prop · GM0343 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1998/99:43 Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås att en nollgräns för narkotika i trafiken införs i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott och i järnvägssäker- hetslagen (1990:1157). Detta innebär att den som för ett motordrivet fordon, ett tåg eller en spårvagn med ett narkotiskt ämne i blodet döms för rattfylleri. Ett undantag från nollgränsen införs för den som intagit ett narkotikaklassat läkemedel i enlighet med läkares ordination. Frågan om dessa förare gjort sig skyldiga till rattfylleri skall bedömas enligt de regler som gäller . I anledning av den skärpta trafiknykterhetslagstiftningen föreslås en ny lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken. Den innebär att en polisman ges rätt att genomföra ögonundersökning på förare av motordrivna fordon och vissa andra som kan misstänkas för brott mot bl.a. rattfylleribestämmelserna. Propositionen innehåller vidare förslag om införandet av en gräns om för alkohol i sjölagens bestämmelse om grovt sjöfylleri. Regeringen uttalar också att frågan om införandet av en promillegräns i bestämmelserna om s.k. enkelt sjöfylleri bör utredas ytterligare. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken 5 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott 7 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. 9 2.4 Förslag till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) 10 2.5 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 12 3 Ärendet och dess beredning 13 4 Bakgrund 14 5 Drograttfylleri 16 5.1 Utgångspunkter för regeringens förslag 16 5.2 Det kliniska rattfylleriet 20 5.3 Gränsvärden för andra trafikfarliga medel än alkohol 21 5.4 Nollgräns för narkotika 22 5.5 Undantag från nollgränsen 28 5.6 Lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken 31 5.7 Körkortsfrågor 36 6 Sjöfylleri 39 6.1 Utgångspunkter för regeringens förslag 39 6.2 Promillegräns för sjöfylleri 40 6.3 Promillegräns för grovt sjöfylleri 42 6.4 Straffvärderegeln i 20 kap. 4 § sjölagen 46 7 Ekonomiska konsekvenser 46 8 Ikraftträdande 47 9 Författningskommentarer 47 9.1 Förslag till lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken 47 9.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott 49 9.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. 50 9.4 Förslag till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) 50 9.5 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 50 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1992:131) 52 Bilaga 2 Kommitténs lagförslag 60 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna (SOU 1992:131) 62 Bilaga 4 Sammanfattning av betänkandet (1996:125) 63 Bilaga 5 Betänkandets lagförslag 71 Bilaga 6 Förteckning över remissinstanserna (SOU 1996:125) 80 Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 81 Bilaga 8 Lagrådets yttrande 88 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 90 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken 2. lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott 3. lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. 4. lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) 5. lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag avser undersökning av en persons ögon och ögonrörelser i syfte att ta reda på om personen är påverkad av något annat medel än alkohol. 2 § En ögonundersökning enligt denna lag får göras på förare av ett motordrivet fordon samt på förare av ett maskindrivet spårfordon på järnväg, tunnelbana eller spårväg om det kan misstänkas att föraren gjort sig skyldig till brott som avses i 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 30 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) eller till något annat brott på vilket fängelse kan följa och som har begåtts i samband med framförandet av fordonet. Undersökningen enligt första stycket får genomföras endast om den kan ha betydelse för utredningen om brottet. 3 § En ögonundersökning enligt denna lag får endast omfatta yttre iakttagelser av ögonens utseende och funktion. Som hjälpmedel vid undersökningen får pupillometer, penna eller annat liknande föremål samt mindre ljuskälla användas. 4 § En ögonundersökning enligt denna lag genomförs av en polisman. Undersökningen skall göras på ett sätt som inte utsätter den som undersöks för allmän uppmärksamhet. Om särskilda skäl inte föranleder något annat, skall undersökningen genomföras i ett täckt fordon eller inomhus i ett avskilt rum. Om den undersökte begär det skall det föras ett protokoll vid undersökningen och utfärdas ett bevis om utförd åtgärd. 5 § Vägrar den som skall genomgå en ögonundersökning att medverka till detta får blodprov tas även om det inte finns förutsättningar för det enligt 28 kap. 12 § . 6 § För ögonundersökning som avses i denna lag skall 28 kap. 13 § inte gälla. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott Härigenom föreskrivs att 4 och 4 a §§ lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 §1 Den som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i hans blod eller per liter i hans utandningsluft döms för rattfylleri till böter eller fängelse . Den som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkohol- koncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandnings- luften döms för rattfylleri till böter eller fängelse . För rattfylleri enligt första stycket döms också den som för ett motordrivet fordon eller en spår- vagn efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastraff- lagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. För rattfylleri enligt första stycket döms också den som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kan föra fordonet. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. För rattfylleri enligt första stycket döms också den som för ett motordrivet fordon eller en spår- vagn och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Första stycket gäller inte förare av motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Första och andra styckena gäller inte förare av motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Första och andra styckena gäller inte om förandet av fordonet ingår som ett led i en vetenskaplig eller därmed jämförlig undersökning till vilken tillstånd har lämnats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Första, andra och tredje styckena gäller inte om förandet av fordonet ingår som ett led i en vetenskaplig eller därmed jämförlig undersökning till vilken tillstånd har lämnats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 4 a §2 Är ett brott som avses i 4 § första eller andra stycket att anse som grovt, skall föraren dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om Är ett brott som avses i 4 § första, andra eller tredje stycket att anse som grovt, skall föraren dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om 1. föraren har haft en alkohol- koncentration som uppgått till i hans blod eller per liter i hans utandningsluft, 1. föraren har haft en alkohol- koncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2. föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller 3. framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Denna lag träder i kraft . 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §1 Alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel, vilka påträffas hos den som brutit mot 4 § eller 4 a § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 30 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157), 13 kap. 1 § luftfartslagen (1957:297) eller 20 kap. 4 § eller 5 § sjölagen (1994:1009) skall förklaras förverkade, om det inte finns särskilda skäl mot det. Alkoholhaltiga drycker eller andra medel som har trafikfarlig påverkan, vilka påträffas hos den som brutit mot 4 § eller 4 a § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 30 § järnvägssäkerhets- lagen (1990:1157), 13 kap. 1 § luftfartslagen (1957:297) eller 20 kap. 4 § eller 5 § sjölagen (1994:1009) skall förklaras förverkade, om det inte finns särskilda skäl mot det. Detsamma skall gälla om sådana drycker eller berusningsmedel påträffas hos den som medföljt vid tillfället, om berusningsmedlen kan antas ha varit avsedda även för den som begått gärningen. Detsamma skall gälla om sådana drycker eller medel påträffas hos den som medföljt vid tillfället, om medlen kan antas ha varit avsedda även för den som begått gärningen. Spritdrycker, vin eller starköl, som påträffas hos den som förtär eller förvarar sådana drycker i strid med villkor enligt 2 kap. 16 § andra stycket första meningen eller med 2 kap. 18 § ordningslagen (1993:1617) eller med lokal ordningsföreskrift skall, oavsett vem dryckerna tillhör, förklaras förverkade, om inte särskilda skäl talar mot det. Detsamma skall gälla alkoholdrycker som påträffas hos den som förtär sådana drycker i strid med 4 kap. 4 § ordningslagen eller med 25 a § järnvägssäkerhetslagen. Vad som sagts i tredje stycket gäller också i fråga om sådana drycker som avses där och som påträffas hos någon som vid tillfället var i sällskap med den som bröt mot bestämmelsen, om det är sannolikt att dryckerna var avsedda även för den . Denna lag träder i kraft . 2.4 Förslag till lag om ändring i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) Härigenom föreskrivs att 30 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 30 §1 Den som för ett maskindrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i hans blod eller per liter i hans utandningsluft döms till böter eller fängelse . Den som för ett maskindrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i blodet eller per liter i utandningsluften döms till böter eller fängelse . Till samma straff döms också den som för ett maskindrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller annan behörig receptutfärdares ordina- tion. Till samma straff döms också den som för ett sådant fordon och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kan föra fordonet. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Till samma straff döms också den som för ett maskindrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Är ett brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, skall föraren dömas till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om Är ett brott som avses i första, andra eller tredje stycket att anse som grovt, skall föraren dömas till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om 1. föraren har haft en alkohol- koncentration som uppgått till i hans blod eller per liter i hans utandningsluft, 1. föraren har haft en alkohol- koncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2. föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, eller 3. framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Den som utan att föra ett fordon som avses i första stycket vid järnväg eller tunnelbana fullgör tjänst, i vilken ingår uppgifter av väsentlig betydelse för säkerheten och då är så påverkad av alkohol eller något annat medel att det kan antas att han inte kan utföra dessa uppgifter på ett betryggande sätt döms till böter eller fängelse i högst . Den som utan att föra ett fordon som avses i första stycket vid järnväg eller tunnelbana fullgör tjänst, i vilken ingår uppgifter av väsentlig betydelse för säkerheten och då är så påverkad av alkohol eller något annat medel att det kan antas att han eller hon inte kan utföra dessa uppgifter på ett betryggande sätt döms till böter eller fängelse i högst . I fråga om den som för spårvagn finns bestämmelser i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Denna lag träder i kraft . 2.5 Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Härigenom föreskrivs att 20 kap. 5 § sjölagen (1994:1009) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 kap. 5 § Är ett brott som avses i 4 § att anse som grovt, skall dömas för grovt sjöfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om 1. gärningsmannen varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, 2. den uppgift som gärnings- mannen haft att fullgöra varit särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter, eller 3. framförandet av fartyget inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Är ett brott som avses i 4 § att anse som grovt, skall dömas för grovt sjöfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om 1. gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2. gärningsmannen annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, 3. den uppgift som gärnings- mannen haft att fullgöra varit särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter, eller 4. framförandet av fartyget har inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen för en parlamentarisk kommitté med uppdrag att göra en utvärdering av bestämmelserna om grovt rattfylleri samt frågan om införande av gränsvärden för alkoholkoncentrationen till sjöss. överlämnade kommittén, som antagit namnet Väg- och sjöfyllerikommittén, sitt betänkande Grovt rattfylleri och Sjöfylleri (SOU 1992:131). I fråga om sjöfylleri föreslog utredningen dels att maximi- straffet för grovt sjöfylleri skulle höjas från ett till , dels att en promillegräns motsvarande den för grovt rattfylleri skulle införas för grovt sjöfylleri. Vidare föreslogs att en särskild straffvärderegel skulle införas i sjöfyllerilagstiftningen och att gärningsmannens syssla ombord på fartyget skulle vara den omständighet som domstolarna först hade att beakta vid bedömningen av om brottet var grovt. Endast om sysslan kunde sägas ha ställt höga krav på gärningsmannen skulle brottet kunna bedömas som grovt. Kommitténs sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och kommitténs lagförslag i nu aktuella delar i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning över remiss- yttrandena finns tillgänglig i (Ju 92/4881). Betänkandet behandlades i sin helhet i propositionen 1993/94:44, Grovt rattfylleri m.m. Regeringen föreslog bl.a. att skulle besluta om en lagändring innebärande en höjning av straffmaximum för grovt sjö- fylleri. Ändringen infördes i samband med att sjölagen omarbetades (SFS 1994:1009). Den nya sjölagen trädde i kraft . I fråga om införande av promillegränser till sjöss uttalade regeringen att ändringar av sjöfyllerilagstiftningen ännu inte hade utvärderats och att nya lagändringar på området därför borde avvaktas. Regeringen gav i uppdrag att göra utvärderingen. har redovisat sin utvärdering i PM 1996:1 Sjöfylleri, En utvärdering av ändringar av bestämmelserna i sjölagen om onykterhet till sjöss. har i sitt betänkande 1997/98:LU13 om sjöfylleri m.m. förordat tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag om promilleregler i sjötrafiken. har i en skrivelse 1997/98:145 bifallit vad utskottet hemställt. Efter beslut av regeringen förordnades en särskild utredare med uppgift att se över bestämmelserna om sådant rattfylleri och grovt rattfylleri i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen), som avser påverkan av något annat medel än alkohol, s.k. drograttfylleri. Utredaren fick i uppdrag att analysera vilka problem som är förenade med den nuvarande lagstiftningen och att lämna förslag till åtgärder som skulle medföra en effektivare bekämpning av brottstypen. Utredningen, som arbetade under namnet , lade fram betänkandet Droger i trafiken (SOU 1996:125). I betänkandet föreslås bl.a. en skärpning av det s.k. kliniska rattfylleriet, dvs. den bestämmelse i trafikbrottslagen som stadgar att den skall dömas för rattfylleri som är så påverkad av alkohol eller annat medel att han eller hon inte kan antas ha kunnat framföra sitt fordon på ett betryggande sätt. Utredningen föreslog också en ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov, så att polisman ges rätt att rutinmässigt genomföra s.k. ögonundersökning på förare av motordrivna fordon i syfte att fastställa drogpåverkan. Under ärendets behandling inom har Social- styrelsen och beretts tillfälle att yttra sig. Utredningens sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 4 och dess lagförslag i bilaga 5. Betänkandet har remissbehandlats och för- teckningen över remissinstanserna återfinns i bilaga 6. En samman- ställning över remissyttrandena finns tillgänglig i (Ju 96/3493). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit förslagen. Dock har Lagrådet påpekat att förhållandet mellan ögonundersökning enligt den föreslagna lagen om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken och bestämmelser i 28 kap. 13 § RB bör förtydligas. Lagrådets synpunkter i denna del behandlas i avsnitt 5.6. Lagrådet har också föreslagit vissa redaktionella ändringar av lagtexten. Regeringen har följt Lagrådets förslag till sådana ändringar. 4 Bakgrund Vägtrafiken ställer höga krav på en förares omdöme och förmåga att handha sitt fordon. Höga hastigheter på vägarna och ökad trafikintensitet bidrar till detta. Intag av alkohol och andra trafikfarliga medel kan på ett allvarligt sätt påverka en persons förmåga att framföra sitt fordon trafiksäkert. Statistiken visar att vid en stor andel trafikolyckor med personskador som följd har föraren varit påverkad av alkohol eller andra trafikfarliga medel. beslutade att anta propositionen Nollvisionen och det trafiksäkra samhället (prop. 1996/97:137, bet. 1997/98:TU4, rskr. 1997/98:11). Beslutet innebär att det långsiktiga målet för trafiksäkerheten skall vara att ingen dödas eller skadas allvarligt till följd av trafikolyckor inom vägtransportsystemet (nollvisionen) och att vägtransportsystemets utformning och funktion anpassas till de krav som följer av detta. Främjandet av nykterhet i trafiken utgör givetvis en viktig del i arbetet för att minska antalet trafikolyckor och antalet personer som dödas eller skadas i trafiken. I detta sammanhang bör också nämnas att ett arbete med frågan om droger i trafiken har inletts inom EG. Alkoholens inverkan på körförmågan är väl kända. Ett stort antal vetenskapliga studier har visat att en ökad mängd alkohol i blodet hos en förare leder till minskad förmåga att framföra ett fordon på ett säkert sätt i trafiken. Denna insikt har lett till återkommande reformer av bestämmelserna om rattfylleri i trafikbrottslagen. Det första svenska straffbudet för rattfylleri infördes . Rattfylleribrottet kom därefter att bli föremål för överväganden i ett antal lagstiftningsärenden. Genom ändringar infördes de s.k. promillebestämmelserna och brottet delades in i två olika svårhetsgrader. Promillegränserna har, i takt med det ökande kravet på nykterhet i trafiken, ändrats ett flertal gånger. Promillegränsen för enkelt rattfylleri ändrades då den sänktes från 0,5 till 0,2. sänktes promillegränsen för grovt rattfylleri från 1,5 till 1,0. I en nyligen genomförd utvärdering av reform konstaterar () bland annat att antalet anmälda rattfylleribrott nästan har halverats och att antalet alkoholpåverkade förare som varit inblandade i trafikolyckor också har halverats . BRÅ har studerat flera alternativa förklaringar till nedgången och pekar därvid, utöver reform, bl.a. på polisens förändrade kontrollverksamhet och attitydförändringar hos allmänheten på grund av informationskampanjer. Av BRÅ:s underlag framgår att antalet utförda sållningsprov avseende alkoholhalt i utandningsluften minskat relativt kraftigt , vilket också måste beaktas vid utvärderingen. BRÅ har emellertid kommit fram till att det minskade antalet anmälda brott speglar en reell nedgång i rattfylleribrottsligheten och att reform synes ha bidragit till denna utveckling. De nu beskrivna reformerna har enbart tagit sikte på trafikfarlig påverkan av alkohol. Trafikbrottslagens reglering av framförande av fordon under påverkan av andra trafikfarliga medel än alkohol har i princip varit oförändrad . Det närmare sambandet mellan intag av andra trafikfarliga medel än alkohol och förmågan att föra bil på ett trafiksäkert sätt är inte lika väl klarlagt som beträffande alkohol. Det har därför inte heller varit möjligt att fastställa några gränsvärden på motsvarande sätt som för alkoholens del. I stället gäller den allmänna bestämmelsen i trafikbrottslagen om straff för den som framför ett fordon och då är så påverkad av alkohol eller annat medel att det kan antas att han eller hon inte kan göra detta på ett betryggande sätt. Det är svårt att närmare ange omfattningen av drogförekomsten i trafiken. Enligt en rapport från BRÅ (PM 1998:3 Drograttfylleri; omfattning, olycksrisker och bevisproblem) kan antalet personer i åldersgruppen 18 som använder trafikfarliga medel uppskattas till (motsvarande 600 000 personer). Mellan och företogs en studie av omkomna eller skadade förare på vissa platser i . Studien, som genomfördes som en del i BRÅ:s projekt om droger, läkemedel och trafiksäkerhet, visade att av de skadade förarna hade använt läkemedel och hade använt narkotika. Läkemedlen utgjordes i första hand av lugnande medel och narkotikan främst av cannabis och centralstimulerande medel. Mot bakgrund härav är det angeläget att analysera om det är möjligt att skärpa trafikbrottslagen också när det gäller påverkan av andra trafikfarliga medel än alkohol.