prop · GM03129 · 1999-01-01 00:00:00 — För att det skall vara helt klart att det till lekmannarevisorns uppgift inte hör att uttala sig om årsbokslut, årsredovisning och koncernredovisning intogs ett förbud för en lekmannarevisor att underteckna revisionsberättelsen. Det angavs därvid i nämnda proposition (s. 178 och 179) att ett sådant förbud givetvis inte är avsett att hindra en lekmannarevisor från att delge revisorn sina kunskaper och bedömningar och på det sättet påverka innehållet i revisionsberättelsen. I propositionen angavs vidare att lekmannarevisorns granskning bör ske i enlighet med den sed som har utvecklats och kommer att utvecklas vid detta slag av granskning och att lagtexten borde innehålla en erinran om det. Samma skäl som redovisats i det föregående angående lekmanna- revisorns uppgifter i aktiebolag gör sig gällande beträffande sparbanker och medlemsbanker. Bestämmelserna för dessa banker bör därför utformas på samma sätt som reglerna i aktiebolagslagen. Frågan om lekmannarevisionens innehåll kommer att behandlas närmare i författningskommentaren. Lekmannarevisorns insynsrätt och tystnadsplikt De icke examinerade revisorer som verkar i sparbanker och medlemsbanker omfattas av samma regler om insynsrätt som gäller för examinerade revisorer. Styrelsen är skyldig att bereda revisorerna tillfälle att verkställa granskningen i den omfattning som dessa finner vara nödvändig och att lämna de upplysningar och den hjälp som begärs. Är de revisorer i en moderbank, kan de kräva motsvarande uppgifter av företagsledningen och revisorerna i ett dotterföretag (3 kap. 9 § bankrörelselagen). Rätten till insyn i banken motsvaras av en tystnadsplikt. Även i detta avseende gäller samma regler för examinerade revisorer som för revisorer utan formell revisorskompetens. Revisorerna har således inte rätt att lämna vare sig enskild huvudman, medlem eller utomstående upplysningar om sådana bankens angelägenheter som de har fått kännedom om när de har fullgjort sitt uppdrag, om detta skulle kunna vara till nackdel för banken (3 kap. 14 § bankrörelselagen). I 1 kap. 10 § bankrörelselagen föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte obehörigen får röjas. I några situationer ersätts revisorernas tystnadsplikt av en skyldighet att lämna upplysningar om banken. Om stämman begär att revisorerna skall lämna vissa upplysningar, är de skyldiga att göra det, såvida det inte är till väsentlig nackdel för banken eller till nämnvärd olägenhet för enskild. Vidare finns en skyldighet att lämna upplysningar om banken till bl.a. konkursförvaltare, till undersökningsledare vid förundersökning i brottmål och till granskare enligt 3 kap. 15 § bankrörelselagen (3 kap. 14 § bankrörelselagen). Det finns också bestämmelser om skyldighet att rapportera till (3 kap. 8 a § bankrörelselagen). Lekmannarevisorns uppdrag föreslås, som framgår ovan, bli utformat på ett sätt som nära överensstämmer med det uppdrag som en revisor har. Lekmannarevisorn kommer därför att ha samma behov av information om banken som denne och bör därför ges samma insyns- och informationsrätt. Den rätt till insyn i banken som en lekmannarevisor således bör få medför att han även bör åläggas samma tystnadsplikt angående bankens angelägenheter som en revisor har. Som sägs ovan i avsnitt 5.1.5 är det angeläget att revisorerna och lekmannarevisorerna kan ta till vara varandras erfarenheter och kunskaper. En förutsättning för detta är, vilket också sägs där, att de inte har tystnadsplikt i förhållande till varandra. Det bör därför införas en bestämmelse om att lekmannarevisorn är skyldig att lämna revisorn i banken upplysningar om banken. Ett motsvarande tillägg i kapitlet om revision har föreslagits i det nämnda avsnittet. En revisors granskningsuppdrag skall enligt bankrörelselagen redovisas i en revisionsberättelse (3 kap. 11 § bankrörelselagen). På motsvarande sätt bör det av bestämmelserna om allmän granskning framgå hur resultatet av lekmannarevisorns granskning skall redovisas. Det föreslås att en sådan redovisning bör ske i en särskild skriftlig redogörelse. Denna bör benämnas granskningsrapport. Den kommer därigenom att kunna hållas isär från det yttrande i vilket en särskild granskningsman redovisar sin granskning. Det är naturligt att lekmannarevisorn i granskningsrapporten uttalar sig om de förhållanden som den allmänna granskningen tar sikte på. Så bör t.ex. eventuella anmärkningar mot den interna kontrollen inom banken tas upp i granskningsrapporten. Revisorerna skall i revisionsberättelsen uttala sig om huruvida styrelseledamöterna bör beviljas ansvarsfrihet eller inte. Eftersom lekmannarevisorns granskning inte är avsedd att omfatta alla de förhållanden som är relevanta vid en bedömning av om ansvarsfrihet skall beviljas eller inte, bör denne till skillnad från revisorn inte ha någon i lag angiven skyldighet att uttala sig i nämnda fråga. Däremot är det givetvis lämpligt att lekmannarevisorerna anger om de vid sin granskning har funnit något som kan inverka på frågan om ansvarsfrihet. I lagen bör därför tas in en bestämmelse om att en lekmannarevisor som finner anledning till anmärkning mot någon styrelseledamot ska upplysa om detta i rapporten. Granskningsrapporten bör på samma sätt som en revisionsberättelse redovisas på stämman och sändas till huvud- männen i en sparbank respektive hållas tillgänglig för och sändas till medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar i en medlemsbank. För att detta skall vara möjligt måste rapporten lämnas till bankens styrelse före stämman. Lämpligen bör lekmannarevisorn lämna rapporten senast före ordinarie bolagsstämma. Denna tidsfrist motsvarar nämligen den frist som gäller för revisorns avgivande av revisionsberättelsen (3 kap. 11 § bankrörelselagen). Skälen till bl.a. att den senare fristen tills vidare bör vara oförändrad trots att en annorlunda reglering gäller för bankaktiebolagen redovisas i det följande. Även när det gäller huvudmännens respektive medlemmarnas och förlagsandelsinnehavarnas rätt att ta del av granskningsrapporten bör man välja samma ordning som gäller i fråga om rätten att ta del av revisionsberättelsen. Följaktligen bör en sparbank vara skyldig att senast före ordinarie stämma sända granskningsrapporten till huvudmännen. En medlemsbank bör i stället vara skyldig att under minst före ordinarie stämma hålla granskningsrapporten tillgänglig för medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar samt att genast sända granskningsrapporten till de medlemmar eller förlagsandelsinnehavare som begär det. I fråga om bl.a. tidsfristerna för revisorernas avlämnande av revisionsberättelsen föreligger skillnader mellan de bestämmelser som gäller för sparbanker och medlemsbanker å ena sidan och de bestämmelser som gäller för bankaktiebolag å andra sidan. En revisionsberättelse skall överlämnas till en sparbanks eller medlemsbanks styrelse senast före den ordinarie stämman (3 kap. 11 § bankrörelselagen). Samma frist föreslås i det föregående gälla i fråga om lekmannarevisorns avgivande av granskningsrapporten. Ett yttrande över särskild granskning skall hos en sparbank eller en medlemsbank hållas tillgängligt under minst före stämman (3 kap. 15 § bankrörelselagen). Motsvarande frister i fråga om aktiebolag är för revisionsberättelsen och granskningsrapporten (10 kap. 27 § respektive 11 kap. 14 § aktiebolagslagen) och för yttrandet över den särskilda granskningen (11 kap. 22 § aktiebolagslagen). Dessa skillnader har uppkommit till följd av lagändringar som trädde i kraft /99. Det kan ifrågasättas om skillnaderna bör behållas, även om de inte utgör några av de mer påtagliga olikheter som genom nämnda lagändringar uppkommit mellan de olika bankkategorierna. När det gäller medlemsbankerna är det vidare av intresse att lagen om ekonomiska föreningar (8 kap. 13 och 17 §§) innehåller bestämmelser beträffande revisionsberättelse och yttrande över särskild granskning som i fråga om fristernas längd motsvarar vad som gäller enligt angivna bestämmelser i bankrörelselagen. Med hänsyn till det sagda anser regeringen till skillnad från att det är lämpligt att överväganden om huruvida bestämmelserna i bankrörelselagen skall anpassas efter vad som gäller enligt bestämmelserna i aktiebolagslagen görs i samband med den översyn av de associationsrättsliga reglerna för medlemsbanker och sparbanker som avses göras (se avsnitt 4.3). 5.2.6 Lekmannarevisorns skadeståndsansvar Regeringens förslag: En lekmannarevisor skall omfattas av samma skadeståndsregler som en revisor. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bakgrund: gäller samma skadeståndsregler för samtliga revisorer i sparbanker och medlemsbanker oavsett om de är examinerade revisorer eller inte. Dessa skadeståndsregler innebär följande. En revisor är skadeståndsskyldig för skada som han uppsåtligen eller av oaktsamhet vållar banken när han fullgör sitt uppdrag som bankens revisor (5 kap. 1 och 2 §§ bankrörelselagen). Han är även skadeståndsskyldig för skada som han vållar en medlem eller någon annan genom överträdelse av bankrörelselagen, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, sparbankslagen eller lagen om medlemsbanker eller sparbanks reglemente respektive medlemsbanks stadgar (se nyssnämnda lagrum). Skälen för regeringens förslag: En lekmannarevisor kan på samma sätt som en revisor vålla banken och dess intressenter skada. Om han exempelvis bryter mot sin tystnadsplikt så att uppgifter som är känsliga för banken sprids, kan det orsaka banken skada. Banken kan också skadas om lekmannarevisorn i sin granskningsrapport lämnar felaktiga och ofördelaktiga uppgifter om banken. Mot denna bakgrund är det naturligt att en lekmannarevisor kan åläggas skadeståndsansvar. Skadeståndsskyldigheten bör i likhet med vad som gäller för revisorer omfatta skada som lekmannarevisorn vållar banken uppsåtligen eller av oaktsamhet. Skadeståndsskyldigheten bör även omfatta den skada som en medlem eller någon annan drabbas av på grund av att lekmannarevisorn inte fullgör de uppgifter han har enligt bankrörelselagen och reglementet respektive stadgarna. Det innebär att lekmannarevisorn bör kunna åläggas skadeståndsansvar gentemot medlem eller annan, om han inte utför den granskning som han enligt lagen skall utföra eller om han underlåter att i granskningsrapporten redovisa de anmärkningar som han hade bort redo-visa. Syftet med lekmannarevisorsinstitutet är i och för sig inte att bereda huvudmän, medlemmar och andra underlag för deras ekonomiska handlande gentemot bolaget. Sådant underlag bör i första hand tillhandahållas genom revisorernas revisionsberättelse. Emellertid är det rimligt att de som tar del av granskningsrapporten kan lita på vad som redovisas i den. 5.3 Frister för väckande av skadeståndstalan Regeringens förslag: Fristen för väckande av talan mot styrelseledamot, revisor, granskare och stiftare om skadestånd till en sparbank eller medlemsbank förlängs från tre till . Motsvarande frist för delegat förlängs från ett till . Fristen för lekmannarevisor skall vara . Fristen skall räknas för delegat från utgången av det räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd, som ligger till grund för talan fattades eller vidtogs, för revisor från utgången av det räkenskapsår som revisions- berättelsen avser och för lekmannarevisor från utgången av det räkenskapsår som granskningsrapporten avser. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank Vissa bestämmelser om möjlighet att föra talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank finns i 5 kap. 6 § respektive 7 § bankrör- elselagen. I dessa bestämmelser föreskrivs bl.a. att talan för bankens räkning mot en styrelseledamot om skadestånd på grund av ett beslut eller en åtgärd under ett räkenskapsår skall väckas senast från det att årsredovisningen och revisionsberättelsen lades fram på stämman. Har stämman i vederbörlig ordning fattat beslut om ansvarsfrihet för en styr- elseledamot eller beslut om att inte föra skadeståndstalan mot styrelse- ledamoten eller har den ettåriga tiden för talan försuttits, kan trots detta skadeståndstalan väckas, om stämman inte har fått i väsentliga hänseenden riktiga och fullständiga uppgifter i årsredovisningen eller revisionsberättelsen eller på något annat sätt i fråga om det beslut eller den åtgärd som ligger till grund för talan. I detta fall, liksom för talan mot bl.a. delegat, revisor och stiftare, gäller i fråga om tidsfrister vad som föreskrivs i 5 kap. 8 § bankrörelselagen. Fristernas längd vid talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank Enligt 5 kap. 8 § första stycket bankrörelselagen är fristen för väckande av talan för bankens räkning mot styrelseledamot, revisor och stiftare . Samma frist gäller på grund av hänvisningen i 3 kap. 15 § tredje stycket bankrörelselagen för granskare. För delegater, dvs. för bl.a. verkställande direktörer, är fristen . Fristernas utgångspunkt vid talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank Den frist som gäller enligt 5 kap. 8 § första stycket bankrörelselagen för väckande av talan mot styrelseledamot börjar löpa vid utgången av det räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller vidtogs. För delegaternas del börjar fristen att löpa då års- redovisningen och revisionsberättelsen för det räkenskapsår varunder den ansvarsgrundande åtgärden vidtagits läggs fram på stämman. För revisorer börjar fristen att löpa då revisionsberättelsen läggs fram på stämman och för granskare då yttrande över granskningen avges. Talan om skadestånd till ett bankaktiebolag Samma regler har gällt för bankaktiebolag som för sparbanker och medlemsbanker i fråga om tidsfristernas längd och om den tidpunkt då fristerna börjar löpa. I och med de lagändringar som gjordes /99 gäller emellertid numera delvis annorlunda regler för bankaktiebolagen. Enligt 15 kap. 13 § aktiebolagslagen, som motsvarar 5 kap 8 § bankrörelselagen, är nämligen fristen för väckande av talan för bolagets räkning mot stiftare, styrelseledamot, verkställande direktör, revisor, lekmannarevisor och särskild granskare . Begreppet delegat förekommer inte längre för bankaktiebolagens del. För verkställande direktör liksom för styrelseledamot börjar fristen att löpa vid utgången av det räkenskapsår då beslut eller åtgärder som talan grundas på fattades eller vidtogs. För revisor börjar fristen att löpa vid utgången av det räkenskapsår som revisionsberättelsen avser. För lekmannarevisor börjar fristen att löpa vid utgången av det räkenskapsår som granskningsrapporten avser. För särskild granskare börjar fristen att löpa den dag då yttrandet över den särskilda granskningen lades fram på stämman. Skälen för regeringens förslag Skälen för de gjorda lagändringarna beträffande bankaktiebolag Som skäl för de lagändringar som gjordes beträffande bankaktiebolag /99 har i prop. 1997/98:166 (s. 166) anförts bl.a. följande. "5 kap. 8 § BRL motsvarar 15 kap. 13 och 14 §§ ABL. Paragraferna innehåller preskriptionsregler. I de fall som avses i paragrafen är fristen för väckande av talan för bolagets räkning mot stiftare, de ledande befattningshavarna, revisor och särskild granskare enligt bankrörelselagen . Enligt aktiebolagslagen är emellertid fristen i motsvarande fall . Fristen i aktiebolagslagen förlängdes med genom prop. 1997/98:99. I förarbetena (prop. s. 196 f.) anfördes som skäl för detta: Vissa slutsatser kan dras av de erfarenheter som har gjorts i samband med utredningar av ifrågasatt försumlighet i några kreditföretag och . Dessa erfarenheter talar för att den nuvarande treårsfristen ibland kan vara för kort för att möjliggöra utredning av bolaget tillkommande skadeståndsanspråk. Särskilt torde detta gälla kreditmarknadsbolag. I sådana bolag kan tiden mellan å ena sidan utgången av det räkenskapsår under vilket ett skadebringande beslut om kreditgivning fattades respektive den dag då revisionsberättelsen lades fram på bolagsstämman och å andra sidan den tidpunkt då skadan framträder uppgå till . I fråga om andra slag av aktiebolag är behovet av en längre frist för väckande av talan möjligen inte lika tydligt. Det får dock anses vara angeläget att dessa regler är enhetliga för alla bolag som omfattas av aktiebolagslagen. På grund av det anförda föreslår regeringen att den treåriga fristen förlängs till . Av systematiska skäl bör tiden för väckande av en talan mot en stiftare också förlängas till . En annan skillnad mellan bankrörelselagen och aktiebolagslagen gäller beträffande talan mot revisorer. löpte den enligt de båda lagarna från samma tidpunkt, nämligen från det att revisionsberättelsen lades fram på stämman. 1997/98:99 infördes emellertid en ändring i aktiebolagslagen, innebärande att fristen i stället skall löpa från utgången av det räkenskapsår då beslut eller åtgärd varpå talan grundas fattades eller vidtogs. Denna ändring genomfördes för att tiden för väckande av en talan mot de ledande befattningshavarna respektive revisorn skall börja löpa från samma tidpunkt (prop. s. 197). Den reglering som tidigare fanns i aktiebolagslagen, och som fortfarande finns i bankrörelselagen, innebar nämligen att revisorernas ansvar upphör än de ledande befattningshavarnas. Det finns emellertid ytterligare en skillnad mellan de båda lagarna. Den gäller preskriptionsfristen för talan mot lekmannarevisorer. Någon sådan bestämmelse finns inte i bankrörelselagen, men infördes i aktiebolagslagen genom prop. 1997/98:99. Denna frist överensstämmer med vad som gäller för revisorer. De ändringar som genom prop 1997/98:99 har gjorts i 15 kap. 13 § är alla sådana att de bör gälla för bankaktiebolag." Fristernas längd vid talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank I fråga om preskriptionsfristernas längd gör sig samma skäl gällande för sparbankerna och medlemsbankerna som för bankaktiebolagen. Därför bör bestämmelserna i 5 kap. 8 § första stycket bankrörelselagen ändras på så sätt att de frister som avser styrelseledamot, revisor och stiftare skall vara i stället . För väckande av talan mot granskare och lekmannarevisor bör gälla samma frist som för väckande av talan mot revisor. Som nämnts i det föregående är enligt gällande rätt fristen för delegater medan fristen för styrelseledamöter är . En delegat i en sparbank eller en medlemsbank utför på styrelsens uppdrag sådana uppgifter som annars ankommer på styrelsen (se 3 kap. 6 § sparbankslagen och 6 kap. 6 § lagen om medlemsbanker). Det kan därför tyckas naturligt att samma regler skall gälla för delegater som för styrelseledamöter. Den skillnad som föreligger i fråga om fristernas längd hänger emellertid bl.a. samman med att delegater inte, vilket är fallet med styrelseledamöter, omfattas av bestämmelser om ansvarsfrihet (jfr t.ex. prop. 1955:3 s. 325 och prop. 1955:151 s. 259). Det finns inte skäl att nu utjämna den skillnad som föreligger mellan delegater och styrelseledamöter härvidlag. Mot bakgrund av det ovan refererade resonemang som fördes i prop. 1997/98:99 (s. 196 f.) angående fristernas längd och med tanke på att fristerna överlag förlängs bör dock även fristen för delegater förlängas, lämpligen till . Fristernas utgångspunkt vid talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank Även när det gäller frågan om de olika fristerna skall börja löpa gör sig i huvudsak samma skäl gällande för sparbankerna och medlemsbankerna som för bankaktiebolagen. Som nämnts i det föregående börjar fristen som gäller för verkställande direktör i bankaktiebolag att löpa vid utgången av det räkenskapsår då beslut eller åtgärder som talan grundas på fattades eller vidtogs. Det är lämpligt att samma ordning gäller beträffande delegater, dvs. bl.a. verkställande direktör, i sparbank och medlemsbank. Fristen för väckande av talan mot delegat bör därmed börja löpa vid samma tillfälle som fristen för väckande av talan mot en styrelseledamot, nämligen vid utgången av det räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller vidtogs. Revisors ansvar bör upphöra som då de ledande befattningshavarnas ansvar upphör. Fristen som gäller revisorer bör därför börja löpa vid samma tillfälle som fristen för styrelseledamöter och delegater. Regleringen beträffande lekmannarevisorer bör motsvara den för revisorer. Fristen för granskare bör, liksom enligt gällande rätt, börja löpa då yttrandet över granskningen läggs fram på stämman. Motsvarande gäller för särskild granskare i aktiebolag (15 kap. 13 § 5 aktiebolagslagen). Enhetlighet i fråga om preskriptionsfristerna I och med de ändringar som härmed föreslås i fråga om preskrip- tionsfristerna kommer samma regler att gälla för bankaktiebolag, sparbanker, medlemsbanker och kreditmarknadsbolag. För kredit- marknadsföreningar kommer dock delvis avvikande regler att gälla. Det saknas i allt väsentligt skäl att låta andra regler gälla för kredit- marknadsföreningar än för övriga kreditinstitut. Det är därför av vikt att även reglerna för kreditmarknadsföreningar ändras. Det är emellertid lämpligt att sådana ändringar tas upp i samband med den översyn av lagen om medlemsbanker som avses göras (se avsnitt 4) och som kommer att beröra lagen om ekonomiska föreningar. Frågan om ändring av de frister som gäller beträffande kreditmarknadsföreningar får därför tills vidare anstå. 5.4 Ändrad övergångsbestämmelse till bankrörelselagen Regeringens förslag: Företag som för ikraftträdandet av den nya bankrörelsedefinitionen bedrev tillståndsfri inlåningsverksamhet får fortsätta med verksamheten längst till och med . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. ser fram emot en permanent lagstiftning, vilken enligt betänkande synes ha förutsättning att komma till stånd . Under förutsättning att så sker och att förbundet därvid har minst 12 månaders omställningsperiod finns ingen erinran mot att övergångsbestämmelsen förlängs. Bakgrund: Genom en ändring i bankrörelselagen med verkan från avskaffades allmänhetsbegreppet i bankrörelsedefinitionen. Skälen härtill har utvecklats i regeringens proposition 1995/96:74 Ökad bankkonkurrens, s. 105 f. Enligt vad som framgått ovan i avsnitt 5.2 har allmänhetsbegreppet en EG-rättslig dimension. Enligt artikel 3 i andra banksamordningsdirek- tivet (89/646/EEG) får sålunda inga andra företag än kreditinstitut ta emot inlåning eller upplåning från allmänheten om inte verksamheten är föremål för särskild reglering och kontroll enligt den nationella lagstiftningen. Även begreppet kreditinstitut definieras med hjälp av allmänhetsbegreppet. Ett kreditinstitut är sålunda ett företag vars verksamhet omfattar både inlåning eller upplåning från allmänheten och kreditgivning för egen räkning. De föreningar som ägnar sig både åt inlåning eller upplåning samt kreditgivning kommer således att omfattas av EG:s bankdirektiv i den mån deras inlåningsverksamhet anses riktad mot allmänheten. De skäl som har funnits för att hålla sparkasseinlåning utanför bankrörelsebegreppet har i takt med att medlemskadrarna vuxit förlorat sin bärkraft. Flera nordiska sparkassor har drabbats av uttagsanstormningar i samband med att föreningarna visat svaga resultat, vilket visar att spararna inte uppfattar de sparade medlen som medlemmarnas bidrag till föreningens företagets rörelsekapital. Detta har i sin tur ytterligare försvagat föreningarnas ekonomiska ställning. Som ovan anförts företer sparkasseverksamhet betydande likheter med bankinlåningsverksamhet, utan att omfattas av någon reglering till skydd för insättarna. Även om sparkassorna inte är integrerade i det allmänna betalningssystemet torde insättarna i konsumentskyddshänseende vara lika skyddsvärda som bankkunderna.