarets framtida inriktning. Detta gäller i synnerhet om försvaret ska ha förmåga till anpassning där forskning och analyser måste utgöra en grund för prioriteringar mellan olika handlingsalternativ. Även när det gäller fredsfrämjande verksamhet kan forskning och analyser påverka förutsättningarna för olika typer av insatser. Regeringen anser att särskild vikt bör läggas vid att sammanlänka civil forskning och teknikutveckling med försvarets behov och tillämpningar. Regeringen anser att internationell samverkan beträffande forskning och teknikutveckling för del är nödvändig. Förutom att det ger möjligheter till utökat informationsutbyte kan det leda till delade kostnader, större forskningsgrupper och möjligheter att delta i projekt som annars skulle vara för stora för ett enskilt land. Ökad förmåga till internationella insatser ställer särskilda krav på forskning och teknikutveckling . Effektiv medverkan i olika typer av internationella minröjningsinsatser i mindrabbade länder ställer också krav på forskning och teknikutveckling. sker en omfattande utveckling av materiel främst inom sensorområdet och beträffande utrustning för maskinell minröjning. Det krävs prov och försök med nyutvecklad materiel där störst intresse bör ägnas den teknik och den materiel som i närtid kan få operativ användning. Forskning och analyser har betydelse för vår förmåga till anpassning i hela kedjan från tidiga identifieringar av förändringar i vår omvärld till utvärdering av alternativa åtgärder. I underlag för beslut om anpassningsåtgärder bör bl.a. en omfattande analysverksamhet ingå. Den bör kännetecknas av pluralism. Förmåga att utveckla och vid behov uppgradera demonstratorer som kan tillgodose olika behov samt inriktning mot modellering och simulering utgör viktiga instrument för att möjliggöra genomförande av anpassning. Generellt kan sägas att serietillverkning av produkter får relativt sett mindre betydelse medan forskning och teknikutveckling för att skapa handlingsalternativ får större betydelse. Betydelsen av de olika kriterier som ligger till grund för val av strategiska kompetenser kan genom ökad internationell samverkan komma att förändras. torde en inriktning av forskning och tekniksatsningar på områden där har särskilt goda förutsättningar i en internationellt integrerad försvarsindustri få ökad betydelse. Regeringen anser att en viktig uppgift för svensk försvarsforskning och teknikutveckling blir att, utöver upprätthållande av de strategiska kompetenserna, i samverkan med internationell forskning och industri utveckla kompetenser inom områden där har konkurrensfördelar i en alltmer internationellt och civilt integrerad försvarsindustri. Regeringen anser vidare att samverkansformer mellan utförare inom forskning och teknikutveckling, användare och industri bör utvecklas. Särskild vikt bör därvid läggas på att sammanlänka civil forskning och teknikutveckling med försvarets behov. beslutade (prop. 1992/93:170, bet. 1992/93:FöU13, rskr. 1992/93:393) om förändringar när det gäller forskning och utveckling för totalförsvaret, bl.a. när det gäller utökad uppdragsfinansiering. Eftersom det nu har gått sedan dessa reformer genomfördes och eftersom totalförsvaret nu står inför stora förändringar avser regeringen besluta om en översyn av forskning och teknikutveckling inom totalförsvaret. 7.5.5 Materielförsörjningsprocessen Regeringens bedömning: Ett samlat utvecklings- och effektiviseringsarbete avseende materielförsörjningsprocessen bör påbörjas . Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att en utveckling och effektivisering av materielförsörjningsprocessen är en viktig förutsättning för att Försvarsmakten skall kunna inriktas mot en större anpassningsförmåga. Regeringen avser att besluta om ett samlat sådant utvecklings- och effektiviseringsarbete. Viktiga inslag i detta är - ökat internationellt samarbete, - ökad satsning på tidiga skeden av materielprocessen genom forskning, teknikutveckling, modellering och simulering samt utveckling och anskaffning av demonstratorer, - förbättrad samverkan mellan forskning, industri och försvar i integrerade utvecklingsteam, - ökad användning av civila industriella resurser, - satsning på systemledning på hög nivå, - ökat inslag av direktanskaffning, - användning av olika slag av optioner, bl.a. tillverkningsoptioner med begränsad optionstid, - leasing eller anskaffning tillsammans med andra länders försvarsmakter, som ett led i att bygga upp användarkompetens i Försvarsmakten och - anpassning av underhållsresurserna till beredskapskrav och insatsorganisation samt en översyn av fördelningen av ägandet av resurserna mellan staten och industrin. Regeringen har uppdragit åt att, i samverkan med berörda myndigheter och försvarsindustrin, göra en översyn av landets samlade provningsresurser för Försvarsmaktens behov. 7.5.6 Exportstödjande verksamhet Regeringens bedömning: Regeringen avser att se över om nuvarande stöd till svensk försvarsindustris exportansträngningar och internationella samverkan är tillräckligt. Skälen för regeringens bedömning: För att Försvarsmaktens behov av inhemsk försvarsindustriell kapacitet skall kunna tillgodoses krävs att de svenska företagen har möjlighet att exportera och delta i det internationella samarbetet. I proposition 1996/97:4 Totalförsvar i förnyelse konstateras att för att de svenska företagens exportpotential skall kunna utnyttjas är det viktigt att regeringen och svenska myndigheter på ett aktivt och strukturerat sätt stöder försvarsindustrins exportansträngningar, under förutsättning att exportansträngningarna står i överensstämmelse med riktlinjerna för krigsmaterielexport. har i betänkande 1998/99:FöU1 anmodat regeringen att i en situation med en vikande internationell försvarsindustrimarknad och skärpt konkurrenssituation, från främst , vidta ytterligare åtgärder i syfte att skapa bättre förutsättningar för angelägna exportframgångar för viktiga försvarsmaterielprojekt, däribland JAS 39 . Regeringen anser att ett aktivt, samordnat och strukturerat exportstöd från och myndigheter har bidragit till att exportframgångar kunnat uppnås. Såsom tidigare konstaterats har medverkan i det internationella försvarsmaterielsamarbetet ökat påtagligt. Regeringen konstaterar också att i takt med att exportframgångar uppnås för våra viktigaste materielprojekt så ökar försvarsindustrins behov av exportstöd. Det är därför angeläget att se över om nuvarande organisation och resurser för direkt och indirekt exportstödjande verksamhet vid och myndigheter är ändamålsenliga och tillräckliga som stöd för svensk försvarsindustris exportansträngningar och internationella samverkan. Vidare kommer regeringen att analysera hur försvarsattachérna kan merutnyttjas i exportstödjande åtgärder. Regeringen kommer i budgetpropositionen att lämna de förslag som behövs och informera om de åtgärder och förändringar som eventuellt behöver vidtas för att skapa erforderligt stöd till exportframgångar. 7.5.7 Inriktning av mellanstatligt samarbete på materielområdet Regeringens bedömning: Vårt samarbete med andra stater på materielområdet bör öka. Samarbetet bör bedrivas med sådan inriktning och omfattning som långsiktigt tillgodoser det militära försvarets intresse av att kunna skaffa materiel av hög kvalitet till bra villkor. Skälen för regeringens bedömning: deltar i det internationella försvarsmaterielsamarbetet bilateralt och multilateralt i olika internationella organisationer och andra samarbetsorgan. bilaterala materielsamarbete regleras genom särskilda samarbetsöverenskommelser med ett stort antal länder. Samarbetet syftar till att vidmakthålla och utveckla inhemsk kompetens, särskilt på prioriterade områden. Mellan de nordiska länderna finns ett ramavtal med målet att etablera en gemensam nordisk marknad för försvarsmateriel. Samarbetet går ut på att identifiera gemensamma framtida utvecklings- och anskaffningsprojekt. Inom den Europeiska unionen (EU) pågår ett arbete som syftar till att pröva förutsättningarna för och föreslå åtgärder som kan leda till ökat samarbete på försvarsmaterielområdet mellan medlemsstaterna. Kommissionens förslag till åtgärder innebär att instrumenten både under första och andra pelaren utnyttjas i större omfattning, kompletterade med särskilda regler som är specifika för krigsmaterielområdet. I meningsutbytet om kommissionens förslag redovisar medlemsstaterna olika syn på frågorna om, när, hur och i så fall i vilken omfattning man är beredd att binda sig för åtgärder som kan innebära att man avhänder sig nationell bestämmanderätt. deltagande i Nato inom ramen för PFF (Partnerskap för fred) har på materielområdet till syfte att öka förmågan till samverkan mellan partnerskapsländerna och avser företrädesvis frågor om standardisering, interoperabilitet och kvalitetssäkring. I likhet med flera andra PFF-länder samarbetar också med Namsa (Nato Maintenance and ) avseende gemensam anskaffning och lagerhållning av reservdelar samt tillhandahållande av underhålls- och reparationsresurser för ett antal helt eller delvis gemensamma vapensystem. Regeringen har vidare bemyndigat att söka svenskt medlemskap i (Nato Insensitive Munition Information Center). Organisationen är ett forum för informationsutbyte och viss forskningsverksamhet på området ammunitionssäkerhet, vilken är öppen även för stater utanför Nato. blev observatör i WEAG () i likhet med andra observatörsländer i Västeuropeiska unionen (VEU). Observatörsskapet i WEAG innebär för svensk del att vi nu deltar i det arbetet i de tre paneler som verksamheten är organiserad i. För att effektivisera samarbetet har vissa delar av aktiviteterna på forskningsområdet i den andra panelen förts över till WEAO () som därmed fått en självständig legal identitet under VEU. deltar vidare i ett arbete inom WEAG som syftar till att identifiera nödvändiga åtgärder för att en gemensam materielmyndighet skall kunna inrättas, vilket skulle utvidga uppgifterna för WEAO till att inte enbart avse forskningssamarbete. Detta kommer att aktualisera ett svenskt medlemskap i . Detta står i överensstämmelse med regeringens uppfattning totalförsvarsproposition att bör eftersträva att ingå i WEAG. samarbetar , , och inom ramen för OCCAR (Organisme Conjoint de Coopération en Matière d Armement, den gemensamma organisationen för samarbete om försvarsmateriel) i syfte att leda gemensamma utvecklings- och upphandlingsprojekt. OCCAR-länderna har givit samarbetet en legal bas för verksamheten som innebär att organisationen självständigt kan fatta för deltagarländerna bindande beslut. För att bidra till att en starkare europeisk försvarsindustriell plattform etableras och för att främja fortsatt svensk integrering i europeiskt försvarsmaterielsamarbete har regeringen uppdragit åt att inleda förhandlingar om ett samarbetsavtal med OCCAR. Ett sådant samarbetsavtal innebär att kan delta i sådana materielprojekt som är av intresse för oss. Försvarsministrarna i , , , , och har i en avsiktsförklaring gett uttryck för en gemensam vilja att samarbeta för att underlätta en omstrukturering av europeisk försvarsindustri. Därvid har sex områden identifierats som särskilt viktiga: leveranssäkerhet, exportrutiner, harmonisering av militära krav, forskning och teknologi, säkerhetsskydd samt hantering av teknisk information. Arbetet skall vara slutfört . Industriministrarna i ovannämnda länder har redovisat en gemensam inställning till vissa industripolitiska förutsättningar, avsedda att underlätta samarbete inom den europeiska flyg- och flygrelaterade försvarsindustrin. Det är angeläget att deltar i internationellt materielsamarbete. Utgångspunkten för vårt deltagande bör i första hand vara tydligt definierade behov i olika lägen och att ekonomiska vinster kan göras. En viktig strävan bör därvid vara att identifiera framtida samarbetsmöjligheter, om möjligt redan på forsknings- och utvecklingsstadiet. Samarbete i projekt kan för vissa typer av försvarsmateriel utgöra ett viktigt inslag för att förbättra effektiviteten i materielförsörjningen. Det är också av starkt svenskt intresse att delta i samarbetet för en omstrukturering av den europeiska försvarsindustrin. Det bilaterala materielsamarbetet bör bedrivas i första hand med sådana länder som har nytta av för att vidmakthålla och utveckla kompetenser som bör finnas i landet för att tillgodose våra behov. Därför är det angeläget för oss att samarbeta med länder vars högteknologi vi har ett intresse att få del av. Ett annat viktigt syfte är att, inom ramen för krigsmateriellagstiftningen, främja den svenska försvarsindustrins export av materiel för att därigenom kunna bevara kompetens inom landet och minska Försvarsmaktens kostnader för materiel. Detta innebär i praktiken att vissa länder i kraft av sin teknologiska ställning kommer att prioriteras framför andra. När det gäller samarbetet inom huvuddelen av våra inhemska teknologiområden intar därför , , och från denna utgångspunkt en särställning. I detta sammanhang bör betonas att det europeiska samarbetet bör bedrivas så att det inte inverkar menligt på de transatlantiska relationerna på materielområdet. Inom vissa teknikområden av stor militär betydelse finns inget alternativ till som samarbetspartner. Även de nordiska länderna intar en särställning som är av väsentlig betydelse för vårt bilaterala samarbete. har också ett intresse att samarbeta med länder från ett snävare och mer renodlat säkerhetspolitiskt perspektiv i vilket de enskilda ländernas framtida utveckling står i centrum. Hit hör främst länderna i vårt omedelbara närområde, särskilt de baltiska staterna, där bl. a. behovet av kunskapsstöd i form av utbildning, träning och andra kompetenshöjande insatser kommit att öka i omfattning . kan ett materielsamarbete med dessa länder få ökad betydelse. För svenskt vidkommande är det viktigt att delta i multilaterala fora för att härigenom identifiera framtida samarbetsmöjligheter och för att medverka till att forsknings- och utvecklingsresurser utnyttjas rationellt i ett europeiskt perspektiv. Av samma skäl är det angeläget att verka inom ramen för det nordiska samarbetet. Detta samarbete bör också kunna utnyttjas för att effektivisera verksamheten i andra europeiska samarbetsorgan som de nordiska länderna deltar i, exempelvis WEAG. Åtgärder i detta syfte kräver ökad samordning. Ett nära materielsamarbete är dessutom önskvärt för att möjliggöra full interoperabilitet vid internationell samverkan med förband. Samarbetet inom ramen för PFF har här en väsentlig roll. Det är också viktigt från svensk sida att aktivt verka för att stärka den europeiska teknologiska och försvarsindustriella basen. Samarbetet inom EU har stor betydelse i detta syfte. 8 Personal 8.1 Inledning totalförsvarsproposition redovisade regeringen sin syn på personalförsörjningen till i första hand Försvarsmakten. I pliktfrågan angavs i huvudsak vilken fördelning av pliktpersonalen som borde ske mellan det militära och det civila försvaret med den inriktningen att cirka 29 000 fördes till det militära försvaret, med vissa neddragningar , och 5 000 till det civila försvaret vid försvarsbeslutsperiodens slut. I anslutning till den säkerhetspolitiska kontrollstationen borde enligt regeringen en förnyad bedömning göras av den nämnda fördelningen. I fråga om den anställda personalen vid Försvarsmakten togs i den ovan nämnda propositionen i huvudsak upp frågor om minskning av antalet anställda, åldersstruktur, personalrörlighet och utveckling av såväl den militära som den civila personalens kompetens. Regeringen konstaterade att de flesta av de åtgärder som behandlades var sådana att de borde regleras genom avtal mellan parterna. Regeringen fann då inte skäl att ingripa i parternas ansvar för dessa frågor. Regeringen ansåg också att en översyn av utbildningssystemet för yrkes- och reservofficerare borde göras. I regeringens skrivelse (skr. 1997/98:4) Totalförsvar i förnyelse redovisade regeringen såväl pliktfrågor som frågor om den anställda personalen. I pliktfrågan anförde regeringen att den avsåg att tillsätta en utredning med uppdrag att göra en översyn av tillämpningen av pliktsystemet och andra pliktfrågor. beslutade regeringen om direktiv till en utredning om en översyn av totalförsvarspliktens tillämpning och andra pliktfrågor m.m. Vidare beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till utredningen. tillkallade regeringen en särskild utredare med uppdrag att genomföra en översyn av det militära försvarets skolverksamhet. Utredningen avlämnade delbetänkandet (SOU 1997:112) En samordnad militär organisation. Regeringen redovisade sina förslag och bedömningar med anledning av betänkandet i budgetpropositionen för . Utredningen har därefter till regeringen överlämnat slutbetänkandet (SOU 1998:42) Försvarsmaktsgemensam utbildning för framtida krav. Slutbetänkandet har remissbehandlats. Regeringen har därvid funnit anledning att för redovisa sin syn på de förslag som utredningen gett i slutbetänkandet. Ärendet tas närmare upp i avsnitt 8.3 Försvarsmaktens utbildningsverksamhet. På uppdrag av regeringen har lämnat rapporten försvarshögskola på väg mot akademin (1998:37 R). Rapporten behandlas också i ovannämnda avsnitt. har i två rapporter behandlat frågor som rör officerarna i Försvarsmakten. I rapporten 1998:20 har frågor om förmåner och formerna för lönebildning, tillämpning av avtal m.m. för anställda vid behandlats. Rapporten har redovisats budgetproposition. I rapporten har särskilt riktat kritik mot den höga löneutvecklingen, omfattningen och storleken av olika lönetillägg för yrkesofficerarna samt lönetilläggens relation till verksamhetsintresset. anser vidare att det finns starka skäl att i resultatdialogen med myndighetsledningen ställa större krav på ett arbetsgivarbeteende i linje med verksamhetsintresset. Regeringen har uppdragit åt Försvarsmakten att redovisa vad myndigheten har gjort och vad myndigheten avser att göra för att komma till rätta med de problem som tagits upp i rapporten. Med anledning därav har Försvarsmakten inkommit med en redovisning i frågan och i huvudsak angett följande. Försvarsmaktens skolor och förband utövar det direkta arbetsgivaransvaret mot de anställda vid förbandet respektive skolan. Ett ansvar åläggs därvid chefer i organisationen att tillämpa avtalade regler om lön, arbetstid och andra förmåner. I denna roll, framhåller Försvarsmakten, behöver cheferna stöd från Försvarsmaktens högkvarter för att kunna tillämpa avtalen på ett mellan parterna avsett sätt. Det finns därför återkommande behov av information och utbildning. Vidare har förband och skolor fått i uppdrag att genomföra lönerevisionsförhandlingar . avser Försvarsmakten vidare att genomföra inspektioner för att säkerställa efterlevnaden av kollektivavtalens tillämpning. Enligt Försvarsmaktens förhandlingsplan för RALS 1998 - 2001 framgår att parterna är överens om att ta upp de berörda avtalsområdena för att finna gemensamma lösningar som tillgodoser dels verksamhetsintresset, dels de anställdas behov. Mot bakgrund av vad Försvarsmakten anfört vill regeringen särskilt understryka vikten av att Försvarsmakten som ansvarig arbetsgivare beaktar vad fört fram i sina rapporter. Regeringen avser vidare att särskilt följa utvecklingen av Försvarsmaktens arbetsgivarfunktion. Regeringen kommer med anledning av vad som sagts i det föregående att ge i uppdrag att göra en jämförande uppföljning . I rapporten 1998:47 har tagit upp vissa strukturella obalanser som finns i Försvarsmakten när det gäller officerarna.