prop · GM0379 · 1999-01-01 00:00:00 — Hänvisningen till 6 kap. 9 § taxeringslagen får till följd att om det allmänna ombudet har överklagat ett taxeringsbeslut enligt tullagen, skall därav föranledd talan om särskild avgift föras . Hänvisningen till 6 kap. 10 § taxeringslagen medför att länsrättens beslut avseende beslut att avvisa en begäran om omprövning såsom för sent inkommen inte får överklagas. Genom hänvisningen till 6 kap. 12 § taxeringslagen följer att det allmänna ombudet får överklaga ett beslut av länsrätten eller kammarrätten även om ombudet inte har fört det allmännas talan i målet. I 6 kap. 14 § taxeringslagen finns bestämmelser om anslutningsöverklagande efter beslut av länsrätt eller kammarrätt. Genom hänvisningen blir bestämmelserna tillämpliga även beträffande tullmålen. När det gäller beslut av regleras förfarandet för anslutningsöverklagande i 108 § tullagen. I 6 kap. 15 och 16 §§ taxeringslagen finns bestämmelser om det allmännas företrädare i allmän förvaltningsdomstol. Av hänvisningen till 15 § följer att det allmännas talan i länsrätten och kammarrätten förs av när den enskilde har överklagat, och av det allmänna ombudet när ombudet har överklagat. I Regeringsrätten förs det allmännas talan av det allmänna ombudet. Hänvisningen till 16 § andra och tredje styckena innebär att det allmänna ombudet får ta över uppgiften att i allmän förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden samt att ombudet får uppdra åt en tjänsteman vid att företräda ombudet i allmän förvaltningsdomstol. Av hänvisningen till 6 kap. 17 § taxeringslagen följer att det allmänna ombudet får föra talan till den tullskyldiges förmån. En motsvarande bestämmelse fanns tidigare i 100 § tullagen. 110 § Syftet med nuvarande 110 § är att täcka in beslut som inte omfattas av tullkodexen (prop. 1994/95:34 s.163). 20, 21, 23 och 24 §§, till vilka hänvisas i 110 §, avser beslut om tulltaxering, omprövning av sådana beslut och skönstulltaxering. Tulltaxerings- och omprövningsbeslut omfattas av artiklarna 7 och 244 i tullkodexen och bör därför inte regleras i tullagen; en hänvisning till de artiklarna synes dock lämplig. I paragrafens första stycke erinras således om bestämmelserna i tullkodex. Instituten skönstulltaxering, tulltillägg och förseningsavgift finns inte i tullkodexen. Samma sak gäller beslut beträffande annan skatt än tull. De behandlas därför i andra stycket. Övergångsbestämmelser De nya bestämmelserna skall träda i kraft . Äldre bestämmelser skall dock gälla för överklaganden som före ikraftträdandet kommit in till den myndighet som fattat det överklagade beslutet. Har ett överklagande kommit in efter ikraftträdandet skall de nya bestämmelserna gälla. Ärenden som före ikraftträdandet överklagats hos kommer efter ikraftträdandet att prövas av chef eller den som han sätter i sitt ställe. 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt 9 § Ändringen är föranledd av att 31 a § numera betecknas 31 d § (se prop. 1998/99:18, bet. 1998/99:SkU6, rskr. 1998/99:68, SFS 1998:1678). 23 § Ändringen innebär i huvudsak att vissa föreskrifter om i hur många exemplar ett ledsagardokument skall upprättas och hur exemplaren skall hanteras flyttas över till förordningen (1994:1613) om tobaksskatt. Föreskrifterna i första stycket 4 och 5 har flyttats över till förevarande paragraf från 25 § respektive 24 §. Övriga föreskrifter i nämnda paragrafer flyttas över till förordningen om tobaksskatt. Enligt 19 § gäller att om skattepliktiga varor importeras från tredje land av någon som inte är upplagshavare eller registrerade varumottagare skall skatten betalas till tullmyndigheten. I nuvarande lydelse av 24 § föreskrivs att vid förtullning enligt tullagen skall, om beskattning av varorna inte skett enligt 19 §, vid transport av obeskattade varor upprättas ledsagardokument. Bestämmelsen är alltså endast tillämplig om beskattning inte skett, vilket innebär att det är upplagshavare och registrerade varumottagare som är skyldiga att upprätta ledsagardokument. Eftersom detta uttryckligen framgår av föreslagen lydelse av första stycket 5 och fjärde stycket förevarande paragraf kan uttrycket om beskattning av varorna inte skett enligt 19 § slopas. Enligt andra stycket föreligger en skyldighet för upplagshavaren att se till att ledsagardokument åtföljer varorna under transport i enlighet med vad regeringen föreskriver. Skyldigheten att se till att ledsagardokument medföljer varorna under transport följer alltså direkt av förevarande lag. Hur många exemplar som skall åtfölja transporten kommer däremot enligt vad som föreskrivs i lagen att regleras i förordningen om tobaksskatt. Enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (LPK) får tullmyndigheten omhänderta punktskattepliktiga varor bl.a. om det finns anledning att anta att transporten inte åtföljs av ledsagardokument i enlighet med vad som föreskrivs i lagen om tobaksskatt. Den föreslagna ändringen i förevarande paragraf påverkar inte bedömningen av om förutsättningarna för omhändertagande i LPK är uppfyllda utan innebär endast att tullen även måste beakta vad som föreskrivs i förordningen. Detsamma gäller beträffande förutsättningarna för att påföra transporttillägg med stöd av LPK. I det nya fjärde stycket föreskrivs att även registrerade varumottagare är skyldiga att upprätta ledsagardokument vid transport av varor som förtullats enligt tullagen. Detta stämmer överens med vad som gäller enligt 24 §. Eftersom sistnämnda paragraf enligt förslaget skall upphävas flyttas skyldigheten i fråga över till förevarande paragraf. Se även kommentaren till första stycket. Regeringen får anses ha kompetens utan bemyndigande från att meddela föreskrifter om förfarandet vid ändring och tillägg av uppgifter i ledsagardokumentet. Det nuvarande fjärde stycket kan därför slopas. 23 a § Det nya första stycket har utformats med ledning av 6 kap. 4 § första stycket lagen (1994:1776) om skatt på energi och överensstämmer i sak med vad som gäller enligt 23 § första stycket sista meningen nuvarande lydelse av lagen om tobaksskatt. Syftet med flytta över nämnda föreskrift till förevarande paragraf är att öka överskådligheten genom att samla alla föreskrifter om returexemplaret av ledsagardokumentet i en paragraf. 26 § Ändringen innebär i huvudsak att föreskrifterna om i hur många exemplar ett förenklat ledsagardokument skall upprättas och hur exemplaren skall hanteras flyttas över till förordningen om tobaksskatt. Se även kommentaren till 23 § andra stycket. 10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt 8 § Ändringen är föranledd av att 31 a § numer betecknas 31 d § (se prop. 1998/99:18, bet. 1998/99:SkU6, rskr. 1998/99:68, SFS 1998:1679). 22 § Se kommentaren till 23 § tobaksskattelagen. 22 a § Se kommentaren till 23 a § tobaksskattelagen. 25 § Se kommentaren till 26 § tobaksskattelagen. 10.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi 6 kap. 3 § Se kommentaren till 23 § tobaksskattelagen. 6 kap. 7 § Genom ändringen korrigeras en felaktig hänvisning. 6 kap 8 § Se kommentaren till 26 § tobaksskattelagen. 10.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen 4, 8, 9, 11 18, 21 och 22 §§ Ändringarna är föranledda av omorganisation. 17 a § I paragrafens första stycke finns en bestämmelse om att tullen får vägra att lämna ut en vara som omhändertagits för kontroll enligt 17 §. För att bestämmelsen skall bli tillämplig krävs att det vid kontrollen visar sig att det är fråga om en vara som inte får föras in i eller ut ur landet eller att ett särskilt villkor som gäller för in- eller utförseln inte är uppfyllt. I andra stycket ges den som för in eller för ut varan, eller ägaren av denna, möjlighet att, när det gäller varor som är belagda med införsel- eller utförselrestriktioner, antingen uppfylla de förutsättningar som gäller för in- eller utförseln eller, vid införsel, att återutföra varan. Ingen av dessa möjligheter föreligger när det gäller varor som över huvud taget inte får föras in i eller ut ur landet. När det gäller varor som avses i 3 § 9, 11 och 12, dvs. hundar och katter, nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler samt djurtransporter vid misstanke om smittsam sjukdom är bestämmelserna i förordningen (1994:1830) om införsel av djur m.m. tillämpliga. Detta innebär inte någon skillnad i förhållande till vad som gäller . Om en införsel av djur har hindrats, t.ex. på grund av att villkoren för införseln inte är uppfyllda, skall sålunda () bestämma vad som skall göras med djuren. Till dess SJV fattat sitt beslut får djuren inte lossas eller lämnas ut. I avvaktan på SJV:s beslut får en officiell veterinär (dvs. en av SJV anställd distriktsveterinär) bestämma hur djuren skall tas om hand. 17 b § I paragrafen regleras när ett beslut om att vägra att lämna ut en vara som omhändertagits för kontroll skall upphävas. Av första stycket 1 framgår att beslutet skall upphävas om det inte längre finns grund för att vägra att lämna ut en vara som omhändertagits med stöd av 17 §. Bestämmelsen bör läsas tillsammans med 17 a § som reglerar förutsättningarna för att skall få fatta ett beslut om att inte lämna ut en omhändertagen vara. Ett sådant beslut skall sålunda upphävas om den som för in eller för ut varan, eller ägaren av denna, har uppfyllt de förutsättningar som gäller för in- eller utförseln, eller om han, vid införsel, bestämmer att varan skall återutföras. Enligt första stycket 2 skall beslutet upphävas om ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller enligt varusmugglingslagen meddelas beträffande varan. Av första stycket 3 framgår att beslutet skall upphävas om varan förklaras förverkad. Förutsättningarna för förverkande regleras i 17 c §. I första stycket 4 föreskrivs att ett beslut enligt 17 a § skall upphävas om det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Bestämmelsen skall ses som en säkerhetsventil som skall göra det möjligt att upphäva ett beslut om att inte lämna ut en vara även om inte någon av de övriga förutsättningarna i paragrafen är uppfyllda. I andra stycket finns en bestämmelse om att den som gör anspråk på en vara som har varit omhändertagen själv får hämta varan. I samband med att ägaren enligt 21 § förvaltningslagen underrättas om innehållet i beslutet om upphävande bör en upplysning lämnas om innehållet i andra stycket. 17 c § I paragrafen anges i vilka fall en omhändertagen vara får förverkas och att det är som får besluta om att ett sådant förverkande skall ske. Den omredigering som gjorts av paragrafen har föranletts av den synpunkt som Lagrådet lämnat. Enligt första stycket får förverkande ske om ett beslut om att varan inte får lämnas ut har vunnit laga kraft och ägaren, eller den som för in eller för ut varan, inte inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft antingen har uppfyllt de förutsättningar som gäller för att varan skall få föras in i eller ut ur landet eller, vid införsel, återutfört varan. Enligt andra stycket får förverkande äga rum om ägaren inte har gjort anspråk på varan från den dag då omhändertagandet upphävdes enligt 17 b § eller, om han har gjort sådant anspråk, inte hämtat varan från den dag då anspråket på varan framställdes. I samband med att ägaren av en vara enligt 21 § förvaltningslagen underrättas om innehållet i ett beslut om upphävande av omhändertagandet bör en upplysning lämnas även om innehållet i första och andra styckena. Enligt tredje stycket får , om det finns särskilda skäl, medge att de tidsfrister som nämns i första och andra styckena förlängs. 17 d § I paragrafen finns regler om förstöring av en vara som förverkats. Det är här fråga om åtgärder som får vidtas först sedan ett lagakraftägande beslut om förverkande föreligger. Eftersom det så gott som uteslutande rör sig om egendom som på grund av gällande regleringar inte fritt kan saluföras blir det i praktiken bara tal om att förstöra varan i fråga. Endast när det gäller alkohol skulle det kunna bli aktuellt med en försäljning. Med anledning härav föreskrivs i andra meningen i paragrafen att i fråga om alkoholvaror gäller lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpliga delar. Detta innebär att sådan vara får förstöras endast om dess värde är ringa eller om det av någon annan anledning är försvarligt att förstöra varan. I annat fall får varan försäljas. 22 § I paragrafen införs en möjlighet att överklaga även sådana beslut som fattats med stöd av 17 a - d §§. Övergångsbestämmelserna Bestämmelserna har införts på inrådan av Lagrådet. 10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1058) om register i brottsbekämpande verksamhet 1 § Enligt nuvarande 6 och 15 §§ är registeransvarigt för underrättelseregistret och spaningsregistret. Enligt 10 § är den tullmyndighet som inrättar ett analysregister registeransvarigt för detta. Registeransvaret i det allmännas verksamhet har varit kopplat till myndighetsbegreppet. I och med att kommer att utgöras av en enda myndighet måste sålunda vara registeransvarigt för samtliga register enligt lagen. I ett nytt andra stycke anges därför att är registeransvarigt för de register som nämns i paragrafens första stycke. 6 § Bestämmelsen om registeransvaret har flyttats till ett nytt andra stycke i 1 §. Ändringarna i övrigt är föranledda av omorganisation. 10 § I paragrafen regleras förutsättningarna för inrättande och förande av analysregister. Enligt nuvarande lydelse får sådant register inrättas och föras av en tullmyndighet. Med tullmyndighet avses här även . Syftet är således att ett analysregister inte skall föras gemensamt för . I paragrafens nya lydelse vidmakthålls angivna syfte genom att det anges att analysregister får inrättas och föras av eller av en tullregion. Bestämmelsen om registeransvaret har flyttats till ett nytt andra stycke i 1 §. 15 § Ändringarna motsvarar de i 6 §. 24 § Ändringen i paragrafen är föranledd av att kommer att vara registeransvarigt för samtliga register enligt lagen. 10.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon 27 § Den föreslagna ändringen av lagrummet innebär att om föraren av ett vägavgiftspliktigt svenskt fordon inte kan visa upp ett vägavgiftsbevis vid kontroll på grund av att beviset inte tillställts ägaren, är föraren skyldig att i stället visa upp kvitto på betald vägavgift. 10.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter 3 kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om kontroll av postförsändelser och avser i första hand försändelser som erfarenhetsmässigt kan antas innehålla förtroliga meddelanden. Ändringen innebär att ett beslut om öppnande av en sådan försändelse får fattas endast av chefen för en tullregion eller, efter dennes förordnande, annan tjänsteman vid regionen. 10.11 Övriga förslag till lagändringar Ändringarna är föranledda av omorganisation och innebär i huvudsak att orden och tullmyndighet byts ut mot . Utredningens författningsförslag Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550) Härigenom föreskrivs beträffande tullagen (1994:1550) dels att vad som sägs om och tullmyndighet i 7, 9 16, 19 21, 23, 25, 26, 31, 37, 40, 41, 47, 48, 52, 55 57a, 58-62, 66 71, 75, 77, 78, 94, 96, 98, 111, 113, 118 och 119 §§ skall gälla , dels att 100 och 107 §§ skall upphöra att gälla, dels att 2, 57 b, 57 d, 64, 91, 99, 101 105 och 108 110 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 § I denna lag förstås med det svenska tullområdet: landområde och sjöterritorium samt luftrummet däröver, EG:s tullområde: de områden som anges i artikel 3 i förordning (EEG) nr 2913/92, EG:s skatteområde: det område inom vilket gemenskapens bestämmelser om en viss skatt är tillämpliga, tullklarering: en tullmyndighets åtgärder i fråga om en vara som angetts till en godkänd tullbehandling, förtullning: en tullmyndighets åtgärder i fråga om en vara som deklarerats för övergång till fri omsättning. tullklarering: åtgärder i fråga om en vara som angetts till en godkänd tullbehandling, förtullning: åtgärder i fråga om en vara som deklarerats för övergång till fri omsättning. I övrigt har uttryck som används i denna lag samma innebörd som i förordning (EEG) nr 2913/92. Vid tillämpning av tullagstiftningen förstås med tullmyndighet och underställda myndigheter. Med tullagstiftningen förstås såväl som svenska tullförfattningar. Med tullagstiftningen förstås såväl som svenska tullförfattningar. 57 b § Beslut om öppnande med stöd av 57 a § av brev och andra sådana försändelser som kan antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av tullmyndighetens chef eller efter dennes förordnande av någon annan tjänsteman vid myndigheten. Beslut om öppnande med stöd av 57 a § av brev och andra sådana försändelser som kan antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av den regionala tullenhetens chef eller efter dennes förordnande av någon annan tjänsteman vid tullenheten. 57 d § Under de förutsättningar som anges i andra stycket får chefen för en tullmyndighet besluta att postförsändelse som väntas till viss post- anstalt, och som kommer från tredje land, skall hållas kvar av postbefordringsföretaget när försändelsen kommer in till postanstalten. Ett beslut skall meddelas att gälla viss angiven, kortare tidsrymd. Under de förutsättningar som anges i andra stycket får chefen för en regional tullenhet besluta att postförsändelse som väntas till viss postanstalt, och som kommer från tredje land, skall hållas kvar av postbefordringsföretaget när försändelsen kommer in till post- anstalten. Ett beslut skall meddelas att gälla viss angiven, kortare tidsrymd. Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är 1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall uppnås. Ett beslut om kvarhållande får verkställas men skall prövas av . Ett beslut om kvarhållande får verkställas , men skall prövas av en central enhet inom . 64 § Om det finns anledning att anta att en uppgift som lämnats enligt tull- lagstiftningen inte är riktig, får tullmyndigheten anlita särskild sakkunnig för att få fram den upplysning som behövs. Om uppgiften visas vara oriktig, är den som lämnat uppgiften skyldig att stå för kostnaden för den sakkunnige. Sådan skyldighet föreligger dock inte, om den oriktiga uppgiften avser varans tull- eller skattepliktiga värde och det slutligen fastställda värdet inte överstiger det uppgivna med . En tullmyndighet får, med medgivande, anlita särskild sak- kunnig även när en uppmaning att lämna uppgift eller handling rörande en vara inte har följts. Den som rätteligen skulle ha lämnat uppgiften eller handlingen skall stå för kostnaden, om styrelsen inte beslutar annat. Om haft kostnad som enligt första eller andra stycket någon annan skall stå för, skall denne enligt beslut av tullmyndighet ersätta staten dess kostnad. Vad som sägs i 37 § om indrivning av tull skall gälla även sådan ersättning. Om det finns anledning att anta att en uppgift som lämnats enligt tull- lagstiftningen inte är riktig, får anlita särskild sakkunnig för att få fram den upplysning som behövs. Om uppgiften visas vara oriktig, är den som lämnat uppgiften skyldig att stå för kostnaden för den sakkunnige. Sådan skyldighet föreligger dock inte, om den oriktiga uppgiften avser varans tull- eller skattepliktiga värde och det slutligen fastställda värdet inte överstiger det uppgivna med . får anlita särskild sakkunnig även när en uppmaning att lämna uppgift eller handling rörande en vara inte har följts. Den som rätteligen skulle ha lämnat uppgiften eller handlingen skall stå för kostnaden, om verket inte beslutar annat. Om haft kostnad som enligt första eller andra stycket någon annan skall stå för, får verket besluta att denne skall ersätta staten dess kostnad. Vad som sägs i 37 § om indrivning av tull skall gälla även sådan ersättning. 91 § Frågor om tulltillägg och förseningsavgift prövas av tullmyndigheten. Allmän förvaltningsdomstol prövar dock, på talan av det allmänna ombudet som avses i 100 §, frågor om tulltillägg på grund av oriktiga uppgifter i mål om tull. Sådan talan får föras, om den oriktiga uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak eller inte har prövats i målet. Talan skall väckas från utgången av den månad då domen eller det slutliga beslutet i målet har vunnit laga kraft. Frågor om tulltillägg och förseningsavgift prövas av den regionala tullenheten. Allmän förvaltningsdomstol prövar dock, på talan av en central enhet inom , frågor om tulltillägg på grund av oriktiga uppgifter i mål om tull. Sådan talan får föras, om den oriktiga uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak eller inte har prövats i målet. Talan skall väckas från utgången av den månad då domen eller det slutliga beslutet i målet har vunnit laga kraft. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Den tullskyldiges yrkande i fråga om tulltillägg eller förseningsavgift skall utan hinder av vad som annars gäller om överklagande prövas, om beslutet om den tull som tulltillägget eller förseningsavgiften avser inte har vunnit laga kraft. Detsamma gäller, om det allmänna ombudet framställt ett sådant yrkande till förmån för den tullskyldige. Om yrkandet framställs först i domstol, kan domstolen förordna att det skall tas upp och vidare handläggas av tullmyndigheten. Innan beslut fattas om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift skall den tullskyldige om möjligt ges tillfälle att yttra sig. Underrättelse om att tullmyndigheten överväger att påföra tulltillägg eller förseningsavgift får ske genom överföring av elektroniskt dokument. Underrättelse om att verket överväger att påföra tulltillägg eller förseningsavgift får ske genom överföring av elektroniskt dokument. 99 § När en tullmyndighet med stöd av tullagstiftningen förelägger tullskyldig eller annan att vidta åtgärd som behövs för förtullning eller annan tull- klarering eller för kontrollverksamhet, kan vite föreläggas. När med stöd av tullagstiftningen förelägger tullskyldig eller annan att vidta åtgärd som behövs för förtullning eller annan tullklarering eller för kontrollverksamhet, kan vite föreläggas. Vite kan även föreläggas, om någon underlåtit att lämna uppgift eller inge handling enligt föreskrift i tullagstiftningen eller att fullgöra skyldighet som föreskrivs i 62 § eller med stöd av 65 §. Vite får inte fastställas till lägre belopp än femhundra kronor eller högre än . Frågor om utdömande av vite prövas av . Bestämmelsen i 36 § tillämpas även i fråga om viten. 101 § Beslut, som någon annan tullmyndighet än General- tullstyrelsen har meddelat enligt denna lag eller enligt bestämmelser som meddelats med stöd av lagen eller enligt tullagstiftningen i övrigt, får överklagas hos . beslut om revision enligt 70 § får inte överklagas. Ett beslut av enligt tullagstiftningen eller enligt bestämmelser som meddelats med stöd av tullagstiftningen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut i administrativa ärenden och i ärenden som avses i 20 § första stycket 5 förvaltningslagen (1986:223) överklagas dock hos regeringen. beslut om revision enligt 70 § får inte överklagas. Har i ett ärende som har väckts skriftligen av en enskild inte meddelat beslut från det att ärendet väckts eller inom den tid som avses i artikel 6.2 tredje stycket i förordning (EEG) nr 2913/92, skall det anses som att framställningen har avslagits. Rätt till överklagande föreligger då enligt första stycket. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.