prop · GM0397 · 1999-01-01 00:00:00 — Den officiella socialtjänststatistiken redovisar inte insatser i öppenvård, vilket gör det vanskligt att dra mer långtgående slutsatser om utvecklingen inom arbete enbart med utgångspunkt i den befintliga statistiken. Nedanstående redovisning bygger dels på den officiella statistiken för , dels på två mer omfattande kartläggningar som presenterade Anmälan, utredning, insats (1998:4) och Individ- och familjeomsorgens arbete med ungdomar (1998:5). Kostnader Kommunernas totala kostnader för vården av barn och unga kan inte presenteras då den öppna vården för barn och unga samredovisas med den för vuxna missbrukare samt inkluderar även råd och stöd till enskilda. De förbättringar av den nationella statistiken fr o m , som tidigare nämnts, kommer att göra en heltäckande redovisning möjlig. Kostnaderna för placering av barn och unga, se tabell 6.6, har ökat med . Kostnaden för HVB-vården fördubblades medan familjehemskostnaden ökade med . Tabell 6.3 Kommunernas kostnader för placering av barn och unga åren Miljoner kronor, priser (deflaterat med BNP-deflatorn) Verksamhet 1992 1993 1994 1995 1996 1997 HVB-vård 1 504,8 1 579,4 1 715,8 2 619,0 2 905,8 2 990,1 Familjehem 1 237,9 1 216,2 1 340,5 1 588,0 1 791,4 1 804,0 Totala kostnader 2 742,7 2 795,6 3 168,6 4 207,0 4 697,2 4 794,1 Källa: och beräkning av fasta priser. Kostnaderna för placering av barn och unga i fasta priser har ökat successivt . Kommunernas genomsnittliga dygnskostnad för vården i HVB och i familjehem har däremot förändrats mycket lite . Spridningen av den genomsnittliga dygnskostnaden i olika kommuner varierade mellan och för HVB och för familjehem mellan och . Prestationer Enligt kartläggning har antalet anmälningar vad gäller barns behov av skydd och stöd från sida ökat. De skäl som anges till ökningen är bl.a. att anmälningsskyldigheten efterlevs bättre, att anmälningarna registeras på ett mer effektivt sätt av , att skolproblem definieras som sociala problem och att en bättre utvecklad samverkan på lokal nivå ger fler anmälningar. ställs frågan om det är så att fler barn far illa. Tänkbara orsaker till detta kan exempelvis vara den ekonomiska krisen och flyktinginvandringen med de integrationssvårigheter detta fört med sig. Från flera länder i västvärlden rapporteras en liknande utveckling som här i . Andra rapporter tyder på en viss underrapportering från barnavårdscentralernas och från barnomsorgens och skolans sida. redovisar i sin kartläggning också en specialstudie gällande invandrarungdomar, som visar att dessa i högre utsträckning än svenska barn vårdas utom hemmet men att andelen minskar i andra generationen . Utrikes födda ungdomar blir oftare föremål för omedelbara omhändertaganden än övriga ungdomar. var cirka 31 000 barn och ungdomar föremål för insatser från sida som visas i tabellen. Av dessa är cirka 17 000 pojkar och 14 000 flickor. har denna siffra varit relativt stabil i absoluta tal men ökat svagt beräknat som andel av befolkningen i . Tabell 6.4 Antal barn och unga per 10 000 invånare 0 , som har varit föremål för någon insats enl. SoL eller LVU 1990 1993 1994 1995 1996 1997 Barn med någon insats *) 129 140 144 151 158 159 därav: Med kontaktperson enl SoL 61 78 84 91 97 99 Vård utom hemmet enl SoL 59 58 57 59 61 61 Med kontaktperson enl LVU 0,3 0,3 0,2 0,2 0,4 0,3 Omedelb. enl LVU 6 7 7 7 7 7 Barn med vård enligt LVU totalt 23 22 23 23 23 23 SoL=Socialtjänstlagen, LVU=Lagen om vård av unga *) Varje barn kan ha haft flera insatser, varför antalet barn med respektive insats inte summerar till totala antalet barn som haft någon insats. Källa: SCB, S31 SM9101 och SoS, Socialtjänst 1995, 1996 och 1997:11 Andelen barn som vårdas utanför hemmet har ökat från 74 till 77 barn per 10 000 barn i befolkningen . har den genomsnittliga placeringstiden per individ förändrats mycket litet. Det har dock skett en viss en ökning . Variationen mellan kommunerna är stor, men har minskat . Hög andel placerade barn förekommer oftare i storstäderna och i en del förortskommuner, medan låg andel företrädesvis förekommer i några landsbygds-, glesbygds- och övriga mindre kommuner. och några länsstyrelser har redovisat att antalet omedelbara omhändertaganden har ökat, främst bland ungdomar. En fortsatt analys och uppföljning av öppenvårdsinsatser i förhållande till placeringar utom hemmet är enligt nödvändig. Familjerätt Inom det familjerättsliga området finns officiell statistik enbart när det gäller kommunernas insatser för fastställandet av faderskap. föddes drygt 90 000 barn i landet. Av dessa föddes drygt hälften i familjer, där föräldrarna inte var gifta med varandra. För nästan samtliga dessa barn fastställs faderskapet genom bekräftelse. Antalet faderskap som fastställts genom dom har minskat . 6.3 Socialbidrag Sammanfattande slutsatser Den höga arbetslösheten har utsatt socialbidragssystemet för en ökad påfrestning. En tydlig konsekvens är att socialbidragets roll förändrats. Från att tidigare i allt väsentligt ha fungerat som ett sista skyddsnät för människor med försörjningssvårigheter som uppkommit har socialbidraget nu för vissa grupper kommit att fungera som ett långvarigt försörjningsstöd. Den kraftiga ökning av socialbidragen som skett större delen av har emellertid planat ut och enligt preliminära uppgifter för har utgifterna minskat jämfört med föregående år. Förändringen avspeglar dels det förbättrade arbetsmarknadsläget, dels det minskade flyktingmottagandet. Nationella mål Rätten till ekonomiskt bistånd, dvs. socialbidrag, regleras i SoL. Socialbidraget skall fungera som ett tillfälligt yttersta skyddsnät mot fattigdom för hushåll som inte kan få sin utkomst tryggad genom förvärvsarbete eller andra inkomstkällor. Socialbidrag kan även utgå när socialförsäkringssystemet och övriga ekonomiska förmåner i samhället inte kan garantera tillräcklig försörjning. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Hänsyn skall därvid tas till egna inkomster och tillgångar. Biståndet skall utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. infördes en rad ändringar i SoL. En av de viktigaste förändringarna gäller socialbidraget där den enskildes rätt till bistånd preciserats genom nya bestämmelser om försörjningsstöd och annat bistånd. I socialtjänstlagen anges vad som ingår i den s.k. riksnormen samt vilka övriga kostnader som skall täckas av försörjningsstödet. Som ett komplement till försörjningsstödet har kommunen rätt att ge bistånd även i andra fall. Detta stöd kan omfatta t.ex. mer omfattande tandvård, hemutrustning, psykoterapikostnader samt olika former av stöd, vård- och behandlingsinsatser. Beslut om bistånd av detta slag kan inte överklagas genom förvaltningsbesvär. Måluppfyllelse och kvalitet har i uppdrag att följa effekterna av ändringarna i SoL. Förändringen har inneburit en ökad frihet för kommunerna att besluta om bistånd utöver försörjningsstödet. Kommunerna har dock fortfarande ansvar för att uppfylla intentioner om att tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå. Genom uppföljningarna erhålles information om hur kommunerna hanterar ekonomiskt bistånd och i vilken utsträckning individen genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. (SoS- rapport 1999:2), görs en första kartläggning av hur kommunerna ändrat sin praxis och sina riktlinjer för den del av biståndet som ligger utanför det lagstadgade försörjningsstödet. Ändringen i SoL innebär att domstolarnas möjlighet att utforma en vägledande praxis för detta område har försvunnit. Resultaten av studien tyder på att det finns en tendens till en större återhållsamhet när det gäller att bevilja bistånd. Hälften av kommunerna har infört nya mer restriktiva riktlinjer. Störst var andelen kommuner som skärpt sina riktlinjer rörande bistånd till tandvård. Studien visar också att det i vissa avseenden finns stora variationer när det gäller kommunernas ställningstagande till den enskildes ansökan om bistånd. Variationerna följer tydliga sociala och regionala mönster. Den som bor i en kommun där många andra är beroende av tycks ha sämre förutsättningar att få bistånd utöver försörjningsstödet än den som bor i en kommun som definieras som mindre "socialt utsatt". Resultaten måste dock tolkas försiktigt, med tanke på den korta tid de nya lagreglerna varit i kraft samt det begränsade urval studien bygger på. bidrar till den samlade kunskapen om individ-och familjeomsorgen genom en redovisning av erfarenheterna från tillsynsarbetet. Man pekar på en fortsatt positiv utveckling när det gäller kommunernas aktiva arbete för att socialbidragstagare skall komma ur sitt bidragsberoende. Många kommuner samverkar med andra myndigheter som arbetsförmedlingen och eller . Några kommuner samarbetar även med frivilligorganisationer. Detta möjliggör en effektivare planering för individen och bidrar till att bryta isolering och att bygga upp sociala nätverk. Några länsstyrelser uppger att antalet klagomål som rör kränkande bemötande har minskat något jämfört med . En kärv ekonomisk situation och hög arbetslöshet präglar alltjämt många kommuner, villket påverkar handläggning av ekonomiska biståndsärenden. Flera länsstyrelser konstaterar i likhet att man med oro iakttar hur begreppet "skälig levnadsnivå" har urholkats och att ärendena hanteras på ett alltför schablonartat sätt. En tydlig konsekvens av de samhällsförändringar som skett är att socialbidragets roll förändrats. Socialbidraget är tänkt att vara ett yttersta skyddsnät främst vid tillfälliga sociala eller ekonomiska problem. De flesta socialbidragstagare har också bidrag , men för en allt större grupp har socialbidraget kommit att fungera som ett långvarigt försörjningsstöd. Det långvariga socialbidragstagande har ökat kraftigt . För ungdomar och nyanlända invandrare är det i huvudsak 90-talets höga arbetslöshet i kombination med avsaknad av arbetslöshetsersättning som ökat bidragstagandet. Ett ökat antal ålders- pensionärer med invandrarbakgrund är inte berättigade till full folkpension. Inom ramen för s.k. försörjningsprojekt pågår en analys av det långvariga socialbidragstagandets orsaker och konsekvenser. En särskild utredare har i uppdrag att till analysera och lämna förslag som bl.a. rör uppgifter och kompetensområden (dir. 1997:109). Utredaren skall även lämna förslag på hur den ekonomiska tryggheten för vissa äldre invandrare skall utformas (dir. 1997:109). Kostnader och prestationer Antalet hushåll med socialbidrag sjönk något och utgör nu av det totala antalet hushåll i befolkningen . Minskningen i antalet bidragshushåll beror helt och hållet på att antalet flyktinghushåll med socialbidrag sjunkit, vilket i sin tur är en avspegling av det kraftigt minskade flyktningmottagandet . Bland socialbidragshushållen dominerar ensamhushållen De utgör . Andelen personer med socialbidrag av den totala befolkningen uppgick år , dvs. samma andel som året innan. Socialbidragstagandet varierar över landet. Skillnaderna mellan olika kommuner har successivt ökat avseende socialbidragstagarnas genomsnittliga andel av befolkningen, från 1 år . I storstäderna och i de större städerna återfinns den högsta andelen socialbidragstagare i befolkningen. Andelen bidragstagare i storstäderna fortsatte att öka . I övriga kommuntyper har andelen bidragstagare minskat . Lägre andelar av befolkningen med socialbidrag återfinns i de norra delarna av . I glesbygdskommuner är det istället en högre andel som erhåller statliga transfereringar såsom arbetslöshetsersättning och sjukbidrag/förtidspension (Delade städer, SOU 1997:118, underlagsrapport till ). Utgifterna för socialbidrag har ökat fram , sammanlagt drygt en fördubbling i fasta priser. kom en vändning. Enligt det preliminära resultatet för har utgifterna (inkl. introduktionsersättning till flyktingar) sjunkit , räknat i fasta priser. I nedanstående diagram redovisas socialbidragsutbetalningar totalt respektive fördelad på flyktinghushåll och samtliga icke flyktinghushåll. Diagram 6.3 Utgivet socialbidrag till totalt samt till flyktinghushåll och till samtliga icke flyktinghushåll åren , fasta priser enl. KPI, basår 1995 Källa: SCB, S33 1990 1994 och SoS, Socialtjänst 1995:6 - 1998:8 Orsaken till de minskande socialbidragsutbetalningarna är den förbättrade arbetsmarknadssituationen samt den minskade mottagningen av flyktingar. Utbetalningen till flyktinghushållen minskar medan utbetalningarna till samtliga icke flyktinghushåll fortfarande ökar något, dock med en utplanande tendens. Detta beror på att många flyktingar behöver socialbidrag även efter det att den sk. introduktionsperioden upphört. Tabell 6.5 Socialbidrag, antal bidragshushåll, bidragstagare, bidragsmånader och utbetald socialbidrag Miljoner kronor, löpande o fasta priser (KPI, basår 1995) År Antal bidrags- Förändr. från Antal bidrags- Förändr. från Antal bidrags- Social- bidrag i Social- bidrag i Förändr från. hushåll föreg. år % mottagar e föreg. år % månader löpande priser fasta priser föreg. år % 1985 293 354 4,2 942 1 561 4,1 4 721 5 797 1991 297 498 7,537 653 4,4,2 5 642 6 329 9,1992 327 824 10,589 371 9,4,4 7 012 7 689 21,1993 373 034 13,671 303 13,4,6 8 712 9 126 18,1994 391 800 5,715 212 6,5,0 10 285 10 546 15,1995 388 702 -0,720 783 0,5,3 10 786 10 786 2,1996 403 204 3,753 109 4,5,5 11 884 11 827 9,1997 402 869 -0,749 104 -0,5,6 12 377 12 259 3,1998* .. .. .. .. .. 11 420 11 327 -7,* preliminärt utfall Källa: , Välfärdsfakta Social, med komplettering av preliminärt utfall socialbidrag. I landets kommuner uppgick genomsnittligt utbetalt socialbidrag per bidragshushåll till ca år och ca . Det genomsnittliga bidragsbeloppet skiljer sig väsentligt åt mellan olika kommungrupper. Lägst var bidraget i glesbygdskommunerna och högst i storstäderna. Orsaker till dessa skillnader kan bl.a. vara att den genomsnittliga bidragstiden är längre i storstäder än i mindre kommuner och att hyreskostnaden är betydligt högre i storstäderna än i glesbygds- kommunerna. Det är i första hand bidragstidens längd som påverkar kostnaderna för socialbidragen. Bidragstidens längd har ökat kontinuerligt fr.o.m då den i medeltal var . En fjärdedel av hushållen hade en långvarig bidragstid , vilket var oförändrat jämfört med året innan. hade av samtliga bidragshushåll långvariga bidragstider. Enligt har det långvariga bidragstagandet ökat . 7 Färdtjänst Sammanfattande slutsatser Målet med färdtjänsten är att ge människor med funktionshinder möjlighet att resa till rimliga kostnader. trädde lagen (1997:736) om färdtjänst respektive lagen (1997:735) om riksfärdtjänst i kraft. Statistiken om färdtjänsten är bristfällig men kostnaderna kan uppskattas till ca . För att bl.a. möjliggöra minskade färdtjänstkostnader har beslutat om ett statsbidrag på till åtgärder för anpassning av kollektivtrafiken till funktionshindrades behov. En utvärdering av färdtjänstlagarna, statsbidraget och övrig handikappolitik inom transportområdet har påbörjats . Det är dock för tidigt att entydigt uttala sig om effekterna av lagarna och statsbidraget. Nationella mål Målet för färdtjänsten är att bereda dem, som på grund av funktionshinder har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att resa med allmänna kommunikationsmedel, möjlighet att resa med särskilt anordnade transporter. Målet för riksfärdtjänsten är att kommuner skall lämna ersättning för kostnader för resor mellan kommuner för personer, som till följd av stora och varaktiga funktionshinder måste resa på ett särskilt kostsamt sätt. Kostnaderna för färdtjänsten är delvis beroende av hur tillgänglig kollektivtrafiken är. I propositionen Mer tillgänglig kollektivtrafik (prop. 1996/97:115) lades flera förslag, som syftade till att göra kollektivtrafiken mer tillgänglig samt sänka kostnaderna för färdtjänst och riksfärdtjänst. Genom att ge kommuner och landsting en möjlighet att hantera såväl färdtjänst och riksfärdtjänst som ordinarie kollektivtrafik genom trafikhuvudmannen ges ekonomiska incitament till bättre samordning och handikappanpassning av kollektivtrafiken. Detta realiserades via nya lagar om färdtjänst och riksfärdtjänst, vilka trädde i kraft . Lagen om färdtjänst ersätter den tidigare regleringen i socialtjänstlagen (1980:620). För att skynda på denna utveckling beslöt att för åren 1998 anvisa ett statsbidrag på till åtgärder, med syfte att göra kollektivtrafiken mer tillgänglig för funktionshindrade. Ett villkor för bidrag är bl.a. att det har skett en samordning av planerna för färdtjänst respektive kollektivtrafik. Måluppfyllelse och kvalitet Lagarna om färdtjänst respektive riksfärdtjänst saknar specifika mål- formuleringar och någon måluppfyllelse är därför svår att mäta. I samband med behandlingen av propositionen Mer tillgänglig kollektivtrafik uttalade att handikappolitiken inom trafikområdet skall utvärderas. Regeringen har gett m.fl. i uppdrag att genomföra utvärderingen. Här ingår bl.a. att studera hur kostnaderna för och kvaliteten i färdtjänsten har utvecklats samt om det finns behov av en tillsynsmyndighet. har redovisat en undersökning där man analyserat länsrätternas tillämpning av färdtjänstlagen. Majoriteten av de ca 700 färdtjänstmål som har prövats av länsrätterna har lett till att överklagandena har avslagits. Dock har av överklagandena avseende färdtjänsttillstånd bifallits. Handikappombuds- mannen anser att vissa resultat tyder på att kvinnor missgynnas i förhållande till män med avseende på rätten till färdtjänst. Kostnader och prestationer Det saknas tillförlitlig statistik för färdtjänsten och riksfärdtjänsten. uppskattar kostnaderna till i storleksordningen . var knappt 419 000 personer färdtjänstberättigade, varav två tredjedelar kvinnor. Andelen personer i åldern med färdtjänsttillstånd är . I kategorin är andelen . Andelarna har i stort varit oförändrade 1997. Andelen varierar mycket mellan enskilda kommuner, som mest mellan . Uppgifter om kvaliteten i tjänsterna saknas. inventerar f.n. uppgifter om antal tillstånd, föreskrifter, organisation, samordning, upphandling och rättsfall m.m. om färdtjänsten i landets kommuner. m.fl. driver med stöd av Kommunikationsforskningsberedningen ett utvecklingsprojekt för att ta fram bättre system för statistik om kollektivtrafik och samhällsbetalda resor. Regeringen bedömer att dessa insatser samt den utvärdering, som nämnts tidigare kommer att ge bättre underlag för utvärdering av verksamheten . 8 Barnomsorg, skola och vuxenutbildning 8.1 Barnomsorg Sammanfattande slutsatser Barnantalet fortsätter att öka inom barnomsorgen, men i långsammare takt . Det råder i princip full behovstäckning i kommunerna i enlighet med gällande lagstiftning. Antalet barn i daghem har minskat , vilket är första gången sedan utbyggnaden påbörjades . Antalet årsarbetare i daghem har också minskat, men ökat i fritidshem och deltidsgrupper. Familje- daghemmen minskade . Förskollärarnas andel av de anställda fortsätter att öka, medan fritidspedagogernas andel är oförändrad trots att barnantalet i fritidshem ökat kraftigt. Antal barn per årsarbetare har ökat främst i fritidshemmen. Bruttokostnaden var densamma som , trots att ca 180 000 fler barn skrivits in. Ökningen var dock relativt liten. har aviserat kvalitetsstudier avseende tillgång till förskola bland olika grupper i befolkningen, fritidshemmen, barn i behov av särskilt stöd, de yngsta barnen i daghem samt arbete i mångkulturella grupper. Nationella mål Målet för förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen är att genom pedagogisk gruppverksamhet stimulera barns utveckling och lärande samt bidra till goda uppväxtvillkor. Barn i behov av särskilt stöd skall ges den omsorg de behöver. Verksamheten skall utformas i samarbete med föräldrarna och underlätta för dem att förena förvärvsarbete och föräldraskap. Kommunerna är enligt skollagen skyldiga att, utan oskäligt dröjsmål, tillhandahålla förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för barn i åldrarna i den omfattning som behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov. Det skall finnas personal med sådan utbildning eller erfarenhet att barnens behov av omsorg och god pedagogisk verksamhet kan tillgodoses. Barngrupperna skall ha en lämplig sammansättning och storlek, lokalerna skall vara ändamålsenliga. Bestämmelserna om förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg överfördes från socialtjänstlagen till skollagen . blev tillsynsmyndighet för barnomsorgen. Förskolans pedagogiska roll har förstärkts och tydliggjorts genom att en läroplan (Lpfö 98) infördes . Måluppfyllelse och kvalitet Behovstäckning ökade andelen inskrivna barn i alla åldersgrupper. av de förvärvsarbetande och studerande föräldrarnas barn har plats inom barnomsorgen, vilket motsvarar efterfrågan. Av sexåringarna gick i förskola, vilket är en oförändrad andel . Det råder i princip full behovstäckning i kommunerna i enlighet med gällande lagstiftning inom såväl förskoleverksamheten som skolbarnsomsorgen. Enstaka kommuner kan dock fortfarande ha mer eller mindre tillfälliga problem att tillhandahålla barnomsorg utan oskäligt dröjsmål. Tabell 8.1 Andel barn inskrivna i förskola (daghem och deltidsgrupp) fritidshem och familjedaghem Procent av samtliga barn i respektive åldersgrupp År 1990 57 49 8 1995 67 54 6 1996 70 56 6 1997 72 58 7 Källa: , rapport nr 152. Barnomsorgen i siffror 1998. Barn och personal Kvalitet Barnomsorgen har varit utsatt för stora besparingar . Trots att barnantalet ökade med ca 180 000 barn var bruttokostnaden densamma som , . Någon utvärdering av kvaliteten på nationell nivå har emellertid inte gjorts . Förändringar i den strukturella kvaliteten går dock att följa löpande i den officiella statistiken. Barngrupperna i daghem och fritidshem har blivit större. har personaltätheten minskat och antalet barn per årsarbetare ökat. Utbudet av öppna förskolor samt öppen fritidsverksamhet fortsätter att minska och har i det närmaste halverats . Andelen barn som får modersmålsstöd i förskolan fortsätter att minska och är nu av barnen med annat modersmål än svenska. var denna andel . Personalens utbildningsnivå har höjts inom samtliga verksamhetsformer. Andelen högskoleutbildade förskollärare och fritidspedagoger är . Utvärderingar tyder på att resurserna för barn i behov av särskilt stöd inte har minskat under 1990- talet. Rapporter visar dock att även om inte resurserna skurits ned så har behoven ökat. har i en rapport till regeringen om planer och prioriteringar för sitt arbete med barnomsorgen redovisat ett antal områden som verket bedömer särskilt bör uppmärksammas . Områdena rör tillgång till förskola bland olika grupper i befolkningen, barnomsorgens kvalitet - särskilt för de yngsta barnen, barn i behov av särskilt stöd, kvaliteten i fritidshem och i mångkulturella grupper, samt genomförandet av förskolans läroplan. Personaltäthet och barngruppernas storlek Antalet årsarbetare i daghem har minskat , trots att antalet inskrivna barn ökat kraftigt. I fritidshem och deltidsgrupp har antalet årsarbetare ökat, dock inte lika snabbt som antalet inskrivna barn. Tabell 8.2 Antalet årsarbetare inom daghem, fritidshem och deltidsgrupper fördelade per verksamhetsform samt antal inskrivna barn per årsarbetare (inklusive enskilda utförare) År Daghem antal barn/ antal barn/ antal barn/ antal barn/ årsarb årsarb1 årsarb årsarb1 årsarb årsarb1 årsarb årsarb1 1992 64 410 4,9 11 047 11,5 3 586 17,0 79 044 6,4 1994 65 296 5,2 16 870 10,6 3 618 18,4 85 784 6,8 1995 66 040 5,5 18 268 11,4 4 367 15,3 88 675 8,0 1996 66 983 5,4 20 911 11,4 4 084 18,3 91 978 8,5 1997 63 590 5,7 21 262 12,4 5 396 15,0 90 256 8,4 1 Inskrivna barn per årsarbetare : Den ökande integreringen av deltidsgrupper med daghem/fritidshem har medfört svårigheter för kommuner att särredovisa personal på olika verksamhetsformer. Uppgifterna om antalet barn per årsarbetare 1995 och 1996 bör därför tolkas med viss försiktighet. Källa: , rapport nr 152. Barnomsorgen i siffror 1998. Barn och personal.