prop · GM0335 · 1999-01-01 00:00:00 — Frågorna är sådana att det i allmänhet inte går att ge något oomtvistligt svar på om de bör regleras eller ej. Lagrådets uppfattning är att de val som träffats i det remitterade förslaget framstår som rimliga. Till lagförslagen har också knutits såväl i den allmänna motiveringen som i författningskommentaren utförliga synpunkter på hur de föreslagna bestämmelserna skall tolkas. I regel är dessa väl genomtänkta och kan tjäna till god ledning för skiljemän, domstolar och andra som kommer att tillämpa lagen. Undantagsvis kan uttalandena ifrågasättas. Lagrådet går dock i allmänhet inte in på sådana frågor utan dessa får som alltid när det gäller användningen av förarbetsuttalanden lämnas till rättstillämpningen. Förslaget till lag om skiljeförfarande 1 § I andra stycket anges, att parterna får låta skiljemännen fylla ut avtal utöver vad som följer av tolkning av avtal. Med uttrycket fylla ut avses inte utfyllning i vanlig mening, utan något som går utöver vad som följer av allmänna regler; begreppet avtalstolkning ges den vidsträckta inne- börd som innefattar både tolkning i inskränkt bemärkelse och utfyllning (motiven avsnitt 5.3). Enligt Lagrådets mening blir under sådana omständigheter lokutionen fylla ut förvillande. Lagrådet föreslår i stället ordet komplettera , vilket används som synonym till utfyllning (se t.ex. Adlercreutz, Avtalsrätt II, 4 uppl. 1996, s. 10-12), men saknar terminologisk belastning. En av de föreslagna bestämmelser vars existensberättigande man skulle kunna ifrågasätta återfinns i paragrafens tredje stycke, vari föreskrivs att skiljemän får pröva konkurrensrättens civilrättsliga verk- ningar mellan parterna. Bakgrunden till tveksamheten är att det inte är klart hur det förhåller sig med frågan vare sig i de svenska domstolarnas prövning av tvistemål eller tills vidare enligt bedöm- ning. För en utomstående betraktare kan det synas som om frågan har övervägande teoretiskt intresse. Det har emellertid sagts att det finns ett stort praktiskt behov av att låta skiljemän fullt ut pröva konkurrensrättens civilrättsliga verkningar. Med hänsyn härtill vill Lagrådet inte motsätta sig den föreslagna bestämmelsen. 2 § Enligt första stycket tredje meningen i paragrafen får, när frågan om skiljemännens behörighet prövas av domstol, skiljemännen fortsätta skiljeförfarandet i avvaktan på domstolens avgörande. Skulle skiljemännen dessutom meddela skiljedom kunde det uppstå problem med en klandertalan, som kanske måste avvisas på grund av lis pendens med hänsyn till den första processen. Detta bör undvikas. Lagrådet förordar att meningen ges följande lydelse: Skiljemännen får i avvaktan på domstolens avgörande fortsätta skiljeförfarandet, dock utan att meddela skiljedom. 10 § Enligt tredje stycket tredje meningen får skiljemännen, i avvaktan på tingsrättens avgörande i en rättegång om en jävsfråga, fortsätta handläggningen. I överensstämmelse med vad som sägs under 2 § förordar Lagrådet att meningen ges följande lydelse: Skiljemännen får i avvaktan på tingsrättens avgörande fortsätta skiljeförfarandet, dock utan att meddela skiljedom. 15 § Enligt andra stycket första meningen skall tingsrätten utse skiljeman, om det inte görs av någon annan än en part eller skiljemän, från en uppmaning att utse skiljeman . Motsvarande gäller enligt andra meningen, när en skiljeman skall utses av parterna gemensamt, om de inte enats från det att frågan väcktes genom att den ena parten mottagit en underrättelse från motparten. Medan det beträffande det andra fallet klart framgår av lagtexten att parten skall ha mottagit underrättelsen sägs det i författningskommentaren beträffande det första fallet att det är tillräckligt att ett allvarligt försök gjorts att nå den som skall utse skiljeman. Å andra sidan sägs det att en orsak till att ett val inte kommer till stånd kan vara att det angivna organet inte existerar. Av lagtexten bör framgå att tidsfristen räknas från den tidpunkt då uppmaningen gjorts, förslagsvis genom följande lydelse: ... från det att en part som önskar att skiljeman utses uppmanat den som skall utse skiljeman att göra det, . Det fallet att det avsedda organet inte existerar torde kunna lämnas därhän. Av bestämmelsen bör kunna slutas att parten i så fall kan vända sig till tingsrätten. 16 § När ny skiljeman skall utses i stället för en tidigare tillämpas enligt tredje meningen 14 och 15 §§. Denna hänvisning gör det dock inte tydligt inom vilken tidsfrist den påkallande parten, för vilken ingen tidsfrist gäller enligt 14 §, skall utse skiljemannen. Avsikten torde vara att så skall ske från det att han fått kännedom om att ny skiljeman skall utses. Sista meningen kan därför ges följande lydelse. Tiden för att utse ny skiljeman är även för den part som begärt skiljedomen och räknas för alla från det att den som skall utse skiljemannen har fått kännedom om det. 19 § Andra stycket 2 skulle bli mer lättläst om punkten gavs lydelsen uppgift om den fråga som omfattas av skiljeavtalet och som skiljemännen skall pröva . 24 § Enligt första stycket andra meningen i paragrafen skall inför avgörandet av en till skiljenämnden överlämnad fråga muntlig förhandling hållas, om part begär det. Enligt såväl den allmänna motiveringen som författ- ningskommentaren till paragrafen har parterna möjlighet att avtala bort denna rätt med bindande verkan för skiljemännen. Det är dock inte självklart att denna bestämmelse är dispositiv. I författningskommentaren står att en part inte kan på förhand avstå från rätten att i behövlig omfattning utföra sin talan vilket framstår som rimligt och man kan fråga sig om inte detta skall gälla också rätten till muntlig förhandling. I olika bestämmelser anges att det ena eller det andra gäller, om inte parterna har bestämt något annat. Under föredragningen har upplysts att det beträffande vissa bestämmelser har befunnits svårt att ange något om dispositiviteten, eftersom frågan kan vara att bedöma på olika sätt allt efter omständigheterna. Detta må vara sant. De frekventa hänvisningarna till partsviljan medför dock en viss presumtion för att bestämmelserna är tvingande om inte annat sägs. Mot bakgrund av det anförda synes det lämpligt att till förebyggande av tvekan ange att den diskuterade bestämmelsen är dispositiv. Detta kan ske genom att till meningen läggs: och parterna inte har bestämt något annat. 26 § I andra stycket torde avsikten vara att reglerna om bevisupptagning utom huvudförhandling skall tillämpas beträffande förhör medan i fråga om editionsföreläggande eller föreläggande om tillhandahållande av föremål bl.a. 38 kap. 2 och 5 §§ samt 39 kap. 5 § skall tillämpas men däremot ej bestämmelserna om bevisupptagning utom huvud- förhandling i 38 kap. 6 § och 39 kap. 2 §. Första och andra meningarna bör därför ges följande lydelse: Reglerna i tillämpas i fråga om en åtgärd som avses i första stycket. Till förhör med vittne, sakkunnig eller part skall skiljemännen kallas och ges tillfälle att ställa frågor. 29 § I tredje stycket ges bestämmelser om säkerhetsåtgärder som skilje- männen kan besluta om. Här kommer olika principer som sagts ligga till grund för valet av vad som skall regleras i lagen i strid med varandra. I den allmänna motiveringen sägs att lagstiftningsarbetet bör inriktas på att söka lösningar på problem som erfarenhetsmässigt kan uppstå i samband med skiljeförfarandet. Det är tveksamt om här över huvud taget föreligger något problem, mot bakgrund av bestämmelsen i 4 § tredje stycket om beslut av domstol angående säkerhetsåtgärder. Vidare anförs att ett riktmärke bör vara att lagen inte skall uppta handlingsregler som kan sättas åt sidan utan några konsekvenser. I förevarande fall saknar skiljemännen maktmedel att driva igenom sina beslut. Risken är stor att skiljemännens auktoritet skulle undergrävas om de försökte tillämpa bestämmelsen. Motsvarande stadgande finns i modellagen (artikel 17) vilket talar för att frågan regleras. På grund av det anförda vill Lagrådet ifrågasätta om en sådan bestämmelse, trots modellagen, bör tas in i den svenska lagen. Om så ändå sker hör den hemma bland bestämmelserna om förfarandet. 32 § I paragrafen regleras skiljemännens möjligheter att rätta eller komplettera en skiljedom eller tolka domslutet i en skiljedom. En ny skiljedom skall i sådant fall inte meddelas utan rättelse, komplettering och tolkning skall hänföra sig till den ursprungliga domen. I författningskommentaren sägs att enligt 34 § gäller en tidsfrist för av en skiljedom som räknas från den dag då part fick del av skiljedomen. Vidare anges att denna föreskrift bör tolkas så att fristen räknas från kännedom om skiljedomens slutliga lydelse, i den mån denna har någon betydelse för den talan som en part för. Den omständigheten att avsikten är att tidsfristen för av en skiljedom skall räknas från det att den fått sin slutliga utformning har inte kommit till uttryck i 34 § (och inte heller i 36 och 41 §§, som också innehåller föreskrifter om tidsfrister). Enligt Lagrådets mening är det väsentligt för undvikande av missförstånd att tid för talans väckande anges så klart och otvetydigt som möjligt i själva lagtexten. Paragraferna 34, 36 och 41 §§ bör därför kompletteras i angivet hänseende. Någon reservation i frågan om vilken betydelse rättelsen m.m. har för parten bör då inte göras. 34 § Av den allmänna motiveringen synes den slutsatsen kunna dras att regeringen anser att skiljemännen överskridit sin behörighet om de lagt en omständighet som inte åberopats av part till grund för sitt avgörande. Att märka är emellertid att ordet omständighet har olika betydelse i skilda bestämmelser i (se t.ex. 16 kap. 2 § andra stycket, jfr , Rättegång I, 7 uppl. 1990 s. 32). I de fall då med omständighet avses endast ett bevisfaktum måste ståndpunkten ifråga- sättas. En part som vill obstruera kan lusläsa skiljedomen för att se om inte skiljemännen missat något som han åberopat. Har inte ett sådant fel sannolikt inverkat på utgången ligger det enligt Lagrådets mening närmare till hands att tillämpa sjätte punkten i paragrafen. Frågan är emellertid utpräglat av den art där förarbetsuttalanden blir föga styrande och som därför får överlämnas till rättstillämpningen. Enligt andra stycket första meningen har en part inte rätt att åberopa en omständighet som han genom att delta i förfarandet utan invändning eller på annat sätt får anses ha avstått från att göra gällande. Det finns skäl att understryka uttalandet i författningskommentaren att en parts under- låtenhet att under förfarandet inlägga protest mot ett visst beslut eller en viss procedur inte utan vidare medför att han har förlorat sin klanderrätt. Mot bakgrund härav kan ifrågasättas uttalanden i den allmänna motiveringen och författningskommentaren till 2 § att en part för att vara bevarad vid sin klanderrätt måste reservera sig mot ett beslut av skiljemännen under förfarandet varigenom dessa funnit skiljeavtalet giltigt. Det förefaller naturligt att en part som inför ett sådant beslut med skärpa hävdat att avtalet är ogiltigt inte efter beslutet skall behöva förklara att han reserverar sig. För att utan vidare tillämpa en sådan ordning utan risk för rättsförluster skulle det behövas en formalisering med krav på missnöjesanmälan och en erinran därom från skiljemännens sida, något som knappast torde vara önskvärt. Som sägs i författningskommentaren måste man kunna konstatera att passiviteten är att uppfatta som ett avstående. Frågan kan liksom andra överlämnas till rättstillämpningen. Såsom Lagrådet har anfört under 32 § bör första meningen i sista stycket kompletteras förslagsvis enligt följande. Talan skall väckas från den dag då parten fick del av skiljedomen eller, om rättelse, komplettering eller tolkning enligt 32 § har ägt rum, från den dag då parten fick del av skiljedomen i dess slutliga lydelse. 35 § I 4 § tredje stycket regleras det fallet att säkerhetsåtgärd begärs tvisten behandlas av skiljemän eller . I 60 § finns bestämmelser om säkerhetsåtgärder i anslutning till en skiljetvist utomlands (första stycket) eller exekvaturprocessen i hovrätten (andra stycket). I den allmänna motiveringen omnämns ett rättsfall (NJA 1979 s. 698) varigenom klarlagts att svaranden i ett mål om av skiljedom kan få prövad en begäran om kvarstad som grundar sig på skiljedomen. Vidare anförs att med hänsyn till att motparten alltid skall ges tillfälle att yttra sig innan verkställighet av en svensk skiljedom får ske, det enligt regeringens mening bör finnas möjlighet för vinnande part att få sitt anspråk säkerställt genom kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd. Under hänvisning till rättspraxis anser regeringen inte någon uttrycklig bestäm- melse i ämnet behövlig. Lagrådet vill dock ifrågasätta om inte, mot bakgrund av att andra fall av säkerhetsåtgärder är reglerade i den före- slagna lagen, en uttrycklig bestämmelse för nu avsett fall borde tas in i lagen. Det torde i så fall inte finnas anledning att behandla talan om ogiltighet annorlunda än . En bestämmelse skulle lämpligen kunna föras in som ett fjärde stycke i förevarande paragraf och ges lydelsen: I ett mål om en skiljedoms ogiltighet eller om upphävande av en skiljedom får domstolen meddela sådana beslut om säkerhetsåtgärder som domstolen enligt lag är behörig att meddela. 36 § Andra meningen i första stycket om talans väckande kan utformas på sätt som Lagrådet förordat under 34 §. Andra stycket första meningen avser en talan som enbart rör fördelningen av kostnaderna parterna emellan. Detta skulle komma fram tydligare med följande formulering: En talan enligt första stycket som enbart rör en fråga som avses i 42 § är tillåten om skiljedomen innebär att skiljemännen har ansett sig vara obehöriga att pröva tvisten. 38 § I andra stycket aktualiseras principerna om en säkerhetshavares rätt till avkastningen av det objekt som säkerhetsrätten avser; objektet torde i förevarande sammanhang utgöras av bankmedel eller andra rättigheter (civil avkastning). Det har brukat anses att panträtt till sådana objekt enligt allmänna regler inte utan avtal omfattar avkastningen av egen- domen, i vidare mån än att panthavaren vid realisation kan ta betalt även ur avkastning som inte uppburits av pantsättaren, liksom han successivt kan använda avkastningen till att täcka ersättningsgilla omkostnader. (Se hänvisningar hos , Panthavares skyldigheter vid pantavtal om lös egendom, 1977, s. 111 116 och s. 305. Jfr , Panträtt, 2 uppl. 1998, s. 252-253, som rekommenderar ett annat synsätt, där utgångs- punkten är att avkastningen generellt omfattas av panträtten.) Det sagda innebär emellertid att föreskriften i andra stycket, att säkerhetshavaren får tillgodogöra sig betalning ur säkerheten samt avkastningen av denna , i och för sig inte ger någon upplysning om vad som gäller beträffande rätten till avkastningen fram till dess att han får ta säkerheten i anspråk. Frågan kan t.ex. uppkomma, om panthavaren under den tiden är skyldig att på begäran av pantsättaren lämna ut avkastning som förfallit. Om avsikten är att rätten till avkastningen skall vara lika omfattande som rätten till själva objektet bör detta anges. Detta skulle t.ex. kunna ske genom att det till sista stycket fogas meningen Har parterna inte överenskommit något annat omfattar säkerhetsrätten även egendomens avkastning . Orden samt avkastningen av denna i den nuvarande sista meningen i paragrafen bör då utgå. 41 § Som har utvecklats under 32 § bör bestämmelsen om talans väckande kompletteras med regler om tidsfrister då rättelse eller komplettering av domen eller tolkning av domslutet har ägt rum. Detta kan ske genom att en ny tredje mening förs in i första stycket. Den kan ha t.ex. följande lydelse. Har rättelse, komplettering eller tolkning enligt 32 § ägt rum, skall talan väckas av en part från den dag då parten fick del av skiljedomen i dess slutliga lydelse och av en skiljeman från den dag då skiljedomen fick sin slutliga lydelse. 45 § Enligt andra stycket inträder inte preklusion på grund av att part försuttit tid för väckande av talan, om parten efter ett skiljeförfarande begär skiljedom eller väcker talan vid domstol från den dag då parten fick del av skiljedomen eller, om skiljedomen blivit upphävd eller förklarad ogiltig, från det att domen härom vunnit laga kraft. Den föreslagna bestämmelsen omfattar inte det fallet att den påkallande parten fört talan enligt 36 § mot en skiljedom, som innebär att hans talan avvisats, utan att domstolen upphävt skiljedomen. Även i detta fall bör hans talerätt vara bevarad om han väcker talan från det att domen vunnit laga kraft; han skall naturligtvis inte både föra talan enligt 36 § och väcka talan i själva saken vid domstol. Det kan ske genom att i satsen om skiljedomen blivit upphävd eller förklarad ogiltig läggs till eller talan mot skiljedomen enligt 36 § lämnats utan bifall . Övergångsbestämmelserna Äldre bestämmelser skall enligt punkten 2 tillämpas i fråga om skiljeförfarande som inletts före ikraftträdandet. Såvitt Lagrådet förstår skall inte några bestämmelser i den nya lagen tillämpas i det angivna fallet. Ordet skiljeförfaranden är dock ägnat att framkalla tvekan om huruvida punkten 2 omfattar även det fortsatta förfarandet i domstol. Detta är dock avsikten. Avgörande för frågan om ny eller äldre lag skall tillämpas bör vara när skiljeförfarandet inletts. Enligt 19 § anses skiljeförfarande inlett när motparten tar emot påkallelseskriften men bestämmelsen är dispositiv. På grund av det anförda förordar Lagrådet att punkten 2 ges följande lydelse: Den äldre lagen tillämpas om skiljeförfarandet har inletts före ikraftträdandet eller, såvitt angår verkställighet av en utländsk skiljedom, om ansökan om verkställighet har gjorts före ikraftträdandet. I överensstämmelse härmed bör i punkten 3 orden förfaranden där skiljedom har begärts bytas ut mot förfaranden som har inletts . Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen 8 kap. 17 § Det synes lämpligt att för större tydlighets skull i det nya tredje stycket föra in en hänvisning inte endast till 26 § lagen om skiljeförfarande utan också till 50 § som handlar om bevisupptagning under skiljeförfarande utomlands. Övriga lagförslag Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Lagen (1981:775) om införande av utsökningsbalken Enligt 12 § i denna lag, som ej föreslås ändrad i lagrådsremissen, får vissa där avsedda domar verkställas, om det inte finns någon omstän- dighet som gör domen ogiltig även om talan ej förs mot domen. Bestämmelsen stämmer inte överens med de nya reglerna i utsöknings- balken om beaktande av ogiltighet. Dessutom har begreppet ogiltighet olika innebörd i lagen om skiljemän och den föreslagna lagen om skiljeförfarande. I bestämmelsen hänvisas till 3 kap. 15, 16, 17 och 18 §§ utsökningsbalken. Paragrafnumreringen av olika bestämmelser i dessa paragrafer har förskjutits, vilket måste beaktas. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Lejon Regeringen beslutar proposition 1998/99:35 Ny lag om skiljeförfarande. Senaste lydelse 1996:1438. Senaste lydelse 1994:1983. Senaste lydelse 1979:371. Senaste lydelse 1994:817. Senaste lydelse 1998:760. Senaste lydelse 1998:650. Senaste lydelse 1991:857. Senaste lydelse 1996:1438. Senaste lydelse 1994:1983. Senaste lydelse 1979:371. Senaste lydelse 1994:817. Senaste lydelse 1998:760. Senaste lydelse 1998:650. Senaste lydelse 1991:857. 1998/99:35 Bilaga 1 1998/99:35 Bilaga 2 1998/99:35 Bilaga 3 1998/99:35 Bilaga 4 1998/99:35 Bilaga 5 1998/99:35 Bilaga 6 1998/99:35 Bilaga 6 1998/99:35 Bilaga 6 1998/99:35 Bilaga 7