prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — Det bemyndigande som finns i 7 kap. 19 § och som föreslås bli överfört till 1 kap. 1 a § ger stöd för regeringen eller Finansinspek- tionen att utfärda föreskrifter om sådan information. De befintliga försäk- ringstagarnas rättigheter enligt försäkringsavtal måste också självfallet beaktas vid ändringar i bolaget ifråga om vinstutdelning och förlusttäck- ning (jfr avsnitt 14.3). Övergångsregler för traditionella livförsäkringsbolag En möjlighet att dela ut vinst kan inte utan vidare införas för nuvarande traditionella livförsäkringsbolag. Sådana aktiebolag och ömsesidiga bo- lag har nämligen meddelat försäkringar under villkor när skälighetsprin- cipen och ett generellt vinstutdelningsförbud har gällt. Införandet av en möjlighet att dela ut vinst till aktieägare eller garanter måste förutsätta att försäkringstagarens rättigheter och intressen tillgodoses. Vissa villkor måste därför vara uppfyllda när villkor om vinstutdelning införs. En sär- skild prövning bör också ske när villkor om vinstutdelning eller för- lusttäckning ändras (se vidare angående ombildning av livförsäkrings- bolag, avsnitt 14.3). 7.3 Avsättningar till försäkringstagarfonder? Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser om särskilda avsättningar av vinster till förmån för livförsäkrings- tagarna under eget kapital (s.k. försäkringstagarfonder). Det bör inte heller införas några nya bestämmelser om reserver inom ramen för försäkringstekniska avsättningar vilka kan användas för förlust- täckning. förslag innebär att avsättningar till försäk- ringstagarfonder skall kunna göras enligt 12 kap. 2 § FRL. Utredningen har föreslagit att 8 kap. 15 § och 9 kap. 19 § FRL ändras så att styrelsen respektive bolagsstämman i detta fall inte skall kunna fatta beslut som otillbörligt missgynnar försäkringstagarna i förhållande till bl.a. aktie- ägarna (se betänkandet s. 158 160 och 283 285). Försäkringsrörelsepromemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se promemorian s. 152 154). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har godtagit Försäk- ringsutredningens förslag. Många remissinstanser har dock ansett att olika förändringar krävs. (En redogörelse för remissutfallet finns i försäkringsrörelsepromemorian s. 152 153). Remissinstanserna har i princip inte invänt mot försäkringsrörelsepromemorians bedömning i denna del. Skälen för regeringens bedömning Försäkringstagarfonder under eget kapital Skadeförsäkringsaktiebolag, liksom aktiebolag i allmänhet, kan helt eller delvis ha ett ideellt syfte som inte innebär att bereda vinst till aktie- ägarna. I sådana fall skall bolagsordningen innehålla bestämmelser om hur vinsten skall fördelas och de behållna tillgångarna vid bolagets likvi- dation skall användas (12 kap. 2 § FRL). Bestämmelsen kan tillämpas så att hela eller del av nettovinsten avsätts för vissa förmånstagare till sär- skilda fonder under eget kapital. Om livförsäkringsaktiebolag underkastas samma vinstutdelningsregler som skadeförsäkringsaktiebolag kan det, som antagit, ligga nära till hands att bestämmelsen i 12 kap. 2 § tillämpas så att särskilda avsättningar görs för livförsäkringstagarnas räkning inom ramen för eget kapital. En fördel är att försäkringstagarna i de vinstut- delande bolagen då skulle kunna tillgodogöra sig vinster på rörelsen i samma mån som aktieägarna. En sådan bolagsrättslig och redovis- ningsmässig behandling skulle dock i högre grad än dagens regler försvåra gränsdragningen mellan rörelsens riskkapital och åtaganden mot livförsäkringstagare. Som utredningen antagit torde nämligen sådana avsättningar skapa förväntningar hos försäkringstagarna om en avkastning som svarar mot dessa vinstmedel. Det finns en risk för att försäkringstagarna uppfattar vinstmedlen som likvärdiga med medel som utfästs som återbäring genom avtal eller ett ensidigt beslut. Som flera remissinstanser har anfört väcker den föreslagna ordningen också flera tillämpningsproblem. Det kan dessutom ifrågasättas om inte åtskilliga bestämmelser på annat håll, t.ex. om nyemission, behöver justeras för att tillgodose att livförsäkringstagare inte ges sämre möjlig- heter att tillvarata sina rättigheter än en minoritetsaktieägare. Om försäk- ringstagarnas kapital skall behandlas på samma sätt som externt risk- kapital i rörelsen, bör försäkringstagarna i princip också vara delägare i bolaget, t.ex. i egenskap av aktieägare. Ett aktieinnehav ger ju även rätt till inflytande i bolaget och möjligheter att avyttra aktieinnehavet. I denna del bör utredningsförslaget alltså inte genomföras. De bör framhållas att regeringens förslag till nya överskottsregler utgör ett alternativ till förslag om försäkringstagarfonder, för att tillgodose flera av remissynpunkterna, utan att ändå frångå de principiella utgångspunkterna för utredningsför- slaget i stort. Avsättningar till skuldposter för medel som får användas för förlusttäckning Frågan är om det även finns anledning att ställa sig principiellt avvisande till att det i vinstutdelande livförsäkringsbolag förekommer avsättningar bland skuldposterna som är ofördelade mellan försäkringstagarkollek- tivet och aktieägarkollektivet och som fritt kan återtas av försäkrings- bolaget för förlusttäckning. Inom brittisk försäkring förekommer skuld- avsättningar i form av s.k. terminal bonus som enligt vad som kunnat inhämtas innebär att uppkomna överskott fördelas t.ex. efter avtalat försäkringsbelopp. Återbäringen är dock inte garanterad för framtiden utan kan komma att återtas av bolaget. Informationen om återbäringen sker normalt på så sätt att uppgift lämnas om den summa som betalas ut om försäkringsfall inträffar inom den närmaste 12-månaders- eller tillsammans med upp- gift om att beloppet kan ändras från tid till annan. En sådan återbäringshantering bidrar inte till att hålla en tydlig skillnad mellan återbäring och riskkapital, vilket är en förutsättning för att införa möjligheter till vinstutdelning i livförsäkringsaktiebolag. Det finns i likhet med vad som anförts beträffande försäkringstagarfonder även en risk för att försäkringstagare uppfattar sådana ofördelade avsättningar på skuldsidan som likvärdiga med återbäring som försäkringstagarna har garanterats. Det är också tveksamt om sådana avsättningar vilka i och för sig tillåts enligt artikel 22 i försäkringsredovisningsdirektivet skulle kunna läggas till grund för en förmånsrätt för livförsäkringstagarna och hur fördelningen i så fall skall ske (se avsnitt 8.4.2). Den nu diskuterade ordningen liknar visserligen nuvarande svenska åter- bäringshantering. Den gäller dock under förutsättning av ett vinstutdelningsförbud. Som vi senare återkommer till bör 12 kap. 5 8 §§ inte heller behållas ens för nuvarande traditionella livförsäkringsbolag som fortsätter verk- samheten enligt tidigare premisser utan vinstutdelning och med använd- ning av i huvudsak samma återbäringsteknik (se vidare avsnitt 14). Det föreslås därför inte några bestämmelser om avsättningar av det slag som regleras i artikel 22 i Försäkringsredovisningsdirektivet. 7.4 Avsättningar för återbäring Regeringens förslag: Försäkringstekniska avsättningar skall göras för garanterad och villkorad återbäring. Den garanterade återbäringen utgörs av sådan återbäring som garanterats i nominella eller reala be- lopp genom försäkringsavtal eller en ensidig utfästelse från bolaget. Villkorad återbäring utgörs av avtalad eller ensidigt utfäst återbäring som försäkringstagarna står en finansiell eller en försäkringsteknisk risk för. förslag: Överensstämmer i vissa hänseen- den med regeringens förslag. (se betänkandet s. 149 154 och 270). Utredningen har föreslagit att försäkringstekniska avsättningar skall göras för överskott som garanterats försäkringstagarna (bonus), att avsättningarna kan göras till en ofördelad fond för att senare fördelas på enskilda försäkringstagare och att bonus kan beräknas på andelar i företagsinterna fonder. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 154 155). Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har godtagit För- säkringsutredningens förslag (se dock avsnitt 7.3). Remissinstanserna har över lag varit positiva till försäkringsrörelse- promemorians förslag. har framhållit att villkorad återbäring möjliggör nya produkter där försäkringstagaren bär en del av den egna försäkringens risker utan att delta i den kollektiva riskutjäm- ningen. har gjort samma bedömning men konstaterar att genomlysningsprincipen ställer extra krav på nya produkter. Även har välkomnat möjligheten till nya produkter som kan bestå av dels garanterade utfästelser och dels utfästelser som varierar exempelvis med värdet på en tillgångsmassa eller det aktuariella utfallet för ett enskilt försäkringsavtal. Vad som innefattas i begreppet villkorad återbäring bör enligt klargöras. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framgått är det väsent- ligt att alla överskott som inte kan användas för vinstutdelning eller förlusttäckning i bolaget och som har karaktär av ett ovillkorligt eller villkorligt åtagande till försäkringstagarna behandlas som en försäkrings- teknisk avsättning. Precis som måste försäkringstekniska avsätt- ningar göras enligt rörelsereglerna bl.a. för sådan garanterad återbäring som försäkringstagarna har rätt till på grund av försäkringsavtal eller ensidigt gjorda utfästelser, t.ex. beslut om att gottskriva återbäring utöver vad som avtalet garanterar. Det är emellertid väsentligt att också andra överskott inom konventionell livförsäkring som är avsedda att tillföras försäkringstagarna senare och som inte är riskkapital i bolaget behandlas på motsvarande sätt, även om den närmare fördelningen på den enskilde försäkringstagaren eller en grupp av försäkringstagare har gjorts beroende av tillgångarnas värdeförändring, aktuariella förhållanden eller andra försäkringstekniska faktorer. Därför bör försäkringstekniska avsättningar göras även för sådana villkorade åtaganden. Garanterad återbäring är en ovillkorlig skuld som kan bestämmas till nominellt eller realt belopp. Villkorad återbäring föreligger om det åter- bäringsbelopp som senare skall tillkomma försäkringstagarna är bero- ende av vilket värde förvaltade tillgångar har vid utbetalningstidpunkten eller av andra särskilda villkor som ännu inte är uppfyllda. Den närmare avgränsningen av begreppet villkorad återbäring är vis- serligen en fråga som i mycket måste bedömas i praxis. De villkor som styr den villkorade återbäringen kan i princip se ut på olika sätt. De kan vara finansiella eller aktuariella. De kan också vara kopplade till i avtalen specificerade driftskostnader som dessutom skall vara möjliga att identifiera och kontrollera så att försäkringstagarna får del av överskott om kostnaderna blir lägre än vad avgiftsuttaget baserats på. Det är viktigt att försäkringstagarna genom den villkorade återbäringen inte kommer att stå en allmän rörelserisk. Den villkorade återbäringen skall däremot inte ses som en direkt ersättning till det som brukar benämnas för allokerad återbäring. Utformningen av avtalsvillkoren för återbäringen och hur detaljerade villkoren skall vara styrs också av avtalsrätten. Som tidigare nämnts skall också sådana överskott i livförsäkringsbolag som enligt bolagsordningen inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning gottskrivas försäkringstagarna som återbäring. Beroende på villkoren i bolagsordningen eller i en annan av stämman gjord ut- fästelse kan återbäringsbeloppen vara att bedöma som garanterad eller villkorad återbäring. Frågan om försäkringstekniska avsättningar för bl.a. återbäring behandlas ytterligare i avsnitt 8.1 och 8.8.1. 7.5 Fördelning av återbäring mellan försäkringstagare förslag: Livförsäkringsbolag som gottskriver återbäring skall göra detta utgående från försäkringstagarnas och andra ersättningsberättigades bidrag till överskottet. Om återbäringen skall fördelas på annat sätt eller om rätt till återbäring saknas skall fördelningsreglerna respektive villkoret framgå av försäkringsavtalet. Samma principer skall gälla för återbäring enligt bolagsordningen. förslag: Överensstämmer endast delvis med regeringens förslag (se betänkandet s. 151 154 och 270 273). Utredningen har inte föreslagit någon regel om återbäringens fördelning. Utredningen har föreslagit en spärregel som innebär att ett bolag inte får väsentligt sänka den andel av överskott som bolaget ensidigt utfäst under en följd av räkenskapsår, om det inte följer av försäkringstekniska riktlinjer eller annars finns särskilda skäl. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer väsent- ligen med regeringens förslag (se promemorian s. 155 158). Av promemorians förslag framgår inte klart att bestämmelsen skall tillämpas också i andra fall än då återbäring gottskrivs enligt försäkringsavtal eller nya 12 kap. 5 §. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt Försäk- ringsutredningens förslag eller lämnat det utan erinran. har pekat på avsaknaden av riktlinjer för fördelningen av vinstmedel mellan försäkringstagare. har ansett att överskott i en försäkringsgren inte bör få användas för att subventionera underskott i en annan gren. Samfundet har dock ifrågasatt om detta kan förhindras genom en väl fungerande marknad och konkurrens. Remissinstanserna har godtagit försäkringsrörelsepromemorians för- slag. har ansett att det är bra att kontributionsmetoden anvisas som huvudregel även och föreslår en teknisk juste- ring som bättre ansluter till dagens praxis. har ansett att den föreslagna principen även bör gälla för återbäring från den före- slagna konsolideringsfonden. Skälen för regeringens förslag: Som en konsekvens av att skälig- hetskravet utmönstras får försäkringsbolagen större frihet att komma överens med försäkringstagarna om villkoren för återbäring. Därmed skapas bättre förutsättningar för ett brett produktutbud och en effektiv konkurrens. Försäkringsavtal med olika rätt till delaktighet i överskottet bör också få förekomma. Man bör med andra ord inte i lag kräva att en rätt till överskott under alla förhållanden måste föreligga i fråga om vissa slag av försäkringslösningar. Skillnader kan vara naturliga t.ex. om den garanterade avkastningen är olika eller om avtalsvillkoren medger en större rätt till flyttning av livförsäkringssparande än nuvarande tradi- livförsäkringsavtal. Mot bakgrund av denna bedömning blir det viktigare än att prin- ciperna för återbäring direkt framgår av avtalsvillkoren och att en avtalad rätt till återbäring inte ensidigt kan ändras till försäkringstagarens nack- del utan stöd i avtalsvillkoren. Även då en rätt till återbäring saknas bör detta tydligt framgå av försäkringsavtalet. Det finns därför skäl för att anvisa en handlingsregel för fördelningen av garanterad och villkorad återbäring mellan olika försäkringstagare som bolaget skall tillämpa i avtalen om den inte avtalas bort. En regel för fördelning av återbäring är också befogad till följd av att vinster som inte får användas för vinstutdelning eller förlusttäckning enligt bolagsordningen skall gott- skrivas försäkringstagarna som återbäring, även om ingen rätt till över- skott finns enligt försäkringsavtal. har, såvitt avser förslaget om särskilda försäk- ringstagarfonder, ansett att en proportionalitetsprincip för fördelning av vinster och förluster mellan å ena sidan aktieägare och å andra sidan för- säkringstagare är befogad, en princip som flera remissinstanser anslutit sig till. En sådan proportionalitetsprincip är också naturlig vid fördelning av återbäring mellan olika försäkringstagargrupper och enskilda försäkringstagare inom gruppen för det fall att inte annat är avtalat mel- lan bolaget och försäkringstagaren. Med anledning av att försäkringstagare i allmänhet har förväntningar på överskott i förhållande till inbetalda och att den s.k. kontri- butionsmetoden gäller för överskottshanteringen , bör denna princip ligga till grund för den nu diskuterade huvudregeln om fördelning av överskott mellan olika försäkringstagare. Metoden innebär att fördel- ningen av återbäring i största möjliga utsträckning skall baseras på de enskilda försäkringarnas bidrag till bolagets samlade överskott. Inom ramen för denna metod kan något olika tillämpningar rymmas. En sådan huvudregel bör utformas så att den riktar sig mot försäk- ringsbolagen och ålägger dessa att i försäkringsvillkoren precisera vad som närmare skall gälla för fördelningen av återbäring mellan olika för- säkringstagare när detta inte sker enligt kontributionsmetoden eller när försäkringstagaren saknar rätt till återbäring. På så sätt undviks att regeln får en direkt civilrättslig karaktär som tolkningsregel i avtalsförhållan- den. Motsvarande principer bör gälla i fråga om bolagsordningen för sådan återbäring av vinst som inte får användas för vinstutdelning eller för- lusttäckning. Även sådan av bolagsordningens innehåll beroende återbä- ring bör fördelas enligt kontributionsmetoden om inte andra regler följer av bolagsordningen. Som framhållit bör detsamma gälla för återbäring från konsolideringsfond som får ske i den mån det har reglerats i bolagsordningen (se vidare avsnitt 7.6). Motsvarande bör gälla om den villkorade återbäringen skall gottskrivas i andra fall, då en avvikelse från kontributionsmetoden skall förutsätta bestämmelser i bolagsordningen. Även villkor för fördelningen av avtalsgrundad villkorad återbäring som avviker från kontributionsmetoden skall således framgå av försäkringsavtalet, t.ex. en villkorad rätt till återbäring ur avkastningen från förvaltningen av vissa tillgångar. Om återbäringsfördelningen regleras i bolagsordningen eller ensidigt gottskrivs av försäkringsbolaget får denna typ av medel inte förespeglas försäkringstagarna (se avsnitt 8.3.3). Därmed blir det knappast fråga om det som berört, nämligen att förespeglade eller förväntade överskott tas från en försäkringsgren för att subventionera en annan gren . En annan sak är att slopandet av vinstutdelningsförbudet och skälig- hetsprincipen samt en ökad konkurrens kan påverka premiesättningen. Premierna kan inte bara bli lägre utan i vissa fall också högre än vad de skulle ha varit vid tillämpningen av en princip där försäkringsgrenen måste bära sina kostnader samt tilldelas alla överskott. En ökad konkur- rens motverkar dock höjda genom ökad effektivitet. De preciserade fördelningsgrunderna i försäkringsavtalet eller bolags- ordningen bör återspeglas i sådana försäkringstekniska riktlinjer som skall upprättas av försäkringsbolag (se vidare avsnitt 8.3.1). har föreslagit en spärregel för sänkningar av återbäring som kan ha tilldelats försäkringstagarna av fria vinstmedel utan något stöd i avtal. Fråga uppkommer om en sådan bestämmelse be- hövs. Den föreslagna bestämmelsen skulle i och för sig kunna vara av värde för försäkringstagarna i olika situationer. Med utgångspunkt i de förslag som angetts ovan kan det antas att större delen av återbäringen i fram- tiden kommer att tillgodoräknas försäkringstagarna med stöd av villkor som framgår av försäkringsavtalet. Därmed minskar behovet av en spär- regel, eftersom utrymmet för bolaget att fritt för- foga över återbäringen reduceras. Det kan under alla förhållanden ifråga- sättas om bestämmelsen i praktiken skulle få någon större betydelse, eftersom bolaget enligt utredningens förslag ändå måste kunna förbehålla sig en rätt till väsentliga ändringar i riktlinjerna. Det vore också olyckligt om försäkringstagare i gemen i förlitan på en sådana skyddsbestämmelse, som ju i sig godtar delvisa sänkningar , avstår från att ställa an- språk på klara avtalsvillkor om förutsättningar för fördelningen av återbäring. Den föreslagna bestämmelsen skulle då närmast riskera att motverka en utveckling där rätten till återbäring avtalsregleras. Den aktuella spärregeln bör därför inte införas. Frågan om spärren berör också en avtalsrättslig fråga om under vilka förutsättningar en försäk- ringsgivare blir bunden av ett eget konsekvent agerande. Frågan om förbudet att förespegla återbäring som inte har grund i försäkringsavtal behandlas i avsnitt 8.3.3. 7.6 Avsättning till överkurs-, reserv- och konsolideringsfond Regeringens förslag: Livförsäkringsaktiebolag skall i princip till- lämpa samma regler som skadeförsäkringsaktiebolag i fråga om av- sättningar till och nedsättningar av överkursfond. Livförsäk- ringsbolag som får dela ut vinst skall tillämpa skadeförsäkrings- bolagens regler om reservfond. Livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst skall inrätta en konsolideringsfond för avsättning av belopp som får användas för förlusttäckning. Konsolideringsfonden får an- vändas även för annat ändamål som följer av föreskrifter i bolags- ordningen. förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag (se betänkandet s. 288). Utredningen har till skillnad från regeringen föreslagit att reservfond skall inrättas även i icke vinst- utdelande livförsäkringsbolag. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 160 162). Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot Försäkringsutred- ningens förslag eller har avstått från att kommentera detta. De flesta remissinstanser har godtagit försäkringsrörelsepromemorians förslag. , och har dock ansett att reglerna om konsolideringsfond av konkur- rensskäl bör gälla även vinstutdelande livförsäkringsbolag. En minoritet inom förbundet och nämnden har dock motsatt sig detta och förordat promemoriaförslaget. har ifrågasatt om promemo- rians förslag sammantaget innebär så stor skillnad mot dagens åter- bäringshantering. Revisorsamfundet har mera generellt förordat en anpassning av överskottsreglerna till årsredovisningslagen. Skälen för regeringens förslag Med anledning av de förslag som lämnats i fråga om vinstutdelning och slopande av återbäringsfonden måste övervägas i vad mån livförsäkringsbolag skall följa samma regler som skadeförsäkringsbolag såvitt avser avsättning till och nedsättning av överkursfond och reservfond. Som tidigare nämnts skall en överkursfond inrättas i skadeförsäkrings- aktiebolag. I fonden redovisas den överkurs som erläggs vid emission av aktier. Till reservfonden skall skadeförsäkringsbolag göra avsättningar bl.a. vid en emission eller till följd av bestämmelse i bolagsordningen och beslut av bolagsstämman. Överkursfonden och reservfonden får användas endast för vissa ändamål, bl.a. för täckning av förluster som inte kan täckas av fritt eget kapital och, i skadeförsäkringsaktiebolag, för överföring till aktiekapitalet genom fondemission (12 kap. 9 § FRL). För livförsäkringsbolag saknas däremot regler om såväl reservfond som överkursfond. Det hänger samman med vinstutdelningsförbudet och nuvarande regler för återbäringshanteringen. I traditionella livförsäk- ringsaktiebolag skall överkurs vid emission av aktier sättas av till återbä- ringsfonden (35 § bilaga 3 till FFFS 1998:28). Överkurs vid emission av aktier bör jämställas med tillskjutet aktie- kapital. Bestämmelserna i 12 kap. 9 § om avsättning till överkursfond och användning av överkursfond för förlusttäckning bör därför gälla för samtliga livförsäkringsaktiebolag, oavsett om bolaget får dela ut vinst eller inte. I icke vinstutdelande bolag kan överskursfonden användas för förlusttäckning. Belopp som redovisas i överkursfond och reservfond får bl.a. användas för överföring till aktiekapitalet genom fondemission. I ett senare avsnitt 7.7.2 konstateras dock att en fondemisson inte får ske i icke vinstutdelande livförsäkringsbolag. Inrättandet av en reserv fond är också olämpligt i sådana bolag med hänsyn till att reservfonden kan överföras till aktiekapitalet. De livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst bör, som behandlas nedan, inrätta en särskild fond för förlusttäckningsmedel, och saknar därför också behov av en reservfond för förlusttäckningsändamål.