prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — det land där försäk- ringsgivaren har sitt säte) har det primära ansvaret för övervakningen av försäkringsgivarens verksamhet var den än bedrivs inom gemenskapen. En förutsättning för detta är dock existensen av principerna om minimi- harmonisering och om ett ömsesidigt erkännande. Innebörden av dessa principer är att det i EG:s försäkringsdirektiv har fastlagts vissa minimi- nivåer för harmonisering av grundläggande regler för försäkringsverk- samhet som medlemsländerna genom ömsesidigt erkännande godtagit hela det gällande regelsystemet på området i respektive hem- land. Utländska försäkringsföretag som driver rörelse på den svenska marknaden genom ett i bildat dotterbolag omfattas inte av LUFV utan av regleringen i FRL. bedriver 15 utländska försäkringsgivare försäkringsverksamhet i genom generalagent. Endast en kommer från ett land utanför EES; . Denna försäkringsgivare driver skadeförsäkringsrörelse och omfattas vid sidan av LUFV av förordningen (1996:222) om schweiziska försäkringsföretags skadeförsäkringsverksamhet i . Förordningen grundas på ett avtal mellan och på skade- försäkringsområdet som innebär att schweiziska försäkringsföretag till viss del likställs med försäkringsföretag med säte inom EU när det gäller att etablera skadeförsäkringsverksamhet inom EU. har tio EES-försäkringsgivare etablerat filial i . Däremot har ingen försäkringsgivare från tredje land ännu etablerat sig på detta sätt i . 15.2 Allmänna utgångspunkter Även vid en översyn av reglerna för utländska försäkringsgivare bör grundförutsättningen vara att rörelsereglerna och tillsynen skall skydda direktförsäkringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringsavtal. Den naturliga utgångspunkten för ändringarna i LUFV är därför att de regler som föreslås i FRL skall gälla även för utländska försäkringsgivare. Skälighetsprincipen och vinstutdelningsförbudet är inte tillämp- liga för de utländska försäkringsgivarna. Även i övrigt finns påtagliga skillnader i regleringen av inhemska respektive utländska försäkrings- givare. Den försäkringsverksamhet som omfattas av LUFV utgör en del av den rörelse, som bedrivs av ett utländskt företag. Den lyder också under hemlandets regler om associationsrätt m.m. De svenska försäk- ringsbolagen är däremot självständiga juridiska personer och bestämmel- serna i FRL anpassade med hänsyn till detta. För att kunna bli tillämpliga på de utländska försäkringsgivarna måste därför vissa av de lösningar som valts för de svenska försäkringsbolagen modifieras, medan andra över huvud taget inte kan eller bör bli tillämpliga. Skillnad måste dessutom göras mellan försäkringsgivare från tredje land och EES-försäkringsgivare eftersom olika verksamhetsförutsätt- ningar gäller för dem. De ändrade försäkringsrörelsereglerna får mindre betydelse för EES-försäkringsgivare på grund av principerna om en enda koncession och om hemlandstillsyn. Flera av de ställningstaganden som gjorts beträffande de svenska försäkringsbolagen blir tillämpliga även för de utländska försäkringsgivarna. Således bör inte heller LUFV innehålla några bestämmelser om särskilda utjämningsavsättningar för livförsäkringsrörelse eller för avgångsbidragsförsäkringar. Det bör inte heller införas några särskilda rörelse- eller tillsynsregler för kollektiva försäkringar. De ändringar som föreslås i lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare får även betydelse för näringsidkare som tecknat försäkring hos en sådan försäkringsgivare. Bland de förslag som överhuvudtaget inte blir aktuella för de utländska försäkringsgivarna kan nämnas de regler som särskilt rör de ömsesidiga bolagen. Inte heller förslagen om ändrade redovisningsregler (avsnitt 8.8) blir direkt tillämpliga för de utländska försäkringsgivarna annat än för sådana filialer som omfattas av lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (filiallagen; se vidare avsnitt 15.6). Enligt den tidigare nämnda förordningen om schweiziska försäk- ringsföretags skadeförsäkringsverksamhet i gäller i tillämpliga delar reglerna för försäkringsgivare från tredje land om inte annat före- skrivs i förordningen. Av förordningen framgår bl.a. att bestämmelserna i gäller för ett schweiziskt försäkringsföretags kapitalbas, sol- vensmarginal och garantibelopp och att den behöriga myndigheten i ansvarar för kontrollen av att de bestämmelserna följs. Det inne- bär att de nu föreslagna reglerna för försäkringsgivare från tredje land endast blir aktuella för de schweiziska försäkringsgivarna i begränsade delar. I sammanhanget kan nämnas att den aktuella förordningen är föråldrad och kommer att bli föremål för en översyn . 15.3 Allmänna rörelseregler Regeringens förslag: En allmän rörelseregel införs i LUFV. Regeln får olika utformning för utländska försäkringsgivare inom respektive utanför EES. För försäkringsgivare från tredje land skall stabilitetsprincipen och genomlysningsprincipen gälla. För EES-försäkringsgivare skall endast genomlysningsprincipen gälla. LUFV-promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast har lämnat synpunk- ter på förslagen i denna del. Inspektionen anser att det inte bör införas en stabilitetsregel i LUFV som är identisk med den som gäller för svenska försäkringsbolag. Inspektionen pekar på att soliditeten i den utländska försäkringsgivarens svenska verksamhet till stora delar är beroende av försäkringsgivarens verksamhet utanför och att det i vissa fall borde vara möjligt att beakta försäkringsgivarens totala situation, i den mån den är känd. När det gäller EES-försäkringsgivarna ställer sig inspektionen tveksam till om det är möjligt att ställa krav på hur t.ex. administration och skadereglering skall skötas. Bakgrund: Skälighetsprincipen gäller inte för utländska försäk- ringsgivare. Anledningen till detta är främst svårigheten att beräkna över- skottet på den svenska rörelsen och att skäligheten av de i tilläm- pade premierna inte enbart kan bedömas med ledning av skaderesultat och omkostnader här i landet (se bl.a. prop. 1950:94 sid. 40 ff). Finansin- spektionen anses ändå kunna kontrollera och andra villkor samt skadereglering med stöd av allmänna tillsynsregler (jfr SOU 1986:8 sid. 254). De särskilda bestämmelserna om skälighet i trafikförsäkringsrö- relse gäller dock även utländska försäkringsgivare enligt trafikförsäk- ringsförordningen (1976:359). Regleringen av försäkringsgivare från tredje land bygger bl.a. på den så kallade säkerhetsprincipen. Denna princip är en motsvarighet till soli- ditetsprincipen i FRL. Olikheterna i beteckning beror på att reglerna för verksamheten skiljer sig från ordningen för svenska bolag. Även i LUFV finns regler om miniminivåer för start- och driftkapital, regler om för- säkringstekniska avsättningar, bestämmelser om grunder samt skuldtäck- nings- och placeringsregler. Därutöver krävs av försäkringsgivarna från tredje land att de ställer deposition för att trygga de svenska försäkrings- tagarnas intressen. För EES-försäkringsgivarna är, som sagts, principerna om en enda koncession och om hemlandstillsyn de grundläggande principerna. Detta system har som förutsättning att varje EES-land godtar vissa minimiregler i övriga EES-länders regelsystem för försäkringsrörelse, som i sin tur skall stå i samklang med tredje generationens försäkrings- direktiv. Av denna anledning innehåller inte reglerna för EES-försäk- ringsgivare några detaljerade rörelse-, solvens- eller tillsynsregler utan endast vissa grundläggande regler för verksamheten i . Regel- systemet i den nationella lagstiftningen i försäkringsgivarens hemland gäller i stora delar även för den verksamhet som bedrivs i . Sundhetsprincipen gäller även för utländska försäkringsgivare, om än i endast begränsad utsträckning för EES-försäkringsgivare. Samma typ av informationsregler som gäller enligt FRL gäller även för försäkringsgivare från tredje land och i viss mån även för EES-försäk- ringsgivare. Av 8 kap. 1 § LUFV, som gäller samtliga utländska försäkringsgivare, framgår att företrädaren skall övervaka att försäkringsgivaren i sin verksamhet i iakttar god affärssed. LUFV gäller inte för återförsäkringsrörelse. Skälen för regeringens förslag: Ett borttagande av skälighetsprin- cipen i FRL får ingen direkt betydelse för de utländska försäkrings- givarna eftersom de saknar en sådan reglering. Den särskilda bestämmelsen om skälighet i trafikförsäkringsrörelse kvarstår för såväl svenska som utländska försäkringsgivare. Liksom i FRL bör de intressen som försäkringsrörelsereglerna skall tillgodose komma till tydligt uttryck i LUFV. De bör sammanfattas i en allmän rörelseregel för försäkringsgivarnas verksamhet. finns bestämmelser i 8 kap. 1 § LUFV som nära överens- stämmer med den princip om god försäkringsstandard som föreslås i FRL. Det finns därför inte något behov av en justering i LUFV på denna punkt. En viss språklig och redaktionell ändring bör dock göras. För försäkringsgivarna från tredje land bör i övrigt en reglering införas som motsvarar den som föreslås för de svenska försäkringsbolagen. Vid en tillämpning av stabilitetsprincipen är det i första hand endast den svenska delen av rörelsen som skall beaktas. Därutöver bör det i vissa fall finnas möjlighet att ta hänsyn även till försäkringsgivarens totala finansiella situation. Någon motsvarighet till stabilitetsprincipen bör inte införas för EES- försäkringsgivarna. Skälet till detta är de gemensamma principer som ligger till grund för deras verksamhet. En tillämpning av den s.k. stabilitetsprincipen skulle kunna komma i konflikt med den finansiella tillsyn som utövas av den behöriga myndigheten i försäkringsgivarens hemland. Genomlysningsprincipen bör fullt ut kunna införas även för EES- försäkringsgivarna. Med hänsyn till att stabilitetsprincipen inte införs för EES-försäkrings- givarna bör den allmänna rörelseregeln delas upp i LUFV. En motsvarig- het till stabilitetsprincipen bör tas in i 5 kap. LUFV, som endast gäller för försäkringsgivare från tredje land, medan genomlysningsprincipen bör tas in i 8 kap. Vid tillämpningen av reglerna bör hänsyn självfallet tas till de sär- skilda förutsättningar som gäller för utländska försäkringsgivare och då särskilt EES-försäkringsgivarna. I likhet med vad som föreslås i FRL bör reglerna om prövningen vid koncession samt av ägare och ledning ändras till följd av att sundhets- principen avskaffas. En ändring bör även görs i 4 kap. 10 § LUFV som reglerar under vilka förutsättningar skall lämna tillstånd till försäkringsgivare från tredje land som inte är etablerade i att marknadsföra försäkringar här. I 8 kap. 3 § LUFV finns en regel om att ett försäkringsbrev skall inne- hålla uppgifter både om de allmänna villkoren och om de särskilda vill- koren för försäkringen. Denna typ av bestämmelse hör bättre hemma i försäkringsavtalslagstiftningen. Bestämmelsen bör således överföras dit eller upphävas i samband med genomförandet av en ny försäkrings- avtalslag. En sådan ändring bör dock ske först i samband med kommande förändringar i försäkringsavtalsrätten. 15.4 Frågor rörande återbäring m.m. Regeringens bedömning: Några regler om vinstutdelning bör inte införas i LUFV. Det bör inte heller införas några regler om vilka medel som skall gottskrivas försäkringstagarna som återbäring eller någon allmän regel om fördelning av överskott mellan försäkrings- tagarna. Regeringens förslag: Även utländska försäkringsgivare skall infor- mera den som avser att teckna en livförsäkring om villkoren för an- vändning av överskott. Försäkringsgivare från tredje land skall göra försäkringstekniska avsättningar för såväl garanterad som villkorad återbäring. LUFV-promemorians bedömning och förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning och förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har lämnat bedömningen och förslagen utan erinran men har diskuterat om den uppdelning mellan garanterad och villkorad återbäring som föreslås kan upprätthållas för utländska försäkringsgivare. Inspektionen har godtagit reglerna mot bakgrund av den frihet de ger för produktutformningen. Skälen för regeringens bedömning och förslag: I LUFV finns varken något vinstutdelningförbud eller några regler om överskotts- hantering. Det finns inte heller någon skyldighet för utländska försäk- ringsgivare att upprätta grunder för återbäring. Frågan om att införa en sådan skyldighet togs upp i samband med att frågan om att införa skälighetsprincipen för utländska försäkringsgivare behandlades . Anledningen till att någon skyldighet att upprätta återbäringsgrunder inte infördes var främst svårigheten att beräkna överskottet på den svenska rörelsen (prop. Däremot framgår av 5 kap. 5 § LUFV att försäkringstekniska avsätt- ningar skall göras för försäkringsgivarens åtaganden mot försäkrings- tagarna. Det gäller bl.a. tilldelad (dvs. utfäst eller garanterad) men ännu inte förfallen återbäring. I FRL föreslås en rad regler för hur överskott i livförsäkringsbolag får hanteras. Huvuddelen av dessa regler förutsätter att försäkringsbolagen är självständiga juridiska personer med säte i och är inte relevanta för de utländska försäkringsgivarna. I några fall bör dock reglerna i LUFV ändras. Det gäller främst bestämmelserna för försäkringsgivare från tredje land. Försäkringsgivarens vinstutdelning och återbäringshantering samt krav på bolagsordningen är frågor som regleras i försäkringsgivarens hem- land. Däremot bör även utländska försäkringsgivare, såväl de från tredje land som EES-försäkringsgivare, informera blivande försäkringstagare om de villkor för vinstutdelning och förlusttäckning samt återbäring som gäller hos försäkringsgivaren. Som nämnts skall försäkringsgivare från tredje land göra försäkringstekniska avsättningar för tilldelad men ännu inte förfallen återbäring. Orsaken till detta är att tilldelad återbäring utgör en fordran som försäkringstagaren har gentemot försäkringsgivaren och som bör säkerställas. Även villkorad återbäring kan anses utgöra en sådan fordran på försäkringsgivaren även om försäkringstagaren står en finansiell eller aktuariell risk. Övervägande skäl talar därför för att försäkringstekniska avsättningar bör göras även för denna form av återbäring. har i sitt remissyttrande diskuterat om den före- slagna uppdelningen mellan garanterad och villkorad återbäring kan upprätthållas för utländska försäkringsgivare. Reglerna i FRL om garan- terad respektive villkorad återbäring är allmänt hållna och ger utrymme för stora variationer i återbäringshanteringen. Regeringen delar därför inspektionens slutsats att reglerna kan tillämpas även för utländska försäkringsgivare. I FRL föreslås att avsättningar för återbäring skall göras även för sådana överskott som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bestämmelser i bolagsordningen. Någon motsvarande bestämmelse bör inte införas för de utländska försäkringsgivarna eftersom hemlandets bolagsrätt reglerar dessa frågor. Försäkringsrörelsereglerna bör inte heller i övrigt ange ramen för de utländska försäkringsgivarnas hantering av återbäringen. 15.5 Placeringsregler m.m. 15.5.1 Försäkringstekniska avsättningar enligt LUFV Regeringens förslag: Rörelsereglerna om försäkringstekniska av- sättningar, som gäller för försäkringsgivare från tredje land, justeras i flera avseenden. Benämningarna på avsättningarna anpassas till den terminologi som föreslås i FRL. Liksom i FRL införs en uttrycklig bestämmelse om avsättningar för åtaganden inom fondförsäkring. LUFV-promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har lämnat förslagen utan erinran. Skälen för regeringens förslag: För försäkringsgivare från tredje land finns i LUFV i princip samma typ av regler för försäkringstekniska av- sättningar som i FRL. Avsättningar skall även göras för tilldelad åter- bäring. När det gäller beräkning av premiereserv för livförsäkringsrörelse finns i 5 kap. 5 § sista stycket LUFV en hänvisning till 7 kap. 2 § FRL. Liksom i FRL bör begreppet premiereserv utmönstras och ett förtyd- ligande göras av vilka åtaganden som avses. Samma definitioner för indelningen av försäkringstekniska avsätt- ningar som föreslås gälla för svenska försäkringsbolag bör gälla även en- ligt LUFV. Försäkringsgivare från tredje land skall, som tidigare konsta- terats, göra försäkringstekniska avsättningar för såväl garanterad som villkorad återbäring. För svenska försäkringsgivare finns i de nya reglerna ett samspel mellan å ena sidan regler för avsättningarna och å andra sidan bestäm- melser av bolagsrättslig karaktär. De senare reglerna tar sikte på villkor i bolagsordningen om förlusttäckning och vinstutdelning. Om avtalen är förenade med en rätt till återbäring förutsätter det nya systemet att denna rätt är tydligt reglerad i avtalet. I LUFV föreslås inte några regler av den bolagsrättsliga karaktär som finns i FRL. Bedömningen av vilken typ av återbäring det är fråga om får avgöras med hänsyn till de återbäringsvillkor som faktiskt tillämpas och de utfästelser som görs av den enskilde försäkringsgivaren. Hur återbäringen skall fördelas mellan försäkringstagarna bör åter- speglas i de försäkringstekniska riktlinjerna (se följande avsnitt). På samma sätt som föreslås i FRL bör den närmare regleringen av försäk- ringstekniska avsättningar ske genom myndighetsföreskrifter. I före- skrifterna kan hänsyn tas till de särskilda förutsättningarna för utländska försäkringsgivare. Villkorad återbäring torde endast bli aktuell inom livförsäkringar. Be- stämmelsen om avsättningarna för villkorad återbäring bör därför även i LUFV begränsas till sådana försäkringar. Liksom enligt FRL bör bestämmelserna om försäkringstekniska avsätt- ningar kompletteras med en särskild punkt för avsättningar inom fond- försäkringar. Genom den befintliga hänvisningen till 7 kap. 2 § FRL blir de före- slagna ändringarna i FRL om beräkningen av de tekniska avsättningarna tillämpliga även för de utländska försäkringsgivarna. 15.5.2 Försäkringstekniska grunder respektive riktlinjer m.m. Regeringens förslag: Nuvarande system med försäkringstekniska grunder utmönstras även i LUFV. I likhet med vad som föreslås i FRL skall för försäkringsgivare från tredje land i stället upprättas försäk- ringstekniska riktlinjer, som enligt huvudregeln skall kompletteras med ett tekniskt underlag. Till skillnad mot vad som föreslås i FRL skall inte frågor om återförsäkring regleras i de försäkringstekniska riktlinjerna enligt LUFV. Även enligt LUFV skall försäkringspremier för livförsäkringar be- räknas med hänsyn till betryggande antaganden om riskmått, ränta och kostnader. En avvikelse får ske om det är försvarligt med hänsyn till försäkringsgivarens ekonomiska situation. För samtliga utländska försäkringsgivare införs ett förbud att före- spegla återbäring som saknar grund i försäkringsavtalet. LUFV-promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt promemorians förslag är riktlinjernas och underlagets innehåll mer begränsat. Möjligheten att underlåta att upprätta ett tekniskt underlag har begränsats till skadeförsäkringar. Det föreslås i promemorian att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter. Remissinstanserna har lämnat förslagen utan erinran. Bakgrund: I likhet med vad som gäller för svenska försäkringsbolag enligt FRL skall försäkringsgivare från tredje land upprätta grunder för livförsäkringar. LUFV innehåller däremot inga regler om att grunder skall upprättas för återbäring eller skyldighet att teckna återförsäkring. Anledningen till att några återbäringsgrunder inte skall upprättas har redovisats tidigare. LUFV innehåller inte heller några bestämmelser om upprättande av grunder för långa skadeförsäkringar. I vissa avseenden skall dock grunder upprättas för livränta och sjukränta som tillhör skade- försäkringar. Vad grunderna skall innehålla framgår av 5 kap. 7 § LUFV, som till viss del hänvisar till bestämmelserna i . I likhet med vad som gäller enligt FRL kompletteras reglerna av ett förbud mot s.k. retur- provisioner. Företrädaren för en försäkringsgivare från tredje land skall utan anma- ning lämna grunderna till . Till grunderna skall fogas en redogörelse för de konsekvenser grunderna får för försäkringstagarna och försäkringsgivaren. Regeringen eller får meddela närmare föreskrifter om denna uppgiftsskyldighet. Även enligt LUFV får regeringen eller medge undantag från bestämmelserna för livförsäkringar som gäller endast för dödsfall och som meddelas för om högst och mot en premie som är beräknad och bestämd för längst . Detta undantag gäller för samtliga utländska försäkringsgivare. Skälen för regeringens förslag: I likhet med vad som föreslås i FRL bör systemet med grunder ersättas av försäkringstekniska riktlinjer. Sådana riktlinjer bör endast upprättas av sådana utländska försäkrings- givare som kommer från tredje land. Eftersom lagen inte gäller återför- säkringsrörelse omfattas alla de försäkringsgivare från tredje land som omfattas av LUFV av bestämmelserna. Liksom för svenska försäkrings- bolag skall försäkringstekniska riktlinjer upprättas även för skadeför- säkringar. De försäkringstekniska riktlinjerna bör även enligt LUFV omfatta prin- ciperna för fördelning av återbäring mellan generationer och grupper av försäkringstagare. Hur en sådan fördelning skall ske när det gäller utländ- ska försäkringsgivare bestäms av reglerna i försäkringsgivarens hemland. Principerna för den tillämpade fördelningen bör dock kunna anges i rikt- linjerna. Däremot bör inte de försäkringstekniska riktlinjerna enligt LUFV inne- hålla principerna för avgivande och mottagande av återförsäkring. Att detta skall gälla mottagen återförsäkring följer av att lagen inte gäller återförsäkringsrörelse. Tvekan kan däremot råda när det gäller avgiven återförsäkring. Användningen av återförsäkring påverkar i hög grad kapitalbasen som i sin tur är reglerad i LUFV. Det talar för att även prin- ciper för avgiven återförsäkring bör redovisas i riktlinjerna. Det kan dock antas att denna information ofta är av ett begränsat värde eftersom den präglas av de särskilda förhållandena i utlandet. De uppgifter som behövs för kontrollen kan i stället ges i den solvensdeklaration som regelbundet skall lämnas till och där försäkringsgivaren är skyl- dig att göra avdrag för avgiven återförsäkring. Regeringen finner därför att något krav att ange principerna för återförsäkring inte behöver införas. Riktlinjerna och underlaget bör i övrigt ha samma omfattning som enligt FRL. Liksom enligt FRL bör de försäkringstekniska riktlinjerna för livför- säkringar ges in till inspektionen efter att de antagits. Inte heller i LUFV bör det införas någon bestämmelse om att det tekniska underlaget skall ges in fortlöpande. Bestämmelsen i 6 kap. 3 § 3 att försäkringsgivaren skall lämna uppgift till om de försäkringstekniska avsättningarna och avgiven återförsäkring bör, i likhet med vad som föreslås i FRL, kunna tas bort. Det kan anmärkas att 6 kap. 4 § LUFV ger rätt att utfärda föreskrifter om skyldigheten att lämna de upplysningar som behövs för tillsynen. för livförsäkringar bör fastställas på samma sätt som enligt FRL. Även om inte några regler föreslås beträffande utländska försäkrings- givares återbäringshantering bör ett förbud mot att förespegla återbäring som saknar grund i försäkringsavtal införas även i LUFV. En regel av detta slag är viktig för att säkerställa försäkringstagarnas skyddsintress- en. Även i LUFV bör dispensmöjligheten för korta dödsfallsförsäkringar utmönstras. 15.5.3 Vissa placeringsfrågor m.m. Regeringens förslag: Skuldtäckning, registerföring och förmånsrätt avseende återbäringsavsättningar och avsättningar för åtaganden inom fondförsäkring där försäkringstagaren bär placeringsrisken regleras för försäkringsgivare från tredje land på ett sätt som svarar mot ord- ningen i FRL. Detsamma gäller placeringsreglerna i dessa delar.