prop · GM0365 · 1999-01-01 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: En målsägande som väcker enskilt åtal, biträder ett allmänt åtal eller för talan jämte åklagaren är part i rättegången och skall kallas till huvudförhandlingen. Målsägandens skyldighet att inställa sig personligen regleras av 11 kap. 5 § rätte- gångsbalken, genom en hänvisning till detta lagrum i 20 kap. 14 § första stycket samma balk. Av dessa bestämmelser följer att en målsägande skall inställa sig personligen vid huvudförhandling i tingsrätt och hovrätt, om inte hans närvaro kan antas vara utan betydelse för utredningen. Enligt regeringens mening bör samma regler gälla beträffande en målsägande som är part i processen som för en åklagare i fråga om möjligheten att delta i en förhandling genom videokonferens. Regeringen återkommer i avsnitt 5.6. om målsägandes möjlighet att delta i en förhandling genom videokonferens i fall då målsäganden enbart skall höras i målet. 5.4 Domstolsärenden Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att använda video- konferens vid handläggning av domstolsärenden, om det är lämpligt med hänsyn till sammanträdets ändamål och övriga omständigheter, eller om sammanträdet skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i rättssalen. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Vid de allmänna domstolarna handläggs ett stort antal ärenden enligt lagen (1996:242) om domstols- ärenden. håller rätten sammanträden i dessa ärenden. Sådana sammanträden kan enligt 19 § ärendelagen hållas per telefon. Vid ett sammanträde som hålls i ett domstolsärende kan även förhör med sakkunniga och vittnen hållas och detta kan ske på telefon. Enligt regeringens mening bör det finnas motsvarande möjlighet att delta i en förhandling i domstolsärenden genom videokonferens som föreslås i fråga om tvistemål. 5.5 Konkursärenden Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att använda videokonferens i konkursärenden om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med inställelsen och övriga omständigheter, eller om förhandlingen annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att den som skall kallas att inställa sig inställer sig i rättssalen. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Hovrätten för avstyrker att det införs en möjlighet att delta vid edgångssammanträde genom video- konferens. Skälen för regeringens förslag: Enligt 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) gäller bestämmelser i tillämpliga delar i konkursärenden, om inte annat sägs. Om handläggningen sker vid förhandling tillämpas bestämmelserna om huvudförhandling i tvistemål, om inte sakens beskaffenhet motiverar avsteg från det. Denna reglering innebär att det inte är möjligt att använda telefon vid sammanträden för prövning av konkursansökningar, utom när det gäller bevisupptag- ning. I promemorian har föreslagits att videokonferens skall kunna användas såväl vid konkursförhandlingar som vid andra sammanträden i konkurs- ärenden, exempelvis edgångssammanträden. I promemorian har även föreslagits att det införs en möjlighet att närvara per telefon vid andra sammanträden i konkursärenden än sådana som avser prövning av konkursansökningar. Ett exempel på sammanträde vid vilket användning av videokonferens kan vara lämpligt är förhandlingar om prövning av konkursansökningar då gäldenären med stor sannolikhet kommer att utebli. Vid en sådan förhandling skulle konkursborgenären lämpligen kunna delta genom videokonferens. Ett annat exempel där användning av videokonferens kan vara lämpligt är edgångssammanträden då ed skall avläggas av en likvidator. Enligt regeringens mening bör det i försökslagen införas en möjlighet att kunna använda videokonferens i konkursärenden. Förutsätt- ningarna för att det skall vara möjligt att använda sådan teknik bör vara desamma som föreslagits i fråga om tvistemål. I likhet med förslaget i övrigt bör huvudregeln vara fysisk inställelse i rättssalen och möjligheten att använda videokonferensteknik bör utgöra undantag från huvudregeln. När det gäller promemorians förslag om utökade möjligheter att använda telefon i konkursärenden avser regeringen att återkomma till detta förslag i ett annat lagstiftningsärende. 5.6 Bevisupptagning Regeringens förslag: Bevisning får tas upp genom videokonferens om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständig- heter, eller om bevisupptagningen enligt reglerna i skulle föra med sig kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt. Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Hovrätten över och har satt i fråga varför videoteknik inte skall kunna användas även i fall då målsägande och vittnen p.g.a. rädsla eller fruktan för sin säkerhet inte vill närvara i rätten. Liknande synpunkter har framförts från Brottsoffer- myndigheten och för kvinnojourer i . i delar uppfattningen som redovisas i promemorian; att det bör finnas ett större utrymme för att ta upp bevis genom videoteknik än genom telefon. har förordat att får i uppdrag att starta en försöksverksamhet med videoteknik men har med hänsyn till det pågående beredningsarbetet avstått från att lämna något författ- ningsförslag. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser är positiva till användning av videoteknik i fall då bevispersoner utsatts för eller riskerar att utsättas för hot eller andra övergrepp på grund av sin medver- kan i rättegången och att en försöksverksamhet inleds. Brottsoffer- myndigheten kan inte finna att utnyttjandet av videoteknik skulle minska möjligheten att kritiskt kunna granska vederhäftigheten av målsägandens och vittnets utsaga och anser att det finns såväl processekonomiska som humanitära skäl för att utnyttja den teknik som finns och som är ännu bättre och förfinad än den som fanns då lämnade sitt remissyttrande över departementspromemorian. Hovrätten över och framhåller att det även av andra skäl är angeläget att videoteknik för förhör utvecklas. Enligt hovrättens mening skulle användandet av videoteknik vid förhör kunna leda till en minskad användning av telefonförhör som typiskt sett ger ett sämre beslutsunderlag. Skälen för regeringen förslag: Enligt gällande rätt kan vittnesutsagor och andra muntliga bevis tas upp per telefon. En av två förutsättningar måste föreligga för att det skall vara möjligt. Den ena är att det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter. Det andra är att en bevisupptagning enligt vanliga regler skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt. Möjligheten att ta upp bevisning genom telefon används i stor utsträckning av domstolarna. Många huvudförhandlingar som annars hade fått ställas in har kunnat genomföras genom att vittnen som befunnit sig på annan ort har kunnat höras per telefon. Regeringen anser att det också bör vara möjligt att använda videoteknik vid bevisupptagning. Härigenom får domstolarna tillgång till ett mer flexibelt system för handläggning av målen vilket i slutändan gagnar medborgarna. Utgångspunkten bör vara att videokonferens skall kunna användas i alla de fall det är möjligt att använda telefon. Som redovisats ovan måste videokonferenstekniken emellertid för åtskilliga situationer anses vara överlägsen telefonen i detta sammanhang. Utrymmet för att använda denna teknik bör därför vara större än i de fall endast telefon står till buds. Om möjlighet finns att använda videokonferens bör detta som regel vara att föredra framför telefon. Användning av videokonferensteknik vid bevisupptagning torde främst komma i fråga vid förhör med vittnen och målsägande men det bör även vara möjligt att genomföra sakkunnigförhör med hjälp av denna teknik. Bevismedlet syn bör också omfattas av en reglering. Detsamma bör gälla bevisupptagning som sker med stöd av ärendelagen. Det är domstolen som avgör frågan på vilket sätt bevisningen skall tas upp. Som redovisats inledningsvis anser regeringen emellertid att tillämpning av videokonferens bör bygga på frivillighet åtminstone . Vid bedömningen av om bevisupptagningen kan ske genom videokonferens måste hänsyn tas till parternas inställning i frågan liksom inställningen hos dem som skall höras. I promemorian har framhållits att användning av telefon enligt gällande rätt inte skall komma till användning i sådana situationer vittnen och målsägande i brottmål anser det vara obehagligt att sitta i sessionssalen och konfronteras med den tilltalade och att det för den misstänktes rättssäkerhet är viktigt att de bevis som finns mot honom tas fram i ljuset på ett sådant sätt att deras vederhäftighet kan granskas kritiskt. Frågan om användning av videoteknik i fråga om vittnen och måls- ägande som känner sig hotade har tagits upp i flera olika sammanhang. Som framgår ovan har i sitt betänkande föreslagit att möjligheten införs. har i en rapport bemötande av allmänheten ett åtgärdsprogram föreslagit att en försöks- verksamhet med användning av videoteknik skall införas i såväl de allmänna domstolarna som i förvaltningsdomstolarna. framhåller att ett införande av videokonferensteknik skulle betyda mycket för domstolarnas möjligheter att kunna bemöta parter och andra på ett gott sätt och att risken för hot eller andra övergrepp kan begränsas. Frågan om användning av videoteknik har även uppmärksammats i internationella sammanhang. Europeiska unionens råd har (95/C 327/04) utfärdat en resolution om skydd för vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten. I resolutionen uppmanas medlemsstaterna att tillförsäkra vittnen lämpligt skydd. Av den framgår bland annat att en tänkbar skyddsåtgärd är att skapa möjligheter för vittnen att få vittna på annan ort, genom användande av audiovisuell teknik. Som framgått tidigare anser regeringen att huvudregeln skall vara fysisk inställelse i rättssalen. Det bör även gälla dem som skall höras i bevissyfte i en rättegång. Skälet för det är att beslutsunderlaget för domstolen i många fall måste anses vara bättre vid fysisk närvaro i rättssalen. Något som bör framhållas i detta sammanhang är att en målsägande eller ett vittne måste anses ha ett eget intresse av att få lämna sin berättelse direkt inför åhörarna. Det är inte givet att en möjlighet för ett vittne eller en målsägande att få delta i en förhandling genom videokonferens alltid ligger i deras intresse. Det finns också ett önskemål om att öka målsägandenas delaktighet i processen. Som exempel på det kan nämnas att i sitt betänkande har föreslagit att även en målsägande som inte för talan ges en frågerätt beträffande tilltalade, vittnen och sakkunniga. Detta förslag bereds i . Närvaro genom videokonferens måste typiskt sett anses minska målsägandens inflytande i processen. Enligt regeringens mening bör det dock inte finnas några hinder mot att använda videokonferens i sådana fall målsägande eller vittnen på grund av rädsla eller fruktan för sin säkerhet inte anser sig kunna inställa sig i rättssalen. Möjligheten bör emellertid av ovan angivna skäl användas med viss återhållsamhet och det får naturligtvis inte ske på bekostnad av den tilltalades rättssäkerhet. Berättelser som lämnas under förhör skall protokollföras. Sådana berättelser får, i stället för att antecknas i domstolens protokoll, tas upp på fonetisk väg, dvs. genom att ljudet spelas in på en bandspelare, 6 kap. 9 § . torde det sällan förekomma att förhör tas upp på något annat sätt. Berättelser som tas upp genom videokonferens bör också protokollföras genom att ljudet från konferensen spelas in på en bandspelare. 5.7 Påföljer för utevaro m.m. Regeringens bedömning: Bestämmelser om påföljder för underlåtenhet att delta i förhandling genom videokonferens är inte påkallade. Regeringens förslag: Den som kallats till ett sammanträde genom videokonferens skall ha rätt till ersättning för kostnaderna för sin inställelse. Promemorians bedömning och förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: och Hovrätten för anser att det bör övervägas om inte påföljd för utevaro och för vägran att medverka bör införas. Riksåklagaren anser att kallelse att medverka i en förhandling genom videokonferens bör kunna förenas med en sanktion. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Då reglerna om användning av telefon i rättegång permanentades behandlades frågan om behovet av att införa ett system med påföljder för underlåtenhet att medverka i rättegång genom telefon. Det konstaterades att försöks- verksamheten byggt på frivillighet och att frivilligheten inte tycktes ha haft några praktiska nackdelar av betydelse. På grund härav föreslogs inga påföljder för underlåtenhet att medverka i rättegång genom telefon. Bestämmelserna om användning av telefon i rättegång har fått en fakultativ utformning vilket innebär att om det finns anledning att anta att den som enligt planerna skall medverka i rättegången genom telefon inte kommer att medverka vid ett telefonsammanträde så får rätten kalla den som berörs att inställa sig inför rätten på vanligt sätt. Något krav på att parterna i förväg skall ha samtyckt till att ett sammanträde hålls per telefon finns inte. Som framgår ovan anser regeringen att också användning av videokonferens i rättegång bör bygga på frivillighet, i vart fall under försöket. kommer dock att kunna utnyttjas i större utsträckning än telefon. Detta talar för att det kommer att finnas ett behov av ett sanktionssystem som kan tillgripas vid underlåtenhet att medverka i rättegång genom videokonferens. Å andra sidan torde ett system med påföljder bli ganska komplicerat och föra med sig ett inte obetydligt merarbete för domstolarna. Om det finns anledning att anta att någon inte kommer att medverka i en videokonferens bör rätten avstå från att använda denna möjlighet och i stället kalla den som skall delta i sammanträdet eller förhandlingen på vanligt sätt. Detta gäller för såväl parter som andra som skall delta i rättegång genom videokonferens. Något uttalat behov av att införa ett påföljdssystem med sanktioner för underlåtenhet att medverka i rättegång genom videokonferens torde därmed inte föreligga. Den som skall delta i en förhandling genom videokonferens kommer att få inställa sig till en lokal där den aktuella videokonferensutrustningen finns tillgänglig. Det kan tänkas att det uppstår kostnader för såväl resa till och från lokalen där videokonferensanläggningen finns som för förlorad arbetsinkomst. I flera fall har den som skall medverka i en rättegång rätt till ersättning för sin inställelse enligt eller ärendelagen. Samma regler bör gälla för dem som kallats att delta i en rättegång genom videokonferens och det bör därför införas en bestämmelse om det i försökslagen. 6 Ikraftträdande m.m. Regeringens förslag: Försöksverksamheten skall pågå . Lagen skall träda i kraft . Försöksverksamheten skall utvärderas. Arbetet med utvärderingen skall ske fortlöpande och inledas i samband med ikraftträdandet av lagen. Promemorians förslag innebär att bestämmelserna om användning av videoteknik förs in i . Lagändringarna skall enligt promemorian träda i kraft . Skälen för regeringens förslag: Syftet med försöksverksamheten är att få underlag för bedömningen i frågan om i vilken utsträckning videokonferensteknik bör kunna användas i rättegång . Skälen för att låta införandet av videokonferensteknik i domstol inledas med en försöksverksamhet har redovisats i avsnitt 4.2. För att det skall vara möjligt att få ett bra beslutsunderlag bör försöksverksamheten pågå . Arbetet med utvärderingen av försöksverksamheten bör inledas redan i samband med i kraftträdandet. Det är nödvändigt att de domstolar som skall omfattas av försöks- verksamheten får rimlig tid för att kunna installera nödvändig utrustning. Det är också nödvändigt att det finns personal vid domstolarna som har kompetens att hantera tekniken. För att domstolarna skall hinna vidta nödvändiga förberedelseåtgärder bör lagen träda i kraft . Lagen bör gälla till utgången av . Införandet av videokonferens i domstol kommer att innebära att det uppstår kostnader för införskaffande av videokonferensutrustning. Dom- stolsverket har gjort en beräkning av kostnaderna för en försöks- verksamhet som omfattar ett begränsat antal domstolar och bedömt att kostnaden för den utrustning som behövs i domstolslokalerna kan finansieras inom ramen för domstolsväsendets verksamhet. Några ytterligare resurser behöver således inte att tillföras domstolsväsendet. För att en verksamhet med användning av videokonferens skall kunna fungera effektivt och ändamålsenligt krävs samverkan mellan flera myndigheter inom rättsväsendet. Sådan samverkan kräver ytterligare förberedelser och överväganden bl.a. i frågan hos vilka andra myn- digheter utöver domstolarna videkonferensutrustning bör finnas. Regeringen avser att uppdra åt att i samråd med myndigheter inom rättsväsendet utreda denna fråga. 8 Författningskommentar 1 § Vid handläggningen av mål och ärenden i de allmänna domstolar som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bestämmer får videokonferens användas på försök i enlighet med vad som föreskrivs i denna lag. Av paragrafen framgår att videokonferens skall få användas på försök vid de allmänna domstolarna. De närmare skälen för att införa videokonferensteknik i rättegång har redovisats i avsnitt 4.2. Bestämmelserna i lagen är tillämpliga i både under- och överrätt. 2 § En part får delta i ett sammanträde inför rätten enligt rättegångs- balken genom videokonferens 1. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter, eller 2. om sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i rättssalen. Första stycket gäller inte för en tilltalad i tingsrätt om det finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening. Med nämnda påföljder likställs förordnande enligt 34 kap. 1 § 1 , om det inte i samband med förordnandet blir aktuellt att förklara villkorligt medgiven frihet förverkad i fråga om en strafftid som överstiger . I första stycket anges under vilka förutsättningar parter kan delta i ett sammanträde genom videokonferens. Bestämmelsen är tillämplig i både brottmål och tvistemål och omfattar alla typer av sammanträden och förhandlingar. I lagtexten används dock genomgående ordet sam- manträde (se Fitger, I 6:1). Bestämmelsen är tillämplig i både under- och överrätt. För tvistemålens del innebär det att parter har möjlighet att delta i såväl sammanträden under förberedelsen som vid huvudförhandling genom videokonferens. I fråga om brottmålen gäller att åklagare, målsägande som väckt enskilt åtal, biträder ett allmänt åtal eller för talan jämte åklagaren, och tilltalade också har möjlighet att delta i sammanträden och förhandlingar genom videokonferens. Det innebär till exempel att det är möjligt för både åklagare och anhållna eller häktade att delta i häktningsförhand- lingar genom videokonferens. Ett annat exempel är att en misstänkt har möjlighet att delta i en kvarstadsförhandling genom videokonferens. För att deltagande i ett sammanträde eller en förhandling genom videokonferens överhuvudtaget skall vara möjligt fordras dock att en av de två förutsättningarna som anges i paragrafen är uppfyllda. Rätten måste göra bedömningen antingen att det lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter eller att sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i rättssalen. I fråga om tvistemålen bör de uttalanden som gjorts om i vilka fall en part skall kunna närvara vid ett sammanträde per telefon tjäna som utgångspunkt, se prop. 1986/87:89 s. 200. Som redovisats i avsnitt 5.2 bör emellertid utrymmet för att kunna använda videokonferens vara större. Vid bedömningen av om det är lämpligt att låta en part delta i ett sammanträde för muntlig förberedelse i ett dispositivt tvistemål genom videokonferens bör hänsyn tas till intresset av att parterna vill uppnå en förlikning. Om det finns anledning att anta att eventuella förliknings- förhandlingar skulle försvåras på grund av användning av videokonferens bör man avstå från detta alternativ. I indispositiva mål bör parterna som regel inställa sig i rättssalen till förberedelsen. I fråga om huvudförhandlingar torde möjligheten att använda videokonferens i första hand komma till användning i okomplicerade mål och mål som rör små värden. Ett exempel på mål som bör vara särskilt väl lämpade är tvistemål om felparkering, i vilka talan enligt lag skall väckas vid tingsrätten i den ort den olovliga parkeringen har ägt rum. Men det bör även finnas ett inte oväsentligt utrymme för att låta en part delta i en förhandling genom videokonferens i dispositiva tvistemål som rör större värden eller mer komplicerade förhållanden. Det är rätten som avgör om en part får delta i en förhandling genom videokonferens. Vid denna prövning bör rätten som regel höra om motparten har några invändningar. Om parterna i ett disposivt tvistemål är ense om att videokonferens utgör ett godtagbart alternativ till ett vanligt samman- träde, för att sammanträdet annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av närvaro på vanligt sätt, torde rätten ofta kunna tillåta det. I indispositiva mål bör rätten var mer försiktig med att tillåta deltagande genom videokonferens. När det gäller utformningen av 2 § första stycket har Lagrådet utvecklat sin mening något. Lagrådet har därvid uppmärksammat att den föreslagna utformningen av lagrummet ger utrymme för en varierande tillämpning. Som konstaterats i yttrandet har emellertid den föreslagna regleringen utformats med utgångspunkt i gällande reglering om användningen av telefon i rättegång. Den föreslagna regleringen är avsedd att utgöra ett komplement till bestämmelserna i och det finns ett intresse av att bestämmelserna i och den föreslagna försökslagen har en likartad utformning. Med hänsyn härtill och med beaktande av att erfarenheterna av regleringen om telefonanvändning i rättegång varit positiva anser regeringen att den föreslagna formuleringen av 2 § är ändamålsenlig. Andra stycket innehåller vissa begränsningar såvitt avser en tilltalads möjlighet att kunna delta i en huvudförhandling genom videokonferens i tingsrätt. Av det stycket framgår att det inte är möjligt för en tilltalad att delta i en förhandling genom videokonferens i tingsrätt om det finns anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening. Med nämnda påföljder likställs förordnande enligt 34 kap. 1 § 1 om det inte i samband med förordnandet blir aktuellt att förklara villkorligt medgiven frihet förverkad i fråga om en strafftid som överstiger . Denna begränsning för den tilltalade att kunna delta i förhandlingen genom videokonferens stämmer i sak överens med vad som är föreskrivet i 46 kap. 15 § andra stycket om möjligheten att kunna avgöra ett mål i den tilltalade utevaro. Som redovisats i avsnitt 5.3.1 kan de uttalanden som gjorts i frågan om när det kan anses lämpligt att avgöra ett mål i den tilltalades utevaro inte utan vidare läggas till grund för bedömningen av om det är lämpligt att låta en tilltalad delta i en förhandling genom videokonferens. Utrymmet för att låta en tilltalad vara närvarande genom videokonferens bör vara större med hänsyn till att den tilltalade faktiskt deltar i förhandlingen.