prop · GM0338 · 1999-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: Fråga 10 i avsnittet om Begravningsverksam- heten i Remiss II avsåg förslaget att begravningsavgiften skall särredovisas på slutskattsedeln. Det blev en stor enighet om att detta förslag bör genomföras. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 10 förordar att själv svarar för att rapportera uppgifterna om begravningsavgiftssatser till . () motsätter sig den föreslagna ordningen för uppgiftslämnande och utbetalning av medel. Samma rutiner bör enligt RSV gälla för kyrkoavgift och begravningsavgift. RSV anser att redovisning av avgiftssatser bör ske centralt av till RSV och på motsvarande sätt bör redovisning och utbetalning av medlen ske centralt till . anser att det är nödvändigt att ett och samma system för uppbörd gäller för såväl kyrkoavgiften som begravningsavgiften. Övervägande skäl talar, enligt Centralstyrelsen, för den av RSV föreslagna ordningen för hur meddelande skall lämnas om beslutad avgiftssats. Centralstyrelsen menar att samma system inte behöver gälla för utbetalning av kyrkoavgift och begravningsavgift som för anmälan av beslut om avgiftssatser. tillstyrker att särredovisning av begravningsavgiften sker på beskedet om slutlig skatt på föreslaget sätt. Enligt förbundet kan det uppfattas som olämpligt att begravningsavgifter som avser icke kyrkotillhöriga samlat skall överlämnas till för fördelning. anser att det inte finns anledning att sända uppgift om begravningsavgiftssatsen via kommunen då ett pastorat är huvudman. anser att förslaget att särredovisa begravningsavgiften på skattsedeln är mindre lämpligt. kyrkomöte: Att begravningsavgiften för den kyrkotillhörige skall tas in tillsammans med kyrkoavgiften kräver att den kyrkotillhörige ges sådan information på sin skattsedel att kostnaderna för begravningsverksamheten framgår. Förslaget att begravnings- avgiftsmedlen för dem som inte tillhör skall redovisas och betalas ut direkt till huvudmannen på folkbokföringsorten tillstyrks. Samma ordning bör enligt kyrkomötet gälla för kyrkoavgiftsmedlen, inklusive begravningsavgiften för de tillhöriga. Skälen för regeringens förslag: Ansvaret för en väl fungerande begravningsverksamhet vilar ytterst på samhället. Det är därför naturligt att samhället tar ansvar för att de medel som behövs för att finansiera verksamheten kan tas in på ett likformigt sätt från alla skattskyldiga. Detta sker bäst genom statlig hjälp via skattebetalningssystemet. Enligt principbeslut skall kostnaderna för begravnings- verksamheten för dem som tillhör ingå i den kyrkoavgift de skall betala. Frågan om debitering och betalning av denna avgift behandlas i avsnitt 10.2. I det här avsnittet behandlas hur begravningsavgiften från andra än dem som tillhör och från dem som är folkbokförda i en kommun som är huvudman för begravningsverksamheten samt från dem som tillhör en icke-territoriell församling i skall debiteras och betalas ut. Beträffande begravningsavgifter från dem som inte tillhör eller som tillhör en icke-territoriell församling inom har kommittén föreslagit följande. Församlingar och kyrkliga samfälligheter skall lämna uppgift om fastställd begravningsavgiftssats till kommunerna på samma sätt som sker beträffande församlingsskatten. Kommunerna vidarebefordrar därefter uppgiften till skattemyndigheterna som tar in avgiften och betalar ut medlen direkt till församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna. Den föreslagna metoden skiljer sig från den som RSV förordat beträffande kyrkoavgiften i sitt betänkande Staten och trossamfunden, Statlig medverkan vid avgiftsbetalning (SOU 1997:46). I betänkandet föreslås att på central nivå skall lämna uppgifter för avgiftsdebitering till RSV, som betalar ut de uppburna medlen till ett konto hos för intern fördelning. I sitt yttrande över betänkande har RSV motsatt sig att det införs olika system för kyrkoavgiften och begravningsavgiften och att den föreslagna ordningen för begravningsavgiften genomförs. Regeringen anser att övervägande skäl talar för att rapportering av avgiftssatsen för begravningsavgiften sker centralt från till RSV. Som anfört finns det inte någon anledning att efter relationsändringen engagera de borgerliga kommunerna i denna uppgift. Det bör för alla parter vara bättre att rapportering av avgiftssatsen sker på samma sätt som rapporteringen av avgiftssatsen för kyrkoavgiften. Beträffande tidpunkter och rutiner för att lämna uppgifterna bör samma bestämmelser som föreslås för kyrkoavgiften tillämpas (se avsnitt 10.3.1). Vad gäller utbetalning av begravningsavgiftsmedlen gör sig delvis andra synpunkter gällande. Huvudmannaskapet för begravnings- verksamheten är en samhällsuppgift som genom reformen till den helt övervägande delen anförtros församlingar. För denna verksamhet ges församlingarna rätt att ta ut en avgift även från dem som inte tillhör kyrkan. Regeringen delar församlings- och pastoratsförbunds uppfattning att det kan uppfattas som olämpligt att avgiftsmedel från dem som inte tillhör överlämnas till trossamfundet på nationell nivå för fördelning. Även har varit positiv till en utbetalning direkt till församlingar och kyrkliga samfälligheter och har betonat att det inte får skapas en sådan ordning att medlen kan komma att förvaltas hos den nationella nivån och där ge ränteintäkter som kommer trossamfundet till godo. Regeringen anser att den av kommittén föreslagna lösningen med direktutbetalning från skattemyndigheterna till församlingarna/- samfälligheterna därför bör väljas när det gäller avgiftsmedlen från dem som inte tillhör . tillämpas direktutbetalning av församlingsskatt till församlingar och samfälligheter. Förslaget torde därför inte behöva medföra några merkostnader för skattemyndigheterna. För att kunna hantera begravningsavgiften krävs att skatte- myndigheterna har kännedom om indelning i församlingar och kyrkliga samfälligheter, om vilken församling en person är folkbokförd i, om en person tillhör eller inte samt om tillhörighet till en icke-territoriell församling. Vissa av dessa uppgifter kommer RSV att få kännedom om genom den uppgifts- skyldighet som åläggs kyrkan för den statliga hjälpen med att ta in kyrkoavgiften. I begravningslagen bör dock som komplettering tas in en föreskrift att skall lämna RSV de uppgifter som behövs för att ta in och betala ut begravningsavgiften. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ha möjlighet att meddela närmare föreskrifter om när och hur uppgifterna skall lämnas. Om en kommun är huvudman för begravningsverksamheten skall alla som är folkbokförda inom kommunen betala begravningsavgift till kommunen. Avgiftssatsen fastställs av kommunen och avgiftsmedlen bör beräknas, redovisas och betalas ut till kommunen på samma sätt som gäller för kommunalskattemedel. Slutavräkningen av begravnings- avgiftsmedel bör dock i motsats till vad som gäller för kommunal- skattemedlen göras individuellt gentemot respektive kommun. Den som tillhör en icke-territoriell församling inom och inte är folkbokförd i en kommun som är huvudman för begravnings- verksamheten betalar begravningsavgift till den församling eller kyrkliga samfällighet som är huvudman för begravningsverksamheten på folk- bokföringsorten, medan kyrkoavgiften tillfaller den icke-territoriella församlingen. Rapportering av begravningsavgiftssats och utbetalning av de uppburna medlen bör följa de regler som föreslås för kyrkoavgiften. Den som tillhör betalar för begravningsverksamheten genom sin kyrkoavgift. Denna beräknas på den kommunalt beskatt- ningsbara inkomsten. Av likformighetsskäl bör även övriga personers begravningsavgift beräknas på detta skatteunderlag. Det är av värde att alla som betalar begravningsavgift till samma huvudman kan förvissa sig om att man betalar efter samma grunder. Kyrkomötet har också uttalat att man förutsätter att det skall vara möjligt att ge den kyrkotillhörige sådan information på skattsedeln att kostnaderna för begravningsverksamheten framgår. Regeringen föreslår att avgiftssatsen i procent redovisas på samtliga avgiftsskyldigas slutskattebesked i likhet med vad som förekommer på skattsedeln i övrigt. Det bör även vara möjligt för RSV att besluta om att på slutskattesedeln informera om den enskildes kostnad i kronor för begravningsverksamheten. 4.5 Obligatorisk begravningsclearing Regeringens förslag: Huvudmannen för det förvaltningsområde där den avlidne vid dödsfallet var folkbokförd eller, vid gravsättning och kremering av en dödfödd, där kvinnan är folkbokförd svarar för kostnaderna för de tjänster som ingår i begravningsavgiften även när dessa tjänster tillhandahålls av en huvudman för ett annat förvaltningsområde. Detsamma gäller när tjänsterna tillhandahålls av en innehavare av en allmän begravningsplats som inte är huvudman för begravningsverksamheten eller av en innehavare av en enskild begravningsplats till den som tillhandahåller tjänsterna betalas enligt en gemensam rikstaxa som fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: I avsnittet Begravningsverksamheten i Remiss II ställdes fem frågor i denna del. Fråga 11 avsåg att obligatorisk begravningsclearing skall införas. Fråga 12 gällde om tjänsterna i clearingen skall vara desamma som ingår i begravningsavgiften. I fråga 13 behandlades förslaget att tjänsterna skall erbjudas kostnadsfritt i mån av tillgång på gravplatsmark och i fråga 14 förslaget att huvudmannen på folkbokföringsorten skall betala. Fråga 15 avsåg förslaget att clearingtjänsterna skall ersättas efter en enhetlig taxa. Nästan alla remissinstanser var positiva till förslagen. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 11 Fråga 12 Fråga 13 Fråga 14 Fråga 15 Kammarkollegiet har inga invändningar mot förslagen och är berett att ta på sig uppgiften att fastställa rikstaxan, men påpekar att kostnaderna för arbetet inte kan beräknas bli försumbara. Statskontoret tillstyrker förslaget under förutsättning att begravningsverksamheten finansieras mindre genom huvudmannen och mer genom differentierade avgifter för den enskilde. påpekar att en gravplats normalt rymmer mer än en kista eller en urna. Därför måste det, enligt Centralstyrelsen, göras klart att clearingen omfattar gravplatsen i dess helhet vid det första tillfället då en ny gravrätt upplåts. Domkapitlen i och samt kyrkokamerala förening påpekar att frågan om kostnaderna för de huvudmän som har en boendeform för äldre människor inom sitt förvaltningsområde måste lösas innan man genomför ett obligatoriskt clearingsystem. i menar att det är nödvändigt att utarbeta ett system som tar hänsyn till de speciella regionala förhållanden som fördyrar begravningsverksamheten i den norra delen av landet. till trossamfund/frikyrkosamråd tillstyrker förslagen, men anser att ersättningen måste vara anordnad så att den kan anpassas till de speciella religiösa krav som finns hos bl.a. ortodoxa kristna, muslimer och judar. Liknande synpunkter har framförts av Förenade islamiska församlingar i och Judiska församlingarna i . har inga erinringar mot förslaget till nytt clearingsystem, men konstaterar att det för del blir ett omfattande nytt åtagande då av avlidna stockholmare gravsätts inom annan huvudmans förvaltningsområde. kyrkomöte tillstyrker förslagen, men betonar att problemen med de särskilda boendeformerna och deras inverkan på clearingsystemet kräver en skyndsam lösning. Skälen för regeringens förslag: Den svenska samhällsutvecklingen har medfört en ökad rörlighet inom befolkningen. Många byter bostadsort under sitt liv. En följd av detta är att många människor inte önskar bli begravda på den plats där de är folkbokförda av sitt liv, utan på en annan ort som de känner större samhörighet med. Enligt 2 kap 3 § andra stycket begravningslagen kan en avliden beredas plats på en allmän begravningsplats på annan ort än folkbokföringsorten om tillgången på gravplatsmark medger det. Kostnaderna för detta regleras i flertalet fall genom den s.k. begravningsclearingen. Mellan flertalet huvudmän för begravningsverksamheten tillämpas ett frivilligt clearingsystem som innebär att en person som var folkbokförd i ett pastorat kan begravas i ett annat pastorat utan särskilda kostnader för dödsboet. De berörda pastoraten utjämnar kostnaderna mellan sig. är av pastoraten och kommun anslutna till systemet. I principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och har slagit fast att ett riksomfattande, obligatoriskt clearingsystem bör komma till stånd (se prop. 1995/96:80 s. 30). Regeringens förslag att ett ökat antal tjänster utan kostnad skall tillhandahållas ett dödsbo förstärker behovet av ett väl fungerande clearingsystem. Den skillnad som utan clearing skulle uppstå mellan vad ett dödsbo utan kostnad kan erhålla från huvudmannen på hemorten och den kostnad man får betala för en begravning hos en annan huvudman som inte deltar i clearingen, skulle inte vara acceptabel. I det följande föreslås därför en riksomfattande, obligatorisk begravningsclearing. Clearingen bör omfatta alla huvudmän för begravningsverksamheten. Vidare bör de innehavare av allmänna begravningsplatser som inte är huvudmän och innehavare av enskilda begravningsplatser få ersättning genom clearingen för tjänster som avser dem som gravsätts på nämnda begravningsplatser. Clearingsystemet bör även gälla vid kremering eller gravsättning av dödfödda. Därvid skall huvudmannen för det förvaltningsområde där kvinnan är bosatt svara för kostnaderna för de tjänster som tillhandahålls. Clearingen bör endast avse tjänster inom landet. Clearing innebär att vissa av de ekonomiska konsekvenserna av en begravning på en annan ort än hemorten regleras. Den innebär dock inte i sig en ovillkorlig rätt att bli begravd på den plats man önskar. En förutsättning är att den mottagande huvudmannen har tillgång på gravplatsmark och medger att andra än de som är folkbokförda inom förvaltningsområdet bereds gravplats där. Denna fråga regleras som tidigare nämnts i 2 kap. 3 § andra stycket begravningslagen. Någon ändring av tillämpningen av denna bestämmelse är inte avsedd. En huvudman kan således inte tvingas att utöka sin begravningsplats för att bereda plats för andra än dem som är folkbokförda inom förvaltningsområdet. De tjänster som skall omfattas av clearingen bör vara samma tjänster som en huvudman skall tillhandahålla ett dödsbo utan kostnader. Omfattningen av tjänsterna skall motsvara vad en huvudman normalt skall tillhandahålla inom sitt eller angränsande förvaltningsområden. Transport av den avlidne till den mottagande huvudmannen eller innehavaren av en begravningsplats bör dock inte omfattas av clearingen utan får bekostas av dödsboet. Några remissinstanser har framfört synpunkter på hur stor gravplats som den mottagande huvudmannen bör vara skyldig att tillhandahålla. påpekar att en gravplats normalt rymmer mer än en kista. Det måste enligt Centralstyrelsen göras klart att clearingen omfattar gravplatsen i dess helhet vid det första tillfället då en ny gravrätt upplåts. har föreslagit att om den mottagande huvudmannen inte kan bereda gravplats på dubbelt djup bör kostnaden för dubbel gravplats stanna på denne. Regeringen hänvisar i denna del till vad som anförts i avsnitt 4.4.2 om de tjänster som skall ingå i begravningsavgiften. Samma bedömning som där görs om storleken på den gravplats som skall ingå i begravningsavgiften bör gälla för den gravplats som en avliden bereds genom clearingen. Ersättningen för de tjänster som betalas genom clearingen bör ske genom en rikstaxa. Detta bör underlätta den praktiska hanteringen och minimera risken för oenighet mellan huvudmännen om ersättningen. Taxan bör fastställas och bygga på ett underlag som visar de faktiska kostnaderna för de olika tjänsterna i olika delar av landet. Clearingtaxan bör enligt lag vara tvingande för huvudmännen. Vid bestämmande av taxan bör det vara möjligt att utnyttja den kunskap och erfarenhet på området som finns hos och hos . En gemensam taxa innebär att ersättningen för tjänsterna kommer att utgöra ett genomsnitt av de faktiska kostnader som förekommer. Några huvudmän kommer därigenom att få en högre ersättning genom clearingen än vad deras egna kostnader uppgår till, medan det omvända förhållandet kommer att gälla för andra. Många remissinstanser har framhållit att taxan måste utformas så att den tar hänsyn till vissa merkostnader som är ofrånkomliga för vissa huvudmän. Regeringen gör bedömningen att det bör vara möjligt att utforma en generell taxa som även tar rimlig hänsyn till de skilda kostnader som uppkommer för huvudmän i olika delar av landet eller till följd av olikheter i begravningsseder som är relaterade till olika trossamfunds traditioner. Clearingtaxan kommer alltså att bygga på schabloniserade självkostnader för de tjänster som enligt regeringens förslag utan kostnad skall tillhandahållas ett dödsbo. Det är inte rimligt att skall fastställa ersättningsbeloppen. Som Lagrådet anmärkt bör fastställandet av taxan ses som föreskrifter om verkställighet av lag. Clearingtaxan bör mot denna bakgrund fastställas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Flera remissinstanser har påtalat att många äldre bor mot slutet av sitt liv på äldrevårdsanläggningar i andra församlingar än där de bott tidigare under sitt liv. De önskar dock ofta bli begravda på den plats där de tidigare bott. Huvudmän med en äldrevårdsanläggning inom sitt förvaltningsområde får därmed höga kostnader för clearing som inte motsvaras av avgiftsintäkter från dessa personer. Kommittén har också uppmärksammat denna fråga och föreslagit att den utreds särskilt med sikte på att en lösning skall föreligga . Även kyrkomötet har tillstyrkt en skyndsam utredning av frågan. Regeringen överväger att ta initiativ till en kartläggning av omfattningen och de ekonomiska aspekterna av denna fråga och därefter i mån av behov återkomma med förslag till lösningar. 4.6 Inflytande och insyn Regeringens förslag: skall utse ombud med uppgift att granska hur församlingarna tar till vara de personers intressen som inte tillhör . Ombudet har rätt att få tillgång till samtliga handlingar som rör begravningsverksamheten och att närvara, ställa frågor och göra påpekanden vid sammanträden i församlingen då frågor om verksamheten behandlas. Ombudet skall kontrollera att man samråder vid anläggning, utvidgning eller väsentlig ändring av en allmän begravningsplats och verka för att man samråder även i övrigt med dem som inte tillhör . Om anmärkning kan riktas mot förvaltningen skall ombudet underrätta om detta. Ombudet har rätt till skälig ersättning för sitt arbete och sina kostnader. Ersättningen betalas av församlingen och utgör en kostnad för begravningsverksamheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om ombuden och den ersättning som de har rätt till. En församling som är huvudman för begravningsverksamheten bör samråda och informera företrädare för dem inom förvaltningsområdet som inte tillhör något kristet trossamfund i frågor som rör förvaltningen av de särskilda gravplatserna. Vid anläggning, utvidgning eller annan väsentlig ändring av en allmän begravningsplats skall en sådan huvudman samråda med företrädare för de trossamfund som är representerade på orten och övriga berörda parter. Kommitténs förslag rörande ombud överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Remiss II innehöll två frågor i avsnittet Begravningsverksamheten om särskilda ombud. Fråga 19 avsåg förslaget att skall utse ombud och fråga 20 att ombuden skall ha rätt att få del av handlingar och närvara vid sammanträden som rör begravningsverksamheten. Frågorna var de som fick störst andel negativa svar i avsnittet om begravningsverksamheten. Positiva Negativa Tar inte ställning Fråga 19 Fråga 20 SCB:s utvärdering av svaren visar att av de kyrkliga instanserna har stiftssamfälligheterna den största andelen negativa svar på frågorna, respektive negativa. Många av de remissinstanser som yttrat sig särskilt om dessa frågor är tveksamma eller negativa till förslagen. konstaterar att förslaget innebär att de som inte tillhör får sina intressen tillgodosedda i långt större utsträckning än de kyrkotillhöriga, som får nöja sig med det inflytande de har vid de kyrkliga valen. ställer sig tveksam till behovet av ett allmänt ombud. I allmänna ansvar ligger, enligt hovrätten, redan en skyldighet att se till att begravningsverksamheten bedrivs på ett sådant sätt att alla kan beredas gravplats i närheten av sin folkbokföringsort. Kammarrätten i avstyrker förslaget om ett särskilt ombud och påpekar att den rättsliga konstruktionen inte har någon påvisad förebild inom förvaltningsjuridiken i övrigt. Statskontoret anser att förslaget med ombud är en nödlösning. Enligt Kammarkollegiet ger ett ombud inte ett tillräckligt skydd för de grupper det är fråga om. betonar att det är av stor betydelse att det råder full insyn i hur församlingarna sköter begravningsverksamheten, men är inte övertygad om att detta kräver särskild lagstiftning om ombud enligt förslaget. till trossamfund/frikyrkosamråd anser att förslaget inte på ett rimligt sätt tillgodoser kravet på demokratiskt inflytande och kontroll. Domkapitlen i , och , , Förenade islamiska församlingar i , samt , , och stiftssam- fälligheter avstyrker förslaget. föreslår en regel om skyldighet att samråda vid anläggning, utvidgning eller väsentlig ändring av en allmän begravningsplats. kyrkomöte: Förslaget om särskilda länsstyrelseombud avstyrks. Den försämring av möjligheten för den icke-tillhörige att på legal väg få inflytande över verksamheten som blir en följd av relationsändringen bör inte överbetonas. Mera grundläggande är att möjligheterna till insyn inte förändras. Det sätt på vilket har skött verksamheten har inte heller varit föremål för kritik. Ordningen med länsstyrelseombud förefaller omständlig och blir administrativt betungande. Den kan också leda till konflikter då ombuden inte kan delta i sammanträden på samma villkor som övriga ledamöter. En förbättrad och effektiviserad tillsyn inom ramen för nuvarande regler är tillräckligt för att tillgodose syftet bakom förslaget om länsstyrelseombud. Kyrkomötet påpekar även att församlingar måste vara fria att själva utforma sin organisation av begravningsverksamheten utifrån sina egna förutsättningar. Skälen för regeringens förslag: Begravningsverksamheten regleras av flera olika lagar och förordningar. Förutom begravningslagen kan nämnas miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen (1982:1080), vilka fr.o.m ersätts av (1998:808), förvaltningslagen (1986:223), arbetsmiljölagen (1977:1160), (1987:10) samt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Huvudmannen för begravningsverksamheten skall bedriva verksamheten inom de ramar som bl.a. denna lagstiftning ställer upp. Den enskilde kan utöva inflytande över begravningsverksamheten på olika sätt. I enskilda begravningsärenden kan de berörda anhöriga framföra önskemål och överklaga beslut enligt begravningslagen. På demokratisk väg kan den enskilde söka påverka hur en huvudman fullgör sin förvaltning i olika avseenden. Slutligen kan man också på demokratisk väg på en generell nivå verka för en ändring av de lagar och förordningar som styr verksamheten. En förutsättning för att kunna utöva inflytande över en verksamhet är att man har tillräcklig insyn i hur denna bedrivs. I avsnitt 6 föreslår regeringen att den offentligrättsliga handlingsoffentligheten skall avse handlingar som rör begravningsverksamheten när en församling inom efter relationsändringen är huvudman för denna verksamhet. Härigenom kommer det inte att ske några förändringar av de möjligheter som finns till insyn i handlingar som visar hur en kyrklig huvudman sköter verksamheten. Enligt det förslag till kyrkoordning fr.o.m. som lagts fram av utredningen om framtida organisation (utredningar 1998:1) skall sammanträden med kyrkofullmäktige och församlings- delegerade vara offentliga.