prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — Att villkoren inom ramen för avtalen delvis förändras utesluter inte att det nya avtalet ändå kan ses som en direkt fortsättning på det gamla av- talet. Frågan är först om FRL bör innehålla regler som ger försäkrings- tagarna en generell rätt att få återköpa eller, efter mönster från det indi- viduella pensionssparandet, flytta livförsäkringssparandet till andra bo- lag. En sådan bestämmelse skulle innebära ett långtgående ingrepp i avtals- friheten. En sådan bestämmelse bör inte införas annat än om tunga skäl talar för detta med hänsyn till försäkringstagarnas intressen. En lagfäst rätt till återköp eller flyttning skulle visserligen förbättra konkurrensen på livförsäkringsområdet och förbättra försäkringstagarnas valfrihet. Som närmare utvecklat kan det inte uteslutas att en sådan bestämmelse medför extra kostnader för försäk- ringstagarna i allmänhet och i synnerhet om de tillämpas på nuvarande traditionella försäkringar. Detta sammanhänger framför allt med proble- men att bestämma ett rimligt återköpsvärde för alla försäkringar och för- delningen av kostnaderna för flyttningarna. En annan svårighet är vilken hänsyn som bör tas och vilka krav som skall ställas på undersökningar av försäkringstagarens hälsotillstånd vid återköps- eller flyttningstidpunkten. En ytterligare konsekvens är den påverkan på försäkringsbolagens pla- ceringsinriktning som ett sådant förslag skulle kunna få till följd av att tillgångarna måste placeras mer försiktigt med hänsyn till osäkerheten om återköp eller flyttning. Det går inte att bortse från den risk för för- sämrad avkastning som då kan uppkomma. En annan konsekvens kan bli att försäkringstagarna får betala initialkostnader för samma försäkringar . Det finns som nämnts fondlivförsäkringar med en rätt att flytta mellan olika värdepappersfonder (se vidare avsnitt 10.1). Dess- utom finns det möjligheter att flytta mellan olika institut inom ramen för det individuella pensionssparandet. Båda fallen kan ses som alternativ till traditionell livförsäkring vilka är särskilt utformade för att tillgodose in- tresset av valfrihet för det långssiktiga sparandet. Det bör även poäng- teras att förslagen i detta sammanhang, bl.a. att upphäva nuvarande skä- lighetsprincip, ger nya och förbättrade förutsättningar att utforma nya livförsäkringsprodukter efter försäkringstagarnas behov. Ändringarna möjliggör också konventionella livförsäkringsprodukter i ny form där en flyttningsrätt kan föreligga och där kostnaderna för en flyttning och kon- sekvenserna för kapitalförvaltningen kan beaktas och regleras redan vid avtalets ingående. Konkurrensen och valfriheten på livförsäkringsområdet kan tillgodoses väl utan att man måste gå så långt som att införa en generell rätt till flytt- ning av allt livförsäkringssparande. Det bör därför inte införas en lagfäst rätt att återköpa eller flytta tillgo- dohavandet i en konventionell livförsäkring, vare sig för nya eller gamla avtal. Det finns skäl att understryka att frågan om en sådan reglering kan väckas på nytt om oacceptabla hinder för spararnas rörlighet mellan för- säkringsgivarna ställs upp. För att inte förhindra möjligheterna att flytta ett livförsäkringssparande i de fall parterna träffat ett avtal med en sådan flyttningsrätt bör i vart fall reglerna om återköp av en pensionsförsäkring förtydligas. En försäk- ringstagare som med stöd av försäkringsvillkor eller med försäkrings- givarens samtycke vill flytta sitt tillgodohavande för att fortsätta försäk- ringssparandet hos en annan försäkringsgivare bör kunna göra det utan att hindras av nuvarande inskränkningar i KL för återköpsrätten. En förutsättning för att inte överföringen skall anses som återköp bör vara att det nya avtalet kan ses som en direkt fortsättning av det gamla livför- säkringsavtalet. De skäl som motiverar nuvarande återköpsbegränsningar för pensionsförsäkringar måste också beaktas. Om försäkringstagaren uppfyller kraven på ett långsiktigt sparande genom den gamla försäk- ringen bör inte redan erhållna skatteförmåner förloras då behållningen förs över till motsvarande långsiktiga sparande hos ett annat försäkrings- bolag. Bestämmelser av detta slag gäller redan för det individuella pen- sionssparandet. Det bör således krävas som förutsättning för flyttning att den nya för- säkringen är av motsvarande slag som den tidigare försäkringen samt att försäkringens behållning överförs direkt från den gamla försäkringsgiva- ren till den nya försäkringsgivaren, så att t.ex. inga kontanter betalas ut. Som har framhållit bör en eventuell ändring i skatte- reglerna även gälla överföringar mellan pensionsförsäkringar hos en och samma försäkringsgivare. Skäl till sådana byten torde nämligen finnas i den mån en önskad förändring inte kan göras genom att ändra villkoren i den försäkring som redan finns. Om det finns flera sådana försäkringar i samma bolag bedöms varje försäkring för sig. Det bör därför införas ett uttryckligt undantag från reglerna i KL om återköp av pensionsförsäkringar för flyttning av livförsäkringssparande. Som en förutsättning skall gälla att hela värdet överförs direkt till en ny pensionsförsäkring. Det innebär att försäkringen skall uppfylla kraven för den erhållna skatteförmånen, såväl före som efter flyttningen, samt, om flyttningen skall ske till en försäkring hos annan försäkringsgivare, att försäkringens behållning överförs direkt till den nya försäkringsgivaren. Från skattesynpunkt torde de olika försäkringarna vid flyttning därmed kunna betraktas som samma avtal. En annan fråga som fört fram är om möjligheten till flyttning även bör gälla tjänstepensionsförsäkringar. Verket avstyrker att överföringsreglerna skall gälla tjänstepensionsförsäkringar innan det bl.a. övervägts om en överföring av en försäkring som arbetsgivaren äger skall förutsätta även den anställdes, dvs. den försäkrades, medgivande. Tjänstepensionsförsäkringar är regelmässigt förenade med oåterkalle- liga förmånstagarförordnanden till förmån för den anställde. Förmånerna kan inte förändras utan den anställdes samtycke. Det oåterkalleliga för- ordnandet måste således kvarstå för en tjänstepensionsförsäkring. En tjänstepensionsförsäkring kan överlåtas till följd av ändrade anställnings- förhållanden. Försäkringen skall dock även efter överlåtelsen ha karaktär av en tjänstepensionsförsäkring. Ett återköp av en pensionsförsäkring torde därför inte medges (jfr prop. 1993/94:85 s. 53). Försäkringen kan emellertid överlåtas till den försäkrade, dvs. till den anställde. Sist- nämnda möjlighet till överlåtelse bör inte förhindra en tillämpning av flyttningsreglerna. uttrycker också farhågor för en rätt att flytta från konventionell livförsäkring till fondförsäkring med hänsyn till risken att fondandelarna förlorar sitt värde. I nya tjänstepensionsavtal på arbetsmarknaden har den enskilde fått möjlighet att själv välja försäkringsgivare för hela eller del av pen- sionskapitalet. Fondförsäkring har erbjudits från åtskilliga försäkrings- givare. Mot denna bakgrund är det särskilt angeläget att hindren mot en flyttning mellan försäkringsgivare undanröjs. Det finns därför inte skäl att undanta tjänstepensionsförsäkringar från den föreslagna lagbestäm- melsen. Vissa åtgärder kan vara befogade för att förebygga informations- problem förenade med livförsäkringsavtal. Det bör ställas högre krav på innehållet i försäkringsvillkoren och på försäkringsbolagens information. Ett av kraven är att försäkringstagarna innan de sluter avtal ges infor- mation om i vad mån försäkringen kan återköpas och hur återköpsvärdet beräknas. Kraven bör tillgodoses genom sådana informationsföreskrifter som regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela (jfr det till 1 kap. 1 a § FRL överförda informationsbemyndigandet och den genomlysningsprincip som föreslagits reglerad i paragrafen). Det kan ifrågasättas om inte fler steg bör tas för att öka konkurrensen mellan olika finansiella företag som handhar det skattegynnade pensions- sparandet. Det framstår som angeläget att också införa en möjlighet att på ett skatteneutralt sätt flytta en försäkring från ett försäkringsbolag till ett individuellt pensionssparande och tvärtom. Denna fråga kräver dock ytterligare överväganden kring olika juridiskt-tekniska problem. Ett så- dant problem är skilda regler om utmätningsfrihet och återkrav i konkurs. Den sistnämnda flyttningsfrågan kräver ytterligare beredning och för- slag kan därför inte lämnas . 13 Tillsyn m.m. 13.1 Bakgrund 13.1.1 Utgångspunkter för övervägandena I det följande behandlas vilka uppgifter som tillsyn över försäkringsrörelse bör omfatta. Förslagen omfattar inte direkt kontrollen vid koncessionsprövning. Vissa av förslagen i det föregående får emellertid betydelse även för koncessionsprövningen (se avsnitt 6.1 och 6.2). Prövningen vid beviljande eller förverkande av koncession berörs i författningskommentaren till 2 kap. 3 § och 19 kap. 11 § FRL. Vid sidan av tillsynen över försäkringsrörelse fullgör Finansinspektio- nen vissa funktioner till följd av särskilda bestämmelser i eller andra författningar, t.ex. registrering av försäkringsbolag och prövning i samband med överlåtelser av försäkringsbestånd. Någon bedömning av om inspektionens arbetsuppgifter i sådana delar bör förändras görs inte i detta sammanhang. Det tas också upp vissa frågor om ledningens ansvar för riktlinjer och information, sanktioner vid överträdelser av riktlinjer och tillstånd till vissa försäkringsavtal. Däremot görs ingen grundläggande omprövning av sanktionsmöjligheterna. En kontroll av försäkringsrörelse sker inte bara genom Finansinspek- tionens bevakning. En kontroll sker också genom de aktuarier som skall finnas i livförsäkringsbolagen. I det följande behandlas vissa frågor om aktuariens ställning. Vidare föreslås bl.a. vissa EG-rättsliga anpassningar av bestämmelserna om revisorer. 13.1.2 nuvarande tillsynsuppgifter Lagar som utgör grunden för tillsyn Grundvalen för tillsyn av svenska försäkringsbolag är FRL. För utländska försäkringsgivare som verkar här finns bestämmelser i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i (se vidare avsnitt 15.8). Inspektionen har uppgifter enligt trafikskadelagen (1975:1410), lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring, lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder och den särskilda lagstiftningen om vissa livräntor. Inspektionen skall också fullgöra olika åligganden enligt föreskrifter som har utfärdats med stöd av angivna spe- ciallagar. Inspektionen har dessutom tillsynsuppgifter enligt vissa andra lagar med anknytning till försäkringsområdet, t.ex. enligt lagen (1998:710) med vissa bestämmelser om . har uppgift som normgivare på redovisningsområdet med stöd av bemyndiganden i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. Hur tillsynen över de svenska försäkringsbolagen skall skötas framgår dels av FRL, dels av förordningen (1996:596) med instruktion för . Den övergripande tillsynsuppgiften är att verka för en sund utveckling av försäkringsväsendet (19 kap. 1 § första stycket FRL). Bestämmelser som slog fast denna s.k. sundhetsprincip infördes 1982 och hämtades ur dåvarande instruktion för inspektionen. Sundhetsregler finns också i 2 kap. 3 § FRL, enligt vilka koncession får beviljas om den planerade verksamheten kan antas uppfylla kraven på en sund verksam- het. Som tidigare utvecklats i avsnitt 6.2 har innebörden av sundheten inte preciserats närmare. Det har bl.a. uttalats att sundhetskontrollen om- fattar bolagens hela verksamhet (prop. 1981/82:180 s. 102). I sundhets- bevakningen har också ansetts ligga dels att skall övervaka att företagen följer gällande bestämmelser på området, dels att inspektionen skall ge föreskrifter och allmänna råd, dels att myndigheten, när det bedöms påkallat, anmäler till regeringen sådana tendenser som strider mot en sund utveckling av försäkringsväsendet och som därför bör föranleda lagändringar eller andra åtgärder (se SOU 1987:58 s. 441). I förordningen om instruktion för fastslås att de övergripande målen för inspektionens verksamhet är att bidra till det finansiella systemets stabilitet och effektivitet samt att verka för ett gott konsumentskydd (se även prop. 1990/91:177 s. 8). Det konstateras också att inspektionen skall utöva tillsyn i enlighet med vad som anges i lag eller annan författning samt att följa och analysera utvecklingen inom verksamhetsområdet. Tillsyn av soliditet, skälighet och solidaritet Som redan framgått vilar försäkringsrörelselagstiftningen främst på prin- ciperna om soliditet och skälighet. Det har följaktligen ansetts särskilt an- geläget med en kontroll av efterlevnaden av de bestämmelser som grun- dar sig på dessa principer. Främst skall tillsynsmyndigheten övervaka att försäkringsbolagen bedriver verksamheten med bevarad soliditet. Över- vakningen begränsas inte till att bolagen följer gällande regler, utan den tar också sikte på hur ett bolag utvecklas i fråga om soliditeten i allmän- het, så att krav på åtgärder kan ställas på bolagsledningen för att för- söka bryta en oroande trend. I enlighet med skälighetskravet skall in- spektionen se till att de svenska bolagen meddelar försäkringar mot pre- mier och andra villkor som är skäliga samt bevaka att skaderegleringen sker korrekt. Den offentliga tillsynen över det enskilda försäkringsväsen- det syftar alltså till att skapa garantier för att försäkrings- tagarnas intresse av ett effektivt och ändamålsenligt riskskydd till skäligt pris tillgodoses (se prop. 1961:171 s. 282). granskas försäkringsvillkors skälighet även av /KO enligt lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i kon- sumentförhållanden. Även efter den ändringen har dock Finansinspek- tionen i allt väsentligt behållit sina arbetsuppgifter. har emellertid det ansvar och de befogenheter som följer med Konsu- mentombudsmannens uppgifter att föra talan inför om förbud (prop. 1994/95:17 s. 74 ff). Enligt lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare kan en sammanslutning av näringsidkare eller en enskild näringsidkare som be- rörs på motsvarande sätt få villkors skälighet prövade av Marknadsdom- stolen. Detta gäller emellertid inte villkor i verksamhet som står under tillsyn. sundhetsbevakningen sträcker sig, som utvecklats i avsnitt 6.2, längre än till en kontroll av efterlevnaden av soliditets- och skälighetsprinciperna. Sundhetsregeln har bl.a. till en del tyckts fylla en liknande funktion som skälighetskravet vid kontrollen av en rättvis för- delning av medel mellan olika försäkringstagargrupper. Det har också förekommit att den har åberopats i fall där den kollektiva konsolider- ingen bedömts som otillräcklig, dvs. som ett komplement till soliditets- principen. Sundhetsregeln har också, i likhet med skälighetsprincipen, ansetts kräva hänsyn till behovet av försäkring för vissa utsatta riskgrup- per, vilket kunde äventyras genom att bolagen specialiserar sig på mycket goda risker eller i en utsatt konkurrenssituation differentierar sina (prop. 1984/85:77 s. 50 f). Sundhetsregeln har också ansetts kräva att varje försäkringsavtal täcker en försäkringsrisk (prop. 1989/90:34 s. 42). Kraven på storleken av risk- momentet i försäkringen har sänkts som en följd av bl.a. internationell påverkan. Här kan också nämnas att med stöd av sundhets- regeln har meddelat allmänna råd om ränta på försäkringsbelopp som förflutit sedan försäkringsfall inträffat (FFFS 1993:15). Tillsyn av organisationen, ägare och ledning m.m. I samband med ändringar av lagstiftningen om koncessionsprövning har slagits fast att kravet på sundhet i sådana sammanhang skall avse endast förhållandena i det enskilda bolaget och inte i försäkringsväsendet som helhet. Samma krav skall gälla som i fråga om bankverksamhet. Med stöd av sundhetskravet skall ett försäkringsbolags organisation, verksam- het enligt bolagsordningen samt inre kontroll- och säkerhetsuppbyggnad prövas. Bolagets verkställande ledning, dvs. företagsledning och styrelse, samt större ägare skall uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som erfordras för att de skall kunna på ett långsiktigt och stabilt sätt driva sund försäkringsverksamhet. Även de organisatoriska förhållandena skall bedömas. Uppmärksamheten skall också riktas på t.ex. verksamhet som en ägare driver vid sidan av den tillståndspliktiga rörelsen (se prop. 1992/93:257 s. 87). Med stöd av sundhetskravet skall inspektionen vidare kunna ingripa mot sådana för- hållanden även sedan koncession har meddelats. Kontrollen av att verk- samheten leds av lämpliga och kompetenta personer har också ansetts ingå som en del i löpande tillsyn (se prop. 1984/85:184 s. 123). har lämplighetskraven på större ägare skärpts som kunskapskraven och lämplighetskraven på ledningen blivit föremål för en tydligare lagreglering (se 2 kap. 3 § och 3 kap. 2 § FRL). har möjligheterna att bedriva en effektiv tillsyn av finansiella företag för- bättrats i och med att det s.k. BCCI-direktivet (95/26/EG) införlivats i de svenska rörelsereglerna. Genom bestämmelserna avses att förhindra att finansiella företag kommer att ingå i så svåröverskådliga företagsgrupper att inspektionen inte kan bedriva en effektiv tillsyn (se prop. 1995/96:173 s. 92). Vissa krav som tidigare omfattades av sundhetskravet vid kon- cessionsprövningen har således kommit att framgå av särskilda regler. Det framgår också tydligare att sanktioner kan vidtas beträffande brister i angivna avseenden som visar sig sedan koncessionen har meddelats (se 19 kap. 11 §). Som ett led i prövningen av ägare och ledning gäller det allmänna kra- vet att det skall kunna antas att ägare och ledning inte kommer att mot- verka en sund utveckling av verksamheten. Som tidigare nämnts har in- spektionen med stöd av sundhetsregeln fastställt allmänna råd om styr- ning, intern information och intern kontroll (FFFS 1994:36). Tillsyn av försäkringsbolagens marknadsföring m.m. Med stöd av sina allmänna tillsynsbefogenheter kan inspektionen ingripa mot försäkringsbolagens marknadsföring. Detta följer bl.a. av bestäm- melserna i 7 kap. 16 § första stycket FRL som anger att styrelsen och verkställande direktören skall övervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring hos företaget sker på ett sätt som överensstämmer med god försäkringssed. Marknadsföringslagen (1995:450) gäller all näringsverksamhet och omfattar alltså även försäkringsområdet. Tillämpningen av den lagen ankommer på /KO samt och . har en övervakande funktion och agerar i stor utsträckning genom förhandlingar med näringsidkare eller branschorganisationer. Prövning av förbuds- och informationsfrågor enligt den lagen görs av efter ansökan av eller vissa andra. Enligt uppgift är det i praktiken nästan uteslutande /KO som ingriper mot försäkringsbolagens marknadsföring, vid behov efter samråd med (se prop. 1994/95:123 s. 134 f). Förutom försäkringsrörelselagstiftningen tillämpar också delar av konsumentlagstiftningen, bl.a. konsumentförsäkringslagen (1980:38) och konsumentkreditlagen (1992:830), där viss informationsplikt föreskrivs. Även den tillsynen bedrivs med stöd av sundhetsreglerna i FRL. Kopplingen till marknadsföringslagens regelsystem innebär att även övervakar att för- säkringsbolagen efterlever konsumentförsäkringslagens bestämmelser om information. Av 35 § konsumentkreditlagen följer att Finansinspek- tionen utövar tillsyn över att bestämmelserna i den lagen efterlevs av försäkringsgivarna (se prop. 1991/92:82 s. 95 och 145 f.). Inspektionen har också lämnat allmänna råd om krediter i konsumentförhållanden (FFFS 1997:33). Nya regler om lämnande av information infördes i lagstift- ningen om försäkringsrörelse. Enligt 7 kap. 19 § FRL skall regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, utfärda före- skrifter om information i enlighet med bestämmelserna i tredje genera- tionens direktiv. Sådana föreskrifter har också utfärdats (FFFS 1995:30 och 1995:32). Överträdelser av dessa myndighetsföreskrifter kan resul- tera i offentligrättsliga åtgärder som bara regeringen och Finansinspek- tionen kan tillgripa (se prop. 1994/95:184 s. 212 Tillsyn av pris- och konkurrensförhållanden m.m. skall enligt sin instruktion också följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris- och konkurrensförhållanden samt andra viktiga förhållanden inom försäkringsväsendet. Inspektionen skall också samråda med i frågor om tillämpningen av uppgiftsskyldighet för företag rörande pris och konkurrensförhållanden. Konkurrenslagen är tillämplig även för försäkringsbolagens verksamhet och undersökningar omfattar därför t.ex. företagsför- värv på försäkringsområdet. Även skall pröva sådana förvärv. Prövningarna görs med stöd av föreskrifterna om förvärv av aktier och andelar i 7 kap. 17 och 17 a §§ FRL och enligt bestämmelserna om frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd i 15 kap. FRL. Inspektionen har även uppgifter vid sidan av dem som har reglerats i specialförfattning. Dit hör hanteringen av allmänhetens frågor och klago- mål. En skyldighet att allmänt lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhets- område följer dock redan av bestämmelserna i 4 § förvaltningslagen (1986:223). Om finner anledning till anmärkning mot en försäk- ringsgivare kan inspektionen vidta åtgärder mot bolaget (19 kap. 11 § FRL). Myndigheten får till en början meddela de erinringar om bolagets verksamhet som behövs. Det lindrigaste formella ingripandet består i att inspektionen skriftligen meddelar sina erinringar. Är avvikelsen av mera allvarlig karaktär skall inspektionen förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse. Detta gäller bl.a. om avvikelse skett från lagstiftningen om försäkringsrörelse eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagstiftningen. Detsamma gäller för avvikelser från bolagsordningen eller grunderna. Inspektionen får i vissa fall även begränsa bolagets förfogan- derätt eller förbjuda bolaget att förfoga över sina tillgångar i . Den mest långtgående åtgärden, att förverka en koncession, har tidigare ankommit på regeringen. har beslutat en ändrad ord- ning fr.o.m. (prop. 1997/98:186, bet. 1998/99:FiU 14 och rskr. 1998/99:130). Rätten att förverka övergår då i normalfallet på . I 19 kap. 2 och 11 §§ anges de grunder enligt vilka en koncession kan förklaras förverkad. 13.1.3 kontrollmöjligheter Allmänna bestämmelser har flera vägar att få insyn i försäkringsbolagens verksamhet. För de svenska försäkringsbolagens del slås till en början fast att styrelsen, verkställande direktören och andra befattningshavare i ansvarig ställning i försäkringsbolag skall lämna inspektionen de upp- lysningar om verksamheten som inspektionen begär (19 kap. 3 § FRL). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, inspektionen får med- dela föreskrifter om vilka upplysningar en försäkringsgivare skall lämna. Vidare får , när det anses nödvändigt, sammankalla ett försäkringsbolags styrelse. Har styrelsen inte rättat sig efter en be- gäran från inspektionen om att kalla till en extra bolagsstämma, får inspektionen utfärda en sådan kallelse (8 §). Dessutom skall styrelsen och verkställande direktören på tid som in- spektionen bestämmer hålla försäkringsbolagets kassa, övriga tillgångar, räkenskapsmaterial och andra handlingar tillgängliga för granskning av befattningshavare hos inspektionen eller av någon annan som inspek- tionen har förordnat. Företrädare för inspektionen får närvara vid styrel- sesammanträde, som inspektionen har utlyst, och vid bolagsstämma samt delta i överläggningarna (9 §). Ytterligare möjligheter att kontrollera de svenska försäkringsbolagen ges genom bestämmelserna om revision i 10 kap. 2 § FRL. Enligt det stadgandet skall förordna en eller flera revisorer i varje försäkringsbolag, om inte inspektionen med hänsyn till rörelsens ringa omfattning eller av andra skäl anser det obehövligt.