prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — De försäkringstekniska riktlinjerna skall ange de närmare principerna för de förhållanden som anges i stycket. Som huvudregel skall de angivna principerna preciseras ytterligare i ett försäkringstekniskt beräkningsunderlag. Underlaget skall innehålla de beräkningsantaganden som fordras i de avseenden som anges i andra stycket. Som framhållits i avsnitt 8.3.1 i allmänmotiveringen skall riktlinjerna och underlaget anpassas med hänsyn till bl.a. vilka slag av försäkringar som meddelas. Redan bestämmelsen i sig ger utrymme för förenklingar av underlaget för tekniskt enklare försäkringar. Skyldigheten att upprätta försäkringstekniska riktlinjer och beräk- ningsunderlag gäller såväl för livförsäkringar som skadeförsäkringar. Enligt tredje stycket ges emellertid en möjlighet att underlåta att upprätta ett beräkningsunderlag eller delar av ett sådant underlag i vissa fall. Det skall då vara fråga om fall där försäkringens särskilda beskaffenhet gör att något beräkningsunderlag i aktuella delar inte behövs, t.ex. försäk- ringar där det återbetalas vid för få försäkringsfall och utkrävs nya vid ogynnsamt skadefall, vilket i så fall skall beskrivas när- mare i de försäkringstekniska riktlinjerna. Undantagsregeln kan även få betydelse för sådana livförsäkringar där dispens hade varit aktuell enligt de upphävda bestämmelserna i 1 kap. 10 §. Därmed kan också särdragen hos kollektivavtalsgrundade försäkringar och gruppförsäkringar beaktas. Ett undantag kan också vara relevant för fondförsäkringar där försäk- ringstagaren står all placeringsrisk. Enligt tredje stycket kan underlaget slopas även i andra fall då det av särskilda skäl inte är meningsfullt, t.ex. om en viss försäkring är av mindre värde för bolaget. 7 kap. 4 § Paragrafen, som till innehållet är ny, reglerar hur försäkringspremier för livförsäkringar och långa skadeförsäkringar skall bestämmas. Till livförsäkringar hör även fondförsäkringar. Paragrafen får också betydelse för sådana skadeförsäkringar för vilka bestämmelserna om livförsäkring tillämpas. Enligt bestämmelsen skall premierna bestämmas på grundval av sådana antaganden som ligger till grund för beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna enligt rörelsereglerna. För att en avvikelse skall få göras måste det vara försvarligt med hänsyn till bolagets ekonomiska situation. Premierna får alltså inte bestämmas på sådant sätt att det systematiskt och varaktigt måste tillföras bidrag från andra medel än premierna och dess avkastning (jfr artikel 19 i tredje livförsäkringsdirektivet). Paragrafen kommenteras också i den allmänna motiveringen, avsnitt 8.3.2. 7 kap. 8 § De nya bestämmelserna innebär att försäkringsbolaget inte får förespegla försäkringstagarna framtida återbäring som inte motsvaras av villkor i försäkringsavtalet. Bestämmelsen främjar indirekt en ökad avtals- reglering av villkor om återbäring samt att motverka information eller annat handlande som kan förleda försäkringstagarna att förlita sig på och räkna med viss framtida återbäring som inte är reglerad i försäk- ringsavtalet. Om t.ex. viss återbäring har lämnats på grund av en ensidig utfästelse bör det klart anges att så är fallet och att försäkringstagarna inte kan räkna med att få motsvarande återbäring . Och om t.ex. avsikten är att vissa långvariga pensionsavtal skall värdesäkras bör det klart framgå att denna inriktning kan frångås och hur detta kan ske. Bestämmelsen innebär således inte att bolaget är förhindrat att lämna varje slag av information om t.ex. en försäkrings andel i en förmögen- hetsmassa eller att lämna illustrativa räkneexempel. Det är emellertid väsentligt att försäkringstagarna inte förespeglas att det är fråga om åter- bäring som denne har rätt till eller kan räkna med att få . Bestämmelsen tar sikte på framtida återbäring . Det föreligger alltså inget hinder i sig enligt paragrafen att lämna information om hur utveck- lingen historiskt har sett ut. Det är emellertid viktigt att även detta görs i sådana former och på sådant sätt att försäkringstagaren är klart medveten om att förhållandena kan ändras i sådana fall där ingen avtalad rätt till återbäringen föreligger. Vid tillämpningen av bestämmelsen måste hänsyn även tas till vilka försäkringar som informationen avser och i vilket sammanhang infor- mationen lämnas. Således kan t.ex. information som lämnas om lång- variga pensionsavtal som är under utbetalning behöva bedömas annor- lunda än information som lämnas till försäkringstagare inför tecknandet av en försäkring. Det finns också anledning att ställa större krav på infor- mation som riktar sig till konsumenter jämfört med information som lämnas till större företag. 7 kap. 8 a § Paragrafen reglerar skyldigheten att ge in försäkringstekniska riktlinjer till . Riktlinjerna skall, i likhet med tidigare grunder, ges in till när de börjar att användas, såväl första gången som efter en ändring. Riktlinjerna skall också åtföljas av en redo- görelse för vilka konsekvenser riktlinjerna får för i första hand bolaget. Även konsekvenserna för försäkringstagarna och andra ersättningsberät- tigade på grund av försäkringarna bör beskrivas. Det tekniska beräk- ningsunderlaget behöver dock inte ges in till inspektionen. 7 kap. 9 § I paragrafen, som ändrades senast genom prop. 1997/98:54, har första stycket ändrats. Genom ändringarna hänvisas till de särskilda placerings- regler som skall gälla för tillgångar som svarar mot villkorad återbäring och åtaganden inom fondförsäkring som försäkringstagarna bär risken för (se vidare 13 och 29 §§). Det tidigare bemyndigandet i femte stycket har upphävts främst med anledning av de nya reglerna i 3 § om upprättande av försäkringstekniska riktlinjer. Motivet för borttagandet behandlas i avsnitt 8.3.1 i den all- männa motiveringen. 7 kap. 10 § I paragrafen har första stycket åttonde punkten ändrats beträffande All- männa pensionsfonden. I ett regeringsrättsfall (RÅ 84 2:101) och i ett avgörande från (NJA 1992 s. 581) har en sådan fondstyrelse ansetts som en statlig förvaltningsmyndighet. All- männa pensionsfonden faller således in under första punkten och kan därför tas bort från åttonde punkten. I sjuttonde punkten föreskrevs tidigare att det skulle vara fråga om andelar i värdepappersfonder eller utländska fondföretag som är under- kastade offentlig reglering väsentligen överensstämmande med den för svenska värdepappersfonder. Genom det nya villkoret att det skall vara fråga om andelar i fonder som förvaltas av fondförvaltare som får bedriva verksamhet enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder omfattas inte bara svenska värdepappersfonder utan också utländska företag med rätt att bedriva fondverksamhet här i landet med stöd av nämnda lag. Vidare omfattas även s.k. nationella fonder som bedrivs enligt 3 § samma lag men med undantag för en eller flera bestämmelser i lagen. Som en konsekvens av denna ändring har bemyndigandet i fjärde stycket tredje punkten justerats. Föreskriftsrätten om i vilka länder som utländska fondföretag skall höra hemma har utgått. 7 kap. 10 d § Paragrafen reglerar krav på lokalisering av tillgångar som används för skuldtäckning. Det nya andra stycket innebär att tillgångar som används för skuld- täckning får, utan hinder av bestämmelserna i första stycket första meningen, avse tillgångar som finns utanför EES. Som Lagrådet förordat bör det också medges som ett undantag från kravet på lokalisering i enligt första stycket andra meningen att tillgångar finns inom övriga EES-länder. Vissa förutsättningar måste vara uppfyllda för att en lokalisering skall få ske utom EES respektive . Om försäkringstagare eller andra ersättningsberättigade enligt försäkringsavtal har förmånsrätt i tillgång- arna skall det vara sörjt för att förmånsrätten inte går förlorad till följd av att en tillgång lokaliseras utanför EES respektive . Lokaliseringen skall även i övrigt vara betryggande. Det bör således vara säkerställt att tillgångarna i samma mån som en motsvarande placering i är åtkomliga för att täcka skulderna till berörda försäkringstagare samt att det finns tillfredsställande möjligheter till kontroll av tillgångarnas existens och värde. Försäkringsbolaget bör vidare (jfr Ds 1993:57 s. 105) ha tillfredsställande möjligheter och kompetens att kunna bedöma t.ex. konkursrisken hos en utländsk depåbank där tillgången förvaras. Som en följd av ändringen saknas behov av en sådan dispensregel som tidigare fanns i tredje stycket och som därmed tagits bort. I tredje stycket har i stället tagits in en bestämmelse som innebär att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om en betryggande lokalisering enligt andra stycket. I första stycket har en redaktionell ändring gjorts genom att termen placeringsriktlinjer införts. Som en anpassning till bestämmelserna om försäkringstekniska riktlinjer har uttryckligen angetts att bolaget skall följa sådana riktlinjer samt att placeringsriktlinjerna skall innehålla prin- ciperna för placeringarna. En rent språklig ändring har också gjorts genom att medel bytts ut mot tillgångar . Förändringarna innebär inte någon saklig ändring i förhållande till äldre rätt. har föreslagit en särskild komplettering av paragrafen som föreskriver att riktlinjerna skall vara förenliga med place- ringsbegränsningarna i kapitlet. Att riktlinjerna skall vara förenliga med lagens placeringsregler måste dock anses gälla även utan särskild bestämmelse varför en sådan komplettering kan undvaras. I andra stycket har en redaktionell ändring gjorts genom att den som avser att teckna en försäkring ersatts med de som erbjuds att teckna livförsäkringar. Ändringen överensstämmer därigenom med det informa- tionsbemyndigande som tagits in i 1 kap. 1 a § (se vidare kommentaren till den paragrafen). har möjligheten att underlåta att lämna information utsträckts. Information kan inte bara underlåtas med hänsyn till försäkringens särskilda beskaffenhet utan också om det av annat särskilt skäl saknas anledning att lämna informationen. Undantagsbestämmelsen överensstämmer därmed med bestämmelsen om undantag från skyldigheten att upprätta försäkringstekniskt beräknings- underlag (se 7 kap. 3 §). 7 kap. 11 a § Genom ändringen framgår det att förmånsrätt följer inte bara med försäk- ringstagares utan också med andra ersättningsberättigades fordringar som grundas på försäkringsavtal [se författningskommentaren till 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) som ändras]. 7 kap. 13 § Bestämmelsen, som är ny, innebär att ett allmänt placeringskrav åläggs tillgångar motsvarande den del av beloppet för försäkringstekniska av- sättningar som utgörs av villkorad återbäring enligt 1 § 4. Detsamma gäller för fondförsäkringsåtaganden för vilka försäkringstagaren bär pla- ceringsrisken (jfr 1 § 6). De närmare motiven för bestämmelsen kom- menteras i allmänmotiveringen, avsnitt 8.4.3. Tillgångarna skall enligt paragrafen placeras på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till åtagandets karaktär. Detta innebär att placeringarna skall vara avpassade efter de åtaganden mot försäkringstagarna som kan ha gjorts beträffande förvaltningen av det kapital som svarar mot villkorad återbäring. Om t.ex. bolaget i avtalet eller på annat sätt gjort utfästelser om en mera försiktig förvaltningspolitik, bör detta naturligtvis avspeglas även i placeringarna. Även åtaganden som har kopplats till något slag av index eller ett annat referensvärde bör skuldtäckas med ur matchnings- synpunkt lämpliga tillgångar. Sådana fondförsäkringsåtaganden där för- säkringstagarna bär risken skuldtäcks primärt av andelarna i de anknutna fonderna. Genom att de mera detaljerade placeringsreglerna inte skall gälla för avsättningar för villkorad återbäring kan emellertid parterna även i kon- ventionell livförsäkring avtala om villkor som innebär en friare förvalt- ning än vad som annars skulle följa av tillgångs- och enhandsbegräns- ningarna i 10 och 10 b §§. Detsamma gäller reglerna om tillåtna tillgångslag i 10 §, om lokaliseringar av tillgångar i 10 d § och om risken för valutakursförluster i 10 e §. De begränsningar som gäller för möjlig- heten att använda aktier och andelar i dotterföretag (10 a §) och de sär- skilda värderingsreglerna (10 f §) gäller dock även i förevarande fall. De detaljerade gränserna för bl.a. tillåtna tillgångsslag och enhands- begränsningar är således varken direkt eller analogt tillämpliga. Det för- hindrar inte att dessa regler ändå kan tjäna som vägledning i de fall då åtagandet inte är kopplat till vissa tillgångar eller referensvärden eller till klara åtaganden om förvaltningen för avtalsperioden. Om de formella gränserna för skuldtäckningstillgångar är uppfyllda bör det nämligen i nu berört avseende ofta mera mekaniskt kunna anses att tillgångarna är placerade på ett lämpligt sätt. En lämplig placering kan dock föreligga även vid vissa avvikelser från de formella gränserna, allt under förutsätt- ning att tillgångarna är placerade på ett affärsmässigt och omdömesgillt sätt för att utan onödigt risktagande ge en hög avkastning till försäk- ringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringen. 7 kap. 16 § Ändringen innebär att tidigare första stycket, som medför att anskaffning av ansökningar om försäkringar skall ske enligt god försäkringssed, har upphävts. Liknande regler har i stället tagits in i den allmänna rörelse- regeln i 1 kap. 1 a §. Såvitt avser marknadsföring finns även särskilda regler i marknadsföringslagen (1995:450). Motiven för ändringen kom- menteras i allmänmotiveringen, avsnitt 6.2. Det tidigare andra stycket kvarstår som en egen paragraf. Genom slopandet av första stycket har hänvisningen dit fått utgå och uttryckliga regler tas in. Bestämmelsen, som utformats efter synpunkter från Lagrådet, innebär en skyldighet för att utfärda intyg över verksamhet som bedrivits av den som biträtt ett försäkringsbolag på sätt som anges i artikel 9.2 i EG:s försäkringsmäklardirektiv (77/92/EEG). Det kan gälla dels personer som varit verksamma som försäkringsombud eller som på annat liknande sätt biträtt bolaget, dels medhjälpare till ett försäkringsombud eller liknande biträde. 7 kap. 17 a § Paragrafen ställer upp begränsningar för ägande i vissa finansiella före- tag. Tredje stycket har ändrats med anledning av att livförsäkringsbolagens överskott skall redovisas fördelat på försäkringstekniska av- sättningar och eget kapital. Motivet för ändringen kommenteras i den allmänna motiveringen, avsnitt 8.5. Fjärde stycket har justerats med anledning av att återbäringsmedel inte längre skall förekomma i livförsäkringsbolag och att fond för orealise- rade vinster skall redovisas inom eget kapital även i livförsäkringsbolag. 7 kap. 17 b § Den tidigare i paragrafen angivna erinran om att finansiella instrument inte får användas på ett sätt som överstiger en risknivå som är förenlig med kravet på sund försäkringsrörelse har utmönstrats. Ändringen har gjorts med anledning av att sundhetsprincipen slopas för att bl.a. ersättas av den allmänna rörelseregeln för försäkringsverksamhet i 1 kap. 1 a §. Den paragrafen innefattar bl.a. ett krav på god riskkontroll och ställer minst lika höga krav på användningen av finansiella instrument som . Ändringen kommenteras även i allmänmotiveringen, avsnitt 6.2. 7 kap. 19 § Bemyndigandet i det upphävda andra stycket för regeringen eller Finans- inspektionen att meddela närmare föreskrifter om information till försäk- ringstagarna och den som avser att teckna en försäkring har överförts till 1 kap. 1 a § (se vidare författningskommentaren till nämnda paragraf). Ändringen kommenteras även i allmänmotiveringen, avsnitt 6.2. 7 kap. 22 § I paragrafen, som behandlar kapitalbasens sammansättning, har vissa ändringar av teknisk karaktär gjorts. Första stycket andra punkten har justerats. Bestämmelsen om att av aktie- eller garantikapitalet skall vara inbetalt för att skall får medräknas i kapitalbasen har utgått. Av garantikapital som tillskjuts vid bolagets bildande måste hela beloppet vara inbetalt enligt bestämmelserna i 2 kap. 13 §. För tillskott av garantikapital som får göras under rörelsens gång och av aktiekapital som tecknats genom nyemission måste minst hälften vara inbetalt för att registrering skall få ske (se 2 kap. 17 § och 4 kap. 14 §). Någon särskild gräns för hur stor andel som måste vara tillskjutet för att kapitalet skall få beaktas i kapitalbasen behövs därmed inte eftersom regeln tar sikte på registrerade tillskott. En bestämmelse i tredje punkten om att återbäringsmedel får ingå i kapitalbasen har utmönstrats, eftersom bolagen i fortsättningen inte kommer att inneha sådana medel. Återbäringsmedel skall vid lagens ikraftträdande eller inom därefter överföras som återbäring och/eller till föreskrivna poster under eget kapital. Bestämmelsen i tidigare tredje punkten om möjligheten att beakta även obeskattade reserver i kapitalbasen har av redaktionella skäl överförts till en ny fjärde punkt. Motiven för ändringarna utvecklas närmare i den allmänna motive- ringen, avsnitt 8.7. 7 kap. 23 § Paragrafen reglerar storleken på det buffertkapital som minst måste fin- nas i livförsäkringsrörelsen under rörelsens gång (solvensmarginal). Genom ändringen av andra stycket första punkten har underlaget för beräkningen av solvensmarginalen utsträckts från nuvarande premie- reserv till samtliga försäkringstekniska avsättningar. Paragrafen har också ändrats med hänsyn till att den skall gälla för fondförsäkringar. Vidare har de regler om solvensmarginal i 13 § fondförsäkringslagen, som upphävs i detta sammanhang, inarbetats i den nya andra punkten. Storleken på solvensmarginalen är enligt bestämmelserna bl.a. beroende på om bolaget eller försäkringstagarna står den finansiella eller försäkringstekniska risken. För sådana åtaganden inom fondförsäkring där försäkringstagarna bär den finansiella risken gäller i huvudsak samma regler som . Det innebär i praktiken ett lägsta krav på sol- vensmarginal som uppgår till av underlaget till skillnad mot ett krav på om försäkringsbolaget står risken. En nyhet är att rörelserisker i allmänhet skall beaktas vid bestämmandet av solvensmar- ginalen. Enprocentskravet gäller även för sådan villkorad återbäring som för- säkringstagaren står den finansiella risken för. Vid sådan återbäring kan försäkringstagaren också stå en aktuariell eller annan försäkringsteknisk risk. Genom kompletteringen av första punkten följer att solvensmargi- nalen bestäms enligt samma principer som för den finansiella risken. Äldre bestämmelser i andra punkten har utan ändringar överförts till den nya tredje punkten. Till följd av detta har hänvisningen i tredje stycket ändrats. I fjärde stycket har en felaktig hänvisning justerats. 7 kap. 24 § I paragrafen har vissa ändringar av i huvudsak teknisk karaktär gjorts. Ändringarna i första stycket andra punkten är av motsvarande slag som ändringarna i 7 kap. 22 § första stycket 2. I tredje punkten har reglerna som förtydligar att eget kapital kan vara såväl bundet som fritt utgått såsom obehövliga. Vidare har tredje punkten delats upp i två punkter (jfr kommentaren till 7 kap. 22 §). Den nya femte punkten, som motsvarar tidigare fjärde punkten, har justerats med hänsyn till att lagkraven på uttaxering upphävs och att en rätt till uttaxering skall vara beroende av bestämmelser i bolagsord- ningen. Vidare har en ändring skett varigenom det slås fast att i kapital- basen får räknas in endast vad som kan uttaxeras från delägare under ett räkenskapsår, med avdrag för vad som faktiskt har uttaxerats för detta räkenskapsår. Bestämmelsen hänvisar till sådana uttaxeringsvillkor som avses i 1 kap. 7 § tredje stycket. Den gäller därför även för sådana lokala försäk- ringsbolag som med stöd av dispensen i sist nämnda paragrafs sjätte stycke får behålla uttaxeringsvillkor som överensstämmer med äldre rätt. 7 kap. 26 § Tredje stycket har ändrats som en konsekvens av ändringen i 22 §. 7 kap. 28 § Paragrafen reglerar vissa frågor om hur kapitalbasen bestäms när skade- respektive livförsäkringsrörelse bedrivs i samma bolag. Det tidigare andra stycket har tagits bort. Enligt bestämmelsen kunde poster som ingick i kapitalbasen i den ena rörelsen beaktas som tillägg till kapitalbasen i den andra rörelsen. Motivet för ändringen behandlas i den allmänna motiveringen, avsnitt 8.7. 7 kap. 29 § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om placering av för fondförsäkringar. Första stycket slår fast att för fondförsäkringar skall placeras i sådana till försäkringen anknutna fonder som försäkringstagaren bestäm- mer och att försäkringsbolaget får begränsa urvalet tillgängliga fonder. Bestämmelsen överensstämmer i sak med 4 § i den upphävda fondförsäkringslagen. Vilka fonder som kan vara anknutna till fondför- säkringar regleras närmare i 2 kap. 3 b § första stycket 3. I andra stycket regleras hur försäkringsbolaget får förfoga över ersätt- ning vid inlösen av andelar och över utdelning från andelar i fonder som är anknutna till fondförsäkring. Bestämmelserna är med redaktionella ändringar överförda från 5 och 6 §§ fondförsäkringslagen. I kapitlet har vissa bestämmelser i 7 § om styrelsens skyldigheter ändrats. Reglerna om styrelsens ansvar för viss information har upphävts. Reg- lerna om styrelsens skyldigheter i fråga om placeringsriktlinjerna har överförts till 8 §. Sistnämnda paragraf har kompletterats med regler om fastställande m.m. av försäkringstekniska riktlinjer. En ändring som rör ömsesidiga bolag har skett i 15 §. Delägare har tagits in bland dem som inte får otillbörligt gynnas eller missgynnas genom beslut av ställföre- trädare för bolaget. I 18 § har gjorts flera ändringar angående aktuarier. 8 kap. 7 § Bestämmelserna i det tidigare tredje stycket har inarbetats i 8 §. Bestämmelserna i fjärde stycket om styrelsens ansvar för viss infor- mation till och försäkringstagarna har slopats. Moti- vet till ändringen kommenteras i den allmänna motiveringen, avsnitt 13.3.1. 8 kap. 8 § I paragrafen reglerades tidigare antagande och ändring av grunder. Till paragrafen har överförts regler som i sak motsvarar tidigare 7 § tredje stycket angående styrelsens skyldighet att fastställa, upprätthålla och vid behov ändra antagna placeringsriktlinjer. I bestämmelsen har även införts en motsvarande skyldighet för försäkringstekniska riktlinjer. Motiven för ändringarna kommenteras i avsnitt 13.3.1. 8 kap. 15 § Paragrafens första stycke har ändrats genom att delägare tagits in bland dem som inte får gynnas eller förfördelas genom beslut av styrelsen eller annan ställföreträdare. Ändringen överensstämmer med ändringen i 9 kap. 19 § som avser beslut av bolagsstämman, se vidare kommentaren till den paragrafen. 8 kap. 18 § Bestämmelsen om aktuarie har byggts ut som ett uttryck för den ökade vikt som läggs vid försäkringsbolagets egen interna kontroll. Kravet på aktuarie i första stycket har utsträckts till att gälla inte bara i livförsäkringsbolag utan även för skadeförsäkringsbolag. I stycket har också tagits in en allmän bestämmelse om kompetens och yrkeserfaren- het. I andra stycket finns ett bemyndigande att meddela föreskrifter om be- hörighet. Den myndighet som fått föreskriftsrätten har också möjlighet att i enskilda fall medge undantag från behörighetsvillkoren och kravet på aktuarie enligt första stycket. Dessutom har genom ett nytt fjärde stycke givits rätt att förordna en aktuarie i bolaget om ett sådant behov uppkommer. Sistnämnda bestämmelse är avsedd att tillämpas med en betydande restriktivitet. Ändringarna kommenteras närmare i avsnitt 13.3.5. I kapitlet har 18 och 19 §§ ändrats. De gjorda ändringarna berör delägare i ömsesidiga försäkringsbolag. Med anledning av att de försäkringstek- niska grunderna ersätts av en ordning med försäkringstekniska riktlinjer har en ändring företagits i 20 §. 9 kap. 18 § I paragrafen behandlas delägares rättigheter i samband med ändring av bolagsordningen rörande delägarnas uttaxeringsansvar.