prop · GM03119 · 1999-01-01 00:00:00 — För att en person skall anses bosatt här krävs vissa avsikter beträffande vistelsen. Enligt föreskrifterna anses den som har rätt till förmåner enligt svensk lagstiftning med stöd av förordning (EEG) nr 1408/71 och medföljande familjemedlem bosatta här i landet så länge det föreligger rätt till sådana förmåner även om villkoren för bosättning inte är uppfyllda enligt huvud- regeln. Den som har rätt till förmåner enligt svensk lagstiftning med stöd av förordning nr 1408/71 skall inskrivas hos från och med den dag han börjar arbeta här. Även dennes medföljande familje- medlemmar skall skrivas in. I övrigt är prövningen av bosättningsfrågan beroende av att uppe- hållstillstånd har beviljats. En utlänning som vistas i mer än skall enligt 1 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529, UtlL) ha uppehållstillstånd, om inte utlänningen är medborgare i ett annat nordiskt land. För att den som behöver uppehållstillstånd skall kunna skrivas in hos en försäkringskassa krävs permanent uppehållstillstånd eller uppe- hållstillstånd eller ett tillstånd som eljest kan ligga till grund för folkbokföring. En som är medborgare i ett EU/EES-land och anställd på svenskt handelsfartyg eller på utländskt handelsfartyg som obemannat hyrs av svensk redare anses bosatt i även om han eller hon inte uppfyller kraven vistelse. En sådan har rätt till samma förmåner som den som är inskriven. Utländska sjömän på svenska handelsfartyg som inte omfattas av förordning nr 1408/71 eller en konvention har rätt endast till intjänande av ATP och inkomstgrundad ålderspension samt förmåner från arbetsskadeförsäkringen. En försäkrad kan avregistreras med retroaktiv verkan, t.ex. om försäk- ringskassan i efterhand får kännedom om att en försäkrad har lämnat landet än . Därvid sker avregistrering från och med dagen efter avresan. Beträffande allmänt barnbidrag, förlängt barnbidrag och underhållsstöd tillämpas vid utlandsvistelse i stället för ovannämnda ettårsfrist en sex- månadersfrist för att bosättning i skall anses upphöra. Skälen för regeringens förslag: För att en person skall omfattas av svensk socialförsäkring krävs enligt gällande nationell rätt normalt att den enskilde anses vara bosatt här i landet. I svensk rätt finns olika bo- sättningsbegrepp vid folkbokföringen och vid inkomstbeskattningen. Bosättningsbegreppet inom socialförsäkringen har störst likheter med det inom folkbokföringen. Socialförsäkringssystemet föreslås reformeras i syfte att uppnå mer en- hetliga villkor för när en person skall omfattas av det skydd som de olika socialförsäkringsförmånerna utgör. I de allmänna övervägandena har vidare konstaterats att inskrivning hos inte skall vara någon förutsättning för rätt till en förmån. Inte heller är avsikten att ändra rätten till de förmåner som utges enbart på grundval av bosättning i . På de skäl som anförts under allmänna överväganden bör förmånerna inom svensk socialförsäkring delas in i två kategorier: bosättningsbase- rade respektive arbetsbaserade förmåner. Bosättning i skall även vara ett grundläggande villkor för åtskilliga förmåner inom socialförsäkringen. Det finns därför anledning att beröra de förutsätt- ningar under vilka en person med avseende på socialförsäkringen skall anses bosatt här i landet. har ifrågasatts om det inte borde finnas ett starkare samband mellan skattskyldighet i och rätt till sociala förmåner. Vid införandet av nuvarande sexmånadersregel för barnbidragen, vilka finansieras med skattemedel, anfördes bl.a. att det fanns en sexmånaders- regel inom beskattningen av förvärvsinkomster och att det därför var logiskt att den tid under vilken en person var skattskyldig sammanföll med den tid för vilken det förelåg rätt till barnbidrag. Ett starkare samband mellan skattskyldighet och rätt till förmåner skulle kunna upp- nås, om den skyddade personkretsen avgränsas så att den i ökad utsträck- ning sammanfaller med gruppen skattskyldiga i . Den skyddade personkretsen skulle därvid utgöras av personer som i vid mening är skyldiga att bidra till finansieringen av socialförsäkringen, som delvis bekostas med skattemedel. Det skatterättsliga bosättningsbegreppet är vidare än det inom social- försäkringen. Som exempel kan nämnas att en person inte behöver ha bostad i för att anses skatterättsligt bosatt här. Det kan vara till- räckligt att han eller hon har stora personliga eller ekonomiska intressen här för att anses skatterättsligt bosatt i landet. Det skatterättsliga bosätt- ningsbegreppet har utformats bl.a. för att motverka att personer undgår beskattning till följd av skenbosättning. Vidare är det skatterättsliga bosättningsbegreppet avsett att läggas till grund för bedömning av om en person skall vara skattskyldig i . Det skall tillgodose helt andra intressen och behov än dem som gör sig gällande inom socialförsäkringen. Enligt den s.k. femårsregeln inom skatterätten kan en person anses bosatt här långt efter det att han eller hon lämnat landet. Den som vistas utomlands omfattas emellertid vanligen av ett annat lands system för social trygghet. Det saknas därför i allmänhet skäl att låta en person omfattas av svensk socialförsäkring under en längre tids utlandsvistelse, om det inte finns sådan kvalificerad anknytning hit som bosättning eller förvärvsarbete här i landet. Internationellt är det för övrigt anknytningsmomenten bosättning eller förvärvsarbete som normalt styr den enskildes försäkringstillhörighet. Det finns enligt regeringens mening inte något allmänt behov av att inom socialförsäkringen använda ett generellt bosättningsbegrepp som inkluderar personer som vistas utomlands . Bosättning i utgör en vedertagen grund för att in- lemmas i det svenska trygghetssystemet. De som är bosatta i omfattas vanligen inte av något system för social trygghet utomlands. Bosättningsbegreppet inom socialförsäkringen skall naturligtvis utformas på ett sådant sätt att det omfattar endast de situationer i vilka de enskilda har sådan anknytning till att det motiverar tillhörighet till svensk socialförsäkring. I skatterättslig mening kan en person anses bosatt här även om han eller hon inte har sådan anknytning till som kan anses motivera att denne skall omfattas av den bosättningsbaserade för- säkringen. skall besluta om en person har rätt till förmåner från socialförsäkringen. I den mån bosättning i är ett villkor för sådan rätt, bör det därför vara som prövar om den enskilde med avseende på socialförsäkringen skall anses bosatt här. Används mot- svarande bosättningsbegrepp som det skatterättsliga inom socialförsäk- ringen medför det risk för att de två myndigheterna kan komma att till- lämpa samma kriterier på olika sätt. En sådan ordning är inte önskvärd. Olikheterna i tolkning beror på att de handläggande myndigheterna är inriktade på olika aspekter av bosättningsfrågan. Mot bakgrund av det anförda är det enligt regeringens uppfattning inte lämpligt att med avseende på socialförsäkringen bedöma bosättningen efter skatterättsliga principer. De bosättningsbaserade förmånerna skall tillkomma främst dem som regelmässigt vistas här i landet. För att uppnå ett regelsystem som är lätt att tillämpa bör utgångs- punkten vara att begreppet bosatt i största möjliga utsträckning används i dess betydelse enligt normalt språkbruk. Användningen av bosättnings- begreppet bör i möjligaste mån därför återspegla de faktiska förhållan- dena. Den enskildes normala vistelseort bör därför tillmätas avgörande betydelse för var han eller hon skall anses bosatt. En person skall anses vara bosatt i , om han eller hon har sitt egentliga hemvist här i landet, vilket är i överensstämmelse med vad som gäller enligt FBL. Avgörande för var någon har sitt egentliga hemvist bör liksom vara den s.k. dygnsviloprincipen. Personer som kommer till För den som kommer till under sådana förhållanden att han eller hon kommer att vara bosatt här uppkommer frågan om vid vilken tid- punkt han eller hon skall anses bli bosatt här i landet. Under förutsättning att övriga omständigheter för bosättning här i landet är uppfyllda, kan den enskilde anses bosatt här antingen genast för ankoms- ten hit eller först efter det att han eller hon har vistats här . Enligt 3 § FBL skall den som kommer till folkbokföras, om det kan antas att han kommer att ha sin dygnsvila här under . Svensk bosättning anses i ett sådant fall således uppkomma redan vid ankomsten hit. När det gäller socialförsäkringen skall enligt RFFS 1998:11 en person som kommer hit anses bosatt här, om han har för av- sikt att vistas här stadigvarande. Detsamma gäller den som har för avsikt att vistas här , om anledning till vistelsen är för- värvsarbete eller studier och vistelsen är avsedd att vara . En person kan enligt gällande rätt således anses vara bosatt här i såväl folkbokföringens som socialförsäkringens mening för inresan. Enligt föreskrifterna i RFFS 1998:11 tillmäts den enskildes avsikter angående vistelsen här betydelse, dvs. det uppställs ett in- tentionsvillkor för att den enskilde skall anses bosatt här med avseende på socialförsäkringen. Bedömningen av någons faktiska avsikt blir i praktiken emellertid ofta osäker. En annan utformning av bosättningsbe- grepp med intentionsvillkor förekommer i 3 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd. En förutsättning för rätt till sådant stöd är att den s.k. boföräldern är bosatt i . Är ett barn inte svensk medborgare krävs dessutom att boföräldern eller barnet har vistats här i landet . Ett barn som lämnar anses enligt den lagen fort- farande bosatt här, om den som begär underhållsstöd eller som stöd be- talas ut till visar att utlandsvistelsen är avsedd att vara längst sex måna- der. Övervägande skäl talar för att bosättning här även skall kunna anses föreligga redan från ankomsten hit. Bedömningen i bosätt- ningsfrågan måste därför bygga på en prognos över vistelsetiden här i landet. En annan fråga är om det av den som kommer till bör krävas att han eller hon visar att vistelsen är avsedd att vara viss minsta tid för att vederbörande skall anses bosatt här. En sådan ordning innebär en viss uppstramning genom att det klargörs att enbart ett påstående om en vis- telse inte behöver vara tillräckligt. Å andra sidan kan beviskravet när det gäller avsikt inte sättas särskilt högt. Regeringen anser det vara mer ändamålsenligt att välja en lösning efter mönster från folkbokföringen. Det innebär att den som kommer till skall anses vara bosatt, om det kan antas att vistelsen här kommer att få viss varaktighet. I tvek- samma fall, dvs. när finner skäl att ifrågasätta den en- skildes uppgifter, ankommer det på honom eller henne att förete sådan utredning att har fog för visst antagande om vistelsens längd. har anfört att lagförslaget behöver justeras för att helt ansluta till folkbokföringen när en person kommer till för att stanna precis eller lämnar landet för att stanna utomlands i precis . Enligt den nuvarande ettårsregeln inom socialförsäkringen anses under vissa omständigheter den enskilde vara bosatt här, om vistelsen är avsedd att vara . Däremot skall folkbokföring ske av den som efter inflyttning kan antas komma att regelmässigt tillbringa dygnsvilan i landet under . Avses vistelsen här vara tidsbegränsad, skall enligt författningskommentaren till 3 § FBL folkbokföring ske när vistel- sen avses uppgå till . Frågan är om det socialförsäkringsrättsliga bosättningsbegreppet skall anpassas helt till folkbokföringen på så sätt att tidsgränsen för dem som kommer till ändras från till . För att ta ställning till detta finns det anledning att något beröra skälen bakom nu- varande tidsgränser i AFL och LAF. Enligt ettårsregeln i 1 kap. 3 § AFL skall en försäkrad som lämnar anses vara bosatt här, om utlands- vistelsen är avsedd att vara längst . I motiven anfördes (prop. 1981/82:199 s. 17) att vid bestämmande av tidsgränsen borde hänsyn tas till att avtal om utlandstjänstgöring ofta gäller en tidsperiod av , varför det borde föreskrivas att en försäkrad som lämnar fort- farande skall anses vara bosatt här, om utlandsvistelsen är avsedd att vara längst . Vidare var avsikten att ettårsregeln för dem som lämnar landet skulle tillämpas också inom arbetsskadeförsäkringen. Det före- skrevs därför i 1 kap. 1 § första stycket LAF att den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket skall vara försäkrad för arbetsskada. Avsikten var att i analogi med AFL skulle skyddet enligt LAF bestå för den som av arbetsgivaren sänds ut för tillfälligt arbete för arbetsgivarens räkning i utlandet, förutsatt att utsändningstiden var högst . Inom arbetsskadeförsäkringen tillämpades enligt dåvarande praxis dels en ettårsregel för dem som lämnar , dels en s.k. omvänd ettårs- regel för dem som kommer hit. Den senare regeln innebar att i de fall en utländsk arbetsgivare sänt en utländsk arbetstagare till för arbete så omfattades arbetstagaren inte av arbetsskadeförsäkringen förrän efter hitkomsten. Den aktuella ettårsregeln i AFL avsågs bli tillämplig också i fråga om försäkringsskyddet enligt LAF. I konsekvens därmed ändrades på förslag av socialförsäkringsutskottet (SfU 1981/82:16 s. 12) även den omvända ettårsregeln i LAF så att en arbetstagare som av en utländsk arbetsgivare sänds hit för arbete som avses vara än redan från början omfattas av den svenska arbetsskadeförsäkringen. Tanken bakom nuvarande lagstiftning är att den som arbetar utomlands på grund av ett avtal om utlandstjänstgöring som gäller skall om- fattas av svensk socialförsäkring. På motsvarande sätt skall den som kommer hit för att arbeta här på grund av ett ettårigt avtal inte omfattas av svensk socialförsäkring. Som jämförelse kan nämnas att EG-rättens utsändningsregler i förordning nr 1408/71 (14.1a art) gäller under förut- sättning att arbetet inte väntas vara . Enligt våra förslag i avsnitt 7.2 skall nuvarande tidsfrister behållas inom den arbets- baserade försäkringen, bl.a. för att försäkringstillhörigheten inte skall ändras i fall med ettåriga avtal. Motsvarande bör gälla även den bosätt- ningsbaserade försäkringen. I annat fall kan den situationen inträffa att den som vistas här på grund av ett avtal om ett års tjänstgöring kommer att anses bosatt här och omfattas av den bosättningsbaserade försäkringen som han eller hon inte skulle omfattas av den arbetsbaserade. Liksom bör därför gälla att den som kommer hit inte skall ha rätt till bosättningsbaserade förmåner, om det kan antas att vistelsen här kommer att vara eller . Nuvarande diskrepans mellan folkbokföringens och socialförsäkringens bosättningsbegrepp torde inte vålla några större problem i praktiken. Som vi anfört under de allmänna övervägandena skall enhetliga be- stämmelser om bosättning gälla för de bosättningsbaserade förmånerna. Vi har stannat för en generell ettårsgräns för dem som kommit till . Detta skall således gälla även barnbidrag, förlängt barnbidrag och underhållsstöd för vilka det gäller en sexmånadersgräns. I det enskilda fallet kan emellertid andra tidsgränser komma att gälla. Detta blir fallet när tillämpligheten av ett utsändande lands lagstiftning förlängs enligt förordning nr 1408/71. Även tillämpning av en socialförsäk- ringskonvention kan medföra avvikande tidsramar. Bedömningen av om det kan antas att en person kommer att vistas här skall göras på grundval av den enskildes personliga förhållanden. För att den som kommer hit för en begränsad tid skall anses bosatt här skall inte längre uppställas något krav på att vistelsen skall vara föranledd av förvärvsarbete. Detta innebär emellertid inte att syftet med vistelsen saknar betydelse. Den enskildes sysselsättning här i landet kommer i allmänhet att få vägas in i bedömningen av om det kan antas att vistelsen kommer att överstiga . Så kan t.ex. en semesterfirare normalt inte antas komma att stanna så länge här att denne anses bosatt här. Vidare torde det förhållandet att en person fått anställning här än kunna tala för bosättning i . Det bör framhållas att huvudvillkoret för att en person skall anses vara bosatt i är att han eller hon har sitt egentliga hemvist här. I un- dantagsfall kan den situationen uppstå att det visserligen kan antas att en person kommer att vistas här , men att den en- skilde av synnerliga skäl inte kan anses ha sitt egentliga hemvist här. Detta kan t.ex. bli fallet när utlänningar avtjänar fängelsestraff här i landet. Det förhållandet att en person vistas i enbart för att av- tjäna ett fängelsestraff bör nämligen inte medföra att denne anses bosatt här. I avsnitt 8 föreslår vi vissa undantag från de allmänna bosättningsreg- lerna för några särskilda personkategorier. Personer som lämnar En utgångspunkt vid bestämmande av bosättning bör, som tidigare an- förts, vara att en person skall anses bosatt i , om han eller hon har sitt egentliga hemvist här. Denna princip bör gälla även vid temporär vistelse utomlands, om den enskilde för utresan var bosatt i . fortsätter bosättningen att gälla om utlandsvistelsen är avsedd att vara längst . Den enskilde bör anses bosatt här, om utlandsvistelsen kan antas vara längst . I detta hänseende skall göras motsvarande bedömning som för den som kommer till . Detta gäller oavsett om en person lämnar landet på grund av utsändning eller av annat skäl. Beträffande vissa särskilda personkategorier såsom utlandsstuderande, statsanställda samt biståndsarbetare m.fl. föreslår vi emellertid särskilda bosättningsbestämmelser i avsnitt 8. 6.3 De bosättningsbaserade förmånerna Regeringens förslag: Till den bosättningsbaserade försäkringen skall hänföras följande förmåner enligt lagen om allmän försäkring: - ersättning för sjukvård m.m. enligt 2 kap. i fråga om förmåner som beslutas av de allmänna försäkringskassorna, - föräldrapenning på garantinivån, - folkpension i form av förtidspension och efterlevandepension be- räknad i förhållande till det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i , och - rehabilitering och särskilt bidrag enligt 22 kap. I den bosättningsbaserade försäkringen skall det ingå även för- måner enligt följande författningar: - lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag, - lagen (1969:205) om pensionstillskott, - lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag, - lagen (1988:360) om handläggning av ärenden om bilstöd till han- dikappade, - lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn, - lagen (1990:773) om särskilt pensionstillägg till ålderspension för långvarig vård av sjukt eller handikappat barn, - lagen (1993:389) om assistansersättning, - lagen (1993:737) om bostadsbidrag, - lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer, - lagen (1996:1030) om underhållsstöd, - lagen (1998:702) om garantipension, och - lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Emellertid omfattar utredningens förslag varken rehabilitering och särskilt bidrag enligt 22 kap. AFL eller förmåner enligt lagen (1998:702) om garantipension och lagen (1998:703) om handikappersätt- ning och vårdbidrag. Däremot ingår i utredningens förslag om bosätt- ningsbaserade förmåner även folkpension i form av ålderspension grun- dad på tillgodoräknad bosättningstid samt handikappersättning och vård- bidrag enligt 9 kap. AFL. Remissinstanserna har inte anfört några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: När det gäller urvalet av förmåner som bör vara bosättningsbaserade ligger det nära till hands att jämföra med vad som enligt gällande ordning kan anses väsentligen bosättnings- baserat. Till sjukförsäkringen enligt AFL hör bl.a. ersättning för sjukvård m.m. (2 kap. AFL). Rätten till förmåner i form av sjukvårdsersättning eller liknande saknar enligt gällande ordning samband med för- värvsarbete. Den enskilde skall naturligtvis oberoende av förvärvsarbete eller inkomster från sådant ha faktisk möjlighet att kunna utnyttja den vård och behandling som erbjuds i samhället. Detta talar för att de för- måner från socialförsäkringen som syftar till att hålla nere kostnaderna för vård och behandling i möjligaste mån inte bör vara förvärvsanknutna. Den enskilde bör således med avseende på dessa vara försäkrad på den grunden att han anses bosatt här i landet. Beträffande bidrag till arbetshjälpmedel enligt 2 kap. 14 § AFL kan dock följande nämnas. Förmånen är avsedd för förvärvsarbetande, för- säkrade personer som behöver arbetshjälpmedel som ett led i sin rehabi- litering. Arbetshjälpmedlet skall underlätta för dem att utföra sitt arbete. Bidraget skall dock inte användas till normal utrustning på den försäkra- des arbetsplats. Bidraget skall vara motiverat med hänsyn till den försäk- rades personliga situation och behov av arbetshjälpmedlet. Detta kan tala för att förmånen bör vara arbetsbaserad i stället för bosättningsbaserad. Ofta är det dock fråga om att tillgodose långsiktiga behov, vilket talar för att förmånen bör reserveras för dem som har en på lång sikt varaktig anknytning till . Regeringen anser därför att den enskilde bör vara försäkrad med avseende på denna förmån på den grunden att han eller hon anses bosatt här i landet. Till sjukförsäkringen hör även sjukpenning och havandeskapspenning, vilka förmåner skall skydda den försäkrade mot inkomstförluster vid sjukdom respektive havandeskap. Sådana förmåner förutsätter normalt att den försäkrade har inkomster från förvärvsarbete. För framtiden skall de förmånerna ingå i den arbetsbaserade försäkringen som föreslås i av- snitt 7. Även föräldrapenning skall i likhet med sjukpenningen kompen- sera för inkomstförlust. Detta talar följaktligen för att inte heller för- äldrapenningförmånen bör vara bosättningsbaserad. Emellertid har enligt gällande rätt en försäkrad som har liten eller ingen inkomst från förvärvsarbete rätt till föräldrapenning på garantinivån, . Det kan naturligtvis inte komma i fråga att helt utesluta vissa personkategorier från föräldrapenningsförmånen på den grunden att de saknar förvärvsarbete. Föräldrapenning på garantinivån bör därför hänföras till den bosättningsbaserade försäkringen. Vad gäller pensionsförmåner är i praktiken de olika folkpensionsför- månerna bosättningsbaserade i den mån fråga inte är om s.k. rad folkpension. Genom det reformerade ålderspensionssystemet ersätts sådan folkpension i form av ålderspension som beräknas utifrån tillgodo- räknad bosättningstid med garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension. Med hänsyn till att garantipensionen utgör ett grund- skydd som skall utges även till den som helt har saknat inkomster från förvärvsarbete skall den nya pensionsförmånen hänföras till den bosätt- ningsbaserade försäkringen. Detta innebär att bestämmelserna om folkpension i form av ålderspen- sion grundad på tillgodoräknad bosättningstid i 5 kap. 1 § AFL har upp- hävts. De äldre bestämmelserna skall enligt övergångsbestämmelserna emellertid fortsätta att gälla för personer som är födda eller tidigare. Bedömningen av om en person ingår i den personkrets som omfattas av dessa äldre bestämmelser skall göras utifrån hittillsvarande bestämmelser i . Det finns därför inte anledning att låta socialförsäk- ringslagen omfatta folkpension i form av ålderspension grundad på till- godoräknad bosättningstid. Till den bosättningsbaserade försäkringen bör vidare hänföras för- måner enligt lagen (1998:702) om handikappersättning och vårdbidrag, som träder i kraft . Det finns därför inte något behov av att socialförsäkringslagen skall omfatta även motsvarande förmåner enligt nuvarande 9 kap. AFL. Dessa äldre bestämmelser gäller i fråga om handikappersättning och vårdbidrag för tid före ikraftträdandet. Lagen (1994:309) om hustrutillägg i vissa fall då make uppbär folk- pension har upphävts . Sådant tillägg kommer att finnas kvar endast för kvinnor som redan har beviljats tillägg. Det finns därför inte någon anledning att låta socialförsäkringslagen omfatta den förmånen.