prop · GM0374 · 1999-01-01 00:00:00 — snabbinsatsförmåga kan utvecklas ytterligare och strävan bör vara att kunna sätta in krigsförband i ett operationsområde efter ett beslut därom. Detta skulle öka möjligheten att tidigt kunna avge konkreta avsiktsförklaringar att delta i en fredsfrämjande insats. En konkret avsiktsförklaring ökar trovärdigheten som truppbidragare och medger en ökad insyn och inflytande i planeringen, ledningen och genomförandet av insatsen. Detta är inte minst viktigt för att säkerställa att svenska militära krigsförband används på ett säkert och effektivt sätt. Försvarsmakten behöver i normalfallet för att organisera andra krigsförband än snabbinsatsförband. Erfarenheter visar tydligt på vikten av en tidig insats med tillräckligt stora enheter för att förhindra att en konflikt utvecklas. För att ytterligare öka förmåga att delta i t.ex. förebyggande insatser bör strävan vara att minska tiden för att organisera andra krigsförband än snabbinsatsförband från . För viss personal bör kortare tidskrav gälla. Brigad- och högre ledningsfunktioner För att säkerställa svenskt inflytande i ledningen av de insatser där vi deltar med krigsförband och för att möjliggöra ett eventuellt deltagande i internationella förbandsledningar av större insatser, bör beredskapskontrakt motsvarande snabbinsatsstyrkans tecknas med kvalificerad stabspersonal. Sådan personal ökar förmåga att delta i exempelvis en nordisk brigad eller andra multifunktionella staber. Markstridskrafter bör kunna ha en snabbinsatsstyrka, en flexibelt sammansatt bataljon samt en kompanienhet insatta utomlands. Mekaniserade snabbinsatsbataljoner omfattande 700 - 1 000 man bör utvecklas för att en förbättrad snabbinsatsförmåga skall uppnås. Vidare bör flexibelt sammansatta mekaniserade bataljoner som omfattar mellan 700 och 1 200 man organiseras. De mekaniserade bataljonerna kan vara mer flexibelt sammansatta eftersom de inte behöver ha en lika hög insatsberedskap som snabbinsatsbataljonerna. Utöver bataljonsförbanden bör kompaniförband organiseras. Storleken på kompaniförbanden bör utformas efter de uppgifter som de förväntas lösa. Kompaniförbanden bör kunna förstärka ovanstående svenska bataljonsenheter. Såväl bataljonerna som kompanierna bör kunna användas för såväl fredsframtvingande som fredsbevarande insatser. Samtliga enheter i utlandsstyrkan måste kunna omsättas kontinuerligt. Kostnaderna för en internationell insats med en bataljon uppgår till mellan ca 700 och . Bataljonerna och kompanierna bör nå en sådan samverkansförmåga att de skall kunna ingå i Nato-ledda krishanteringsinsatser. Denna planeringsinriktning ger delar av den svenska utlandsstyrkan möjlighet att även ingå i en nordisk fredsfrämjande brigad. Snabbinsatsbataljonerna måste vara väl samövade som bataljonsenheter, ha hög skyddsnivå samt egen förmåga till ammunitions- och minröjning och andra ingenjöruppgifter. De flexibelt sammansatta bataljonerna bör kunna sättas samman med hänsyn till mandatets och uppgiftens natur. Resurser finns för att exempelvis organisera bataljonerna med kvalificerade stridsvagns- och stridsfordonskompanier för utpräglade fredsframtvingande uppgifter eller med hjulgående pansarskyttefordon och lätta splitterskyddade fordon beroende på vilka krav den operativa miljön ställer. Ledningsfunktioner, ammunitions- och minröjning, logistik och sjukvård är resurser som är särskilt efterfrågade av FN. Därför bör stabs- alternativt ledningskompani för en brigad, ingenjörkompani med ammunitions- och minröjningsförmåga, logistikkompani samt ett sjukhuskompani organiseras. Vissa kompaniförband med specialkompetenser utöver de här angivna, kan utgöra en del av de flexibelt sammansatta bataljonerna. Helikoptrar Erfarenheter från SFOR visar att behov av helikoptrar finns inom t.ex. den nordisk-polska brigaden och inom den nordiska bataljonen inom Unpredep. De nordiska länderna har dock inte erforderlig kapacitet för att kunna ställa helikopterförband till förfogande för dessa insatser. Helikoptrar är lämpliga för rekognoscering, patrullering och övervakning, som komplement till markstridsförbandens verksamhet, samt för personal- och sjuktransporter. Helikoptrar ökar säkerheten för markpersonalen, särskilt vad gäller möjligheten till snabb evakuering. Specialfunktioner Vid fredsfrämjande och humanitära insatser är det viktigt att söka upprätta samarbete mellan parterna i konflikten och skapa en generell miljö av säkerhet för såväl den inhemska befolkningen som för personal i internationella organisationer som verkar i konfliktområdet. Särskilda enheter för kommunikation med parterna i en konflikt kan användas för att uppnå ökat samarbete och säkerhet. I understöds den nordisk-polska brigaden av den amerikanska divisionen i detta avseende med goda erfarenheter som resultat. En mindre enhet, alternativt enskilda officerare, bör utbildas för att understödja främst de svenska förbanden med att utarbeta information till parterna i en konflikt. Organisation, omfattning och uthållighet för ett sådant förband bör närmare studeras. Möjligheterna att använda reservofficerare med en lämplig civil kompetens för dessa uppgifter bör ses över. Minröjningsförmåga Vikten av svensk minröjningskapacitet för internationella fredsfrämjande och humanitära insatser har betonats . Totalförsvarets ammunitions- och minröjningscentrum (SWEDEC) har upprättats, initiativ till nordisk samordning har tagits och avslutades den svenska minröjningsinsatsen i . Minröjningsförmågan bör ytterligare utvecklas bl.a. genom forskning, materielutveckling och utbildning. En viktig förmåga i sammanhanget är teknik för att lokalisera minor. Stresshantering efter traumatiska upplevelser Förmåga att hantera stress efter svåra olyckor, gisslansituationer eller andra traumatiska situationer för personalen i utlandsstyrkan bör utvecklas. Därvid bör erfarenheter från de i verksamma grupperna för psykiskt och socialt omhändertagande (POSOM) vara en grund. Underrättelsetjänst vid fredsfrämjande insatser Underrättelsetjänst är en viktig funktion för möjligheterna till framgång i fredsfrämjande och humanitära insatser. Detta har erfarenheterna från den svenska underrättelsetjänstens samarbete med Nato- och partnerländer inom ramen för SFOR i visat. En god underrättelsetjänst förbättrar såväl säkerheten för krigsförbanden och för civil personal som tjänstgör i området som möjligheterna att lösa uppgiften. Underrättelsetjänsten bör ytterligare utveckla samverkan med andra länder inom ramen för fredsfrämjande verksamhet. Sjö- och luftstridskrafter Svenska sjö- och flygstridskrafter, förutom transportflyget och marin minröjning, har i begränsad omfattning varit efterfrågade för fredsfrämjande och humanitära insatser. I takt med att sjö- och flygstridskrafter erhåller en förbättrad samverkansförmåga, bl. a. genom deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete såsom PFF-verksamhet, kan efterfrågan på sjö- och flygstridskrafter för fredsfrämjande och humanitära insatser komma att öka. I många avseenden har de svenska fartygsförbanden särskilda förmågor, som kan bli efterfrågade i fredsfrämjande och humanitära insatser i maritima miljöer som liknar vårt svenska geografiska närområde. Sjöstridskrafterna har ökat sin förmåga att bidra till fredsfrämjande och humanitär verksamhet, inte minst genom ett aktivt deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete såsom PFF och minröjningsoperationerna vid den baltiska kusten. Sjöstridskrafter bör även fortsättningsvis kunna delta i övningsverksamhet inom ramen för det säkerhetsfrämjande samarbetet, främst i närområdet. och i takt med att erforderliga ekonomiska resurser kan avsättas bör även kunna delta i fredsfrämjande och humanitära insatser med sjöstridskrafter i vårt närområde. Utveckling av sjöstridskrafternas förmåga att delta i fredsframtvingande insatser har lägre prioritet. De viktigaste åtgärderna för att fartygsförbanden skall kunna ges den nödvändiga förmågan att delta i fredsfrämjande och humanitära insatser omfattar bl.a. förändringar avseende uttagning av personal, fortsatt högt PFF-övningsdeltagande och materiella anpassningar främst avseende samband, stridsledning, igenkänning, försörjning till sjöss samt skyddsförmåga. De enheter som i första hand avses för ett framtida deltagande i fredsfrämjande och humanitära insatser är kustkorvetter och minröjningsfartyg. bör fortsatt bidra med transportflyg för internationell fredsfrämjande, humanitär och säkerhetsfrämjande verksamhet då detta ofta är en mycket efterfrågad resurs. Fler transportplan bör få en utökad motmedelsförmåga, dvs. en förmåga att uppträda i en fientlig miljö. Inte minst erfarenheterna från transportflygets insatser i fredsfrämjande och humanitärt syfte under kriget i visar på detta behov. bör ta initiativ till att utveckla ledningsstaber för flygtransporter i samband med internationella insatser. Flygstridskrafterna har i viss mån utökat sin förmåga att kunna delta i fredsfrämjande, humanitära och säkerhetsfrämjande verksamhet. För att svenskt stridsflyg skall kunna delta i fredsfrämjande insatser krävs flygsäkerhetsmässig och taktisk grundläggande anpassning av flygsystemen till internationell standard. Detta kan av kostnadsskäl genomföras i större omfattning först på lång sikt. När de ekonomiska förutsättningarna så medger såvitt gäller flygstridskrafterna bör i första hand åtgärder vidtas för att svenskt stridsflyg skall kunna utföra spaningsuppgifter i fredsfrämjande insatser. I närtid bör svenskt stridsflyg kunna delta i viss övningsverksamhet inom ramen för det säkerhetsfrämjande samarbetet, främst i närområdet. Personal i särskild beredskap Personal i särskild beredskap omfattar 15 officerare. Gruppen bör bli större och få vidgad kompetens. Syftet är att snabbt, inom , kunna förstärka krigsförbanden inom utlandsstyrkan eller möjliggöra uppträdande inom internationella militära eller civila organisationer för såväl fredsfrämjande, säkerhetsfrämjande som humanitär verksamhet. Gruppen bör innehålla både militär och civil personal. Reservofficerares civila kompetens bör kunna utnyttjas i större utsträckning. I gruppen bör även ingå personal för att fortsatt skall kunna hålla en hög beredskap att rekrytera och anställa bl.a. militärobservatörer inom ramen för t.ex. EU eller för insatser där militär kompetens är efterfrågad. Gruppen kan även användas för rekrytering av svensk personal till CJTF-staber. Materielförsörjning för internationell tjänst Krigsförband som skall sättas in i internationella insatser fordrar för uppgiften lämplig materiel som är väl avpassad för uppgiften och den miljö den skall verka i. Krigsförband i utlandsstyrkan kommer att uppträda tillsammans med krigsförband från andra nationer med krav på samverkansförmåga för att öka svensk trupps säkerhet samt för att på bästa sätt lösa förelagda uppgifter. Den materiella samverkansförmågan bygger på att en gemensam standard utnyttjas. Inom och Nato finns alltjämt många olika standarder, men det pågår i olika kommittéer och arbetsgrupper ett arbete för att försöka uppnå en gemensam standard. bör fortsätta delta i dessa för att dels påverka, dels analysera denna utveckling inför våra beslut om materiell standard. Materielstrukturen bör dimensioneras för deltagande i fredsframtvingande insatser som efterhand övergår till att vara fredsbevarande. Materielförsörjningen av förband ingående i utlandsstyrkan genomförs så att krigsförbanden över tiden innehåller de resurser som är en förutsättning för en insats. Principen bör vara att materiel som är avsedd för vårt nationella försvar utgör huvuddelen av materielen. Dessutom måste viss uppdragsspecifik materiel anskaffas. Vid nyanskaffning av materiel bör nytta för internationell verksamhet vägas in som en viktig faktor i prioriteringar mellan olika materielslag avsedda för att lösa Försvarsmaktens uppgifter. Regeringen avser att uppdra åt Försvarsmakten att i samverkan med Försvarshögskolan, och genomföra en fördjupad interoperabilitetsstudie. Regeringen gör den samlade bedömningen att det inte finns något behov av att inrätta ytterligare permanenta övningsområden för internationell verksamhet. Samordning mellan civil och militär verksamhet Samarbete mellan civil och militär verksamhet förekommer på olika nivåer såväl nationellt som internationellt. I har detta samarbete pågått inom ramen för totalförsvaret. Det ökade säkerhetssamarbetet har dock medfört viss oklarhet över vad civilt och militärt samarbete innebär. Ett begrepp som ofta används för civilt och militärt samarbete är det engelska begreppet CIMIC (Civil-military cooperation). CIMIC är traditionellt en militär stabsfunktion som har till uppgift att sköta förbindelserna med allmänheten och de civila myndigheter och organisationer som är verksamma i ett operationsområde. Efter hand som det internationella samfundet utvecklar förmågan att genomföra s.k. multifunktionella insatser, dvs. samarbete mellan politiska, militära och civila organ, har begreppet CIMIC fått en vidare innebörd. Samarbete mellan civil och militär verksamhet, där CIMIC är en del, bör därför ses som en samordning mellan civila och militära aktörer på olika nivåer. Samordningen bör omfatta fredsfrämjande och humanitär verksamhet inom ramen för t.ex. fredsbevarande- eller fredsframtvingande insatser och det säkerhetsfrämjande samarbetet inom ramen för t.ex. FN och PFF. I det senaste försvarsbeslutet betonades nödvändigheten av civil och militär samordning och att den framförallt måste ske i insatsområdet och vila på en ökad samverkansförmåga. För att skapa förutsättningar för detta samlokaliserades en del av personal till Försvarsmaktens internationella kommando och en särskild utredare utsågs för att närmare utreda formerna för samordning av viss civil och militär utbildning inför internationella fredsfrämjande och humanitära insatser. Dessa åtgärder syftar till att förbättra samordningen av civil och militär verksamhet såväl före, under som efter en insats. Den särskilde utredaren kommer att redovisa sina slutsatser . Internationella fredsfrämjande styrkor utför allt oftare sin säkerhetsrelaterade verksamhet i områden som också har stora biståndsbehov. Erfarenheterna från de senaste årens insatser i konfliktsituationer visar också tydligt på behovet av en bättre samordning mellan alla de komponenter som ingår i det internationella samfundets stöd till de drabbade områdena. Dessa behov finns på såväl nationell som internationell nivå och gäller alla stadier i verksamheten, planering, utbildning, genomförande och uppföljning. Det är angeläget att på ett aktivt sätt bidrar till att det internationella samfundets agerande i konfliktområden effektiviseras och rationaliseras. Detta kan ske bland annat genom att i olika internationella sammanhang verkar för en ökad samordning på alla nivåer mellan de olika aktörerna. Det är också viktigt att lägga en grund för ett effektivt svenskt agerande genom att nationellt betrakta civila och militära resurser som olika verktyg i en och samma övergripande insats att bistå konflikt- och krisdrabbade områden och samhällen. Härvidlag bör ett förbättrat samarbete mellan försvars- och biståndsmyndigheter utvecklas. 7.5 Materielförsörjning 7.5.1 Behovet av materiel inom det militära försvaret Försvarsmaktens framtida uppgifter ställer krav utöver vad den befintliga materielen sammantaget kan tillgodose. Även om angreppshotet är begränsat finns det behov av materiell förnyelse. En höjd förmåga till internationella insatser ställer i vissa fall krav på kompletterande materielanskaffning. Slutligen kan kravet på anpassningsförmåga medföra ökade behov av satsningar på studier, forskning och tidig materielutveckling inom valda områden. Osäkerheterna rörande det militära försvarets framtida behov av materiel är större än under det dagar. I viss utsträckning kan problemet lösas genom att flexibla system anskaffas, dvs. system som kan användas för en bred uppsättning av operativa uppgifter. Riskerna för att ny materiel skall vara begränsat användbar kan reduceras genom kortare framtagningstider, dvs. tiderna för studier, utveckling och tillverkning. En följd av detta är att beläggningen vid försvarsmaterieltillverkande svensk industri blir mer ojämn, vilket åtminstone på kort sikt kan orsaka problem. Demonstratorer och typsystem kan tas fram utan att bindningar görs till framtida serietillverkning. Produktionförberedelser kan behöva göras för materielsystem som anskaffas i små volymer initialt men där ytterligare tillverkning kan bli aktuell. Utvecklingsmöjligheter bör i görligaste mån byggas in i system. Till denna utvecklings- och produktionstid bör också läggas den tid som fordras för att erhålla operativa krigsförband. Anpassningsförmågan främjas av att det inom landet finns en kunskap om hela systemet (s.k. systeminsikt) kombinerad med delsystemkompetens inom viktiga områden. En förutsättning är vidare att en kompetent köpare finns. Det militära försvarets materielförsörjning i ett framtida anpassningsläge kan tillgodoses genom: - användning av den materiel som redan finns inom det militära försvaret, - uppgradering av denna materiel, - inköp av ny materiel som produceras i och - import av materiel. Det är viktigt att göra åtskillnad mellan å ena sidan möjligheter till materiell förnyelse vid en beredskapshöjning och å andra sidan höjning av krigsdugligheten vid krigsförbanden vid tillväxt. En höjning av krigsduglighet kan enligt regeringens mening inte baseras på att en materiell förnyelse kan ske annat än i begränsad omfattning. Däremot är möjligheterna till förnyelse och nyproduktion av materiel av central betydelse när det gäller långsiktig anpassning. 7.5.2 Försvarsindustri Regeringens bedömning: Vår framtida industriella förmåga kommer att ha en struktur där ömsesidiga industriella beroenden över nationsgränserna utgör ett väsentligt inslag. Skälen för regeringens bedömning: Under trycket av en vikande internationell försvarsmaterielmarknad och skärpt konkurrens, främst från , intensifieras ansträngningarna att förbättra förutsättningarna för och genomförandet av nödvändiga omstruktureringsåtgärder inom den europeiska försvarsindustrin. Ett europeiskt beroendeförhållande och samarbete med kommer dock även fortsättningsvis att utgöra ett viktigt inslag i förutsättningarna för en europeisk teknologi- och materielförsörjning. Ansvaret för den försvarsindustriella omstruktureringen vilar i huvudsak på industriföretagen. Företagens ägarstruktur samt nationella och internationella regler som styr villkoren för produktion av och handel med försvarsmateriel innebär emellertid att staterna har ett stort ansvar för att möjliggöra och underlätta önskvärd omstrukturering. De måste som beställare av försvarsmateriel vidta åtgärder för att materielförsörjningen bättre skall kunna anpassas till förändrade förutsättningar. skall aktivt delta i och hävda svenska intressen i de olika fora som har inflytande på den fortsatta processen. Vi bör medverka till ökad samsyn mellan EU-länderna av regler för försvarsupphandling m.m. Det är också angeläget att svenska myndigheter i ökad utsträckning medverkar i dessa samarbeten så att industrin kan delta i den pågående internationella omstruktureringen. kan därigenom säkerställa tillgång till väsentliga kompetenser och underlätta materielförsörjningen i en anpassningssituation. Önskemål om prestanda för nya materielsystem bör diskuteras med potentiella samarbetsländer. Incitament till utnyttjande av civila system och komponenter bör finnas. Möjligheterna att i större utsträckning utnyttja en stegvis process vid materielupphandling bör tas till vara. För ett aktivt internationellt samarbete fordras gemensamma projekt. Deltagande i internationella fora och förändringar av försvarsindustrins struktur och ägandeförhållanden kan inte ersätta behovet av nya projekt som drivkraft i förändringsarbetet. Försvarsindustrin i kännetecknas av överkapacitet varför en konsoliderings- och rationaliseringsprocess pågår inom ett antal produktområden. Konsolideringen av försvarsindustrin i har dock inte kommit lika långt som i . Integrationen har i mycket liten utsträckning medfört sammanslagningar i större skala. Den europeiska försvarsindustriella basen är därför fortfarande splittrad. Kostnaderna för produktutveckling av försvarsmateriel är höga. En orsak är att utvecklingen ofta ligger nära gränserna för det tekniskt möjliga, vilket innebär höga kostnader och en hög riskfaktor. Produktionen kännetecknas även av korta serielängder, långa framtagningstider och att speciella militära krav ställs. För att svensk försvarsindustri framgångsrikt skall kunna hävda sina intressen i en europeisk omstrukturering krävs dels att industrin kan erbjuda intressant teknisk kompetens och konkreta förnyelseplaner på viktiga materielområden, dels att gynnsamma förhållanden och förutsättningar skapas av statsmakterna. totalförsvarsproposition anförde regeringen att Försvarsmaktens materielanskaffning framöver inte kommer att vara av en sådan omfattning att den utgör en tillräcklig hemmamarknad för stora delar av den svenska försvarsindustrin. Enligt propositionen var det inte heller möjligt att genom särskilda satsningar bevara inhemsk kompetens, annat än för ett fåtal områden. Regeringen gör inte nu någon annan bedömning. Regeringen anser därför att den framtida industriella förmågan kommer att ha en struktur där ömsesidiga industriella beroenden utgör ett väsentligt inslag och där regeringen även ser behov av ett ökat mellanstatligt samarbete. Regeringen vill peka på att minskade materielbeställningar från det svenska försvaret kommer att utsätta svensk försvarsindustri för påfrestningar. Enligt regeringens bedömning kan statsmakterna dock under ett övergångsskede genom lämpliga utvecklingsuppdrag och upphandling söka underlätta industrins möjligheter att medverka i pågående omstrukturering och internationellt samarbete. Detta gäller sådan industri som av försvarspolitiska skäl är av intresse för framtiden. 7.5.3 Kompetensområden Regeringens bedömning: Följande kriterier bör ligga till grund för urval av strategiska kompetenser: - de skall avse specifika svenska förhållanden, - de skall omgärdas av hög sekretess, nationellt eller internationellt eller - de skall vara av väsentlig betydelse för vår förmåga att anpassa befintliga system till ändrade krav och behov. Berörda myndigheter bör få i uppdrag att, mot bakgrund av Försvarsmaktens långsiktiga utveckling, föreslå vilka strategiska kompetenser som behöver ha tillgång till samt ange hur dessa skall säkerställas, omfattningen av de strategiska kompetenserna och var de bör finnas. Skälen för regeringens bedömning: De baskompetenser som lades fast totalförsvarsbeslut kan enligt regeringen behöva omprövas mot bakgrund av en utvecklad syn på anpassningsförmåga, minskade materielbeställningar samt den pågående utvecklingen inom försvarsindustrin. I en första fas bör sådana kompetensområden identifieras som alltid i någon form skall finnas i . Sådana kompetensområden benämns fortsättningsvis strategiska kompetenser. Dessa kan finnas hos myndigheter, organisationer eller hos industrin. Den andra fasen är att identifiera utvecklings- och produktionsresurser som behövs för att möjliggöra förmåga till materiell anpassning och var dessa resurser skall finnas. Identifierade behov skall utgöra grunden för basresurser för materiell anpassningsförmåga. Dessa benämns fortsättningsvis industriella kompetenser och återfinns huvudsakligen i industrin. beslutade försvarsbeslut (etapp 1) att en inhemsk kompetens skulle säkerställas inom områdena telekrigteknik, avancerad signaturanpassningsteknik, undervattensteknik, flygteknik samt inom underhåll och vidmakthållande av de system som ingår i krigsorganisationen. Behovet av baskompetenser har förändrats. Regeringen vill i stället lyfta fram fler men betydligt snävare avgränsade områden för att bevara den inhemska kompetensen.