prop · GM0360 · 1999-01-01 00:00:00 — 4.4.4 ställning överlämnade regeringen en proposition till med förslag till de lagändringar som måste göra för att uppfylla EG-fördragets krav på en självständig centralbank under den andra etappen av EMU (prop. 1997/98:40 ställning). I propositionen föreslogs bl.a. att skall ha ett lagstadgat prisstabilitetsmål för sin verksamhet samt att en ny ledningsstruktur för banken skulle införas. Vidare föreslogs vissa ändringar beträffande ansvaret för valutapolitiken. Propositionen innehöll förslag till grundlags-ändringar. fattade det första beslutet om grundlags- ändringarna (bet. 1997/98:KU15). slutliga bifall till de vilande grundlagsförslagen och övriga lagförslag lämnades (bet. 1998/99:KU2). Lagändringarna trädde i kraft . I regeringsformen har tagits in ett förbud för varje myndighet att ge instruktioner till i frågor som rör penningpolitik. Förbudet kompletteras med att det i Riksbankslagen har förts in ett förbud för ledamöter av direktionen att söka eller ta emot instruktioner när de fullgör penningpolitiska uppgifter. 5 Amsterdamfördraget I Unionsfördraget (artikel N.2) anges att en regeringskonferens skall sammankallas för att se över vilka bestämmelser i de grundläggande fördragen som behövde ändras. Resultatet av denna regeringskonferens blev Amsterdamfördraget om ändring av Fördraget om Europeiska unionen, fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna och vissa akter som hör samman med dem. Fördraget benämns Amsterdamfördraget. Genom det nya fördraget görs substansändringar i de grundläggande fördragen. Fördraget innehåller även en förenkling av de grundläggande fördragen genom att ett stort antal bestämmelser som inte längre anses aktuella upphävs och artiklarna i EG-fördraget och Unionsfördraget numreras om. Amsterdamfördraget undertecknades i . Fördraget har ännu inte trätt i kraft. 5.1 Ratifikationen av Amsterdamfördraget Enligt artikel 14 i Amsterdamfördraget skall det ratificeras (godkännas) av samtliga EU-medlemsstater i enlighet med deras konstitutionella bestämmelser. Fördraget träder sedan i kraft i efter den månad då det sista ratifikationsinstrumentet deponerades hos depositarien, dvs. Regeringen föreslog i proposition 1997/98:58 Amsterdamfördraget, som förelades , att bl.a. skulle godkänna Amsterdamfördraget. godkände fördraget (bet. 1997/98:UU13 och rskr. 1997/98:197). Regeringen fattade beslut om ratifikation, och det svenska ratifikationsinstrumentet deponerades hos . Den hade därmed fullgjort sina förpliktelser enligt artikel 14 i det nya fördraget. deponerade såsom första EU-medlemsstat sitt ratifikationsinstrument. Vid utgången av 1998 hade tio EU-medlems- stater ratificerat Amsterdamfördraget. , , , och hade ännu inte ratificerat det nya fördraget men förväntas kunna göra det (se bilaga 13). 5.2 Genomförandet av Amsterdamfördraget Vid toppmötet i 16 , där stats- och regeringscheferna enades om ett nytt fördrag, uppmanades rådet att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att fördraget kommer att fungera fullt ut så snart det träder i kraft när det gäller vissa aspekter av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och rättsliga och inrikes frågor (RIF). Vid Allmänna rådets möte 6 noterade rådet ordförandens interimsrapport som utgör en faktisk uppräkning av de huvudsakliga åtgärder som bör vidtas för att fördraget skall fungera till fullo det datum det träder i kraft. Rådet välkomnade de framsteg som hade gjorts och underströk nödvändigheten av att skyndsamt ta itu med de förberedelser som återstod. De åtgärder som behöver genomföras enligt interimsrapporten rör , GUSP, säkerhetsfrågor vid rådssekretariatet, institutionella frågor, nya bestämmelser om öppenhet, dataskydd och godtagande av att tillämpa avtalet om socialpolitik. Vad gäller krävs följande åtgärder: Schengen- regelverket skall införlivas inom Europeiska unionens ramar, vilket kräver att ett avtal förhandlas fram med och för att associera dessa båda stater till genomförandet och utvecklingen av . En rad praktiska och administrativa beslut krävs för integreringen av i rådets generalsekretariat. Överföringen till första pelaren av en del av nuvarande avdelning VI (rättsliga och inrikes frågor) i Unionsfördraget och integreringen av inom EU:s ramar kommer att medföra en ändring av arbetsmetoderna i rådet. Yttre förbindelser och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Beträffande yttre förbindelser och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken krävs enligt det nya fördraget följande: En generalsekreterare/hög representant för GUSP och en biträdande general- sekreterare skall utnämnas. En enhet för politisk planering och tidig förvarning skall inrättas. för yttre förbindelser skall omorganiseras. Rådet skall i samförstånd med Västeuropeiska unionens (VEU) institutioner besluta om praktiska arrangemang för att möjliggöra att alla medlemsstater som medverkar i fredsfrämjande insatser (artikel 17.3 Unionsfördraget) skall delta fullt ut och på lika villkor i planering och beslutsfattande inom VEU. Arrangemang skall vidtas för att man skall kunna förbättra samarbetet mellan EU och VEU. Övriga åtgärder Bland de övriga åtgärder som behöver genomföras märks följande: Rådets generalsekreterare skall, på grundval av ett rådsbeslut som fattades 1998, bemyndiga de anställda inom rådssekretariatet som skall få rätt till tillgång till sekretessbelagd information. Praktiska bestämmelser behövs för det nya medbeslutandeförfarandet för . Kommissionen har lagt fram ett nytt förslag rörande systemet för kommissionens genomförandebefogenheter, kommittologin (se även 39.11). En rättsakt skall antas med regler och allmänna villkor för hur ledamöterna i skall fullgöra sina uppgifter. En annan rättsakt skall antas som inbegriper gemensamma principer för val av ledamöter. , rådet och kommissionen skall anta gemensamma riktlinjer för gemenskaps- lagstiftningens redaktionella kvalitet. Rådets arbetsordning håller på att revideras. Kommissionen skall utarbeta ett förslag om tillgång till , rådets och kommissionens handlingar. Kommissionen förbereder ett förslag som syftar till att inrätta ett oberoende övervakningsorgan som skall övervaka att rättsakter om skydd för enskilda när det gäller behandling av fri rörlighet för personuppgifter tillämpas på gemenskapens institutioner och organ. Rådet har antagit vissa direktiv för att utvidga avtalet om socialpolitik till att omfatta . 5.2.1 Handlingsplanen för att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa Vid i beslutade stats- och regerings- cheferna att rådet och kommissionen skall utarbeta en handlingsplan för hur man på bästa sätt skall genomföra bestämmelserna i fördraget om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, dvs. samma ämnesområde som motsvaras av Unionsfördragets s.k. tredje pelare. Handlingsplanen godkändes vid i . I handlingsplanen anges hur bestämmelserna i om fri rörlighet för personer, asyl, invandring, civilrättsligt samarbete, polisiärt och straffrättsligt samarbete bör genomföras och inom vilka tidsramar. Genomförandetiden för de prioriterade områdena varierar mellan två och från det att Amsterdamfördraget trätt i kraft. Bland de prioriterade åtgärderna kan nämnas att genomföra bestämmelserna om Europol, att anta miniminormer om tillfälligt skydd åt fördrivna personer, att slutföra arbetet på konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål och på andra sätt utveckla samarbetet i rättsliga frågor samt att vidta åtgärder mot barnpornografi. DEL 2 DET EKONOMISKA OCH SOCIALA SAMARBETSOMRÅDET 6 Tillväxt och sysselsättning Mot bakgrund av den höga arbetslösheten i har unionen tagit olika initiativ i syfte att bryta den negativa utvecklingen på den europeiska arbetsmarknaden. Den har också konsekvent prioriterat sysselsättningsfrågan mycket högt i EU- samarbetet. Ett steg mot stärkt samarbete togs i då antog en handlingsplan baserad på kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vid efterföljande toppmöten har konkreta steg tagits mot en mer systematisk övervakning av sysselsättningspolitiken. Samarbetet stärktes ytterligare vid Europeiska rådets möten i (), (), (), () och i (), där stats- och regeringscheferna enades om fördrags- ändringar och en ny avdelning om sysselsättning i EG-fördraget. var pådrivande för dessa fördragsändringar. Vid Europeiska rådets extra möte i nåddes en överenskommelse som i praktiken gjorde det möjligt att genomföra en ordning motsvarande fördragets bestämmelser om samordning av medlemsstaternas syssel- sättningspolitik med början 1998. 6.1 EU:s sysselsättningssamarbete Europeiska rådets möten i och Som en följd av de nya bestämmelserna om sysselsättning i avdelning VIII i EG-fördraget har sysselsättningsfrågan fått en kraftigt framskjuten position i EU:s arbete till följd av Amsterdamfördraget. Samordning av sysselsättningspolitiken skall ske på grundval av gemensamma riktlinjer för sysselsättningen (artikel 128) och bygger på erfarenheterna från den multilaterala övervakningen av den ekonomiska politiken. Det nya regelverket i fördraget kom att prägla förberedelserna inför toppmötena i och vad gäller sysselsättning. 6.1.1 Förberedelser inför Europeiska rådets möte i för sysselsättning I enlighet med slutsatserna från skall medlemsstaterna i en nationell handlingsplan för sysselsättning ta ställning till samtliga riktlinjer för sysselsättningen. Rapporten skall utarbetas ur ett flerårigt perspektiv. Den svenska handlingsplanen presenterades för i anslutning till regeringens ekonomiska vårproposition och tillställdes kommissionen och rådet. Ett antal samråd med arbets- marknadens parter ägde rum i syfte att säkra deras delaktighet i processen. Handlingsplanen upprättades i ett flerårigt perspektiv och på grundval av riktlinjerna för sysselsättning. I handlingsplan betonades att sysselsättningspolitiken är en integrerad del av den ekonomiska politiken. Politikens inriktning på makroekonomisk stabilitet sunda offentliga finanser och stabila priser skapar förutsättningar för en långsiktigt hög tillväxt och en varaktig sysselsättningsökning. lyfte fram utbildning och kompetensutveckling som ett viktigt medel för att skapa en flexibel europeisk arbetsmarknad. Medlemsstaternas skatte- och bidragssystem bör utformas på ett sätt som är gynnsamt för sysselsättningen. Arbetsmarknadens parter har en viktig roll för att underlätta företagens och de anställdas anpassningsförmåga, där möjligheter till kompetensutveckling är central. Vidare betonade att ett jämställdhetsperspektiv bör genomsyra samtliga politikområden för sysselsättning. Medlemsstaternas handlingsplaner var föremål för granskning i expertkommittéer under rådet. En avstämning gjordes även av och social- och arbetsmarknadsrådet. Ordförandeskapets rapport till På basis av den företagna granskningen av medlemsstaternas handlings- planer sammanställde det brittiska ordförandeskapet en ordförandenot om sysselsättning. Noten tillställdes i . Bland annat framhöll ordförandeskapet värdet av den företagna granskningen som främjar ett utbyte av goda exempel mellan medlemsstaterna. Kommissionens meddelande från riktlinjer till handling Inför toppmötet i presenterade kommissionen en första granskning av handlingsplanerna och de åtaganden som medlems- staterna gjort mot bakgrund av de fyra huvudområdena i riktlinjerna. Kommissionen underströk vikten av att genomföra de åtaganden som gjorts i handlingsplanerna. Kommissionens meddelande gemenskapens politik för främjandet av sysselsättning Kommissionen antog ett meddelande vilket redogör för åtgärder på EU-nivå, som kan komplettera nationella initiativ för ökad sysselsättning. Meddelandet presenterades mot bakgrund av den framtida artikeln 127.2 i EG-fördraget. Denna slår fast att målet att uppnå en hög sysselsättningsnivå skall beaktas när gemenskapens politik och verksamhet utformas och genomförs. 6.1.2 Resultatet av Europeiska rådets möte i uppmanade medlemsstaterna att genomföra handlings- planerna och uttalade sig om vad riktlinjerna för EU:s framtida arbete med sysselsättningen skall inbegripa: en förstärkning av utvecklingen av en yrkeskunnig och anpassningsbar arbetskraft, bl.a. genom livslångt lärande; särskild uppmärksamhet bör ägnas åt äldre arbetstagare, en förstärkning av åtgärderna för lika möjligheter genom att säkerställa att jämställdhet mellan män och kvinnor integreras i alla politiska riktlinjer för sysselsättningen; främjande av familjevänliga arbetsformer, inbegripet lämplig barnomsorg och system för föräldraledighet, åtgärder mot diskriminering av människor med funktionshinder, etniska minoriteter och andra grupper som är missgynnade på arbetsmarknaden, främjande av nya sätt att organisera arbetet, vid behov genom att se över den nuvarande rättsliga ramen på alla nivåer, för att kombinera flexibilitet och trygghet, översyn av skatte- och bidragssystem för att göra det lättare för arbetsgivare att skapa nya arbetstillfällen och mera attraktivt för arbetstagare att ta ett arbete, utveckling av en entreprenörskultur och främjande av utvecklingen av mindre företag. 6.1.3 Förberedelser inför Europeiska rådets möte i bestämmelserna i artikel 128.3 EG-fördraget skall varje medlemsstat till rådet och kommissionen överlämna en årsrapport om de viktigaste åtgärder som har vidtagits mot bakgrund av riktlinjerna för sysselsättning för . Rapport om sysselsättningsutvecklingen i EU Europeiska rådets extra toppmöte om sysselsättning i den 20 uppdrog åt kommissionen att presentera en rapport om sysselsättningsutvecklingen i EU. Som ett svar på denna beställning presenterade kommissionen en första rapport, vilken analyserar faktorer på utbuds- och efterfrågesidan i ekonomin som påverkar sysselsättningen. I rapporten lyftes särskilt tillväxtpotentialen i tjänstesektorn fram. välkomnade kommissionens rapport mot bakgrund av att en hög sysselsättning bidrar till högre tillväxt, ökad välfärd, en jämnare fördelning av inkomsterna och ett mer jämställt samhälle. Gemensam rapport om sysselsättning 1998 Vid Europeiska rådets möte i fastställdes förfaranden för övervakning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Länderna ombads utarbeta fleråriga nationella sysselsättningsprogram som underlag till en gemensam rapport. Det nya regelverket i fördraget kodifierar och stärker detta övervaknings- och rapporteringsförfarande. Årets gemensamma rapport om sysselsättning som presenterades sammanställdes av kommissionen och rådet i dess tvådelade konstellation bestående av ekonomi- och finansministrar respektive arbetsmarknadsministrar. Rapporten upprättades mot bakgrund av medlemsstaternas handlingsplaner och uppföljningsrapporter (artikel 128.5) och syftar till att följa sysselsättningsutvecklingen i EU samt övervaka medlemsstaternas politik på området mot bakgrund av de gemensamma riktlinjerna. Den gemensamma rapporten förelades Europeiska rådets möte i . Rapporten betonar behovet av att bedriva en enhetlig och samordnad politik i sysselsättningsfrågan och lyfter bl.a. fram följande: Den nuvarande makroekonomiska strategin är av avgörande betydelse i en situation med allt större osäkerhet och nedåtgående trender. Medlemsstaterna bör i större utsträckning prioritera förebyggande åtgärder och aktivering. Reformer av skatte- och bidragssystemen kan bidra till att förstärka effekterna av sådana åtgärder. Medlemsstaternas insatser för ökat företagande, särskilt för små och medelstora företag, bör intensifieras. Införlivandet av ett jämställdhetsperspektiv i sysselsättningspolitiken bör prioriteras. rapport presenteras vidare ett antal exempel på syssel- sättningspolitiska initiativ i syfte att belysa framgångsrika åtgärder och möjligheten att genomföra dessa i andra medlemsstater. I rapporten konstateras att även om sysselsättningsläget har försämrats i är sysselsättningsgraden högre än genomsnittet i EU. arbets- marknadspolitik har lyckats väl med att bryta arbetslösheten både bland unga och vuxna arbetslösa. Vidare framhålls att arbetet för ökad jämställdhet, integrering av arbetshandikappade i arbetslivet samt möjlighet att förena yrkesliv och familjeliv är högt utvecklat i . Rapporten pekar även på behovet av insatser för personer med mycket långa arbetslöshetstider och insatser för företagande i . sätter stort värde på den gemensamma rapporten om sysselsättning. Den visar tydligt på de framsteg som medlemsstaterna har gjort mot bakgrund av sysselsättningsriktlinjerna. Rapporten utgör ett värdefullt instrument för att främja utbyte av goda erfarenheter mellan medlemsstaterna. Kommissionens förslag till riktlinjer för sysselsättning för presenterade kommissionen också ett förslag till riktlinjer (artikel 128) för medlemsstaternas sysselsättningspolitik . Innan förslaget förelades Europeiska rådets möte i var det föremål för behandling i och social- och arbetsmarknadsrådet. Mot bakgrund av denna behandling presenterade det österrikiska ordförandeskapet ett nytt förslag som i ställde sig bakom (se 1.1.4). I likhet med föregående års riktlinjer delas rekommendationerna in i fyra huvudområden: att förbättra anställbarheten, utveckla företagarandan, uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga samt stärka jämställdhetspolitiken. I förhållande till riktlinjerna stärks rekommendationerna vad gäller reformer av skatte- och bidragssystem, tillgång till livslångt lärande, diskriminering av svaga grupper, undanröjande av hinder för sysselsättning i tjänstesektorn samt åtgärder för ökad jämställdhet. har vid upprepade tillfällen verkat för att riktlinjerna bör konsolideras och förankras i medlemsstaterna och hos arbetsmarknadens parter. Kommissionens förslag till riktlinjer och de slutligt antagna rekommendationerna ligger väl i linje med denna ståndpunkt. anser att riktlinjerna för sysselsättningspolitiken bör ges samma vikt som motsvarande instrument på det ekonomiska och monetära området. Sysselsättningen i rapport från kommissionen antog kommissionen rapporten i . Rapporten tillställdes Europeiska rådets möte i och har bidragit med en analytisk beskrivning av utgångspunkterna för granskningen av den pågående sysselsättningsstrategin och antagandet av riktlinjerna för sysselsättningen. resolution om riktlinjerna Mot bakgrund av ett betänkande från , föredragande i utskottet för sysselsättning och valutafrågor, antog en resolution med anledning av kommissionens förslag till riktlinjer för sysselsättningen. Resolutionen framhåller bl.a. att riktlinjerna genomförs snabbt och fullt ut i syfte att öka sysselsättningen och lyfter fram nyckelbegrepp som aktivitet och förebyggande insatser. Arbetsmarknadens parters bidrag Arbetsmarknadens parter bidrog på ett aktivt sätt med underlag till Europeiska rådets möte i . Vid det gemensamma mötet mellan parterna (UNICE arbetsgivarnas organisation på Europanivå, EFS europeiska fackliga samordningsorganisationen och CEEP offentliga arbetsgivare i EU) i antogs ett gemensamt yttrande inför Europeiska rådets möte i samma stad. Parterna lyfte bl.a. fram vikten av att konsolidera och förankra sysselsättningsstrategin. I inkom parterna med synpunkter på kommissionens förslag till sysselsättningsriktlinjer. 6.1.4 Resultat av Europeiska rådets möte i välkomnade förslaget till riktlinjer och uttryckte stöd för resultatet från det gemensamma mötet i och social- och arbetsmarknadsrådet i fråga om dessa riktlinjer. När medlemsstaterna ser över sina nationella handlingsplaner bör de ägna särskild uppmärksamhet åt att påtagliga framsteg görs med att främja lika möjligheter mellan kvinnor och män, i synnerhet genom benchmarking och en strategi för mainstreaming av jämställdhetsaspekterna, förverkliga begreppet livslångt lärande, i synnerhet genom att sätta upp ett nationellt mål för deltagande i sådana åtgärder, fullt utnyttja potentialen i tjänstesektorn och de tjänster som har anknytning till industrin, särskilt informationsteknik och miljösektorn, skapa ett klimat där företag, särskilt småföretag, kan växa, se över skatte- och bidragssystem i syfte att skapa incitament för arbetslösa och icke yrkesverksamma att ta arbete eller genomgå yrkesutbildning och till arbetsgivarna att skapa nya arbetstillfällen, stödja äldre arbetstagare för att öka deras deltagande i förvärvslivet, främja social integration och lika möjligheter för svaga grupper. Vidare enades stats- och regeringscheferna om att en rapport skall tillställas Europeiska rådets möte i om utarbetandet av en europeisk sysselsättningspakt inom ramen för EU:s sysselsättnings- strategi. 6.2 samarbete med andra EU-länder Den har prioriterat sysselsättningsfrågan mycket högt både inom ramen för det reguljära rådsarbetet och i förberedelserna inför toppmötena i och . 6.2.1 Fördjupat trilateralt samarbete , och Det trilaterala samarbete som inleddes inför toppmötet i mellan , och utvecklades . I enlighet med den gemensamma inlagan från de tre stats- och regeringscheferna i har ett konkret trilateralt samarbete för genomförande av s.k. pilotprojekt initierats. Ett gemensamt förslag om särskilda projekt på arbetsmarknaden inlämnades till kommissionen. Förslaget innebär att unga arbetslösa efter en gedigen förberedelse skall få praktisera inom ramen för ett praktikutbyte i något av de tre länderna. En annan del i samarbetet gäller starta eget-projekt för unga i internationell miljö. Samarbetet fördjupades , och inför kommissionens arbete med att utforma förslag till sysselsättningsriktlinjer inkom de tre länderna med konkreta förslag till reviderade riktlinjer vad gäller förstärkta skrivningar på jämställdhetsområdet. Gemensamt uttalande av statsminister och premiärminister inför toppmötet i gjorde statsminister och premiär- minister ett gemensamt uttalande som i skriftlig form över- lämnades till förbundskansler inför toppmötet i . och framhöll vikten av en politik inriktad på att förhindra marginalisering och utslagning av människor, inte minst på arbetsmarknaden. Utslagning motverkas bäst genom att människor ges möjlighet att delta i arbetslivet och på så sätt uppnår ekonomiskt oberoende. Passivt bidragsberoende kan således undvikas. 7 Inre marknadens utveckling Fullbordandet av den inre marknaden, dvs. skapandet av fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital inom EU, har intensifierats . Arbetet har primärt präglats av genomförandet av handlingsplanen för den inre marknaden. Den nödvändiga lagstiftningen kan nu till stor del sägas vara på plats och ansträngningarna har därför alltmer kommit att fokuseras på att tillämpa de gemensamma reglerna. 7.1 Handlingsplanen för den inre marknaden gav i sitt stöd för kommissionens handlingsplan för den inre marknaden. Handlingsplanen bygger på fyra strategiska mål att göra reglerna mer effektiva, att hantera de viktigaste orsakerna till snedvridning av konkurrensen, att avskaffa sektoriella hinder för marknadsintegrationen och att säkerställa att den inre marknaden är till nytta för medborgarna. För varje strategiskt mål har kommissionen definierat ett begränsat antal specifika åtgärder som syftar till att förbättra den inre marknadens funktion. Bland de viktiga framsteg som gjorts återfinns antagandet av tre av de fyra lagstiftningsåtgärder som gavs särskilt hög prioritering i handlingsplanen, nämligen förslagen till direktiv beträffande biotekniska uppfinningar, avreglering av gas- marknaden (se avsnitt 15.1) och öppenhet avseende regler för informationstjänster (se avsnitt 9.2.4). Den enda återstående prioritering som ännu inte genomförts är antagandet av en förordning om en europeisk bolagsstadga. Förslag till nya rättsakter har lagts fram bl.a. rörande upphovsrätt, elektronisk handel och betalningsförseningar. Som en ytterligare del av det skattepaket som bl.a. innefattar en uppförande- kod mot skadlig skattekonkurrens har kommissionen presenterat direktiv- förslag i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränte- inkomster av sparande samt ett gemensamt system för beskattning av räntor och royalties som betalas mellan närstående bolag i olika medlemsstater.