prop · GM0360 · 1999-01-01 00:00:00 — Trots att rådet avvisat ett förslag om slutliga antidumpningstullar inledde kommissionen ett nytt förfarande och införde provisoriska antidumpningstullar. Rådet avvisade på nytt slutliga tullar . 32 Utvecklingssamarbete inom EU Utvecklingssamarbetet är en integrerad del av unionens samlade externa politik och skall enligt Unionsfördraget vara ett komplement till medlemsstaternas nationella politik. Målsättningarna för den gemen- samma politiken är en varaktig ekonomisk och social utveckling, successiv integration av utvecklingsländerna i världsekonomin samt kamp mot fattigdomen i utvecklingsländerna. Dessutom skall bistånds- politiken bidra till att utveckla demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna. 32.1 Svenska prioriteringar i EU:s utvecklingssamarbete En svensk strategi för EU:s utvecklingssamarbete presenterades för 1996. Strategin är föremål för revidering men är i sina huvuddrag fortfarande relevant för det svenska agerandet. Målen för EU:s utvecklingssamarbete (artikel 130u i EG-fördraget) stämmer väl överens med svenska målsättningar. Problemen med EU:s utvecklings- samarbete ligger i allt väsentligt i genomförandet. prioriterar därför frågor om organisation, arbetssätt och kapacitet för att verka för att politiken får genomslag i det praktiska utvecklingssamarbetet. Genom en omorganisation i kommissionen har ett särskilt direktorat, Gemensamma tjänsten (Service Commun Relex), skapats för att genomföra kommissionens bistånd. Det är ännu för tidigt att bedöma om denna omorganisation kommer att medföra ett förbättrat genomförande av biståndet. En annan viktig fråga är att se till att målet i fördraget att bekämpa fattigdom följs. vill se en ökad fattigdomsinriktning i EG- biståndet. En uppföljning av fattigdomsresolutionen gjordes . Den ledde till rådsslutsatser vid utvecklingsrådet (8516/98 DEVGEN 29). I dessa understryks vikten av ett integrerat synsätt där relationerna mellan fattigdom och social marginalisering beaktas, liksom jämlikhet, social rättvisa, mänskliga rättigheter, demokrati, deltagande, rättvis handel och konfliktförebyggande åtgärder. Även har det framtida samarbetet mellan EG och de s.k. AVS-länderna i , och dominerat dagordningen på biståndsområdet. var mycket aktivt i förhandlingarna om kommissionens förhandlings- mandat. Mandatet, som antogs , återspeglar väl svenska ståndpunkter. lyfte i förhandlingarna bland annat fram vikten av fattigdomsbekämpning, partnerskap och politisk dialog, partnerskap med det civila samhället och den privata sektorn, barnets rättigheter och hållbar utveckling. Vidare betonades behovet av en ny syn på formerna för samarbetet som användande av landstrategier och rullande programmering. 32.2 Humanitärt bistånd och återuppbyggnadsfrågor Gemenskapens humanitära bistånd hanteras i huvudsak av Europeiska byrån för humanitärt bistånd (ECHO). ECHO inrättades 1992 i syfte att samordna det humanitära biståndet i en situation med ett ökande antal humanitära katastrofer till följd av inbördes väpnade konflikter på flera håll i världen, framför allt i och f.d. . ECHO:s bistånd avser endast i begränsad omfattning återuppbyggnad. För detta ändamål har andra delar av kommissionen ett tydligare ansvar, t.ex. generaldirektoraten VIII, IA och B. har varit pådrivande när det gäller effektiv samordning mellan de olika biståndsgrenarna. Genom ett totalt bistånd på 663 miljoner ecu är ECHO en av världens största enskilda finansiärer av humanitärt bistånd. Stödet kanaliseras i huvudsak via olika FN-organ, Röda kors-rörelsen och enskilda organisationer, i första hand de med något EU-land som bas. ECHO vägleds i sin verksamhet av en rådgivande humanitär kommitté med företrädare för samtliga EU:s medlemsstater. har aktivt verkat för ett tydligare ansvar för denna kommitté och en mer ingående diskussion om bl.a. utvärderingar och revisionsrapporter som berör ECHO. Detta kommer även att vara en hörnpelare i agerande. 32.3 Samarbete med enskilda organisationer Rådet antog förordningen om samfinansiering av utvecklingsinsatser med europeiska enskilda organisationer (EGT L 213, 30.7.98, s. 1). Förordningen fäster särskild vikt vid stärkande av det civila samhället och utveckling av medborgerligt deltagande samt främjande och försvar av mänskliga rättigheter och demokrati, kvinnans roll i utvecklingen och en hållbar utveckling. Rådet har även antagit förordningen som reglerar decentraliserat samarbete som genomförs av icke-statliga organisationer i gemenskapen och i samarbetsländer (EGT L 213, 30.7.98, s. 6). Kommissionen har också inlett ett arbete med att få fram ett förslag till ny avtalsform för samarbete med enskilda organisationer. Samarbetet med enskilda organisationer omfattade ca 200 miljoner ecu. Dels kan enskilda organisationer kontrakteras för att genomföra EG- finansierade projekt, dels kan EG erbjuda samfinansiering (vanligtvis 50/50) av insatser som initierats av de enskilda organisationerna. En ökning har skett av denna senare typ av stöd, vilket lett till problem för kommissionen att hantera det stora antalet ansökningar. Europeiska enskilda organisationer för genom sitt samordningsorgan, , en dialog kring utvecklingsfrågor med kommissionen. erhåller medel från kommissionen för att underlätta för enskilda organisationer att söka bidrag. Många svenska organisationer uppfattar dock fortfarande ansökningsprocessen som krånglig och svårhanterlig. 32.4 Livsmedelsbistånd EG en stor bidragsgivare är fortfarande en stor givare av livsmedelsbistånd. 1997 (senast tillgängliga uppgifter) anslogs 530 miljoner ecu för detta ändamål, vilket innebär att nivån låg kvar på samma nivå som föregående år. Totalt sett har dock biståndet i form av livsmedel halverats jämfört med . har övergripande livsmedelssäkerhet fokuserats mer genom den nya förordningen (EG) 1292/96. Övervägande delen av EG:s livsmedelsbistånd ges som gåvor. användes enligt kommissionen av budgeten för att främja långsiktig livsmedelssäkerhet. av det totala livsmedelsbiståndet kanaliserades via NGO:s och internationella organisationer. Utvecklingen mot ökad livsmedelssäkerhet, gåvobistånd och ökad multilateralism ses som något mycket positivt från svensk sida. har mycket tid ägnats åt förhandlingarna om en ny konvention för livsmedelsbistånd som skall träda i kraft i mitten av 1999. EG har i dessa förhandlingar verkat för att en ny konvention skall vara mer utvecklingsorienterad bl.a. genom att koncentrera biståndet till de fattigaste länderna, öka koordineringen mellan givare för att höja effektiviteten av biståndet, öka fokuseringen på lokal och triangulär upphandling samt begränsa andelen koncessionella lån till förmån för en större andel gåvobistånd. Den slutliga utgången av förhandlingarna är oviss, då länder som och inte har velat inkludera nämnda aspekter i samma utsträckning som EG. Det är dock glädjande att kommissionens prioriteringar i dessa fall så väl har sammanfallit med . 32.5 Miljö och hållbar utveckling ny förordning har börjat tillämpas Den förordning (EG) 722/97 som antogs av utvecklingsrådet om åtgärder för att främja miljöhänsyn och hållbar utveckling i u- länderna har börjat tillämpas. Målet med förordningen är dels att främja verksamhet som angriper miljöproblemen i , dels integrera miljöhänsyn i EU:s utvecklingssamarbete. Årsbudgeten uppgår till 15 miljoner ecu. Den nya förordningen och kommissionens tidigare erfarenhet har bildat utgångspunkten för hur det nya anslaget kan bidra till att betona vissa grundläggande principer för EU:s utvecklings- samarbete. Att integrera miljö- och utvecklingsdimensionen på alla nivåer är en sådan. Den lokala befolkningen skall också bidra till hur projekten utformas, genomförs och följs upp. Strategiska partnerskap mellan olika grupper i samhället skall byggas upp för att angripa gemensamma miljöproblem. De tematiska områden som identifierats för perioden 1999 är strategiska beslut för hållbar utveckling, stadsmiljön, kustzonsskötsel, integrerad sötvattenshantering, och hållbart jordbruk, särskilt i torrområden. Projekten kommer att utvärderas kontinuerligt. kommer erfarenheter från framgångsrika resultat att spridas i samt inom och utanför kommissionen. har genom Sida medverkat till att prioriteringarna vuxit fram och deltar dessutom aktivt i de särskilda rådgivande expertgrupperna som motsvarar ovannämnda tematiska områden. 32.6 Jämställdhet i utvecklingssamarbetet fördjupad dialog med Europeiska kommissionen Inom EU har en ambitiös och heltäckande policy utvecklats på jämställdhetsområdet, bl.a. genom den resolution som antogs av ministerrådet 1995 och de rådsslutsatser som togs , liksom en ny förordning om integrering av jämställdheten i utvecklingssamarbetet. Mycket återstår dock att göra för att praxis skall motsvara policy. Kommissionen uppmanas därför i rådsslutsatserna att arbeta med frågor som stått i centrum för arbete : att bedriva internutbildning, utveckla indikatorer och fastställa tidsbestämda handlingsplaner. Kommissionen arbetar både med att integrera jämställdhetsperspektiv i allt bistånd och att göra särskilda insatser för kvinnor. Kommissionen har emellertid få anställda som arbetar med jämställdhet, och ofta anlitas konsulter som arbetar med att utbilda kommissionens egen personal och med att föra in jämställdhetsperspektiv i biståndet på fältnivå. har tagit initiativ till en fördjupad dialog med kommissionen för att få större genomslag för ett jämställdhetsperspektiv i alla delar av kommissionens utvecklingsarbete. I denna dialog har bl.a. framhållit vikten av att såväl EU som en rad partnerländer världen över åtagit sig att arbeta för att ge kvinnor och män samma rättigheter och möjligheter. har också framhållit vikten av att ansvaret för jämställdhet läggs på ledningsnivå inom kommissionen och att åtgärder vidtas för att stärka kompetensen på området. Jämställdhet skall ses både som ett mål i sig och som ett medel för att effektivisera arbetet med att minska fattigdom och främja bl.a. demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling. 32.7 Samarbete om reformer av FN:s biståndsverksamhet har EU fortsatt att spela en aktiv roll i strävanden att reformera och effektivisera FN:s ekonomiska och sociala verksamhet. Arbetet har bl.a. handlat om att följa upp och vidareutveckla de reformförslag som FN:s generalsekreterare presenterade 1997. EU har eftersträvat såväl samordning och effektivisering av FN:s insatser på landnivå som ökad samverkan mellan FN:s huvudkontor. EU- kretsen har även främjat ökad samordning mellan FN och och Europeiska kommissionen. EU:s arbete har vidare kommit att fokusera på effektivisering av FN:s arbete inom vissa sektorer. En sektor som påkallade särskilt intresse från EU-kretsen var miljöområdet. Därtill har EU med som aktiv partner arbetat med frågor som rör finansiering av FN:s biståndsverksamhet. En gemensam EU-ståndpunkt i frågor om utvecklingsfinansiering har utarbetats. Denna ligger till grund för de fortsatta diskussionerna mellan medlemsstaterna om hur man ser på utvecklingsfinansiering inklusive hur medlemsländerna vill att FN skall finansieras . 32.8 Stöd till befolkningsprogram i utvecklingsländer EU har inlett ett samarbete för att stödja utvecklingsländers arbete med att utveckla, genomföra och utvärdera program och projekt på befolkningsområdet. Samarbetet skall vara baserat på principen att individer och familjer fritt och välinformerat skall kunna fatta beslut om antalet barn och tiden mellan födslarna. Programmet skall, bl.a. genom utbildning av kvinnor, bidra till att skapa de sociokulturella och ekonomiska förutsättningar som krävs för att fatta sådana beslut och till att utveckla och omstrukturera hälsovårdssystemen så att tillgången till och kvaliteten på hälsoservice på det reproduktiva området förbättras, vilket leder till minskade hälsorisker för kvinnor och barn. Bland annat genom svenskt agerande har programmet en inriktning som omfattar ungdomars roll och våld mot kvinnor. Förberedelserna inför uppföljningen av (ICPD+5) har fortskridit inom unionen, bl.a. genom deltagande i ett regionalt förberedelsemöte i 7 . Mötet fokuserade på migration, fertilitet, åldrande, mortalitet och reproduktiv hälsa i . 32.9 Narkotikabekämpning ökat samarbete med och planeras EU har samarbetat med utvecklingsländer på narkotikaområdet . Senast antogs på förslag av kommissionen ett program om samarbete mellan nordliga och sydliga länder för bekämpning av narkotika och narkotikaberoende. En budgetpost på 30 miljoner ecu för t.o.m. är kopplad till programmet. Samarbete kan komma i fråga med utvecklingsländer som själva visat politisk vilja bl.a. genom anslutning till FN:s narkotikakonventioner. Det kan ske i form av stöd för att upprätta och genomföra nationella handlingsplaner med mål, strategier och prioriteringar för narkotikabekämpningen i landet. Planen skall hantera narkotikaproblemen på ett integrerat och balanserat sätt och omfatta olika element såsom förebyggande åtgärder, samarbete mellan rättstillämpande myndigheter (polis, tull, kustbevakning m.m.), kontroll av illegal handel samt program för landsbygdsutveckling som alternativ till odling av narkotikagrödor allt i nära samarbete med FN:s narkotikaprogram. Mänskliga rättigheter skall respekteras. har arbetet under ministerrådet fortsatt på en omfattande handlingsplan för narkotikabekämpning mellan och , vilken innefattar interregionalt samarbete med . har samarbetet inskränkts till enstaka projekt. Arbete har också påbörjats om hur narkotikaproblemen i de f.d. i skall hanteras med hänsyn till regionens växande roll som genomfartsområde för bl.a. herointrafik med riktning mot . Finansiering sker här bl.a. genom Tacis-budgeten (kommissionens biståndsprogram för och ). 32.10 Minröjning EU-stöd till svenskt system för mindetektering har EU, genom beslut både i kommissionen och i ministerrådet, stött insatser för minröjning, minoffer och därtill hörande aktiviteter med ca 51 miljoner ecu. , då unionen inledde sitt arbete mot landminor, uppgår det samlade bidraget därmed till 181 miljoner ecu. I detta belopp ingår inte de bidrag som enskilda medlemsstater i EU givit till minröjningsändamål. EU:s bidrag har givits för insatser i (4 miljoner ecu), (4), (5,3), (6,5), (1,7), (0,2), (2,7), (1,8), norra (2,3), (0,9) samt (0,2). Därutöver har () fått 8 miljoner ecu för sitt arbete med stöd till minoffer. Kommissionen har preliminärt beslutat att inom ramen budget stödja forskning och utveckling av minröjningsteknik med 13 miljoner ecu. Inom ramen för det s.k. Esprit- programmet (ministerrådet tillsammans med parlamentet) har det anvisats för svenskt utvecklingsarbete, vilket avser det av Tech AB:s samordnade arbetet med ett sensorsystem för mindetektering. har beslutat att inrikta EU:s stöd till minröjning så att detta inte skall ges till stater som själva använder landminor eller själva inte vidtar åtgärder mot handel, tillverkning eller upplagring av minor. EU prioriterar sitt stöd så att det skall stärka det nationella ansvaret för minröjning i mottagarländerna. 32.11 Makrofinansiellt stöd samt Europeiska investeringsbankens utlåning till projekt i tredje land Makrofinansiellt stöd från EU som kompletterar anpassningsprogram stödda av () har utgått i första hand till reformländer i . Behoven bland dem har dock minskat i takt med att den makroekonomiska balansen återställts. har man fattat beslut om makrofinansiellt stöd till om 150 miljoner ecu. Vidare beslut om insatser i och Bosnien- tagits i princip. Insatsen i uppgår till 20 miljoner ecu och i till 30 miljoner ecu i form av lån och 30 miljoner ecu i form av bistånd. Dessa insatser är av långsiktig karaktär och får betraktas som exceptionella, eftersom dessa länder inte uppfyller de kriterier som normalt gäller för makrofinansiellt stöd. Europeiska investeringsbanken, EIB, (se avsnitt 39.9) finansierade projekt utanför EU för ca 4,4 miljarder ecu . Av dessa kom ca 4 miljarder från EIB:s egna medel och ca 400 miljoner från EU:s budget eller medlemsländernas budgetmedel (Europeiska utvecklingsfonden). Huvudsakligen finansierades projekt i och , men även AVS-länderna (, och ), ALA-länderna (asiatiska och latinamerikanska länder som omfattas av EU:s biståndsprogram) och kom i åtnjutande av projektfinansiering från EIB. EIB lånar ut till EU:s kandidatländer i syfte att förbereda dem för ett kommande medlemskap. Bankens ram för utlåning till projekt i kandidatländerna uppgår till 7 miljarder ecu fram till , och dessa medel finansierar huvudsakligen transport-, energi-, telekommunikations- och miljöprojekt. 32.12 Samarbete med , och Inom ramen för samarbetar EG med de s.k. AVS- länderna i , och . AVS-medlems- kretsen omfattar 71 länder. Samarbetet finansieras utanför ordinarie budget genom särskilda bidrag till Europeiska utvecklingsfonden (). täcker ett mycket brett spektrum, bl.a. politisk dialog, utvecklingssamarbete samt handel och råvaror. Konventionen undertecknades första gången (I) och har förlängts vid ett antal tillfällen. En revidering av nuvarande konvention, IV, antogs vid ett extra ministermöte och godkändes av (prop. 1995/96:36, bet. 1995/96:UU 24, rskr. 1995/96:257). ratificerade konventionen och den trädde i kraft . IV löper ut . förhandlades kommissionens förhandlingsmandat fram för det framtida samarbetet mellan EG och AVS-länderna. Beslut fattades om mandatet i Allmänna rådet . När det gäller mandatets principer och mål står fattigdomsbekämpningen i fokus. En betoning görs av partnerskapets politiska dimension med inriktning på mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstaten, gott styrelseskick, konfliktföre- byggande och konfliktlösning samt en fördjupad politisk dialog. Partnerskapets aktörer skall förutom regeringar omfatta det civila samhället och den privata sektorn. Samarbetets strategier bygger på grundvalar om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning; social och kulturell utveckling; samt regional integration. Ett viktigt mål är att bidra till AVS-ländernas integration i världshandeln. Tanken är att en successiv utveckling mot reciprocitet i handelsförbindelserna skall leda till frihandel. Samarbetets finansiering och instrument skall möjliggöra differentiering mellan länder och främja ökad effektivitet. Detta skall uppnås bl.a. genom en förenkling av tillgängliga instrument och en tydligare programmering av bistånd genom landstrategier. Den institutionella ramen föreslås i stort sett förbli oförändrad, dock efter- strävas större flexibilitet för att underlätta den politiska dialogen och samarbetet med det civila samhället. Förhandlingar om samarbetet mellan EG och AVS-länderna efter IV inleddes . 33 EU:s bilaterala och regionala förbindelser EU:s förbindelser med tredje land och regionala organisationer ökar och får allt fastare former. Allt fler överenskommelser undertecknas i syfte att ange ramarna för en politisk dialog och främja samarbetet gällande t.ex. handel, ekonomiska och finansiella frågor och utbyte på de kulturella, sociala och tekniska områdena. 33.1 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och Europeiska frihandelssammanslutningen (Efta) Medlemmar i är , , och . , och deltar även i EES-samarbetet, och de benämns EES/Efta-staterna. För förbindelser med och , vilka tillsammans svarar för en betydande del av våra yttre ekonomiska förbindelser och som nordiska länder står oss nära, utgör ett viktigt ramverk. innebär att väsentliga delar av regelverket för EU:s inre marknad även gäller i och gentemot , och . Dessutom innefattas i EES-samarbetet ett antal s.k. angränsande politikområden, t.ex. forskning, utbildning och statistik, samt även en utrikespolitisk dialog. Som EU-medlem är en avtalspart i . Sedan inträdet i EU företräds dock liksom övriga EU-länder huvudsakligen av kommissionen i det löpande arbetet. Två gånger har EU- och EES/Efta-staterna mötts på ministernivå. Det sker i , vars huvuduppgift är att ge övergripande politisk vägledning för samarbetet, men som även utnyttjas för en dialog om utrikespolitiska frågor. Vid årets första möte kunde notera att EES-samarbetet fungerar väl, att fortsatta framsteg gjorts i fråga om införlivande av gemenskapslagstiftning i och att framsteg gjorts vad gäller EES/Efta-staternas deltagande i gemenskapens kommittéer. Vidare betonades betydelsen av den utrikespolitiska dialogen inom EES- samarbetet och EES/Efta-staternas intresse av att följa utvidgnings- processen. Vid det andra mötet kunde konstatera att samarbetet fortsatt att fungera väl samt att takten i införlivandet av regelverk i ökat. En särskild diskussion fördes vid mötet om den s.k. finansiella mekanismen i EES-samarbetet. Genom denna ordning ger EES/Efta-länderna stöd till den sociala och ekonomiska utjämningen i . Avsikten har varit att detta stöd skulle upphöra /99. tog vid mötet upp en diskussion om fortsatt stöd. En dialog om detta pågår fortfarande. Av de frågor som i övrigt behandlats i EES-samarbetet kan nämnas handel med bearbetade jordbruksprodukter, veterinära gräns- kontroller, ursprungsregler, ömsesidigt erkännande av provningsresultet och regler för medicinska produkter. Ny relevant EG-lagstiftning för den inre marknaden skall i princip alltid föras över till genom beslut i gemensamma , som möts månatligen. är ett viktigt forum för ömsesidigt informationsutbyte. Mycket av det löpande arbetet sker i övrigt i olika undergrupper. 33.1.1 Sektorförhandlingar med Då valde att ställa sig utanför EES regleras mycket av unionens och därmed handel med alltjämt av det bilaterala frihandelsavtal mellan och som fanns redan före EES. De bilaterala s.k. sektorförhandlingarna som inleddes mellan och , i syfte att knyta närmare EG:s inre marknad, är i stort sett slutförda. Under Europeiska rådets möte i enades man om en samlad lösning för hela paketet. Förhandlingarna rör flera sektorer: offentlig upphandling, forskning och utbildning, ömsesidigt tekniskt erkännande, bearbetade jordbruks- produkter, luft- och landtransporter samt personers fria rörlighet. 33.2 De baltiska staterna EU fortsatte att utveckla förbindelserna med de baltiska länderna, där stora ansträngningar görs för att anpassa såväl lagstiftning som förvaltningsstruktur till EU-normer. Ett avgörande kvalitativt steg i de baltiska staternas integration med EU togs när de bilaterala Europa- avtalen trädde i kraft . Genom dessa avtal breddas kontaktytorna mellan ländernas respektive förvaltningar och EU- systemet. Även möjligheten för deltagande i EU:s program på bl.a. utbildnings-, forsknings- och miljöområdet öppnas. Inom ramen för Europaavtalen förhandlas vidare handelsliberaliseringar och villkoren för kandidatländernas deltagande i gemenskapsprogrammen. Vidare ingår de tre baltiska länderna i den grupp om elva kandidat- länder som inledde en anslutningsprocess till EU . ingår även i den grupp på sex länder som bedömts vara redo för förhandlingar och som har inlett bilaterala regeringskonferenser med EU- medlemsstaterna (se även 3.1). Enligt de beslut som fattades i i skall kommissionen regelbundet lämna rapporter om de framsteg som kandidatländerna gör i det fortsatta reform- och anpassningsarbetet. I den första av dessa rapporter, som presenterades , lyftes särskilt framstegen i fram. Om takten i reformansträngningarna upprätthålls, hette det i rapporten, borde kommissionen kunna föreslå att realförhandlingar även inleds med under loppet av 1999. Även ansågs ha gjort stora framsteg som och fick en hel del positiva omdömen. ansågs dock behöva göra ytterligare anpassningar till regelverket för att uppfylla de ekonomiska villkoren. Vid Europeiska rådets möte i togs inga beslut om att inleda förhandlingar med ytterligare kandidatländer. På grundval av de slutsatser som antogs i kommer dock frågan om att inleda medlemskapsförhandlingar med bl.a. och att stå på EU:s agenda . Under alla förhållanden kommer frågan upp inför Europeiska rådets möte i , inför vilket kommissionen skall utarbeta nya utvärderingsrapporter.