prop · GM03134 · 1999-01-01 00:00:00 — n 16-19 155** 128** 20** 7 84** 56** 444** 941 20-24 361** 121** 69** 18 197** 62** 810** 1045 25-29 240** 71** 90 19 132** 28 573** 384 30-39 213** 85** 82 13** 89** 10 490** 759 40-49 114** 90** 121** 12 110** 5* 446** 623 50-59 84** 85** 156 14 116** 1** 452** 579 60-69 39** 54** 119 16 141** 1 366** 445 70-75 16** 31** 79 11 59** 1 194 245 Tot. 152** 84** 102** 14* 114** 15** 476** 5021 Kvinnor n=2680 Ålder Starköl Folköl Lättvin Starkvin Sprit Alkoläsk /cider Tot. n 16-19 53 36 42 12 47 62 245 941 20-24 109 28 103 21 56 70 380 1045 25-29 78 19 99 15 31 26 264 384 30-39 36 24 92 8 14 12 185 759 40-49 37 31 127 11 19 4 227 623 50-59 11 23 137 12 21 1 204 579 60-69 5 18 96 11 26 2 156 445 70-75 6 13 88 20 19 0 145 245 Tot. 37 24 105 13 25 16 218 5021 *p<0,05, **p<0,01. T-test, beräknade på logaritmerade värden. Testen avser skillnaden mellan män och kvinnor inom samma åldersgrupp. I denna undersökning och i andra genomförda svenska undersökningar är kvinnornas medelkonsumtion betydligt lägre än männens. De äldre åldersgrupperna tenderar att dricka mindre än de yngre. Att alkoholkon- sumtionen generellt är lägre bland äldre än yngre framkommer i såväl svenska som utländska studier. Det finns därför fog för antagandet, att detta till stor del är en ålderseffekt, dvs. att personer med ökande ålder minskar alkoholkonsumtionen. En sociologisk förklaring till denna ålderseffekt är, att sociala förväntningar och rollbeteenden skiljer sig åt för olika åldersgrupper. Av speciellt intresse är konsumtionen av alkohol i mycket unga år. I tabell 5 redovisas årskonsumtionen för barn och ungdomar. I finns fortfarande få alkoholkonsumenter. Sedan debuterar allt fler och konsumtionen skiljer sig inte markant från äldre gruppers. Tabell 5 Könsfördelad årskonsumtion för barn och ungdomar Antal inter- vjuade Medel- konsum- tion i cl alk år Andel konsu- menter av de som svarat Medel- konsum- tion i cl alk år per konsu- ment Antal inter- vjuade Medel- konsum- tion i cl alk år per respon- dent Andel konsu- menter Medel- konsum- tion i cl alk år per konsu- ment 12 200 1 12 5 216 1 20 7 13 188 5 20 25 224 3 26 11 14 211 11 30 35 221 15 38 41 15 192 41 52 79 208 57 66 86 16 240 100 78 129 241 149* 75 199* 17 209 137 88 155 210 222* 90 246* 18 192 189 89 213 180 447* 92 485* 19 157 243 94 258 217 482* 92 526* 20 167 215 90 238 195 590* 94 629* 21 174 245 94 260 204 529* 97 548* 22 200 233 93 251 216 569* 96 594* 23 179 191 88 218 204 530* 96 552* 24 175 195 94 206 181 530* 96 555* Källa:SIFO:s ungdomsunderökningar, , 1998. *= Statistiskt säkerställda skillnader mellan könen (p=<0.05). Dryckesmönster har också sättet att dricka, dryckesmönstret, fått ökad uppmärksamhet när det gäller att beskriva konsumtionsutvecklingen. Ett viktigt skäl är att sättet att dricka, förutom den totala volymen, också påverkar omfattningen av speciellt de sociala alkoholrelaterade proble- men. Med dryckesmönster menas ofta den tidsbestämda variationen i drickandet samt storkonsumtionstillfällen (berusningsdrickande). I är de intimt förknippade med varandra: storkonsumtionstillfällen är förlagda till veckoslut och helgdagar. I torde studier av dryckesmönster vara av särskilt stort intresse eftersom man kan befara att det typiska svenska dryckesmönstret resulterar i specifika sociala ska- dor och problem. Tabell 6 visar utvecklingen av omfattningen av storkonsumtionstill- fällen utifrån tre undersökningar genomförda 1967, 1992 och 1997. Frekvens av tillfällen med stora alkoholintag, män och kvinnor 19671), 19922) och 19972) Åldersgrupper och år Minst 2 gånger i mån 2-6 gånger Högst en gång Icke- konsu- menter Ingen infor- mation Totalt Män 1967 (n=310) 13 1992 (n=186) 33 1997 (n=173) 26 1967 (n=454) 6 1992 (n=341) 21 1997 (n=441) 19 1967 (n=523) 4 1992 (n=374) 16 1997 (n=418) 14 1967 (n=253) 1 1992 (n=187) 17 1997 (n=216) 15 1967 (n=438) 1 1992 (n=399) 11 1997 (n=561) 6 1967 (n=556) 1 1992 (n=417) 6 1997 (n=351) 4 Alkohol motsvarande minst ½ flaska sprit () eller 1 flaska vin () eller 6 burkar starköl, eller 8 burkar folköl. Antalet storkonsumtionstillfällen har ökat och störst har ökningen varit bland kvinnor. Bland kvinnorna framträder också stora skillnader mellan yngre och äldre. Det finns vidare studier som pekar på att koncentrationen av drickandet till veckoslut och ökat under snarare än minskat. Svenskarna dricker mer vin och öl än tidigare och mindre sprit. Denna förändring i valet av alkoholdrycker har således inte resulterat i ett förändrat dryckes- mönster. Regioner Trots att konsumtionen av den icke-registrerade alkoholen har ökat har vi i en förhållandevis god kunskap om utvecklingen av alkoholkon- sumtionen i riket både totalt sett och uppdelat för män och kvinnor och ungdomar och vuxna. Riktar vi i stället vårt intresse på att se om det finns regionala eller lokala skillnader är dock kunskapen mer begränsad. genomförda studier (Svenska alkoholvanor i förändring, Red: och , 1998) visar att skillnaderna i alkoholvanor och alko- holrelaterad dödlighet minskat mellan länen under de senaste 30 40 åren, inte minst mellan storstadslänen och övriga län. Utjämningstrenden visade sig vara kraftigast i analyser av självrapporterad alkoholkonsum- tion. Enligt dessa data har konsumtionsskillnaderna mellan storstads- regioner och resten av landet i stort sett jämnats ut . Analyser av den alkoholrelaterade dödsorsaksstatistiken (levercirros, alkoholism, alkoholpsykos och alkoholförgiftning) visade också på en viss men klart svagare utjämningstrend mellan regioner men trots detta kvarstår betydande skillnader mellan land och stad i dödlighet. Figur E visar på utvecklingen av spridningen av den alkoholrelaterade dödligheten i procent av medelvärdet . Spridningen låg tämligen eller ökade t.o.m. som den alkoholrelaterade dödligheten steg. Därefter och har spridningen minskat, alltså då också den alkoholrelaterade dödligheten har minskat. finns dock inga tecken på ytterligare utjämning mellan länen. Spridning mellan länen 1973-96 i alkoholrelaterad dödlighet En möjlig förklaring till utjämningen mellan länen är att länsindel- ningars betydelse som markör för kulturella skillnader i allmänhet och även för dryckeskulturer har minskat. Avståndsfaktorns betydelse för människor har krympt betydligt under . Nya dryckestrender sprids troligen fortare . Ju mer folk i olika regioner kommunicerar med varandra desto svårare blir det för regionala kulturer att överleva. Ett exempel på den utjämning som skett är att död- ligheten 1980 var fyra gånger så hög i de län som hade högst dödlighet jämfört med de län som hade lägst dödlighet. 1998 är dödligheten endast dubbelt så hög i länen med högst dödlighet jämfört med de som har lägst dödlighet. Större skillnader återfinns dock mellan olika kommuner, även mellan kommuner inom ett och samma län. är dödligheten ca 5 6 gånger högre i de kommuner som har högst dödlighet, jämfört med de med lägst dödlighet. Medan skillnader i konsumtion och dödlighet mellan länen till viss del troligen uttrycker skillnader i dryckeskulturer, är det troligt att skillnader mellan kommuner i större utsträckning uttrycker skillnader i socioekonomiska förhållanden. Tittar man på svartspritkonsumtionens regionala fördelning är inte heller där de regionala skillnaderna numera särskilt stora. Tabell 7 redo- visar andelen i varje län som under de senaste druckit hembränt eller smuggelsprit. Andel som druckit hembränt eller smuggelsprit under de senaste i olika län. Län n % Län % 201 18** 137 17** 229 12 Gtg och 460 9** 211 9** 776 13 *p<0,05, **p<0,01 1 Utifrån länssiffrorna: alla län väger lika tungt, dvs som 1/24-del. Siffrorna är icke åldersstandardiserade. Även åldersstandardiserade siffror har beräknats men de är i det närmaste identiska med de icke åldersstandardiserade värdena. 6 Nuvarande ordning 6.1 Grunddragen i alkohollagen I propositionen Förslag till alkohollag (prop. 1994/95:89) föreslog rege- ringen att de dittillsvarande monopolen för import, export, tillverkning och partihandel med spritdrycker, vin och starköl skulle ersättas med ett tillståndssystem och att en ny myndighet skulle inrättas för tillståndsgivning och tillsyn. Propositionsförslagen innebar också att kommunerna efter viss övergångstid skulle överta länsstyrel- sernas hantering av serveringstillstånd till restauranger och att det kom- munala vetot skulle avskaffas. Alla beslut enligt alkohollagen skulle därmed kunna överklagas till domstol. En annan viktig förändring var att tillståndskravet för försäljning av öl (klass II) skulle ersättas med bestämmelser om att servering av och detaljhandel med öl fick bedrivas under förutsättning av att vissa villkor var uppfyllda. Propositionen överlämnades till . Riks- dagen beslutade att godkänna regeringens förslag med endast ett par ändringar av i huvudsak redaktionell karaktär. Alko- hollagen (1994:1738) trädde i kraft . avskaf- fades lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD) samt lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. (LTD). Alkohollagen kompletteras av alkoholförordningen (1994:2046) och förordningen (1994:2047) med instruktion för Alkoholinspektionen. trädde ett nytt avtal mellan staten och i kraft (tillkännagivet i SFS 1994:2049). Det nya avtalet anger närmare villkoren för bolagets verksamhet med detaljhandel, partihandel, urval av produkter m.m., i syfte bl.a. att säkerställa att ingen diskriminering sker av produkter från andra länder samt att intentionerna bakom alkohollagen följs. I 1 kap. definieras vad som regleras i alkohollagen. Bl.a. nämns i första paragrafen att bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. (LFT) och att föreskrifter om marknadsföring av alkoholdrycker även finns i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alko- holdrycker. Vad gäller den tekniska spriten kan nämnas att det ingår i uppdrag att föreslå en ny lagstiftning på området senast till utgången av . Definitioner i alkohollagen I 1 kap. 2 8 §§ alkohollagen anges bl.a. följande: Med sprit förstås en vätska som innehåller alkohol i en koncentration av mer än 2,25 volymprocent. Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande, varigenom alkohol i sådan koncentration framställs eller utvinns. Vin, starköl och öl anses dock inte som sprit. Inte heller utgör framställning av sådan dryck till- verkning av sprit. Med mäsk förstås en jäsande vätska som blir sprit om den får fortsätta att jäsa. Med alkohol avses i alkohollagen etylalkohol (2 §). Med alkoholdryck förstås en dryck som innehåller mer än 2,25 volymprocent alkohol. Alkoholdrycker delas i alkohollagen in i sprit- drycker, vin, starköl och öl (3 §). Med spritdryck förstås en alkoholdryck som innehåller sprit (4 §). Med vin förstås en alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor eller druvmust eller av bär, frukt eller andra växtdelar samt andra alkoholdrycker som innehåller högst 22 volymprocent alkohol och som inte är spritdryck, starköl eller öl (5 §). Med starköl förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat eller rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne och som inne- håller mer än 3,5 volymprocent alkohol. Med öl förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat eller rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne och vars alkoholhalt överstiger 2,25 men inte 3,5 volymprocent (6 §). Med lättdryck förstås dryck som antingen är fri från alkohol eller inne- håller högst 2,25 volymprocent alkohol (7 §). Tillverkare kallas den som driver yrkesmässig tillverkning enligt alko- hollagen. Med försäljning förstås varje form av tillhandahållande av dryck mot ersättning. Försäljning till konsument benämns detaljhandel eller, om den sker för förtäring på stället, servering. Annan försäljning benämns partihandel (8 §). Tillverkning För att få bedriva tillverkning av sprit och spritdrycker måste man ha ett tillverkningstillstånd. Motsvarande gäller för yrkesmässig tillverkning av vin, starköl och öl. Det är Alkoholinspektionen som utfärdar tillverk- ningstillstånd och har rätt att utfärda närmare bestämmelser om tillverk- ningen. Den som har ett tillverkningstillstånd är även berättigad att bedriva partihandel, import och export med produkterna. Tillverkare av sprit får använda den tillverkade spriten endast för export och, efter med- givande av Alkoholinspektionen, för användning i egen rörelse samt för försäljning enligt bestämmelserna i . Allmänna bestämmelser för försäljning Försäljning av spritdrycker, vin och starköl får bedrivas endast av den som har rätt till detta enligt alkohollagen. Särskilda bestämmelser gäller också för detaljhandel med och försäljning av öl. En av alkohollagens centrala bestämmelser finns i 3 kap. 4 §. Försäljning av drycker som omfattas av denna lag skall skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhindras. Den som tar befattning med försäljning av alkoholdrycker skall se till att ordning och nykterhet råder på försäljningsstället. Bestämmelserna tar sikte på att begränsa alkoholens skadeverkningar, t.ex. överkonsumtion och berusningsdrickande. Det är inte tillåtet att lämna en alkoholdryck som gåva i samband med försäljning av andra varor än alkoholdrycker eller vid marknadsföring av tjänster. Den som tillverkar, säljer eller förmedlar försäljning av alko- holdrycker får i sin rörelse lämna sådan dryck som gåva endast i form av varuprov. Regleringen får, enligt förarbetena (se prop. 1994/95:89 s. 90), dock inte ges en så vidsträckt innebörd att en allmänt godtagen repre- sentation i affärslivet förhindras. Inte heller skall regleringen förstås så att det skulle vara förbjudet för arrangörer av mässor och liknande att vid en invigning bjuda på en alkoholdryck. Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får varor inte säljas eller lämnas ut till den som inte har fyllt . Motsvarande gäller vid detaljhandel med öl och servering av alkoholdrycker i fråga om den som inte har fyllt . Den som lämnar ut alkoholdrycker skall förvissa sig om att mottagaren har uppnått föreskriven ålder. Alkoholdrycker får inte heller lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel. Brott mot dessa bestämmelser kan straffas med böter eller fängelse för olovlig dryckeshantering. Möjlig- het finns även till administrativa ingripanden gentemot tillståndshavaren. Det är förbjudet att anskaffa alkoholdrycker till den som inte har rätt att köpa varan själv enligt bestämmelserna i stycket ovan. Detta brukar benämnas langning och är också en straffbar handling. Spritdrycker, vin eller starköl får överlämnas som gåva endast till den som har fyllt eller om gåvan gäller öl. Partihandel m.m. Försäljning till Systembolaget, innehavare av serverings- eller inköpstill- stånd eller andra partihandlare benämns partihandel, och får bedrivas endast av den som har meddelats tillverknings- eller partihandelstillstånd av Alkoholinspektionen. I 4 kap. stadgas att endast innehavare av tillverknings- och partihan- delstillstånd får föra in spritdrycker, vin och starköl till landet. Utöver denna huvudregel får personer som har fyllt föra in sådana varor bl.a. som resandeinförsel eller som arv eller flyttgods. Det finns också särskilda bestämmelser för fartyg, flygplan eller tåg i internationell trafik. Den som har partihandelstillstånd eller tillverkningstillstånd får också exportera varorna och sälja dem till den som meddelats tillstånd till inköp av spritdrycker, vin eller starköl för användning i teknisk, industriell, medicinsk, vetenskaplig eller liknande verksamhet. Det kan i detta sammanhang konstateras att partihandel med öl, till skillnad från vad som gällde enligt tidigare lagstiftning, inte är tillstånds- pliktig verksamhet enligt alkohollagen. Detta ligger i linje med att det inte längre uppställs något krav på tillstånd för detaljhandel med och ser- vering av öl. I förarbetena till alkohollagen (prop. 1994/95:89 s. 91 f.) anförs bl.a. att partihandeln med öl knappast kan medföra några alkohol- politiska olägenheter. Om överlåtelse sker av en rörelse med verksamhet som är tillstånds- pliktig enligt alkohollagen, kan överlåtaren sälja sitt lager av sprit- drycker, vin och starköl till efterträdaren endast om denne har meddelats tillstånd för verksamheten. Försäljning av lager med sådana drycker i samband med överlåtelse av rörelse kan således lagligen ske först sedan köparen av rörelsen har meddelats tillstånd att bedriva verksamheten. Särskilda bestämmelser gäller dock för konkursbo eller dödsbo samt då en tillståndspliktig verksamhet måste avvecklas till följd av att tillståndet återkallats eller att andra tvingande skäl föreligger. Vid partihandel med spritdrycker, vin och starköl är säljaren skyldig att förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan. Vid varje partihandelsställe skall det om inte innehavaren själv förestår verksamheten finnas en föreståndare som har tillsyn över försäljningen. Det är också tillståndshavaren som är ansvarig för att distributionen av varorna sker under betryggande former. Detaljhandel 5 kap. inleds med bestämmelser om att detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får bedrivas endast av detaljhandelsbolaget (). Detta bolag får inte bedriva import, export eller tillverkning av dessa drycker, men bolaget får dock om det har beviljats partihandelstillstånd bedriva försäljning till dem som har serveringstill- stånd. Systembolaget har meddelats ett sådant tillstånd. Spritdrycker, vin eller starköl som inte hålls i lager skall på begäran anskaffas, om inte bolaget finner att det finns hinder mot det. Det finns också ett avtal mel- lan staten och detaljhandelsbolaget som närmare reglerar bolagets verk- samhet. Den tidigare tillståndsplikten för detaljhandel med öl har ersatts i alko- hollagen med att vissa grundförutsättningar måste vara uppfyllda för att sådan detaljhandel skall vara tillåten. Servering Servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om serverings- tillstånd har meddelats. För servering av öl gäller, som vid detaljhandel med öl, att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som livs- medelslokal samt att servering av mat bedrivs i lokalen. I 6 kap. 2 § anges ett övergripande mål för hur serveringen skall bedri- vas. Servering av alkoholdrycker skall ske med återhållsamhet och får inte föranleda olägenheter i fråga om ordning och nykterhet. Lagregleringen om serveringens bedrivande syftar till att motverka ett bruk av alkohol som leder till skador. I propositionen till alkohollagen (s. 58) framhålls att det bland restaurangernas gäster finns storkonsu- menter av alkohol och att våld och alkohol ofta hör samman. Forskning har vidare visat att gatuvåld och våld mot okända ofta förekommer i direkt anslutning till eller i närheten av restauranger och nöjesställen. God ordning förutsätter också att gäster eller grannar och närboende inte störs på ett sätt som är oacceptabelt. I 6 kap. 3 § stadgas att på serveringsställe där serveringstillstånd gäller skall tillståndshavaren eller av honom utsedd serveringsansvarig person utöva tillsyn över serveringen och vara närvarande under hela serve- ringstiden. Samma paragraf reglerar också att all personal som används för bedrivandet av serveringen måste vara anställd av tillståndshavaren. Enligt 6 kap. 4 § får servering av spritdrycker, vin eller starköl påbör- jas tidigast . Serveringen skall avslutas senast , om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat. Tillståndsmyndig- heten kan således besluta om utsträckt serveringstid utanför den s.k. normaltiden men även besluta om inskränkning av serveringstiden. Skäl för inskränkning av serveringstiden kan vara att alkoholpolitiska olägen- heter, ordningsstörningar eller störningar för närboende befaras upp- komma. Vad gäller dryckeshanteringen anges t.ex. att spritdrycker, vin eller starköl som behövs för rörelsen får köpas endast av någon som har parti- handelstillstånd för varan och att dryckerna inte får medföras från en restaurang med serveringstillstånd. Tillstånd m.m. All försäljning av spritdrycker, vin och starköl är tillståndspliktig verk- samhet. Alkoholinspektionen beslutar om tillverkningstillstånd och parti- handelstillstånd. Serveringstillstånd beslutas av den kommun där serve- ringsstället är beläget. Tillverkningstillstånd kan gälla sprit, spritdrycker, vin, starköl och öl eller avse en eller flera av dessa varor. Partihandels-, inköps- och serve- ringstillstånd kan gälla spritdrycker, vin och starköl eller avse en eller två av dessa drycker. I samtliga fall får tillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållan- den och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten, före- ning, företag eller annat slutet sällskap. Tillståndet kan avse stadig- varande servering eller eller enstaka tillfälle. För sta- digvarande servering till allmänheten krävs att lokalen har ett kök för allsidig matlagning och tillhandahåller lagad mat. En ansökan om serveringstillstånd kan avslås om serveringen kan befaras medföra olägenheter från alkoholpolitisk synpunkt. Kommunerna kan i alkoholpolitiska program utforma riktlinjer för tillståndsgivningen och ange vilka kriterier kommunen avser att tillämpa vid bedömningen av om en servering kan medföra alkoholpolitiska olägenheter. Alkoholinspektionen och kommunerna har givits rätt att ta ut ansök- nings- och tillsynsavgifter. Återkallelse, varning m.m. skall återkalla tillståndet om tillståndshavaren inte följer de för tillståndet gällande bestämmelserna i lagen eller före- skrifter eller villkor meddelade med stöd av lagen, eller om de förutsätt- ningar som gäller för meddelande av tillståndet inte längre föreligger. Ett tillverknings-, partihandels- eller inköpstillstånd skall också återkallas om tillståndet inte längre utnyttjas. Ett serveringstillstånd skall även åter- kallas om det inte endast tillfälligt uppkommer sådana olägenheter som avses i 6 kap. 2 §. Om en anmärkning är av mindre allvarligt slag och kan antas komma att rättas till, kan i stället varning komma i fråga. Som förutsättning för att varning skall kunna meddelas gäller att grund för återkallelse före- ligger, men att varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Kommunen ges möjlighet enligt 7 kap. 21 § att under vissa förutsätt- ningar förbjuda den som bedriver detaljhandel med eller servering av öl att fortsätta denna verksamhet eller, om förbud får anses vara en alltför ingripande åtgärd, meddela honom varning. Ett sådant förbud kan med- delas t.ex. om detaljhandeln eller serveringen skett till underåriga eller föranlett olägenheter i fråga om ordning och nykterhet. Tillsyn m.m. I 8 kap. 1 § alkohollagen regleras huvuddragen i tillsynen enligt lagen. I första stycket anges att Alkoholinspektionen utövar central tillsyn över efterlevnaden av alkohollagen och att inspektionen kan meddela all- männa råd till vägledning för tillämpningen av lagen. Vad gäller inspek- tionens omedelbara tillsyn avser denna främst tillsyn över innehavare av tillverknings-, partihandels- eller inköpstillstånd. Alkoholinspektionen har enligt förarbetena att, förutom att meddela allmänna råd, utfärda före- skrifter i den utsträckning regeringen bemyndigar inspektionen därtill. Av andra stycket framgår att den regionala tillsynen utövas av länsstyrel- serna och att dessa på så sätt bistår Alkoholinspektionen. I detta ligger också tillsyn över kommunernas tillämpning av lagens bestämmelser om servering och deras tillståndsgivning till sådan verksamhet. skall även bistå kommunerna med råd i deras verksamhet.