prop · GM03130 · 1999-01-01 00:00:00 — I paragrafen finns en erinran om att bestämmelser om bokförings- skyldighet för näringsverksamhet som bedrivs i av utländskt företag eller utomlands bosatta personer finns i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Sådan näringsverksamhet skall enligt 11 och 26 §§ nämnda lag ha en egen bokföring skild från verksamheten i utlandet. I övrigt gäller i huvudsak bokföringslagens regler. Vissa särregler gäller dock beträffande avslutande av den löpande bokföringen (se 14 § filiallagen). 3 kap. 1 § Ett räkenskapsår skall omfatta . Fysiska personer, handelsbolag där en fysisk person skall beskattas för hela eller en del av bolagets inkomst och sådana samfällighetsförvaltande juridiska personer som avses i 53 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370) skall ha kalenderåret som räkenskapsår. Andra företag får tillämpa annat räkenskapsår än kalenderår (brutet räkenskapsår). Brutet räkenskapsår skall omfatta tiden , eller . (Jfr 4 § första stycket i kommitténs förslag.) Lagrummet överensstämmer med 12 § första stycket bokföringslag. Frågan om räkenskapsårets förläggning i tiden har behandlats i avsnitt 9. Av 1 kap. 3 § framgår att det som sägs i denna lag om fysiska personer även skall tillämpas av dödsbon. Det innebär vid en tillämpning av andra stycket att också ett handelsbolag där ett dödsbo skall beskattas för bolagets inkomst skall ha kalenderår som räkenskapsår. 3 kap. 2 § Om det med hänsyn till det allmännas ekonomiska intresse eller andra omständigheter finns synnerliga skäl, kan medge att annan period av tolv hela månader än som följer av 1 § får utgöra räkenskapsår. (Jfr 4 § andra stycket i kommitténs förslag.) Paragrafen, som motsvarar 12 § andra stycket bokföringslag, ger möjlighet att i ett enskilt fall tillåta annat brutet räkenskapsår än vad som följer av 1 §. beslut i tillståndsärenden enligt denna paragraf får enligt 9 kap. 1 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Förkortat eller förlängt räkenskapsår 3 kap. 3 § När bokföringsskyldigheten inträder eller räkenskapsåret läggs om, får räkenskapsåret omfatta än eller utsträckas att omfatta högst arton månader. Räkenskapsåret får också kortas av om bokföringsskyldigheten upphör. (Jfr 4 § tredje stycket i kommitténs förslag.) Paragrafen motsvarar 12 § tredje stycket bokföringslag. Gemensamt räkenskapsår för flera verksamheter 3 kap. 4 § Om ett företag bedriver flera verksamheter, skall det tillämpa samma räkenskapsår för dessa. (Jfr 6 § andra stycket i kommitténs förslag.) Paragrafen överensstämmer med 12 § femte stycket första meningen bokföringslag och innebär att samma räkenskapsår måste tillämpas för all verksamhet som den bokföringsskyldige bedriver. Gemensamt räkenskapsår för koncernföretag 3 kap. 5 § Företag som ingår i samma koncern skall ha gemensamt räkenskapsår. Om det finns synnerliga skäl, kan medge att olika räkenskapsår får tillämpas. Om en fysisk person som bedriver jordbruksverksamhet också äger ett aktiebolag, som också bedriver jordbruksverksamhet, utan att han är skyldig att upprätta koncernredovisning, får aktiebolaget, trots bestämmelsen i första stycket, ha brutet räkenskapsår. (Jfr 7 § i kommitténs förslag.) Av första stycket, som närmast överensstämmer med 12 § sjätte stycket första meningen bokföringslag, framgår att företag som tillhör samma koncern skall ha samma räkenskapsår. Om det finns synnerliga skäl, kan dock enligt andra stycket medge att olika räkenskapsår får tillämpas. beslut i sådana ärenden får enligt 9 kap. 1 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen i tredje stycket är ny och har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Koncernanpassning behöver inte ske när en jord- brukare bedriver verksamhet i ett direktägt produktionsbolag. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9. 3 kap. 6 § Räkenskapsår får läggas om endast om skattemyndigheten ger tillstånd till det. Tillstånd behövs dock inte 1. för omläggning från brutet räkenskapsår till kalenderår, 2. för omläggning till gemensamt räkenskapsår i fall som avses i 4 § och 5 § första stycket. (Jfr 6 § första och andra styckena i kommitténs förslag.) Enligt paragrafen, som närmast har sin motsvarighet i 12 § fjärde och femte stycket i de äldre bestämmelserna, får ett företag ändra räken- skapsår endast om skattemyndigheten ger tillstånd till det. Ett företag som tillämpar brutet räkenskapsår får emellertid utan särskilt tillstånd lägga om detta till kalenderår. Detsamma gäller om en samordning av räkenskapsåren skall ske till följd av bestämmelserna i 4 § och 5 § första stycket. 3 kap. 7 § Om ett företag tillämpar brutet räkenskapsår i strid med 1 § andra stycket, får skattemyndigheten förelägga företaget att lägga om räken- skapsåret till kalenderår. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. (Jfr 6 § tredje stycket i kommitténs förslag.) Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, saknar motsvarighet bokföringslag. Av bestämmelsen framgår att skattemyndigheten får förelägga ett företag som i strid med bestämmelserna i 1 § andra stycket tillämpar brutet räkenskapsår att lägga om räkenskapsåret till kalenderår. Räkenskapsår i finansiella företag 3 kap. 8 § I 1 kap. 7 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag och i 1 kap. 6 § lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag finns bestämmelser om räkenskapsår i vissa företag. (Jfr 8 § i kommitténs förslag.) Paragrafen innehåller en erinran om att det gäller särskilda regler beträffande räkenskapsårets förläggning i tiden för vissa företag. De företag som avses är sådana kreditinstitut och värdepappersbolag respektive försäkringsföretag som skall tillämpa de särskilda årsredo- visningslagarna för finansiella företag. Sådana företag måste ha kalenderår som räkenskapsår utom i fall som avses i 3 §. 4 kap. Bokföringsskyldighetens innebörd Allmänt om vad bokföringsskyldigheten innebär 4 kap. 1 § Ett företag skall 1. löpande bokföra alla affärshändelser enligt bestämmelserna i 5 kap. 1 5 §§, 2. se till att det finns verifikationer enligt 5 kap. 6 9 §§ för alla bokföringsposter samt systemdokumentation och behandlingshistorik enligt 5 kap. 11 §, 3. bevara all räkenskapsinformation och sådan utrustning och sådana system som behövs för att presentera räkenskapsinformationen i den form som anges i 7 kap. 1 § 1 eller 2. Ett bokslutsföretag skall dessutom 1. upprätta en balansräkning enligt 3 §, och 2. avsluta den löpande bokföringen enligt bestämmelserna i 6 kap. (Jfr 9 § i kommitténs förslag och 4 kap. 1 § i promemorian 1.) Lagrummet, som i huvudsak motsvarar 2 § första stycket bok- föringslag, innehåller en sammanfattande beskrivning av bokförings- skyldighetens innebörd. Skillnaderna i förhållande till den äldre lagen är främst av redaktionell och språklig art. Enligt första stycket 1 skall affärshändelserna bokföras löpande. Begreppet affärshändelse definieras i 1 kap. 2 §. Innebörden i löpande bokföra beskrivs närmare i 5 kap. 1 5 §§, där det bl.a. sägs att bokföringen skall ske på sådant sätt att affärshändelserna kan presenteras i såväl den ordning posterna har registrerats som i systematisk ordning. Av första stycket 2 framgår bl.a. att det skall finnas verifikationer till alla bokföringsposter. Begreppen bokföringspost och verifikation definieras i 1 kap. 2 §. Enligt första stycket 3 skall den bokföringsskyldige bevara all räken- skapsinformation och alla handlingar som är av särskild betydelse för att belysa verksamhetens ekonomiska förhållanden samt sådan utrustning och sådana system som behövs för att presentera räkenskapsinformatio- nen i läsbar form. Begreppet räkenskapsinformation definieras i 1 kap. 2 §. Enligt andra stycket innefattar bokföringsskyldigheten också en skyl- dighet att upprätta en öppningsbalansräkning och avsluta den löpande bokföringen. Reglerna om öppningsbalansräkning finns i 4 kap. 3 § och innebär att ett företag skall upprätta en balansräkning när bokförings- skyldigheten inträder eller när grunden för bokföringsskyldigheten för- ändras. I 6 kap. finns bestämmelser om skyldigheten att avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning eller ett årsbokslut. Denna skyldighet är dock inte generell utan omfattar endast s.k. bokslutsföretag. Härmed avses vissa i 1 kap. 2 § första stycket 2 uppräknade slag av företag, däribland alla företag i vilka den årliga nettoomsättningen normalt uppgår till minst 20 prisbasbelopp (med den begränsning som följer av 1 kap. 2 § andra stycket). 4 kap. 2 § Bokföringsskyldigheten skall fullgöras på ett sätt som överensstämmer med god redovisningssed. (Jfr 9 § andra stycket i kommitténs förslag och 4 kap. 2 § i promemorian 1.) Paragrafen som motsvarar 2 § andra stycket bokföringslag innehåller den viktiga bestämmelsen att bokföringsskyldigheten skall fullgöras på sätt som överensstämmer med god redovisningssed. I avsnitt 6.3 har redogjorts för hur god redovisningssed bör bestämmas. Av det som där har sagts framgår att det vid bestämmandet av vad som utgör god redovisningssed måste fästas stor vikt vid uttalanden från och, i andra hand, samt, såvitt gäller sådan normutveckling som särskilt avser finansiella företag, . Vad som utgör god redovisningssed bestäms dock i sista hand av domstol med utgångspunkt från bokföringslagens och årsredovisningslagens regler. Upprättande av balansräkning när bokföringsskyldigheten inträder eller när grunden för denna ändras 4 kap. 3 § Bokslutsföretag skall utan dröjsmål upprätta en balansräkning, när bokföringsskyldighet inträder eller när grunden för sådan skyldighet ändras. Vid upprättandet av balansräkningen gäller 6 kap. 4 § andra stycket i tillämpliga delar. (Jfr 13 § och 23 § första stycket i kommitténs förslag och 4 kap. 3 § i promemorian 1.) Bestämmelsen i första stycket överensstämmer i huvudsak med 11 § tredje stycket bokföringslag. Tillämpningsområdet har dock be- gränsats till företag som är skyldiga att avsluta den löpande bokföringen. För en enskild näringsidkare inträder bokföringsskyldigheten och därmed skyldigheten att upprätta en öppningsbalans när näringsidkaren faktiskt börjar sina förbindelser med omvärlden, träffar avtal m.m. i och för rörelsen. För sådana juridiska personer som alltid är bokförings- skyldiga (jfr 2 kap. 1-3 §§) inträffar motsvarande tidpunkt i och med att personen förvärvar rättskapacitet, dvs. kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter (jfr cirkulär C 23/3). I fråga om aktiebolag, ekonomiska föreningar och handelsbolag är detta detsamma som tidpunkten för registrering. Andra juridiska personer blir bok- föringsskyldiga först sedan någon särskild omständighet har tillkommit näringsverksamhet, koncernförhållande m.m. och de blir därför skyl- diga att upprätta öppningsbalansräkning när denna omständighet har inträtt. För den grupp av juridiska personer som blir bokföringsskyldiga på grund av tillgångarnas värde inträder skyldigheten att upprätta öpp- ningsbalansräkning vid ingången av det räkenskapsår då värdet av till- gångarna första gången översteg trettio eller, såvitt gäller stiftelser, tio prisbasbelopp. Skyldigheten att upprätta en öppningsbalansräkning inträder också då en rörelse, som drivs av en enskild näringsidkare, byter ägare eller då en bokföringsskyldig rörelse byter identitet och fortsätter exempelvis i bolagsform (jfr prop. 1975:104 s. 218). Bestämmelsen är, som redan har påpekats, avgränsad till sådana före- tag som är skyldiga att avsluta den löpande bokföringen. Det får till följd att en bokföringsskyldig fysisk person inte behöver upprätta någon öpp- ningsbalansräkning i samband med bokföringsskyldighetens uppkomst om det därvid står klart att nettoomsättningen i verksamheten normalt inte kommer att överstiga 20 prisbasbelopp. Han blir dock skyldig att upprätta en öppningsbalansräkning så snart det finns anledning anta att den årliga nettoomsättningen kommer att överstiga 20 prisbasbelopp. Av andra stycket framgår att de i 6 kap. 4 § andra stycket nämnda bestämmelserna i årsredovisningslagen skall gälla i tillämpliga delar när ett företag upprättar en sådan balansräkning som sägs i första stycket. Bokföring för flera verksamheter 4 kap. 4 § Om ett företag bedriver flera verksamheter, skall det ha en bokföring som omfattar samtliga verksamheter. Trots bestämmelsen i första stycket får ett företag som bedriver flera verksamheter ha en bokföring för varje enskild verksamhet, om det finns särskilda skäl och det är förenligt med god redovisningssed. Företag som avses i 6 kap. 1 § skall i så fall löpande arkivera uppgifter om ställning och resultat i de olika verksamheterna på en gemensam plats. Om företaget bedriver verksamhet på egen hand, skall arkiveringen ske i anslutning till bokföringen för en sådan verksamhet. (Jfr 2 § i kommitténs förslag och 4 kap. 4 § i promemorian 1.) Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som gäller när ett företag bedriver flera verksamheter. Frågan har behandlats i avsnitt 10.3. Huvudregeln är enligt första stycket att företaget måste ha en enda bokföring som avser all verksamhet som bedrivs av företaget. Det skall finnas en enda löpande bokföring. Om företaget är ett bokslutsföretag (jfr 1 kap. 2 §), skall den samlade verksamheten omfattas av ett gemensamt årsbokslut eller en gemensam årsredovisning. Inte ens om företaget bedriver flera verksamheter som är fristående från varandra, är det tillåtet att dela upp bokföringen. En annan sak är att det enligt 5 kap. 6 § årsredovisningslagen kan vara nödvändigt att i årsredovisningen särredovisa olika rörelsegrenar. Det förhållandet att företaget enligt huvudregeln i första stycket skall ha en enda bokföring för samtliga verksamheter utesluter emellertid inte att företaget i bokföringen använder sig av journaler, listor m.m. som avser olika verksamheter eller verksamhetsgrenar. När olika verksam- heter är organisatoriskt åtskilda och saknar naturligt samband, torde det också få accepteras att verifikationerna för de skilda verksamheterna numreras för sig. Men det får aldrig göras så stor åtskillnad på olika verksamheter att det inte går att överblicka den samlade verksamhetens gång, resultat och ställning (jfr BFN U 90:4). Som framgår av andra stycket kan dock en bokföringsskyldig som bedriver flera verksamheter i vissa fall ändå få upprätta separata bok- föringar för de skilda verksamheterna. Sådana separata bokföringar är avsedda att förekomma endast undantagsvis. För att bokföringen skall få läggas upp på det viset fordras sålunda att det finns särskilda skäl och är förenligt med god redovisningssed. Särskilda skäl kan föreligga när en bokföringsskyldig bedriver dels en verksamhet på egen hand, dels en annan verksamhet tillsammans med annan. Om bokföringsskyldigheten för den gemensamt bedrivna verksamheten fullgörs genom en gemensam bokföring, motiverar detta en separat bokföring för den övriga verksam- heten. En enskild näringsidkare bör i en sådan situation kunna ha såväl en separat löpande bokföring för den verksamhet som han bedriver på egen hand som ett separat årsbokslut för den verksamheten. Det kan inte uteslutas att det, såvitt gäller enskilda näringsidkare, kan vara motiverat med separat bokföring även i andra fall. Vad som har sagts gäller även vissa bokföringsskyldiga juridiska personer. En ideell förening, som bedriver verksamhet tillsammans med annan och fullgör bokföringsskyldigheten för denna verksamhet genom en gemensam bokföring, bör alltså ha en separat löpande bokföring för annan verksamhet som den bedriver självständigt. Också stiftelser som har medel gemensamt placerade med en annan stiftelse och som fullgör bokföringsskyldigheten för dessa medel genom en med den andra stiftelsen gemensam bokföring, bör bokföra övriga medel i en separat löpande bokföring. Även andra situationer kan förekomma. När det gäller aktiebolag, ekonomiska föreningar och liknande associationer, är utrymmet för att tillämpa bestämmelsen i andra stycket avsett att vara mera begränsat. Även beträffande dessa associationer bör visserligen förekomsten av flera verksamheter, varav en är föremål för gemensam bokföring, utgöra ett särskilt skäl att ha separata bokföringar. Här kan den emellertid endast komma i fråga att ha separata löpande bokföringar. Årsbokslutet eller årsredovisningen måste sålunda omfatta den samlade verksamheten. Det har inte ansetts möjligt att i lagen precisera de förutsättningar som bör vara uppfyllda för att separat bokföring skall få förekomma. Av hän- visningen till god redovisningssed följer att det får bli en sak för dom- stolspraxis och normgivande organ att ange de närmare förutsättningarna. För att möjligheten att undantagsvis ha separata bokföringar inte skall gå ut över möjligheterna till granskning av den samlade verksamheten har det i 5 kap. 11 § andra stycket föreskrivits att den bokföringsskyldige i systemdokumentationen skall ange att företaget har flera separata bokföringar och lämna upplysning om var uppgifter ur dessa kan erhållas. Ytterligare krav ställs enligt förevarande paragrafs andra stycke andra och tredje meningarna på sådana företag som är skyldiga att avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning (jfr 6 kap. 1 §). Dessa företag skall löpande arkivera uppgifter om ställning och resultat i de verksamheter som omfattas av separat bokföring på en gemensam plats.I första hand skall uppgifterna samlas till en bokföring som avser endast företagets egen verksamhet. Om den bokföringsskyldige inte bedriver någon egen verksamhet utan endast en eller flera verksamheter tillsammans med andra, måste arkiveringsskyldigheten fullgöras genom att uppgifterna förvaras separat från annan bokföring. Syftet med bestämmelsen är att det fortlöpande skall vara möjligt att utan besvär erhålla underlag för en bedömning av den bokföringsskyldiges samlade verksamhet. En sådan överblick bör kunna åstadkommas exempelvis genom att kopior av huvudbokföringen från den separata verksamheten arkiveras tillsammans med företagets andra bokföring. Hur ofta uppgifter om ställning och resultat i verksamhet som omfattas av separat bokföring skall fogas till företagets övriga bokföring måste bestämmas från fall till fall enligt de riktlinjer som utvecklas inom ramen för god redovisningssed. Gemensam bokföring för flera bokföringsskyldiga 4 kap. 5 § Ett företag får ha gemensam bokföring med någon annan bokförings- skyldig endast för gemensamt bedriven verksamhet och endast om det är förenligt med god redovisningssed. Trots bestämmelsen i första stycket får församlingar i som ingår i en kyrklig samfällighet enligt 3 § andra stycket lagen (1998:1591) om ha en gemensam bokföring som omfattar församlingarnas och samfällighetens verksamheter. Vidare får prästlönetillgångar enligt 10 § lagen (1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om ha gemensam bokföring, om de förvaltas tillsammans. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommitténs förslag. Jfr 4 kap. 5 § i promemorian 1.) Paragrafen behandlar frågan om två eller flera bokföringsskyldiga kan fullgöra bokföringsskyldigheten gemensamt. Detta har behandlats i avsnitten 10.3.1 och 10.3.2. Den outtalade utgångspunkten i lagen är att var och en som är bokföringsskyldig är skyldig att hålla sig med en egen bokföring för verksamhet som han bedriver. Från denna utgångspunkt gör förevarande paragraf några undantag. Av första stycket framgår att en bokföringsskyldig kan få organisera bokföringen gemensamt såvitt avser gemensamt bedriven verksamhet. Den gemensamma verksamheten torde i dessa fall normalt ske inom ramen för ett enkelt bolag. Begreppet gemensam verksamhet har emellertid en vidare innebörd och kan omfatta även annan gemensam verksamhet än sådan som bedrivs inom ramen för ett bolagsavtal, t.ex. om syskon har erhållit en jordbruksfastighet i arv och inte har ingått någon särskild överenskommelse om den fortsatta driften. Också gemen- sam medelsplacering kan vara att betrakta som gemensam verksamhet. För att bokföringen skall få organiseras gemensamt är det dock inte tillräckligt att verksamheten bedrivs gemensamt. Det förutsätts även att det är förenligt med god redovisningssed att företagen har en gemensam bokföring. Bestämmelsen är inte avsedd att förändra den praxis som har utvecklats. Viss ledning kan därför hämtas från äldre bestämmelser, däribland 3 kap. 4 § 2 stiftelselagen (jfr BFN U 95:3) om bokföring av gemensam placerad förmögenhet, samt äldre uttalanden om bokföring av gemensamt bedriven jordbruksverksamhet och om bok- föring i partrederi. I andra stycket fastslås att sådana församlingar som ingår i en kyrklig samfällighet får ha en gemensam bokföring tillsammans med de övriga församlingarna som ingår i samfälligheten. Bestämmelsen - som har behandlats i avsnitt 10.3.2 - gör det möjligt för de juridiska personer som församlingarna utgör att upprätta såväl den löpande bokföringen som årsbokslutet eller årsredovisningen gemensamt. Det fordras alltså inte - såsom är fallet vid gemensam bokföring enligt första stycket - att det är fråga om gemensamt bedriven verksamhet och att förfarandet har stöd i god redovisningssed. Även s.k. prästlönetillgångar (prästlönefastigheter och prästlönefonder) får ha gemensam bokföring, dock endast i den utsträckning de är föremål för samförvaltning. Prästlönetillgångar är ett särskilt slag av juridisk person av stiftelseliknande karaktär (se 10 § lagen (1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om ). Enligt 9 § andra stycket lagen (1998:1591) om skall prästlönetillgångar förvaltas av . Förvaltningen torde liksom komma att ske på stiftsnivå. Det innebär i så fall att den till prästlönetillgångarna knutna bokföringsskyldigheten kan fullgöras genom en gemensam bokföring på stiftsnivå. Löpande bokföring och verifikationer 5 kap. 1 § Affärshändelserna skall bokföras så att de kan presenteras i registreringsordning (grundbokföring) och i systematisk ordning (huvud- bokföring). Detta skall ske på ett sådant sätt att det är möjligt att kontrol- lera fullständigheten i bokföringsposterna och överblicka verksamhetens förlopp, ställning och resultat. (Jfr 19 § i kommitténs förslag.) Paragrafen innehåller bestämmelser om grundbokföring och huvud- bokföring (jfr avsnitt 12.2). Av paragrafen framgår att bokförda affärshändelser skall kunna presenteras i registreringsordning och i systematisk ordning. Bestäm- melsen motsvarar närmast 8 § första stycket första meningen och 9 § första stycket första meningen bokföringslag. Vad gäller grundbokföringen har begreppet kronologisk ordning ersatts med begreppet registreringsordning, dvs. den ordning i vilken affärs- händelserna har bokförts. Det tidigare uttrycket har fört tanken till att affärshändelserna skulle presenteras i den ordning de har inträffat. Det har ansetts att det från bevis- och kontrollsynpunkt är viktigare att affärs- händelserna presenteras i den ordning de har bokförts. Till följd av be- stämmelserna i 2 § om när bokföring skall ske kommer dock grund- bokföringen som regel ganska väl att återspegla också den ordningsföljd i vilken affärshändelserna har inträffat. Grundbokföringen skall ske på ett sådant sätt att det blir möjligt att i efterhand kontrollera bokförda poster mot verifikationerna. Huvudbokföringens huvudsakliga syfte är att utgöra en länk mellan å ena sidan grundbokföringen och å andra sidan årsbokslutet eller årsredo- visningen. Den löpande systematiska sammanställning av affärshändel- serna som skall göras inom ramen för huvudbokföringen är emellertid också avsedd att möjliggöra en överblick av verksamhetens ställning och resultat under löpande år. Däremot kan huvudbokföringen knappast för- väntas ge någon exakt avspegling av verksamhetens resultat och ställning under räkenskapsåret. Precisionen i den bild som huvudbokföringen kan ge ifråga om verksamhetens ställning och resultat måste dessutom vara beroende av en rad omständigheter, såsom verksamhetens karaktär och vad som i det enskilda fallet är en godtagbar organisation av bokföringen. I ett företag som tillämpar kontantmetoden, dvs.