prop · GM0334 · 1999-01-01 00:00:00 — 20 § Ett kriminalunderrättelseregister får endast innehålla 1. upplysningar om varifrån den registrerade uppgiften kommer och om uppgiftslämnarens trovärdighet, 2. identifieringsuppgifter, 3. uppgifter om särskilda bestående fysiska kännetecken, 4. de omständigheter och händelser som ger anledning att anta att den registrerade utövat eller kan komma att utöva allvarlig brottslig verksamhet, 5. uppgifter om varor, brottshjälpmedel och transportmedel, 6. ärendenummer och 7. hänvisning till en särskild undersökning där uppgifter om den registrerade behandlas och till register som förs av polis- eller tullmyndighet i vilket uppgifter om den registrerade förekommer. 7. hänvisning till en särskild undersökning där uppgifter om den registrerade behandlas och till register som förs av polis-, skatte- eller tullmyndighet i vilket upp- gifter om den registrerade före- kommer. 2.8 Förslag till lag om upphävande av lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. Härigenom föreskrivs att lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. skall upphöra att gälla . Äldre bestämmelser får dock tillämpas på behandlingar som påbörjats före ikraftträdandet. 2.9 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) Härigenom föreskrivs att 35 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 35 § Ett överklagande av kammarrättens beslut i ett mål som har väckts hos kammarrätten genom överklagande, underställning eller ansökan prövas av Regeringsrätten endast om Regeringsrätten har meddelat prövnings- tillstånd. Meddelas inte prövningstillstånd, står kammarrättens beslut fast. En upplysning om detta skall tas in i Regeringsrättens beslut. Vad som sägs i första stycket gäller inte 1. talan som ombudsmän eller Justitiekanslern för i mål om disciplinansvar eller om återkallelse eller begränsning av behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården, tandvården eller detaljhandeln med läkemedel eller om återkallelse av behörighet att utöva veterinäryrket, 2. talan som Justitiekanslern för i mål enligt kreditupplysnings- lagen (1973:1173), inkassolagen (1974:182), lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. eller lagen (1998:150) om allmän kamera- övervakning. 2. talan som Justitiekanslern för i mål enligt kreditupplysnings- lagen (1973:1173), inkassolagen (1974:182) eller lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning. Denna lag träder i kraft . Om lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. även efter denna tidpunkt skall tillämpas på viss behandling av personuppgifter, gäller dock 35 § i dess äldre lydelse för sådan behandling. 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet Härigenom föreskrivs att 25 § lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 25 § Vid verkställande av ett beslut om åtgärd som avser upptagning, får endast de tekniska hjälpmedel och sökbegrepp användas som behövs för att tillgodose ändamålet med åtgärden. Åtgärden får inte genomföras via telenät. När åtgärden genomförs får, om det är nödvändigt, användas tekniskt hjälpmedel som disponeras av den granskade eller annan hos vilken en upptagning förvaras. Bestämmelserna i 2 4 och 6 §§ lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxerings- revision, m.m. tillämpas också vid eftersökning och omhändertagan- de av upptagning för automatisk databehandling. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före ikraftträdandet. 2.11 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343) Härigenom föreskrivs att 10 § skatteregisterlagen (1980:343)1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 §2 Terminalåtkomst till uppgifter i det centrala skatteregistret får finnas endast för de ändamål som anges i 1 § och i den utsträckning i övrigt som anges i andra femte styckena. i regionen får ha terminalåtkomst till uppgifter som avses i 5 och 6 §§, 7 § 1 6, 7, dock endast i fråga om uppgifter som skall lämnas enligt 2 kap. 19 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, 8, 9, 13 15, 17, 22 och 25 samt de uppgifter därutöver som behövs för utfärdande av skattsedel och dubblettskattsedel. Skatte- myndigheten får ha terminalåtkomst också till övriga uppgifter som avses i 7 § om de, för pågående eller annat beskattningsår, hänför sig till regionen eller avser skattskyldig som beskattas i regionen. Vidare får skattemyndigheten ha terminalåtkomst till uppgifter som behövs inför och vid revision i den utsträckning regeringen föreskriver. får ha terminalåtkomst till uppgifter som avses i 5 7 §§. får ha terminalåtkomst till uppgifter enligt 5 och 6 §§ samt 7 § 1, 3 och 4. i den region där ett mål är registrerat för exekutiva åtgärder får vidare ha sådan terminalåtkomst i fråga om uppgifter enligt 7 § 7, 8, 12 och 13. Terminalåtkomsten får avse den som är registrerad som gäl- denär hos kronofogdemyndighet eller make till gäldenären eller annan som sambeskattas med gäldenären. I fråga om uppgifter enligt 7 § 1 får terminalåtkomsten avse också den som är delägare i fåmansföretag där någon som av- ses i tredje meningen är delägare. får ha terminalåtkomst till uppgifter enligt 5 och 6 §§ samt 7 § 1, 3 och 4. i den region där ett mål är registrerat för exekutiva åtgärder får vidare ha sådan terminalåtkomst i fråga om uppgifter enligt 7 § 7, 8, 12, 13 och 24. Terminalåtkomsten får avse den som är registrerad som gäldenär hos kronofogdemyndig- het eller make till gäldenären eller annan som sambeskattas med gäldenären. I fråga om uppgifter enligt 7 § 1 får terminalåtkomsten avse också den som är delägare i fåmansföretag där någon som av- ses i tredje meningen är delägare. Av rådets förordning (EEG) nr 218/92 framgår att behörig myndighet i ett annat EU-land får ha terminalåtkomst till uppgifter rörande mervärdesskatt. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning I en proposition om skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar, m.m. (prop. 1997/98:10) föreslog regeringen att skattebrottsutredningar skall få bedrivas hos skattemyndigheterna. Den brottsutredande verksamheten skall bedrivas av särskilda enheter, skattebrottsenheter. Regeringens förslag innebar att skattebrottsenheterna efter beslut av åklagare skall utreda brott inom skatteområdet. Förslaget har antagits av (bet. 1997/98:SkU10, rskr. 1997/98:70). Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare för att utreda vilka register en kommande skattekriminal vid skatteförvaltningen kan ha behov av för skattebrottsutredningar samt föreslå den författningsreglering av registren som är motiverad. I upp- draget ingick dessutom att se över vilka ändringar som behövs i skatte- registerlagen (1980:343) för att underlätta arbetet med att utreda skatte- brott m.m. samt behovet av tillgång till uppgifter hos andra myndigheter. Utredningen antog namnet skattekriminalregisterutredningen. avlämnade utredningen betänkandet Integritet Effektivitet Skattebrott (SOU 1998:9). En sammanfattning av be- tänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans- erna finns i bilaga 3. En remissammanställning finns tillgänglig i Finans- departementet (Fi98/161). Regeringen tar i denna proposition upp de frågor som behandlats i betänkandet. I detta sammanhang tar regeringen också upp en promemoria om ADB-revisioner. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som yttrat sig finns i bilaga 4. En remiss- sammanställning finns tillgänglig i (Fi98/1915). Slutligen tar regeringen upp en framställning från som tar upp frågan om ett förtydligande i skatteregisterlagen (1980:343) i fråga om kronofogdemyndigheternas terminalåtkomst till det centrala skatteregistret (Fi98/1895). Datainspektionen har yttrat sig över framställningen. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet har föreslagit vissa ändringar i det remitterade förslaget. Regeringen har följt Lagrådets synpunkter. Därutöver har vissa redak- ändringar gjorts. Lagrådets yttrande har inte hämtats in över lagförslagen 2.7 2.11. Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen (1998:624) har tillkommit efter påpekande från Lagrådet. Lagen (1987:1231) om automatisk data- behandling vid taxeringsrevision föreslås upphävd och till följd härav föreslås även rent redaktionella följdändringar i lagar som hänvisar till denna lag. I skatteregisterlagen (1980:343) görs en ändring i förtydligande syfte. De nu nämnda lagändringarna är enligt regeringens bedömning av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 4 Utgångspunkter 4.1 Skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar Med stöd av lagen (1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar kommer skattemyndigheterna att om åklagaren beslutar detta ansvara för utredningar om brott inom skatteområdet. Förutom brott enligt skattebrottslagen skall skattebrottsenheterna utreda brott som anges i folkbokföringslagen (1994:481), aktiebolagslagen (1975:1385), lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. och bokföringsbrott enligt 11 kap. 5 § . I vissa fall skall skattebrottsenheterna även utreda annan brottslighet än skattebrottslighet. Den brottsutredande verksamheten skall bedrivas inom särskilda enheter inom skatteförvaltningen och skattebrottsutredningarna hållas organisatoriskt åtskilda från skatteutredningarna. Skattebrottsenheternas rätt att medverka vid förundersökning skall inte vara exklusiv i fråga om de ovan nämnda brotten. Något hinder mot att i stället polisen genomför förundersökningarna finns inte. Utrednings- befogenheterna kommer att ligga hos såväl skattemyndigheten som polisen. På lång sikt är det tänkt att skattebrottsenheter skall verkställa i princip alla skattebrottsutredningar, men vissa utredningar där man kan förutse ett behov av polisiära insatser bör även då kunna läggas på polisen. Enligt kommer utredningsverksamhet inled- ningsvis att organiseras endast i storstadsregionerna. Brott som faller utanför skattebrottsenheternas ansvarsområde skall som huvudregel utredas av polisen. Vid blandad brottslighet kan därför skattebrottsligheten utredas av skattebrottsenheter och övrig brottslighet av polis. Utredningarna kommer att ske i samverkan och med åklagaren som gemensam förundersökningsledare. Inom ramen för Ekobrotts- myndighetens organisation kan sådan blandad brottslighet komma att utredas av fasta, åklagarledda arbetsgrupper. Skattebrottsenheterna skall också kunna utreda de ovan angivna brotten i de fall då förundersökning inte behövs. Enligt 23 kap. 22 § behövs inte förundersökning om det ändå finns tillräckliga skäl för åtal och brottet inte kan antas föranleda annan påföljd än böter. Den form av utredning som skattebrottsenheterna i sådana fall skall bedriva benämns i lagen förenklad brottsutredning. Valet av undersökningsform förundersökning eller förenklad brottsutredning beror bl.a. på huruvida den misstänkte erkänner eller förnekar brottet. Förenklad brottsutredning får inte användas om den misstänkte är . Skattebrottsenheterna ges vidare befogenhet att bedriva underrättelse- verksamhet. Regeringen uttalade i samband med förslaget om skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar att skattebrotts- enheterna kommer att sakna ett nödvändigt verktyg för att bedriva den utredande verksamheten på ett effektivt sätt om de inte får möjlighet att bedriva underrättelseverksamhet. Underrättelseverksamheten ger också skattebrottsenheterna i princip samma utredningsverktyg som skatte- myndigheterna har inom ramen för den fiskala verksamheten. Befogenhet att bedriva underrättelseverksamhet skall emellertid inte inskränka polisens uppgifter. Det övergripande ansvaret att bekämpa brott ligger alltjämt hos polisen. Polisen skall se till att det tas ett helhetsgrepp på kriminaliteten, inbegripet den inom skatteområdet. 4.2 Personuppgiftslagen antogs och rådets direktiv /46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personupp- gifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Syftet med direktivet är att garantera dels en hög skyddsnivå när det gäller enskilda personers fri- och rättigheter med avseende på behandling av personuppgifter, dels en likvärdig skyddsnivå i alla medlemsstater, så att staterna inte skall kunna hindra det fria flödet mellan dem av personuppgifter under hänvisning till enskilda personers fri- och rättigheter. Personuppgiftslagen (1998:204) ersatte datalagen (1973:289) (prop. 1997/98:44, bet. 1997/98:KU18, rskr. 1997/98:180). Genom den nya lagen genomförs dataskyddsdirektivet. Beträffande sådan behandling av personuppgifter som påbörjats vid ikraftträdandet skall dock datalagen tillämpas intill utgången av . Personuppgiftslagen har, i likhet med datalagen, generell räckvidd. Den omfattar således även sådan verksamhet som faller utanför EG- rätten. Personuppgiftslagen omfattar på samma sätt som den nu gällande datalagen behandling av personuppgifter hos bl.a. polisen och försvaret. Särbestämmelser som kan behövas på olika områden förutsätts få sin plats i särskilda registerförfattningar. Sådana bestämmelser gäller fram- för personuppgiftslagen. Personuppgiftslagen tillämpas på all helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter och på behandling av uppgifter som ingår, eller är avsedda att ingå, i strukturerade samlingar av person- uppgifter vilka är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. En utgångspunkt för personuppgiftslagen är att behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i lagen. I andra fall skall behandling av personuppgifter inte få före- komma. Den personuppgiftsansvarige skall se till att personuppgifter behandlas i enlighet med lagen. Enligt personuppgiftslagen är den som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter personuppgiftsansvarig. I personuppgiftslagen anges vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Personuppgifter skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. får behandling av uppgifterna inte ske på ett sätt som är oförenligt med de ursprungliga ändamålen. De får behandlas för andra ändamål endast om dessa inte är oförenliga med de ursprungliga ändamålen. Enligt personuppgiftslagen är det tillåtet att behandla personuppgifter efter den registrerades samtycke. Återkallar den registrerade sitt samtycke får ytterligare personuppgifter om denne inte registreras. I vissa fall får dock personuppgifter behandlas trots att samtycke från den registrerade saknas. Det gäller t.ex. om det är nödvändigt för att den personuppgiftsansvarige skall kunna fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar honom eller henne eller om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse eller för att utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning. Personuppgifter får också behandlas om en avvägning ger vid handen att den personuppgiftsansvariges berättigade intresse av en behandling väger tyngre än den registrerades intresse av skydd. Personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse samt medlemskap i fack- förening får inte behandlas. Likaså är det förbjudet att behandla sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Personuppgiftslagen innehåller vidare bestämmelser om den person- uppgiftsansvariges skyldighet att informera den registrerade om be- handling som rör honom. Den personuppgiftsansvarige skall självmant lämna den registrerade information rörande behandlingen, när uppgifter om en person samlas in från denne själv. Har uppgifterna samlats in från en annan källa, skall den registrerade informeras när uppgifterna noterats eller, om avsikten med behandlingen är att lämna ut uppgifterna till tredje man, när uppgifterna lämnas ut . Den personuppgifts- ansvarige är vidare skyldig att efter ansökan gratis en gång per kalenderår informera om huruvida uppgifter som rör sökanden behandlas eller inte, ändamålet med behandlingen, vilka uppgifter som behandlas, varifrån dessa kommer och till vem de lämnas ut. Från informationsskyldigheten finns dock undantag som är uppräknade i lagen. Det gäller t.ex. om det i lag eller annan författning finns särskilda bestämmelser om registreringen eller utlämnandet av personuppgifter eller om det för uppgifterna är föreskrivet sekretess eller tystnadsplikt. Den personuppgiftsansvarige är skyldig att rätta personuppgifter som är felaktiga, missvisande eller ofullständiga eller som annars inte har behandlats i enlighet med personuppgiftslagen. Har felaktiga person- uppgifter lämnats till tredje man, skall denne underrättas om korrige- ringsåtgärden. Om en behandling av personuppgifter är tillåten skall behandlingen anmälas till en tillsynsmyndighet. Syftet med anmälningsskyldigheten är att göra behandlingens ändamål och dess viktigaste egenskaper kända. skall föra register över anmälda behandlingar. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten får föreskriva undantag från anmälningsskyldigheten. Sådana undantag kan t.ex. avse fall där det inte är sannolikt att den registrerades rättigheter kränks. Vidare behövs ingen anmälan när ett personuppgiftsombud utsetts av den personuppgiftsansvarige. Ett personuppgiftsombud har till uppgift att övervaka och se till att den personuppgiftsansvarige behandlar personuppgifter på ett korrekt och lagligt sätt och påpekar eventuella brister för denne. 4.3 Polisregister, m.m. Polisen använder sig av ett stort antal databaserade register i sin verksamhet. Vissa av registren förs lokalt eller regionalt, t.ex. register för intern samordning av pågående utredningar eller tillfälliga förunder- sökningsregister för pågående förundersökningar samt det regionala RAR (rationell anmälansrutin). De centrala registren förs hos Rikspolis- styrelsen. Till dessa register hör bl.a. det allmänna spaningsregistret, brottsanmälansregistret och person- och belastningsregistret med det allmänna kriminalregistret. Polisens register regleras i första hand i lagen (1965:94) om polisregister. Med polisregister förstås enligt 1 § lagen om polisregister sådana register som förs hos eller någon annan polis- myndighet för att tjäna till upplysning om brott, för vilket någon har misstänkts, åtalats eller dömts, eller om någons personliga förhållanden i övrigt. Närmare bestämmelser om vad polisregister får innehålla finns i polisregisterkungörelsen (1969:38). Det allmänna kriminalregistret, som inte är ett polisregister, innehåller uppgifter om personer som dömts till andra påföljder än böter. I person- och belastningsregistret förs in dels uppgifter om fällande brottmåls- domar och andra belastningar, dels uppgifter om personer som är skäligen misstänkta för brott. Registrets övergripande syfte är att brotts- bekämpande och rättsvårdande myndigheter på ett enkelt sätt skall få tillgång till uppgifter som behövs i verksamheten. Regeringen har i proposition 1997/98:97 Polisens register lämnat förslag till en lag om belastningsregister och en lag om misstankeregister samt en polisdatalag. Förslaget har antagits av (bet. 1997/98:JuU20, rskr. 1997/98:276). skall ersätta den registrering av påföljder etc. som sker i person- och belastningsregistret. Registret skall innehålla uppgift om bl.a. den som genom dom eller strafföreläggande ålagts påföljd för brott för vilket inte endast penningböter är föreskrivet. skall således till skillnad från dagens person- och belastningsregister endast innehålla belastningsuppgifter. Frågan om vilka myndigheter och enskilda som oavsett sekretess skall ha rätt till uppgifter ur registret skall avgöras med hänsyn till registrets ändamål. Det övergripande syftet med det nya belastningsregistret är att olika myndigheter, framför allt de brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheterna, på ett enkelt sätt skall få tillgång till de uppgifter som behövs i verksamheten. I person- och belastningsregistret förs in bl.a. uppgifter som antecknas på de personblad som upprättas i förundersökningar och som innehåller upplysningar om personer som är skäligen misstänkta för brott. Sådana uppgifter skall i stället registeras i ett misstankeregister. Registret skall innehålla uppgifter om bl.a. den som har fyllt och som är skäligen misstänkt för något brott mot eller för något annat brott för vilket är föreskrivet svårare straff än böter. Det övergripande syftet med misstankeregistret är att framför allt polis- och tullmyndigheter på ett enkelt sätt skall få tillgång till de uppgifter som krävs för att olika förundersökningar skall kunna samordnas på ett effektivt sätt. Om det behövs utnyttjas uppgifterna i registret också på annat sätt i polisens brottsförebyggande och brottsbekämpande verk- samhet. Polisdatalagen ersätter polisregisterlagen och innehåller de bestämmel- ser som, utöver personuppgiftslagen, behövs för polisens verksamhet. Polisdatalagen skall gälla vid behandling av personuppgifter i polisens verksamhet för att dels förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och säkerheten, dels bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal. Polisen får också möjlighet att under vissa förutsättningar i kriminalunderrättelseverksamhet företa automatiserad behandling av personuppgifter i särskilda undersökningar samt föra datoriserade kriminalunderrättelseregister. Kriminalunder- rättelseregister skall få användas för att ge underlag för särskilda undersökningar avseende allvarlig brottslig verksamhet samt för att underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till underrättelseverksamhet. 4.4 Tullmyndigheternas register får med stöd av lagen (1997:1058) om register i brottsbekämpande verksamhet föra register i sådan verksamhet (prop. 1997/98:11, bet. 1997/98:SkU8, rskr. 1997/98:74). brotts- register är enligt lagen indelade i underrättelseregister och spanings- register. Underrättelseregistren skall i sin tur föras dels som ett gemen- samt underrättelseregister hos och som skall ge underlag för särskilda undersökningar inom underrättelseverksamheten, dels som tillfälliga lokala analysregister för de särskilda undersök- ningarna. För att underrättelse- eller analysregister skall få föras krävs att den brottsliga verksamhet som den särskilda undersökningen avser är allvarlig. Med allvarlig brottslig verksamhet förstås i lagförslaget verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver och som tullmyndighet enligt lag eller förordning har befogenhet att ingripa mot. Analysregister får inrättas när tillräckligt många uppgifter i det centrala underrättelseregistret antyder att en viss brottslig verksamhet pågår eller det annars finns anledning att starta en särskild undersökning inom underrättelseverksamheten. Till skillnad från det centrala underrättelse- registret får analysregister föras endast undersökningen pågår. Uppgifterna skall för att få registreras vara nödvändiga för undersökningen. Sambearbetning får ske med andra register som förs inom eller hos polisen. Även andra personuppgifter får registreras i analysregister än sådana som gäller enskild person som är misstänkt för brott. Uppgifter ur brottsregister får lämnas ut till bl.a. åklagare, om uppgifterna behövs i en förundersökning eller för prövning av frågan om inledande av en förundersökning och till , polis- myndigheter eller , om uppgifterna kan antas ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet.