prop · GM03114 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringen har därför gjort den bedömningen att särskilda skatteregler bör för fideikommissegendom finnas även i fortsättningen. Det nämnda skattebortfallet som uppkommer vid överföringar av samlingar torde kompenseras av den föreslagna skatteplikten vid avyttring av fastigheter och aktier. Övergångsregler De nya reglerna skall tillämpas på sådana överföringar som sker efter ikraftträdandet, vilket föreslås ske . För sådana överföringar som skett före utgången av skall inte längre skattefrihet föreligga när bolaget säljer fastigheten eller en aktieägare avyttrar aktie i bolaget. Den värdestegring på fastighet eller aktie som uppkommit efter det att egendomen överfördes till bolaget fram till den nya lagens ikraftträdande bör emellertid inte omfattas av skatteplikten. Det bör därför föreskrivas att bolagets anskaffningsvärde för fastigheten och aktieägarens anskaffningsvärde för aktien bör motsvara tillgångens marknadsvärde för den nya lagens ikraftträdande, dvs. Om fastighetens marknadsvärde inte utan problem går att fastställa bör vid värderingen som alternativ kunna tillämpas av fastighetens taxeringsvärde . Det uppräknade värdet på den tillskjutna egendomen skall inte föranleda att bolaget därigenom får ett högre avskrivningsunderlag. Det uppräknade värdet skall endast tillämpas vid reavinstberäkningen om bolaget säljer fastigheten. Den som fått aktier i samband med avveckling av ett fideikommiss före den nya lagens ikraftträdande bör på motsvarande sätt få ett anskaffningsvärde på aktierna som motsvarar deras marknadsvärde . 9.5 Arvsskatt vid avveckling av fideikommiss Regeringens bedömning: Utredningens förslag om anstånd med arvsskatt bör inte genomföras. Utredningens förslag: Anstånd skall kunna medges under högst med fastställande av arvs- och gåvoskatt som belöper på fast egendom som förklarats som byggnadsminne eller är av beskaffenhet att kunna bli byggnadsminne. Kulturhistoriskt motiverade överkostnader vid reparation och underhåll skall avräknas som betalning av skatten. Arvsskatt skall kunna efterges när fideikommissegendom i samband med avvecklingen avstås till en bevarandestiftelse. Realisationsvinst skall inte uppkomma när en fideikommissfastighet överlåts till en sådan stiftelse. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har menat att utredningens förslag bör kompletteras med ekonomiska insatser från statens sida, bl.a. genom åtgärder på skatteområdet. , Livrustkammaren, och (LSH) och tillstyrker förslaget. och Fideikommissariernas intresseorganisation tillstyrker förslaget om anstånd m.m., men anser att det även bör omfatta skatt som belöper på jord och skog och att tiden bör utsträckas till . Vidare anser de att en motsvarande reglering bör gälla för den årliga kapitalbeskattningen. anser att reglerna bör avse hela den fastighet där byggnaden finns. ifrågasätter om förslaget innebär någon egentlig lättnad. och Kammarkollegiet avstyrker förslaget. och Statens konstmuseer anser att förslaget är otillräckligt, eftersom byggnader som förklarats som byggnadsminne normalt har ett förhållandevis lågt taxeringsvärde. Kammarkollegiet, , , , Fideikommissariernas intresseorganisation, och Länsmuseernas samarbetsråd tillstyrker förslaget om eftergift av arvsskatt. föreslår att eftergift av arvsskatt skall kunna lämnas även för kulturbyggnader som inte är fideikommissegendom. Skälen för regeringens bedömning: Utredningens förslag om anstånd med arvsskatt m.m. skulle som flera remissinstanser påpekat få mycket begränsad effekt, eftersom kulturhistoriskt värdefulla byggnader normalt är åsatta ett relativt lågt värde. Vidare avser förslaget en relativt stor och heterogen grupp. I den ingår allt från hyreshus i storstäder till herrgårdar. Problemen vid ett generationsskifte är som regel helt olika i dessa fall. Hotbilderna från kulturmiljösynpunkt skiljer sig också starkt. Mot bakgrund härav bör utredningens förslag i denna del inte genomföras 10 Kyrkstäder 10.1 Skyddet för kyrkstäder Regeringens bedömning: Utredningens förslag om skydd för kyrkstäder bör inte genomföras. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att bestämmelser om skydd för kyrkstäderna införs i kulturminneslagen. Skyddet skall innebära att kyrkstäderna underhålls så att deras kulturhistoriska värde inte minskar eller förvanskas. skall pröva frågor om väsentliga ändringar och en anmälan skall göras dit innan ägarbyte sker inom en kyrkstad. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget. Några remissinstanser, däribland Länsstyrelserna i och , har påtalat att även nyttjandet av kyrkstugor bör regleras. Skälen för regeringens bedömning: Inledningsvis vill regeringen framhålla att kyrkstäderna utgör en värdefull del av vårt kulturarv. Det är därför angeläget att de skyddas och bevaras. Med den avgränsning utredningen gjort finns det 16 kyrkstäder. Det finns dock, som påtalats av kommun, gränsdragningsproblem. a. beträffande kyrkstugor i och , som flyttats och fått annan användning samt den enda bevarande kyrkstugan i första kyrkplats. Nedan ges kortfattat en redovisning av de kyrkstäder som faller inom den avgränsning utredningen gjort och de beslut som fattats för dessa med stöd av (1987:10) och/eller kulturminneslagen. , Lappstaden är byggnadsminne. Enligt skyddsföreskrifterna är rivning, flyttning och yttre förändringar förbjudna. Det anges även att arbeten som berör äldre fast inredning endast får utföras efter tillstånd av riksantikvarien, att området inte får bli föremål för väsentlig förändring utan tillstånd och att löpande underhåll skall utföras på byggnaderna. För kyrkstaden i finns en detaljplan med allmänna bevarandebestämmelser. För kyrkstaden finns en byggnadsplan från enligt vilket området betecknas Ks, vilket innebär område för kyrkstugor. finns en detaljplan för området. Planen innehåller detaljerade utformnings- och skyddsbestämmelser samt bestämmelser om rivningsförbud och förhöjd lovplikt. Området utgör kulturmiljö av riksintresse och är ett objekt uppfört på värdsarvslista. I gällande byggnadsplan är området avsatt för kyrkstugor. Kyrkstugorna får enligt planen uppföras fristående till vissa högsta nybyggnadshöjder. Miljön är av riksintresse. För området gäller en stadsplan med reservatsbestämmelser för befintliga hus och med bestämmelser om våningsantal och byggnadshöjd för nya byggnader. fastställdes en detaljplan med bestämmelser om bevarande för kyrkstaden. Området ligger inom den del av samhälle som markerats som kulturmiljö av riksintresse. För området finns en stadsplan med bestämmelser om bevarande. Området har markerats som kulturmiljö av riksintresse. Det finns en byggnadsplan med kulturresarvatsbestämmelser för . Kyrkstaden är vidare skyddad genom ett beslut av enligt lag om skydd för kulturhistoriskt märkliga byggnader. Området ingår i en miljö som förklarats vara en kulturmiljö av riksintresse. I stadsplanen från är området där kyrkstaden är belägen utlagt som hembygdsgård o.d. Enligt en stadsplaneändring är kyrkstaden utlagd som kulturreservat med rivningsförbud och förbud mot förändringar av kyrkstugornas exteriör. Kyrkstaden blev byggnadsminne . Fatmomakke Någon detaljplan finns inte för området där kyrkstaden är belägen men det utpekas i översiktsplanen som en kulturmiljö av riksintresse. Kyrkstaden är skyddad som kulturreservat enligt stadsplaneändring samt har utpekats som kulturmiljö av riksintresse. , Bonnstan byggnadsminnesförklarades kyrkstaden. Byggnadsminnes- förklaringen innehåller bestämmelser om förbud mot rivning och förändring av kyrkstugornas exteriör. Kyrkstaden ingår vidare i ett området som har förklarats vara en kulturmiljö av riksintresse. Området där kyrkstaden är belägen är markerat som kulturreservat i stadsplan av . Kyrkstaden ingår vidare i en kulturmiljö av riksintresse. Ankarede Kommunen har utfärdat områdesbestämmelser 1993. Området har vidare utpekats som kulturmiljö av riksintresse. Av de 16 kvarvarande kyrkstäderna är tre skyddade som byggnadsminnen (Lappstaden, och Bonnstan). En kyrkstad () är skyddad genom beslut med stöd av lag om skydd för kulturhistoriskt märkliga byggnader. För sistnämnda kyrkstad förbereds vidare beslut om byggnadsminnesförklaring. Av resterande 12 kyrkstäder omfattas alla, utom Fatmomakke, av planbestämmelser. För tre av dessa (, och ) har detaljplan fastställts efter ikraftträdandet av (1987:10). Detaljplanen för är av sådan omfattning att den får sägas ge samma skydd som en byggnadsminnesförklaring. Sammanfattningsvis kan således konstateras att samtliga kyrkstäder, utom Fatmomakke, omfattas av någon form av skydd. Vidare kan konstateras att endast , och innehåller ett större antal byggnader. Det framstår som tveksamt om ett generellt skydd i kulturminneslagen skall införas för ett så begränsat bestånd av byggnader som kyrkstäderna. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att fem kyrkstäder får sägas ha ett tillfredsställande skydd och flertalet av de övriga endast rymmer ett begränsat antal kyrkstugor, kåtor eller härbren. Härtill kommer att en byggnadsminnesförklaring, även om den kan vara tidsödande, är fullt möjlig att genomföra beträffande kyrkstäder. Detta framgår bl.a. av att byggnadsminnesförklaring utfärdats för en av de största kyrkstäderna, Bonnstan i . Till detta kommer att den process som leder fram till en byggnadsminnesförklaring har betydelse för att skapa förståelse och kunskap om de kulturhistoriska värden en byggnad har. I första hand bör därför ett skydd skapas genom plan eller byggnadsminnesförklaring. Av utredningen framgår vidare att de kyrkliga organen, som är ägare till marken kyrkstäderna är uppförda på, tar ett stort ansvar för dessa. Mot bakgrund härav saknas tillräckliga skäl för att införa ett generellt skydd för kyrkstäderna. De nuvarande skyddsinstrumenten bör som ovan konstaterats kunna ge kyrkstäderna det skydd som krävs. Regeringen avser dock att noga följa hur och i vilken omfattning de olika skyddsinstrumenten kommer till användning. 10.2 Upphävande av kungliga skrivelser Regeringens bedömning: Kungl. Maj:ts skrivelser och om förvärv och nyttjande av kyrkstugor bör upphävas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: tillstyrker utredningens förslag. i instämmer i utredningens analys av det statsrättsliga läget. i har inget att invända mot förslaget. kommun tillstyrker förslaget. kommun anser att skrivelserna torde kunna upphävas. Flera remissinstanser, däribland länsstyrelserna i och samt Föreningen , anser att de kungliga skrivelserna måste ersättas med någon form av offentlig reglering av nyttjandet av kyrkstugorna för det fall de tas bort. Regeringens bedömning: För kyrkstäderna i och gäller alltjämt två kungliga skrivelser från respektive . Den sistnämnda skrivelsen utgör dock endast en ändring i förhållande till vad som angavs i skrivelsen . För Ankarede kyrkstad, som ligger i , saknas motsvarande reglering. Bakgrunden till de två nämnda skrivelserna var de problem som förekom i form av bl.a. oreglerat byggande, slagsmål, fylleri m.m. inom kyrkstäderna. Enligt skrivelserna gäller för kyrkstäderna i och sammanfattningsvis att inga nya kyrkstugor får uppföras utan tillstånd och att förbud mot handel skall råda förutom vid marknadstiderna. Skrivelserna innehåller inte något förbud mot ändring eller rivning av bebyggelsen. Vad som regleras i nämnda kungliga skrivelser är sådant som enligt nu gällande regeringsform skall bestämmas av (8 kap. 3 § regeringsformen). Skrivelserna är dock enligt p 6 första stycket av övergångsbestämmelserna till regeringsformen alltjämt gällande. Av samma bestämmelse framgår dock att en äldre bestämmelse meddelad av Konungen ensam inte är giltig till den del den innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter inom ett område som tillkommer . Sammantaget kan därför sägas att skrivelserna fortfarande gäller, men att de inte ger länsstyrelserna rätt utfärda föreskrifter eller överlämna frågor om tillstånd till köp m.m. till korporationer eller enskilda subjekt. Kyrkstugorna ägs i regel av andra än markägaren. Detta innebär att markägaren i samband med markupplåtelse har en praktisk möjlighet att reglera nyttjandet av kyrkstugorna. I likhet med utredningen anser regeringen att en förvärvslagstiftning för kyrkstugor knappast kan säkerställa att endast ortsbor blir innehavare av sådana. Inte heller torde förvärvslagstiftning vara ett effektivt redskap för att hindra ett nyttjande av kyrkstugor som strider mot s.k. god kyrkstadssed. Det framstår därför som mest ändamålsenligt att markupplåtaren tar ansvar och engagerar sig i denna fråga, vilket de till stor del gör. Det finns heller inga hinder mot att markägaren vid upplåtelse av mark reglerar i vilken omfattning kyrkstugor får användas. De kungliga skrivelserna bör mot bakgrund härav upphävas av regeringen 11 Kostnadskonsekvenser Förslagen till ändringar i kulturminneslagen kommer, såvitt regeringen kan bedöma, inte att medföra några mer märkbara kostnadsökningar. Genom att fornminnesärendena kommer att överklagas hos allmän förvaltningsdomstol kommer domstolarnas arbetsbörda i viss utsträckning att öka. Det rör sig här dock endast om ett tiotal ärenden varför kostnadsökningen bör bli försumbar. Regeringen gör bedömningen att kostnadsökningen skall finansieras inom ramen för befintligt anslag för domstolsväsendet. Som närmare har berörts i avsnitt 8.6 kommer de tillståndsprövande institutionernas intäkter att minska med sammanlagt ca med anledning av att ansökningarna skall vara avgiftsfria. Minskningen för var och en av institutionerna är således av begränsad omfattning. Motiven för förslaget finns redovisat under angivet avsnitt. Vad gäller förslagen till ändringar i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen kommer dessa enligt regeringens bedömning inte att medföra några kostnadsökningar. I avsnitt 9.4 framgår att antalet samlingar som berörs av förslaget om undantaget för beskattning av samlingar till fideikommissbolag är ganska litet; mindre än tio. Endast om det hade blivit fråga om försäljning eller byte skulle skattekonsekvenser ha uppstått. Om föremålen skiftas till arvingarna skulle troligen huvuddelen av föremålen ha behållits av arvingarna. Således torde skattebortfallet vara litet. Det kompenseras av att undantagen från reavinstbeskattning vid avyttring av fastigheter och aktier upphävs. 12 Författningskommentar 12.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:583) om avveckling av fideikommiss 18 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 9.3. Förändringen i andra stycket innebär att skall verka för att lagens syften fullföljs. Det betyder att nämnden inte endast skall verka för att främja avveckling utan att den även skall verka för att bl.a. kulturhistoriska värden bevaras. I övrigt är ändringarna av redaktionell natur. 32 § Bestämmelsen upphävs. Skälen för detta anges i avsnitt 9.3. 12.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. 2 § Bestämmelsens innehåll är hämtad från första och andra styckena i den tidigare lydelsen av 2 §. Lydelsen i det tidigare andra stycket har ändrats på så sätt att undantagen från reavinstbeskattning vid avyttring av fastighet respektive aktie upphävs. Det betyder att skattepliktig reavinst eller avdragsgill reaförlust uppkommer om aktie som erhållits vid avveckling av fideikommiss avyttras eller om bolaget avyttrar den överförda fastigheten. Det är endast vid överföringen av en fastighet till ett bolag som skattepliktig reavinst eller avdragsgill reaförlust inte uppkommer. 2 a § Paragrafen är ny och dess innehåll är hämtat från fjärde stycket i den tidigare lydelsen av 2 §. I bestämmelsen har det gjorts en anpassning till gällande bestämmelser och terminologi. Det är således inte frågan om några ändringar i sak. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 b § Paragrafen är ny och innehållet är hämtat från femte stycket i den tidigare lydelsen av 2 §. Ändringarna är endast av redaktionell art och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 c § Bestämmelsen är ny och innebär att skattepliktig reavinst eller avdragsgill reaförlust inte uppkommer om en innehavare av ett fideikommiss eller ett fideikommissbo tillskjuter en samling till ett fideikommissaktiebolag i samband med aktieteckning. 2 d § Bestämmelsen är ny och innebär att vid överföringar av fastigheter eller samlingar som sker efter utgången av skall bolagets anskaffningsvärde för tillgångarna i den överförda samlingen eller fastigheten motsvara det skattemässiga värde som sökanden hade på respektive tillgång för överföringen. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 e § Bestämmelsen är ny. Av bestämmelsen följer att med skattemässigt värde, som används i 2 a och 2 d §§, avses samma begrepp som i underprislagen. I 9 § underprislagen definieras skattemässigt värde och definitionen är beroende av tillgångens karaktär i näringsverksamheten. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 f § Bestämmelsen är ny. Av bestämmelsen följer att värdeminskningsavdrag m.m. inte skall återföras när fastighet överförs till ett aktiebolag. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. § Bestämmelsen är ny och innebär ett avsteg från de principer som fr.o.m. gäller för anskaffningsvärde på aktie i samband med apport. Anskaffningsvärdet på en aktie som erhålls i samband med överföring av fideikommissfastighet eller sådan samling som avses i 2 c § skall anses motsvara det marknadsvärde som egendomen har för överföringen, fördelat på de aktier som förvärvas. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 5 § Lagrådet har ifrågasatt om inte 5 § har blivit överflödig. I samband med tillkomsten av taxeringslag ansågs bestämmelserna i 3 § inte längre nödvändiga och de upphävdes därför. ändrades lydelsen i 4 § lagen (1963:587) om inkomstbeskattning av fideikommissbo, m.m. så att taxeringslagen (1990:324) i tillämpliga delar skulle gälla vid framställningar och överklagande av beslut rörande tillämpning av lagen. Bestämmelsen i 5 § gavs den lydelsen att om beslut enligt 3 § första stycket berör åsatt taxering skulle skattemyndighet besluta om ändring av taxeringsbeslut som föranleds därav. Det är emellertid på grund av att 3 § upphävts och med hänsyn till hänvisningen i 4 § till taxeringslagen inte längre nödvändigt att ha kvar bestämmelsen i 5 §, varför den i sin tur skall upphävas. Övergångsbestämmelser De nya reglerna skall tillämpas på sådana överföringar av samlingar som sker efter ikraftträdandet, vilket föreslås ske . Enligt bestämmelsen i punkt 2 skall bolagets anskaffningsvärde för fastigheten i de fall en överföring skett före den nya lagens ikraftträdande motsvara tillgångens marknadsvärde för ikraftträdandet, dvs. Om marknadsvärdet är svårt att fastställa bör som alternativ av fastighetens taxeringsvärde kunna tillämpas. Det uppräknade värdet skall endast tillämpas vid reavinstberäkningen när bolaget säljer fastigheten. Enligt punkt 3 får den som fått en aktie i samband med avveckling av ett fideikommiss före den nya lagens ikraftträdande som anskaffningsvärde använda sig av marknadsvärdet på aktien per . Har aktien överlåtits av den som erhöll aktien i samband med överföringen skall vanliga regler om beräkning av reavinst tillämpas när den nye ägaren avyttrar aktien. 12.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 1 kap. 2 § I första stycket görs två tillägg av redaktionell art som klargör att lagen även innehåller bestämmelser om ortnamn och återlämnade av kulturföremål. 4 § Paragrafen är ny och innebär att det införs ett skydd för ortnamn. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5. På Lagrådets förslag har en rubrik införts före bestämmelsen. Den nu föreslagna regeln innebär att det läggs fast att god ortnamnssed skall iakttas vid statlig och verksamhet. Av första stycket framgår närmare vad som avses med en god ortnamnssed. Bl.a. anges att hävdvunna ortnamn inte skall ändras utan starka skäl och att ortnamn i övrigt skall stavas enligt vedertagna regler för språkriktighet om inte hävdvunna stavningsformer talar för annat. Bestämmelsen innebär att vedertagna regler för språkriktighet i första hand skall följas. Bestämmelsen är inte avsedd att stödja ålderdomliga stavningsformer i allmänhet. Endast om en hävdvunnen stavningsform har uppnått en verklig grad av erkännande inom språkgemenskapen kan vedertagna regler för språkriktighet åsidosättas. 2 kap. 24 § Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut i fornminnesärenden och har närmare kommenterats i avsnitt 6. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen innebär att beslut av och får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om inte annat följer av andra stycket eller 25 §. Detta medför att merparten av de beslut som kan fattas av eller enligt 2 kap. kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 3 kap. 6 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.2. I första stycket görs en ändring som klargör att skall kunna besluta om anmälningsplikt även under ett pågående ärende om byggnadsminnesförklaring. Andra stycket reglerar vad som gäller då en anmälan görs. Om vill förbjuda en anmäld åtgärd får detta om beslut att förklara byggnaden för byggnadsminnen inte skett ske genom ett interimistiskt förbud med stöd av 5 §. Detta innebär, att fråga om att förklara en byggnad för byggnadsminne måste väckas om detta inte skett när en anmäld åtgärd skall förbjudas. 16 § Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.3. Ändringen innebär att möjligheter att ingripa med föreläggande mot förfaranden som strider mot 3 kap. kulturminneslagen eller beslut som fattas med stöd av bestämmelser i nämnda kapitel, utvidgas. kommer en motsvarande bestämmelse att gälla i fråga om kyrkliga kulturminnen enligt 4 kap. kulturminneslagen (prop. 1998/99:38 s. 160, bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). I första stycket anges de fall kan ingripa med föreläggande. I andra stycket framgår att i stället kan ansöka om särskild handräckning hos kronofogdemyndigheten. 17 § Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 7.3. Den motsvarar i stort bestämmelsen i 26 kap. 15 § . Bestämmelsen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Avsikten med att anteckna förelägganden i fastighetsboken eller tomträttsboken är att de då direkt gäller en ny rättighetshavare till fastigheten eller en byggnad på fastigheten. Har anteckning inte gjorts måste utfärda ett nytt föreläggande riktat mot den nya rättighetsinnehavaren. Nytt beslut om andra viten än löpande viten måste också alltid meddelas. Det är inte alltid det finns skäl att anteckna ett föreläggande. Det ankommer på som utfärdat föreläggandet att bedöma när anteckning bör ske. 19 § Bestämmelsen har ändrats redaktionellt och utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 5 kap. 1 § Den ändring som görs är en följd av att de kulturföremål som skall omfattas av tillståndsprövning inte anges i lagen utan i förordning, vilket framgår av 3 §. Bestämmelsen har utformats efter förslag av Lagrådet. 3 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.3 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen är ny och innebär att regeringen i förordning får meddela föreskrifter om vilka kulturföremål som det skall krävas särskilt tillstånd för utförsel för enligt 1 §. 7 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4. Första stycket motsvarar nuvarande 9 §. Andra stycket motsvarar nuvarande 10 § första meningen. Tredje stycket ersätter föreskrifterna i nuvarande 12 § första stycket om vad ansökningar skall innehålla. Enligt bestämmelsen meddelar regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer närmare föreskrifter om ansökningsförfarandet, dvs. hur ansökningar skall utformas och vad de skall innehålla. 9 § Bestämmelsen motsvarar nuvarande 12 § andra stycket. 10 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.1. Bestämmelsen motsvara nuvarande 8 § första stycket.