prop · GM0311 · 1999-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: har ansett att inga andra än sakkunniga skall få biträda kronofogdemyndigheten vid förrättningen. För att krav skall uppfyllas och för att undersökningen skall bli effektiv är det enligt Patentbesvärsrättens uppfattning nödvändigt att kronofogdemyndigheten får rätt att ta med eftersökta föremål från platsen. har framhållit att gods som inte övergått i fri omsättning inom gemenskapen och som blir föremål för en intrångsundersökning alltjämt står under tullmyndighetens övervakning. Om en intrångsundersökning inte följs av något beslut om att varorna skall anses förverkade eller skall förstöras, skall följaktligen godset därefter genomgå tullbehandling. har anfört att bestämmelserna bör förtydligas bl.a. på följande punkter: Vilka bestämmelser i utsökningsbalken är tillämpliga? Enligt bör i vart fall 16 kap. 12 § inte vara tillämplig. Är intrångsundersökning att anse som en säkerhetsåtgärd i den mening som avses i 16 kap. 11 § utsökningsbalken? Har kronofogdemyndigheten rätt att ta med föremål från de genomsökta lokalerna för att fortsätta undersökningen på någon annan plats? När skall verkställigheten anses avslutad? har också föreslagit att kronofogdemyndigheten skall ha rätt att ta fotografier och göra film- och ljudupptagningar i samband med en förrättning. Enligt mening bör kronofogdemyndigheten även ha rätt att mot skälig ersättning använda utrustning för fotokopiering och ljudupptagning i de lokaler som genomsöks. Verket har vidare pekat på behovet av följdändringar i utsökningsförordningen (1981:981), exempelvis när det gäller möjligheten att ansöka om verkställighet per telefax. Föreningen har framhållit behovet av ändringar i utsökningsförordningen, så att det där klart framgår exempelvis vilka uppgifter som skall finnas med i protokollet över verkställigheten. Likaså har understrukit vikten av utförliga protokoll. Organisationen har särskilt nämnt att det måste framgå i vad mån och på vilket sätt sökanden har deltagit vid verkställigheten, så att det i efterhand kan bedömas om bevisvärdet påverkats av sökandens närvaro. Enligt för Industriellt Rättsskydd bör skyddet för den som utsätts för åtgärden förstärkas bl.a. genom att domstolen förordnar om i vilken utsträckning sökanden skall få närvara. Härutöver har föreningen föreslagit att 6 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter ändras så att skyddet även täcker sådan information som någon fått del av i samband med en intrångsundersökning. Av samma uppfattning är och . Föreningen och har föreslagit att sökanden skall ha rätt att anlita en sakkunnig vid genomförandet av intrångsundersökningen även om kronofogdemyndigheten inte ansett detta nödvändigt. , , och har förordat att den bevisning som kommer fram vid en undersökning skall överlämnas till domstolen. Därefter skall domstolen pröva om materialet skall lämnas ut till sökanden eller om materialet skall lämnas ut med någon form av restriktion. Detta för att inte ovidkommande information skall få vidare spridning än som är nödvändigt. Skälen för regeringens förslag: Ansvarig myndighet är en civilprocessuell tvångsåtgärd. Att låta rättighetshavaren själv göra undersökningen hos sin motpart kan, enligt regeringens uppfattning, redan av detta skäl inte komma i fråga. En sådan ordning skulle inte heller ligga i sökandens intresse eftersom den skulle innebära att dokumentationen av vad som påträffas vid undersökningen skulle få ett lågt bevisvärde. En möjlighet vore att utse en opartisk förrättningsman för att utföra undersökningen. En sådan förrättningsman skulle emellertid knappast kunna ges befogenhet att verkställa undersökningen mot motpartens vilja. Om motparten skulle motsätta sig undersökningen, skulle förrättningsmannen vara hänvisad till att begära hjälp av något offentligt organ. Eftersom det kan antas att ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål och handlingar som har betydelse för utredningen skaffas undan, skulle en ordning som den nu nämnda i praktiken förutsätta att förrättningsmannen redan från början tog med någon med befogenhet att bereda sig tillträde till de utrymmen som får undersökas. Mer praktiskt är då att den som har befogenhet med avseende på tillträdet etc. också utför själva intrångsundersökningen. Verkställighet handhas normalt av kronofogdemyndigheten. I ett system med en särskild förrättningsman skulle det sannolikt bli kronofogdemyndighetens uppgift att biträda förrättningsmannen när det gäller tillträde till lokaler etc. är dock väl lämpad att själv ombesörja undersökningen. Om kronofogdemyndigheten ges den uppgiften, skulle man också vinna den fördelen att redan befintliga regler för verkställighet kan tillämpas, t.ex. rätten att bereda sig tillträde till ifrågavarande lokaler (2 kap. 17 § utsökningsbalken). Regeringen föreslår därför, i enlighet med vad som föreslås i promemorian, att ett beslut om intrångsundersökning skall verkställas av kronofogdemyndigheten. Sakkunnigas medverkan I många fall, och särskilt om eftersökning skall göras av handlingar som finns lagrade i datorer, torde anlitande av sakkunniga vara en förutsättning för undersökningens effektiva genomförande. Myndigheten bör därför få anlita biträde av sakkunniga. Sådana sakkunniga skall naturligtvis vara oberoende experter och sålunda fristående från sökanden. Man kan utgå från att i en del fall sökanden redan i samband med att han begär verkställighet lämnar förslag på experter som kan vara sakkunniga biträden. I annat fall riskerar sökanden att verkställigheten fördröjs. Någon remissinstans har föreslagit att exempelvis eller berörda branschorganisationer upprättar förteckningar över personer som är lämpliga för sakkunniguppdrag. En sådan förteckning kan naturligtvis vara värdefull för kronofogdemyndigheten om sökanden inte lämnar förslag på någon expert eller den föreslagne experten av någon anledning inte skulle anses lämplig. Det är ytterst myndigheten som skall besluta om vilka experter som skall vara sakkunniga biträden. måste således i varje enskilt fall göra en självständig prövning av den föreslagne expertens lämplighet och bl.a. beakta eventuella jävsproblem. Sökandens medverkan Efter förebild av vad som gäller vid en husrannsakan bör kronofogdemyndigheten kunna tillåta sökanden eller hans ombud att vara närvarande vid undersökningen, om inte domstolen föreskrivit något annat. Om sökanden tillåts närvara får han givetvis inte på egen hand verkställa efterforskningar eller på annat sätt ges ett avgörande inflytande över undersökningens genomförande utan endast bistå med upplysningar och råd. Myndigheten måste se till att sådan information som ligger utanför ändamålet med undersökningen inte kommer sökanden till del. Särskild uppmärksamhet är påkallad om det finns en risk för att den som utsätts för undersökningen skadas genom att affärs- eller andra företagshemligheter röjs. Vid misstanke om intrång i ett patent kan det, som bl.a. framhållit, finnas skäl till särskild varsamhet med sökandens närvaro. Om en intrångsundersökning genomförs i ett sådant fall, kan det nämligen bli nödvändigt att göra undersökningen i motpartens tillverkningslokaler. Sökandens närvaro kan då innebära att han eller hon får insikt i tillverkningsmetoder eller lösningar på tekniska problem som inte har med intrånget att göra. När det gäller misstanke om patentintrång på tillverkningsstadiet finns det därför som regel anledning att inte låta sökanden medverka vid intrångsundersökningen. Även i fråga om befarade mönsterintrång kan särskild restriktivitet vara påkallad, åtminstone när det gäller tillgång till industrilokaler där en tillverkningsprocess pågår. Om sökanden får kännedom om motpartens egen designverksamhet och sprider sina iakttagelser, kan detta förstöra motpartens möjligheter att få mönsterskydd. Som nämnt är det viktigt att det av protokollet från förrättningen framgår på vilket sätt och i vilken omfattning sökanden själv har deltagit. Motpartens rätt att tillkalla juridiskt biträde Den som utsätts för intrångsundersökningen bör få tillkalla en juridisk rådgivare att närvara vid undersökningen. I avvaktan på att biträdet inställer sig bör normalt verkställigheten inte påbörjas. En sådan skyddsregel syftar till att den undersökte skall ges en särskild möjlighet att ta till vara sin rätt. Motsvarande regler gäller enligt 52 § konkurrenslagen (1993:20), när genomför en undersökning hos ett företag, och enligt 22 § andra stycket lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet, när en granskning skall göras hos en enskild. Tillämpliga verkställighetsregler De allmänna bestämmelserna om förfarandet vid verkställighet hos en kronofogdemyndighet finns i 1 3 kap. utsökningsbalken och dessa bestämmelser måste givetvis tillämpas även vid verkställighet av ett beslut om intrångsundersökning. I 4 15 kap. utsökningsbalken finns bestämmelser som avser sådan verkställighet som avser indrivning av fordringar. Först i 16 kap. utsökningsbalken finns bestämmelser om annan verkställighet. Bestämmelserna i 16 kap. 1 9 §§ gäller endast avhysning, men 16 kap. 10 § behöver vara tillämplig vid verkställighet av ett beslut om intrångsundersökning. Där finns den för kronofogdemyndigheterna gällande behörighetsregel som passar för sådan verkställighet. Enligt 16 kap. 11 § skall som huvudregel svaranden underrättas innan verkställighet som inte avser kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd sker. Om saken är brådskande, får dock kronofogdemyndigheten genast vidta en behövlig åtgärd. En intrångsundersökning kan, som tidigare nämnts, inte anses vara en säkerhetsåtgärd, eftersom åtgärden inte syftar till att trygga en framtida verkställighet. Görs paragrafen tillämplig kommer ett undantag från underrättelseskyldigheten endast att gälla fall där saken är brådskande. Även om man i detta uttryck bör läsa in även det fallet att egendomen sticks undan eller saken eljest inte tål dröjsmål (se prop. 1980/81:8 s. 796 f.) finns det skäl att för intrångsundersökningar välja en särskild lösning av kommuniceringsfrågan. Den bör gå ut på att sökandens motpart inte skall underrättas före verkställigheten i de fall där beslutet om intrångsundersökning har tillkommit utan hans eller hennes hörande. Har beslutet om intrångsundersökning tillkommit efter sökandens hörande bör dock sökanden underrättas före verkställigheten. Som angett bör reglerna i 16 kap. 12 §, som bl.a. innebär att kronofogdemyndigheten vid behov får göra avvikelser från föreskrifter i exekutionstiteln, inte vara tillämpliga när det gäller en intrångsundersökning. Detsamma gäller vissa bestämmelser i l6 kap. 12 a § utsökningsbalken om uppskov och anstånd med verkställighet. I övrigt finns det i 16 kap. utsökningsbalken bestämmelser endast om verkställighet av beslut om kvarstad. Kostnaderna för kronofogdemyndighetens verkställighet av en intrångsundersökning bör enligt bestämmelserna i 17 kap. 1 5 §§ utsökningsbalken tas ut som förrättningskostnader i form av olika utsökningsavgifter. Sådana avgifter skall fullt ut motsvara de kostnader som myndigheten har för verkställigheten. Den som begär verkställighet av en undersökning, dvs. rättighetshavaren, ansvarar mot staten för dessa kostnader, vilka skall förskotteras om kronofogdemyndigheten begär det (jfr 17 kap. 2 och 5 §§ utsökningsbalken). Ett par remissinstanser har gjort gällande att den grundavgift som gäller enligt förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna inte är tillräcklig för att täcka myndigheternas kostnader med hänsyn till den arbetsinsats som en intrångsundersökning kan antas kräva. Frågan om en högre avgift får beredas i samband med övervägandena av vilka följdändringar i olika förordningar som förslagen i detta ärende kan föranleda. En princip i svensk utsökningsrätt är att verkställighet också av annat än det som avser betalningsskyldighet sker på motpartens bekostnad och att sökanden inte behöver framställa något yrkande om detta för att regeln skall tillämpas vid verkställigheten. Denna regel om att förrättningskostnaderna genast får tas ut hos motparten gäller emellertid inte för verkställighet av beslut om kvarstad eller andra säkerhetsåtgärder (17 kap. 8 § första stycket utsökningsbalken). Skälet till detta är att det på detta stadium inte är klarlagt att sökanden har något anspråk mot svaranden. Ersättning för kostnaden kan emellertid tillerkännas käranden som en rättegångskostnad i det mål vari anspråket prövas (se m.fl., Utsökningsbalken, 2 uppl., s. 600 f.). Eftersom ersättning för rättegångskostnad fullt ut skall motsvara kostnaden för bl.a. rättegångens förberedande och talans utförande (18 kap. 8 § ), innebär det att käranden, för det fall undersökningen fullföljs genom t.ex. en skadeståndstalan, har rätt att i det målet yrka ersättning också för kostnaderna för verkställigheten av beslutet om intrångsundersökning. Eftersom en intrångsundersökning genomförs på ett stadium då det inte är klarlagt om sökanden har något anspråk på motparten, bör samma principer som vid kvarstad och andra säkerhetsåtgärder gälla. Av den anledningen bör av reglerna i 17 kap. utsökningsbalken endast bestämmelserna om sökandens ansvar för kostnaderna vara tillämpliga vid verkställighet av ett beslut om intrångsundersökning. Även om det med hänsyn till naturen hos den verkställighet som kan komma i fråga knappast kan bli aktuellt med något överklagande av ett beslut som kronofogdemyndigheten fattar vid verkställigheten av ett beslut om intrångsundersökning bör en hänvisning göras även till reglerna i 18 kap. utsökningsbalken. Utöver 1 3 kap., 16 kap. 10 §, 17 kap. 1 5 §§ samt 18 kap. utsökningsbalken bör vissa bestämmelser i utsökningsförordningen (1989:981) vara tillämpliga vid verkställigheten. Det gäller regler om ansökan, protokoll över förrättning, m.m. Som några remissinstanser framhållit kan dessa regler behöva ändras i vissa avseenden så att det blir möjligt att göra ansökan om verkställighet per telefax. Vidare kan kompletterande regler behövas när det gäller hur protokollet skall avfattas. Sekretessfrågor Genomförandet av en undersökning kan innebära att kronofogdemyndigheten får information som inte har samband med den misstanke om intrång som har föranlett undersökningen. Sådan information kan t.ex. röra affärs- och driftförhållanden i en näringsidkares rörelse som denne håller hemliga och vars röjande skulle medföra skada för honom. Det kan inte heller uteslutas att vid en undersökning uppgifter om någon enskilds personliga förhållanden kan bli tillgängliga för myndigheten. Enligt 9 kap. 19 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom exekutionsväsendet i ärenden angående den exekutiva verksamheten. Sekretessen gäller för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Som förutsättning för sekretessen uppställs ett s.k. rakt skaderekvisit vilket innebär att sekretessen gäller bara om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. Vad gäller ekonomiska förhållanden torde man kunna utgå från att skaderekvisitet är uppfyllt om t.ex. affärsuppgörelser av betydelse, affärsförbindelser eller investeringsplaner röjs (jfr m.fl., Sekretesslagen, 3 uppl., s. 313). Detsamma torde gälla om informationen rör sådana kvalificerade uppgifter om affärs- eller driftförhållanden att de kan betecknas som företagshemligheter. Att sekretessen skall iakttas av den som är anställd hos kronofogdemyndigheten framgår av 1 kap. 6 § sekretesslagen. Vad gäller då beträffande sådana utomstående sakkunniga som myndigheten får anlita för att genomföra en undersökning? Det nämnda lagrummet i sekretesslagen anger att en person som på grund av ett uppdrag hos myndigheten för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och därvid fått kännedom om uppgiften skall iaktta sekretess. Sekretesslagen är därför tillämplig på sådana personer som har uppdrag hos en myndighet och som har en sådan anknytning till myndigheten att de kan sägas delta i verksamheten. Huruvida uppdraget är författningsreglerat eller rent civilrättsligt baserat anses vara utan betydelse. I allmänhet kan man också anta att en uppdragstagare har den behövliga anknytningen till en viss myndighet, om den uppgift som han skall utföra vanligen skall fullgöras av en tjänsteman eller någon annan befattningshavare vid myndigheten eller i varje fall naturligen skulle kunna handhas av en sådan befattningshavare (jfr m.fl., a.a.,s. 80 f.). En sakkunnig som anlitas för att biträda vid undersökningen kan knappast anses handla i eget namn och utåt framstå som utrustad med egen kompetens. Han får i stället anses utföra en uppgift som naturligen skall kunna handhas av myndighetens tjänstemän. Mot denna bakgrund torde det inte behövas några särskilda regler om tystnadsplikt för utomstående sakkunniga som deltar i undersökningen. En del remissinstanser har föreslagit att tillämpningsområdet för skadeståndsregeln i 6 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter utökas så att det kommer att omfatta även uppgifter som kommit fram vid en intrångsundersökning. Som framgår av avsnitt 6.5.4 anser regeringen att man åstadkommer ett adekvat skydd för företagshemligheter om domstolen utifrån en intresseavvägning med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet avgör om en intrångsundersökning skall tillåtas och, för det fall intrångsundersökning beviljas, anger de villkor och begränsningar som skall gälla för denna. Enligt regeringens uppfattning torde därför 6 § lagen om skydd för företagshemligheter inte behöva ändras. Skulle det visa sig att det föreligger ett sådant behov får frågan övervägas på nytt. För uppgifter om enskilda i ärenden om intrångsundersökning hos domstol kommer sekretess att gälla enligt de allmänna reglerna om sekretess hos domstol (se främst 8 kap. 17 § och 12 kap. sekretesslagen). Dessa regler innebär enligt regeringens uppfattning en rimlig avvägning mellan offentlighets- och sekretesskyddsintressena i sådana ärenden. Dokumentation m.m. bör inte ha befogenhet att avlägsna några föremål eller originalhandlingar från de lokaler som undersöks. Detta skulle medföra alltför stor risk för skada för den som drabbas av åtgärden. Något sådant kan inte heller anses kräva. Vid förrättningen bör kronofogdemyndigheten, i enlighet med vad som föreslås i promemorian, ha rätt att ta kopior av och göra utdrag ur handlingar. I avsnitt 6.3 diskuteras i vad mån viss digitalt lagrad information är att anse som handlingar. Regeringen anser att rätten att kopiera bör vara knuten till begreppet handling med den innebörd detta kommit att få. Någon rätt att kopiera sådant som inte utgör handlingar föreslås därför inte. Däremot anser regeringen att det finns goda skäl för att tillåta fotografering, filmning och ljudupptagning i samband med genomförandet av intrångsundersökningen. Detta ökar möjligheterna att genom åtgärden få fram värdefull bevisning när de eftersökta föremålen är exempelvis varumärkesförfalskade kläder eller CD-skivor med piratinspelad musik. Av remissvaren har framgått att vissa kronofogdemyndigheter redan använder sig av filmning och fotografering bl.a. för att dokumentera vilken egendom som omhändertagits i samband med avhysningsförrättningar. skall föra ett protokoll över vad som kommer fram vid verkställigheten och därvid förteckna de kopior eller utdrag av handlingar som görs. Fotografier samt film- och ljudupptagningar skall också förtecknas. Protokollet måste färdigställas i samband med undersökningens avslutande för att kunna vara tillgängligt för parterna i ärendet om intrångsundersökningen. Regler härom finns i 3 kap. utsökningsförordningen (1981:981), som bör vara tillämplig för intrångsundersökning. När protokollet är färdigställt skall verkställigheten anses avslutad. Ett särskilt förhållande som förtjänar att uppmärksammas i detta sammanhang är att de rättsvårdande myndigheterna naturligtvis inte själva får begå immaterialrättsintrång i samband med förrättningarna. Emellertid får kronofogdemyndigheten anses ha rätt att göra avspelningar av musik eller framställa kopior av litterära verk med stöd av 26 b § upphovsrättslagen enligt vilken upphovsrätten inte hindrar att verk används i rättsvårdens intresse. Regeringen anser inte att det är motiverat att den som är föremål för intrångsundersökningen åläggs en skyldighet att ställa fotokopieringsmaskiner eller annan utrustning till förfogande. Förvaring och utlämnande av kopior och annan dokumentation. m.fl. har föreslagit att den bevisning som kommer fram vid en undersökning skall överlämnas till domstolen, som därefter har att pröva i vilken utsträckning materialet skall lämnas ut. Avsikten skulle vara att hindra att ovidkommande information får vidare spridning än nödvändigt. Detta skulle innebära en förstärkning av skyddet för den som utsätts för en intrångsundersökning. En sådan ordning skulle emellertid vara svår att förena med vår svenska rättstradition. Dessutom kan domstolen på det stadiet knappast bedöma relevansen av olika bevis. I allmänhet är det bara den som avser att väcka talan och därmed har full insikt i vilka yrkanden som kan komma att framställas och vilka grunder som skall åberopas som har tillräcklig överblick för att bedöma värdet av bevismaterialet. Även med bortseende från den jävsproblematik en ordning som den föreslagna kan medföra framstår den därför inte som särskilt ändamålsenlig. Det får dessutom förutsättas att det bara är handlingar och föremål som kan antas ha betydelse som bevis som eftersöks. Regeringen föreslår i stället att materialet förutom att det förtecknas i protokollet och det därmed blir känt vad som kopierats, fotograferats etc. skall förvaras hos kronofogdemyndigheten och där hållas tillgängligt för båda parter. 6.8 Skyddsåtgärdens återgång Regeringens förslag: Om talan inte väcks inom en månad från det att verkställigheten avslutades, skall skyddsåtgärden gå åter. skall då överlämna de kopior, utdrag, fotografier och upptagningar som har förvarats hos myndigheten till den som varit föremål för intrångsundersökningen. Detsamma gäller om ett beslut om intrångsundersökning upphävs sedan verkställighet skett. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens (se promemorian s. 79 f.). Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan invändning. har uttryckt uppfattningen att en månad är en för en rättighetshavare att ta ställning till om talan skall väckas. Av samma mening är Svenska Artisters och Musikers , Svenska gruppen av , , och , som samtliga föreslagit en förlängning av fristen. Enligt och är det nödvändigt att närmare överväga förutsättningarna för att återsända de kopior som förvarats hos kronofogdemyndigheten. Remissinstanserna har menat att man i detta sammanhang särskilt måste beakta reglerna om allmänna handlingars offentlighet. Skälen för regeringens förslag: I många fall torde en intrångsundersökning genomföras som en förberedande åtgärd inför en rättegång om t.ex. skadestånd. Syftet är då att resultatet från undersökningen skall ligga till grund för den senare rättegången. För att motverka att den som begärt undersökningen förhåller sig passiv och därmed skapar av osäkerhet för motparten bör det krävas att sökanden väcker talan i saken. Artikel 50.6 i utgår också från att åtgärden skall gå åter om svaranden inte vidtar rättsliga åtgärder . Regeringen föreslår därför att det i lagen anges en frist inom vilken sökanden skall väcka talan i saken. Om detta inte sker, skall åtgärden gå åter. Tingsrätten skall alltså skriva av ärendet, om någon stämningsansökan inte kommit in inom den föreskrivna perioden. När det gäller fristens längd en fråga som intresserat flera remissinstanser kan det konstaterats att anger två alternativ. Antingen skall domstolen med stöd i nationell rätt bestämma fristens längd, eller också skall fristen vara den längsta tid som motsvaras av eller 31 kalenderdygn.