prop · GM03143 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1998/99:143 Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen lämnas förslag till åtgärder som behövs för att skall kunna ratificera ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Det innebär att nationella minoriteter och deras språk erkänns samt att minoritetsspråken ges det stöd som behövs för att de skall hållas levande. Härigenom läggs en grund för en samlad svensk minoritetspolitik. De grupper som enligt regeringens förslag utgör nationella minoriteter är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Minoritets- språken är samiska, finska, meänkieli (tornedalsfinska), chib och jiddisch. Av dessa har samiska, finska och meänkieli en historisk geografisk bas, vilket innebär krav på mer långtgående åtgärder till stöd för dessa språk. Lagförslag läggs fram som ger enskilda rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter med verksamhet i de geografiska områden där språken använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Förslagen innebär också rätt att i dessa områden få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på dessa språk. För samiska föreslås området omfatta , , och kommuner och för finska och meänkieli , , , och kommuner. Regeringen redovisar i propositionen också rikstäckande åtgärder som regeringen avser att vidta för att stödja de nationella minoriteterna och Det gäller utbildningsfrågor, kulturverksamhet, massmedierna, arkivfrågor, äldreomsorg, översättning av vissa författningar, inflytande och samarbete över nationsgränserna. Lagarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 5 2 Lagtext 6 2.1 Förslag till lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 6 2.2 Förslag till lag om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 8 3 Ärendet och dess beredning 11 4 Utgångspunkter för en minoritetspolitik 11 4.1 Nationella minoriteter en del av kulturarvet 11 4.2 En internationell samarbetsfråga 12 4.3 Minoritetsspråkskonventionen 15 4.4 Ramkonventionen 18 4.5 Situationen i andra nordiska länder 19 4.6 Historiska minoriteter i 22 4.6.1 Samerna 22 4.6.2 Sverigefinnarna 24 4.6.3 Tornedalingarna 24 4.6.4 Romerna 26 4.6.5 Judarna 27 5 En samlad svensk minoritetspolitik 29 6 bör ratificera minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen 31 7 Regionala åtgärder 37 7.1 Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 37 7.2 Domstolar 46 7.3 Statliga förvaltningsmyndigheter 49 7.4 Landstingskommunala och kommunala förvaltnings- myndigheter 52 7.5 Förskoleverksamhet och äldreomsorg 54 7.6 Kommunindelning och språkgränser 56 8 Rikstäckande åtgärder 57 8.1 Utbildningsfrågor 57 8.1.1 Grundskola och gymnasieskola 57 8.1.2 Universitet och högskolor 59 8.1.3 Folkbildning 61 8.2 Kulturverksamhet 63 8.3 Massmedier 67 8.3.1 Radio och 8.3.2 Tidningar 69 8.4 Arkivfrågor 69 8.5 Äldreomsorg 70 8.6 Översättning av vissa författningar till minoritetsspråk 72 8.7 Inflytande för de nationella minoriteterna 73 8.8 Samarbete över nationsgränserna 75 9 Ikraftträdande 78 10 Ekonomiska konsekvenser 78 11 Författningskommentar 79 11.1 Förslaget till lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 79 11.2 Förslaget till lag om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 83 Bilaga 1 Europeisk stadga om landsdels- eller minoritetsspråk 88 Bilaga 2 Ramkonvention om skydd för nationella minoriteter 118 Bilaga 3 Sammanfattning av betänkandet Steg mot en minoritets- politik - konvention om historiska minori- tetsspråk (SOU 1997:192) 136 Bilaga 4 Sammanfattning av betänkandet Steg mot en minori- tetspolitik - konvention för skydd av nationella minoriteter (SOU 1997:193) 142 Bilaga 5 Kommitténs lagförslag 147 Bilaga 6 Förteckning över remissinstanserna 154 Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 155 Bilaga 8 Lagrådets yttrande 159 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 161 Rättsdatablad 162 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. godkänner att ratificerar ramkonvention om skydd för nationella minoriteter, 2. godkänner att ratificerar den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk, 3. antar regeringens förslag till lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar, 4. antar regeringens förslag till lag om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar Härigenom föreskrivs följande. Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och lokala förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för samiska. Med förvaltningsområdet för samiska (förvaltningsområdet) avses , , och kommuner. Lagen tillämpas även hos en länsrätt, en tingsrätt, en fastighetsdomstol, en miljödomstol eller en sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet. Rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheterna 2 § En enskild har rätt att använda samiska vid sina muntliga och skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som avser myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har anknytning till förvaltningsområdet. Om den enskilde använder samiska i ett sådant ärende, är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på samiska. Ett skriftligt beslut i ett sådant ärende skall innehålla en upplysning på samiska om att beslutet kan översättas muntligen till samiska av myndigheten på begäran av den enskilde. Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta samisktalande på samiska. 3 § Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats för samisktalandes besök och telefonsamtal. Rätt att använda samiska hos domstolarna 4 § Den som är part eller ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende hos domstol har rätt att använda samiska under målets eller ärendets handläggning, om målet eller ärendet har anknytning till förvalt- ningsområdet. Rätten att använda samiska omfattar också de domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende som avses i första stycket överklagas. 5 § Rätten att använda samiska i mål eller ärenden hos domstolar enligt 4 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig bevisning på samiska, rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till samiska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstolen tala samiska. Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig bevisning till svenska, om det inte är uppenbart onödigt. Även i övrigt skall domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta samisktalande part eller ställföreträdare för part på samiska. 6 § Den som vill använda samiska under ett måls eller ett ärendes handläggning i domstol enligt 4 § skall begära detta i samband med att målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig i målet eller ärendet. Om en begäran att använda samiska framställs senare får den avslås. En begäran att använda samiska får även avslås om det är uppenbart att den har ett otillbörligt syfte. 7 § Om en part eller ställföreträdare för part skall få använda samiska i rättegång, skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 8 §§ och 33 kap. 9 § och 50 52 §§ förvaltnings- processlagen (1971:291). Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg 8 § När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i förskole- verksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100), skall kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på samiska. 9 § En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som er- bjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar samiska. Undantag 10 § Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för lands- tingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om kommunala myndigheter. Denna lag träder i kraft . Den tillämpas på mål och ärenden i domstol som anhängiggörs efter lagens ikraftträdande. 2.2 Förslag till lag om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar Härigenom föreskrivs följande. Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och lokala förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för finska och meänkieli. Med förvaltningsområdet för finska och meänkieli (förvaltnings- området) avses , , , och kommuner. Lagen tillämpas även hos en länsrätt, en tingsrätt, en fastighetsdomstol, en miljödomstol eller en sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet. Rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheterna 2 § En enskild har rätt att använda finska och meänkieli vid sina muntliga och skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som avser myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har anknytning till förvaltningsområdet. Om den enskilde använder finska eller meänkieli i ett sådant ärende, är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska respektive meänkieli. Ett skriftligt beslut i ett sådant ärende skall innehålla en upplysning på finska eller meänkieli om att beslutet kan översättas muntligen till finska respektive meänkieli av myndigheten på begäran av den enskilde. Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta finsktalande och meänkielitalande på finska respektive meänkieli. 3 § Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats för finsktalandes respektive meänkielitalandes besök och telefon- samtal. Rätt att använda finska och meänkieli hos domstolarna 4 § Den som är part eller ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende hos domstol har rätt att använda finska eller meänkieli under målets eller ärendets handläggning, om målet eller ärendet har anknytning till förvaltningsområdet. Rätten att använda finska och meänkieli omfattar också de domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende som avses i första stycket överklagas. 5 § Rätten att använda finska eller meänkieli i mål eller ärende hos domstolar enligt 4 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig bevisning på finska eller meänkieli, rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till finska respektive meänkieli och rätt att vid muntlig förhandling inför domstolen tala finska eller meänkieli. Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig bevisning till svenska, om det inte är uppenbart onödigt. Även i övrigt skall domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta finsktalande och meänkielitalande part eller ställföreträdare för part på finska respektive meänkieli. 6 § Den som vill använda finska eller meänkieli under ett måls eller ett ärendes handläggning i domstol enligt 4 § skall begära detta i samband med att målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig i målet eller ärendet. Om en begäran att använda finska eller meänkieli framställs senare får den avslås. En begäran att använda finska eller meänkieli får även avslås om det är uppenbart att den har ett otillbörligt syfte. 7 § Om en part eller ställföreträdare för part skall få använda finska eller meänkieli i rättegång, skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 8 §§ och 33 kap. 9 § och 50 52 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). Finska och meänkieli i förskoleverksamhet och äldreomsorg 8 § När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100), skall kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på finska respektive meänkieli. 9 § En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska respektive meänkieli. Undantag 10 § Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för och för kommunfullmäktige i fråga om kommunala myndigheter. Denna lag träder i kraft . Den tillämpas på mål och ärenden i domstol som anhängiggörs efter lagens ikraftträdande. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillkalla en kommitté med uppgift att utreda frågan om, och i så fall på vilket sätt, bör ansluta sig till den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). beslutade regeringen om tilläggsdirektiv med innebörden att kommittén även skulle utreda frågan om bör ratificera ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonventionen) och om vilka åtgärder som är nödvändiga för att skall kunna efterleva bestämmelserna i konventionen. I tilläggsdirektiven angavs att kommittén skulle arbeta i två sektioner, en för det ursprungliga uppdraget och en för tilläggsuppdraget. Konventionerna i engelsk version och en svensk översättning finns i bilaga 1 och 2. Kommittén antog namnet . Kommittén överlämnade betänkandena Steg mot en minoritetspolitik konvention om historiska minoritets- språk (SOU 1997:192) och Steg mot en minoritetspolitik konvention för skydd av nationella minoriteter (SOU 1997:193). Kommitténs sammanfattningar av betänkandena finns i bilaga 3 och 4 och kommitténs lagförslag i bilaga 5. Betänkandena har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 6. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr Ku1999/1001). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Regeringen har följt Lagrådets förslag. I propositionens lagförslag har också vissa redaktionella ändringar gjorts. Lagrådets synpunkter berörs i avsnitt 7.2 och 7.3 samt i författningskommentaren. 4 Utgångspunkter för en minoritetspolitik 4.1 Nationella minoriteter en del av kulturarvet Vårt lands etniska och kulturella mångfald har lång historisk tradition. Flera av de grupper som utgjort minoriteter i har aktivt värnat om den egna gruppens kultur och språk så att dessa kulturer och språk än utgör en levande del av det svenska samhället. Hit hör urbefolkning, samerna. Hit hör även tornedalingarna, sverige- finnarna, romerna och judarna. Gemensamt för dessa minoritetsgrupper är att de har befolkat samt att de utgör grupper med en uttalad samhörighet. De har även en egen religiös, språklig eller kulturell tillhörighet och en vilja att behålla sin identitet. I de flesta andra länder i finns det minoritetsgrupper som tillsammans med minoriteterna i har bidragit till kulturarv. Minoritetsfrågorna i fick en starkt ökad uppmärksamhet efter . Minoriteter såg nya möjligheter att ställa krav på respekt för sin identitet som en del i arbetet på att demokratisera länderna. Det gällde t.ex. ungerska minoriteter i och , ryska minoriteter i , och . Ett ytterligare exempel är den komplexa etniska situationen i sydöstra . Tidigt insåg man vikten av att främja fredliga och demokratiska lösningar när det gäller minoritetsfrågor. Internationella organisationer, som FN och , har uppmärksammat behovet av att trygga minoriteters rättigheter och har i detta syfte utarbetat konventioner, deklarationer och rekommendationer. Utan sådana åtaganden från staternas sida finns det risk för att minoriteternas språk och kultur går förlorade. Minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen har utarbetats inom . De bygger på insikten att det finns ett stort antal minoriteter i som levt i området och som har ett eget språk och en egen kultur. Konventionerna utgör enligt regeringens mening en god grund för en minoritetspolitik i . Regeringen kommer i denna proposition att behandla olika frågor som rör de nationella minoriteterna i . Syftet är att stärka och stödja de nationella minoriteterna och deras språk. För vårt demokratiska samhälle är det av stor betydelse att principerna om icke-diskriminering och inflytande får fullt genomslag när det gäller de nationella minoritetsgrupperna. Det behövs också åtgärder för att värna om de nationella minoriteternas språk och kultur som en del av vårt kulturarv. Regeringen vill vidare peka på den betydelse som en stark ställning för de nationella minoriteterna har för det internationella umgänget och samarbetet. Mot den här bakgrunden kommer regeringen i det följande att föreslå åtgärder som stärker de nationella minoriteterna i och ger deras språk det stöd som behövs för att de skall hållas levande. 4.2 En internationell samarbetsfråga På internationell nivå har ansatser gjorts för att ge skydd för etniska, språkliga och religiösa minoriteter. De tidigaste minoritetsskyddsfördragen, som kan dateras , skyddade europeiska religiösa minoriteter, katoliker och protestanter. i historien, efter , uppstod en rad nya minoritetsgrupper i genom bildandet av nya nationalstater. Detta fick till följd att 20 30 miljoner människor kom att tillhöra stater där de utgjorde kulturella, etniska, språkliga eller religiösa minoriteter. Dessa grupper fick visst stöd genom som mellan de två världskrigen vidtog åtgärder för att ge skydd åt etniska, språkliga och religiösa minoriteter i . Detta minoritetsskydd gick dock förlorat i samband med utbrott och upplösningen av . Skyddet för de mänskliga rättigheterna är det viktigaste och mest kända arbetsområdet för organisationen. antogs den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () som samtliga medlemsländer är anslutna till. Den enda bestämmelse i konventionen som nämner nationella minoriteter är artikel 14 som innehåller ett förbud mot diskriminering. Förbudet är dock begränsat till de i konventionen och dess tilläggsprotokoll garanterade fri- och rättigheterna. framlade en rekommendation om att skulle göra ett tillägg till som innebar att medlemsstaterna skulle ge skydd åt de nationella minoriteterna i . Det skulle dröja innan frågan togs upp igen och då föreslog den parlamentariska församlingen att skulle skapa en särskild konvention om regionala språk och minoritetsspråk. Till följd härav påbörjade kommunal- konferens (CLRAE) ett sådant arbete. En särskild kommitté inrättades därefter under ministerkommittén med uppdrag att utarbeta en konvention om regionala språk och minoritetsspråk med syfte att bidra till att bevara och utveckla mångkulturella arv och flerspråkighet inom nationsgränserna. Frågan om minoriteters rättigheter var mycket aktuell i eftersom det då stod klart att det fanns en rad minoriteter som behövde olika former av stöd i Öst- och . Konventionen blev klar 1992 och är en av de viktigaste internationella överenskommelser som behandlar frågor som är av intresse för nationella minoriteter. Vid i var minoriteters rättigheter åter en viktig fråga på dagordningen. Till följd av mötet påbörjade ministerkommittén arbetet med en ramkonvention till skydd för nationella minoriteter och ett tilläggsprotokoll till avseende sådana kulturella rättigheter som är av särskild betydelse för skyddet av nationella minoriteter. Medlemsstaterna kunde dock inte enas om ett tilläggsprotokoll. Arbetet resulterade i ramkonventionen som blev färdig 1995. Minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen är de första juridiskt bindande multilaterala instrumenten med inriktning på nationella minoriteter. Flera av minoritetsspråkskonventionens artiklar har också sin motsvarighet i ramkonventionens bestämmelser. och Intresset för att skydda nationella minoriteter uppmärksammades också av andra internationella organisationer vid slutet av . var en av de första organisationerna som kom att verka för att främja och bevara freden samt att skydda olika minoriteter. Arbetet bedrevs genom traktat till förmån för bestämda minoritetsgrupper. Efter fick drömmen om en global organisation nytt liv då () bildades . FN:s huvudsyfte är inte enbart att bevara världsfreden utan även att verka för ett internationellt samarbete i ekonomiska, sociala, kulturella och humanitära frågor. I den allmänna deklarationen om mänskliga rättigheter som antogs kommer det sistnämnda arbetsområdet till uttryck. antogs den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter med en särskild artikel (artikel 27) där minoritetsskyddet omnämns. Artikel 27 har följande lydelse: "I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter skall de som tillhör sådana minoriteter ej förvägras rätten att i gemenskap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk." Ordalydelsen fastslår att minoriteter, inklusive urbefolkningar, är skyddade mot negativ särbehandling. Det har också tolkats som att innehållet i artikeln innebär att staterna aktivt bör skydda minoriteternas identitet och rätt att uttrycka och utveckla sin egen kultur. I flera andra rättsligt bindande dokument som utarbetats inom FN finns hänvisningar till minoriteters position i samhället. Ett exempel är konvention om eliminering av alla former av rasdiskriminering. Konventionen ålägger staterna att genom positiva åtgärder främja jämlikhet mellan människor oberoende av ras. I FN:s konvention om barnets rättigheter finns i artikel 30 ett minoritetsskydd för barn. Även i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter talas om barns rätt till undervisning som återspeglar föräldrarnas övertygelse eller religion. Inom FN finns särskilda organ som har till uppgift att främja eller följa arbetet inom ett visst område. Främjandet av mänskliga rättigheter faller inom det ekonomiska och sociala rådets (Ecosoc) befogenhet. Ecosoc har i sin tur tillsatt en särskild kommission för mänskliga rättigheter som arbetar för att omsätta principerna i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna i praktisk handling. Kopplad till kommissionen finns också en underkommission för förebyggande av diskriminering och skydd av minoriteter. FN kunde anta en deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter. Det skedde efter många års förhandling i kommissionen för mänskliga rättigheter. () är ett annat av FN:s s.k. fackorgan. skall arbeta för att främja ekonomiska och sociala rättigheter som är förknippade med arbetslivet. Här ingår föreningsfrihet, arbetsvillkor, diskriminering m.m. har även bevakat ursprungsfolkens arbete och livsvillkor. tillkom konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder. I artikel 4 anges att staten skall säkra enskilda individers rätt till egendom, arbete, kultur och miljö. Konventionen syftar också till att staterna skall erkänna den äganderätt och besittningsrätt till mark som urbefolkningar traditionellt bebor och verkar på. Regeringen tillsatte en utredning som skulle ta ställning till om kan ratificera denna konvention samt vilka åtgärder som krävs för att skall kunna efterleva bestämmelserna i konventionen. Betänkandet Samerna ett ursprungsfolk i (SOU 1999:25) överlämnades . I betänkandet görs bedömningen att kan ratificera ILO- konventionen först då ett antal åtgärder som rör samernas rätt till mark genomförts.