prop · GM0342 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringen föreslår att skadeståndet skall få jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor, de särskilda risker för skador som motorfordonstrafiken har inneburit och omständigheterna i övrigt. I författningskommentaren utvecklas närmare hur olika omständigheter därvid kan beaktas. Den nuvarande bestämmelsen i 18 § andra stycket gäller bara sak- skada. Enligt 6 kap. 1 § skadeståndslagen är förutsättningarna för jämk- ning betydligt snävare vid personskada än vid sakskada och ren förmögenhetsskada. Det finns inte anledning att nu ändra detta synsätt (jfr prop. 1993/94:88 s. 10 f.). Även fortsättningsvis bör trafikskade- lagens jämkningsregel begränsas till att gälla sakskada. Jämkningsregeln innebär vidare att den som transporterar egendom med fordonet och som varken är fordonets ägare, brukare eller förare ändå får tåla att ett eventuellt skadestånd jämkas på samma sätt som för ägaren, brukaren eller föraren. Skälen för en sådan identifikation är enligt förarbetena till trafikskadelagen (prop. 1975/76:15 s. 84) bl.a. att det från en utomstående skadeståndsskyldigs synpunkt är helt ovidkommande i vilket förhållande ägare, brukare och förare samt lastägare står till varandra. Inte heller detta synsätt finns det skäl att nu ändra. 6 Ikraftträdande m.m. Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft . Den nya jämkningsbestämmelsen skall tillämpas på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet. Den nya sexmånadersfristen i preskriptionsbestämmelserna skall kunna utnyttjas för skadefall som har inträffat före ikraftträdandet och som inte då är preskriberade. I de ärenden som vid ikraftträdandet inte har avslutats hos skall äldre bestämmelser om trafikförsäkrings- avgift tillämpas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag utom i fråga om ikraftträdandetidpunkt (se promemorian s. 60). Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har några invänd- ningar mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: De nya reglerna bör kunna träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser är inte påkallade såvitt avser den föreslagna ändringen av bestämmelsen om jämkning av skadestånd i 18 § andra stycket trafikskadelagen. Det betyder att den nya regeln kommer att tillämpas på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet (jfr prop. 1972:5 s. 593). Den föreslagna bestämmelsen om en sexmånadersfrist för preskription i 28 § andra och tredje styckena bör förses med en övergångsbestäm- melse enligt vilken fristen kan tillämpas även på fordringar som har uppkommit före ikraftträdandet och som vid ikraftträdandet inte är pre- skriberade, jfr punkt 6 i ikraftträdandebestämmelserna till konsument- försäkringslagen (1980:38). Även de föreslagna ändringarna av bestämmelserna om beräkning av trafikförsäkringsavgift samt minimiavgift bör förses med övergångsbe- stämmelser. Om ett ärende om trafikförsäkringsavgift fortfarande pågår hos när de föreslagna ändringarna träder i kraft, bör ändringarna inte tillämpas i det ärendet. 7 Kostnader och resursbehov Den föreslagna schabloniseringen av trafikförsäkringsavgifterna är en följd av att bestämmelserna angående försäkringsgivarnas premiesättning har ändrats för att skapa bättre konkurrens mellan försäkrings- givarna. Schabloniseringen bedöms inte medföra några ökade kostnader för det allmänna. Förslaget om höjning av minimiavgiften innebär att de som saknar trafikförsäkring för sina fordon får bära en större del av försäkringsgivarnas kostnader för dessa oförsäkrade fordon. Den ändring som föreslås i jämkningsregeln i 18 § andra stycket trafikskadelagen innebär endast att ansvarsfördelningen mellan den skadelidande och den skadevållande ändras, så att den skadelidande i många fall får sina skador ersatta av den skadevållande i en större omfattning än . 8 Författningskommentar 18 § Den som drabbas av en skada i följd av trafik med ett motordrivet fordon får, trots att han kan få trafikskadeersättning, i stället kräva skadestånd enligt vad som gäller om detta. Har den skadelidandes rätt till trafikskadeersättning helt eller delvis fallit bort på grund av en omständighet som har inträffat efter skadehändelsen, är han berättigad till skadestånd i den delen endast om det finns särskilda skäl. Skadestånd med anledning av en skada på ett motordrivet fordon i trafik eller på egendom som transporterats med det får jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor, de särskilda risker för skador som motorfordonstrafiken har inneburit och omständigheterna i övrigt. Paragrafen reglerar rätten till skadestånd vid trafik med motorfordon. Andra stycket har ändrats i sak, medan första stycket har justerats endast språkligt. Ändringarna i andra stycket har behandlats i avsnitt 5.4. Bestämmelsen i andra stycket är en regel om jämkning av skadestånd med anledning av skada på motordrivet fordon i trafik eller på egendom som transporteras med ett sådant fordon. Regeln ersätter för sådana skadefall jämkningsbestämmelsen i 6 kap. 1 § skadeståndslagen. Bestäm- melsen är tillämplig också på skador som har uppkommit när två motordrivna fordon har kolliderat. Den har emellertid praktisk betydelse främst i de fall när någon som inte är motorfordonstrafikant har vållat en olycka. Bestämmelsen har ändrats för att bättre anpassas till vad som allmänt uppfattas som rimligt. Avsikten är att jämkning i fortsättningen skall ske i mindre omfattning än enligt rådande praxis. Enligt den nya bestämmelsen får skadestånd jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor, de särskilda risker för skador som motorfordonstrafiken har inneburit och omständigheterna i övrigt. Avsikten med bestämmelsen i dess nya lydelse är att det inte längre skall vara en huvudregel att skadeståndet skall jämkas när motorfordon i trafik eller egendom som transporteras med ett sådant fordon skadas. Skadeståndet får jämkas i de fall och i den omfattning det framstår som skäligt. Avsikten är att bestämmelsen skall ge utrymme för en relativt fri bedömning av jämkningsfrågan med hänsyn tagen till omständigheterna i det enskilda fallet. I bestämmelsen nämns tre omständigheter som man vid en samlad bedömning skall ta hänsyn till. Vid bedömningen skall hänsyn tas till den medverkan som har förekommit på ömse sidor. Att jämkning kan ske på grund av med- vållande på den skadelidandes sida framgår alltså nu direkt av bestäm- melsen. Utgångspunkten bör i sådana fall vara att jämkningen sker enligt vanliga skadeståndsrättsliga grunder. Även annan medverkan än med- vållande på den skadelidandes sida kan innebära att jämkning av skadeståndet bör ske. Således bör jämkning kunna ske t.ex. i de fall när en teknisk bristfällighet på ett motorfordon har inverkat på skade- förloppet och medverkat till uppkomna skador, även om inte ägaren eller föraren kan lastas för detta (jfr 12 §). Det bör normalt inte spela någon roll att fordonsägaren kan sägas ha ett skärpt ansvar enligt trafik- skadelagen, om inte grunderna för detta skärpta ansvar har relevans i det enskilda fallet. Även graden av vållande eller annan medverkan hos den som orsakat skadan får betydelse vid jämkningsprövningen. En särskild komplikation uppkommer när denne har ett objektivt ersättningsansvar. Även då måste omständigheterna i det enskilda fallet tillåtas spela in. Det bör exempel- vis tillmätas betydelse i vad mån grunderna för det skärpta ansvaret haft relevans för skadan. Vidare skall hänsyn tas till de särskilda risker som motorfordonstrafiken har inneburit. Avsikten är därvid att frågan om jämkning skall bedömas med hänsyn till hur och i vilken mån de särskilda riskerna har påverkat händelseförloppet och haft betydelse för uppkomsten och omfattningen av skadorna. En abstrakt värdering av riskerna i allmänhet för skador till följd av motorfordonstrafik är således inte avsedd. Som exempel på ett fall där motorfordonstrafikens farlighet kan motivera att skadeståndet jämkas trots att den skadelidande inte har varit medvållande kan nämnas en olycka som inträffar därför att en cyklist manövrerar fel i en besvärlig trafiksituation där cyklisten distraheras av omgivande tung biltrafik. I avsnitt 5.4 nämns några exempel på situationer där olyckan inte har något samband med motorfordonets farlighet och där det får anses omotiverat att skadeståndet jämkas om det inte finns andra omständig- heter som gör det befogat. Ett exempel är att en cyklist kör på en bil när bilen står stilla på ett sätt som inte är trafikfarligt (för att bestämmelsen över huvud taget skall bli tillämplig måste bilen dock vara i trafik ). Andra exempel är att sprängningsarbeten medför att sprängsten skadar en förbipasserande bil eller att ett motorfordon skadas enbart på grund av att väghållaren brustit i underhållet av vägen och därigenom vållat skadan. Vid en samlad bedömning av jämkningsfrågan skall hänsyn tas också till omständigheterna i övrigt. Självfallet skall därvid endast omständig- heter beaktas som framstår som adekvata för jämkningsfrågan. Anledning till jämkning på grund av omständigheterna i övrigt kan finnas t.ex. om den inträffade skadan inte står i proportion till graden av vållande. Här får det betydelse att motorfordonstrafik är en verksamhet som medför särskilda skaderisker med ofta mycket höga kostnader. Den omständigheten att den skadelidande har underlåtit att helförsäkra ett dyrbart fordon bör t.ex. kunna innebära att det finns anledning att jämka skadeståndet. Bland omständigheterna i övrigt bör särskilt beaktas om den som vållat skadan har en ansvarsförsäkring som täcker skadorna. Finns en sådan försäkring, torde skadeståndet till en skadelidande som inte varit med- vållande till sin skada som regel inte böra jämkas. I de fall försäkringen täcker endast en del av skadorna bör frågan om jämkning beträffande det överskjutande beloppet därvid bedömas som om någon försäkring inte fanns. En samlad skälighetsbedömning skall alltid göras. Varken före- komsten eller frånvaron av ansvarsförsäkring är därvid avsedd att vara helt avgörande. Även övriga omständigheter skall beaktas. Har den skadevållande, t.ex. staten eller en stor kommun, på grund av sina ekonomiska förhållanden funnit det onödigt att försäkra sig (s.k. själv- försäkring), bör detta likställas med att den skadevållande har en ansvarsförsäkring. I varje fall om skadevållaren saknar ansvarsförsäkring bör det ofta också beaktas om den skadelidande har en vagnskadeförsäkring som täcker kostnaderna för skadan. Om den skadelidande har en sådan försäkring, är det naturligt att denna utnyttjas för att täcka kostnaderna för skadan. I sådana fall finns det därför ofta anledning att jämka skadeståndet, om den skadelidande trots försäkringen väljer att kräva full ersättning av en skadevållande som saknar ansvarsförsäkring. Dessutom kan vissa personliga omständigheter beaktas vid skälighets- bedömningen. I avsnitt 5.4 har nämnts det fallet att man inte kan ställa samma krav på en äldre människa som på en yngre att reagera snabbt för förändringar i trafiksituationen. Även sådana omständigheter kan alltså rymmas under uttrycket omständigheterna i övrigt. Avsikten är emel- lertid inte att sådana personliga omständigheter som ryms under 6 kap. 2 § skadeståndslagen skall beaktas särskilt vid jämkningsbedömningen enligt trafikskadelagen. Enligt den bestämmelsen, som gäller vid sidan av trafikskadelagens särskilda regel, kan den som drabbas oskäligt hårt av skyldigheten att utge skadestånd få skadeståndet jämkat efter vad som är skäligt. Bestämmelsen innebär, liksom tidigare, att det föreligger en fullständig identifikation mellan alla dem som på motorfordonssidan har rätt till skadestånd, dvs. ägare, brukare, förare och andra som transporterar egen- dom med fordonet. Så t.ex. får lastägaren finna sig i att det skadestånd som han kan ha rätt att få av tredje man jämkas på grund av bilförarens vållande i samband med förandet av fordonet. 28 § Den som vill bevaka rätt till ersättning enligt denna lag eller fordringsrätt i övrigt på grund av avtal om trafikförsäkring skall väcka talan från det han fick kännedom om att fordringen kunde göras gällande och i varje fall från det fordringen tidigast hade kunnat göras gällande. Försummar han det, är talan förlorad. Har den som vill kräva trafikskadeersättning anmält skadan till försäkringsgivaren inom den tid som anges i första stycket, har han alltid på sig att väcka talan mot försäkringsgivaren sedan denne har förklarat att slutlig ställning har tagits till ersättningsfrågan. Vad som sägs i andra stycket om försäkringsgivaren skall i fall som avses i 15 § gälla den myndighet som handlägger ersättningsärendet och i fall som avses i 16 § gälla trafikförsäkringsföreningen. Förbehåll om för att väcka talan än som anges i denna paragraf är utan verkan mot den som har anspråk på trafikskade- ersättning. Bestämmelsen reglerar frågan om preskription av rätten att kräva ut trafikskadeersättning. Den har behandlats i avsnitt 5.3.3. Det nya andra stycket är utformat i överensstämmelse med 39 § andra stycket konsumentförsäkringslagen. Tillägget innebär att samma bestämmelser nu gäller för preskription av rätten att kräva ut trafikskadeersättning som för rätten att kräva ut försäkringsersättning enligt konsument- försäkringslagen. Trafikskadelagen gäller inte enbart för konsument- förhållanden utan för alla typer av trafikförsäkringar och trafik- skadeersättningar. Det betyder att sexmånadersfristen kommer att gälla även när andra än konsumenter vill kräva trafikskadeersättning. Det nya tredje stycket innebär att en skadelidande som riktar sitt ersättningsanspråk enligt 16 § mot kan göra preskriptionsavbrott hos föreningen. Vidare får utgångspunkten för sexmånadersfristen i andra stycket räknas från den tidpunkt då den skadelidande fått del av slutliga ställnings- tagande. För de fall där staten enligt 15 § svarar för trafikskade- ersättningen klargörs att sexmånadersfristen räknas från det att den ansvariga myndigheten förklarat att den tagit slutlig ställning till ersättningsfrågan. Den som vill kräva trafikskadeersättning har givetvis rätt att hålla sig till tre- eller tioårsgränsen, om denna löper ut senare än sexmånaders- fristen (jfr prop. 1979/80:9 s. 165). Det har överlämnats till rättstillämp- ningen att ta ställning till den närmare innebörden av begreppen anmält skadan och ersättningsfrågan . 31 § Saknas föreskriven trafikförsäkring för ett motordrivet fordon som är registrerat i bilregistret och inte är avställt, har trafikförsäk- ringsföreningen rätt till gottgörelse (trafikförsäkringsavgift) av den för- säkringspliktige för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin för- säkringsplikt. Trafikförsäkringsavgift bestäms på grundval av de årspremier för tra- fikförsäkring som har tillämpats här i landet trafikför- säkring har saknats. Avgiften får överstiga högsta försäkringspremie för fordon av samma fordonsslag och med samma användningssätt som det oförsäkrade fordonet. Med fordonsslag avses personbil, lastbil, buss, motorcykel, traktor, motorredskap, moped och terrängmotorfordon. Förhöjning av premien på grund av omständigheter som ger anledning att anta att fordonet med hänsyn till innehavarens person utgör en särskild risk i trafiken får dock beaktas endast om det finns sådana omständigheter i det särskilda fallet. Trots vad som sägs i andra stycket får trafikförsäkringsavgift tas ut med tvåhundra kronor för tid till dess trafikförsäkring tecknas eller försäkringsplikten upphör. Domstol kan sätta ned trafikförsäkringsavgiften, om det finns särskilda skäl. I fråga om preskription av trafikförsäkringsavgift tillämpas 28 § första stycket. Paragrafen reglerar systemet för uttagande av trafikförsäkringsavgifter. Den har behandlats i avsnitt 5.2. Ändringen i andra stycket är en anpassning till att bestämmelsen om riskklassindelning i trafikförsäkringsförordningen har upphävts. Den innebär att vid bestämmandet av trafikför- säkringsavgiftens storlek endast skall ta hänsyn till vilket fordonsslag det oförsäkrade fordonet tillhör och till vilket användningssätt fordonet har. Indelningen i olika fordonsslag följer den indelning som görs i 4 § bilregisterkungörelsen (1972:599). I kungörelsen anges vilka uppgifter som skall föras in i registret. Med dessa uppgifter som grund kan , för att avgifterna inte skall bli oskäligt höga för vissa fordon, indela de olika fordonsslagen i avgiftsgrupper efter användningssätt. Det bör t.ex. vara högre trafikförsäkringsavgifter för oförsäkrade personbilar som används för taxiverksamhet än för oför- säkrade personbilar som används för privat bruk. Avgifterna kan bestäm- mas genom att försäkringsgivarna i efterhand lämnar uppgifter till om den premiesättning de tillämpar. Sådan information bör även kunna erhållas från utländska försäkringsgivare med verksamhet i . De är liksom svenska försäkringsgivare med- lemmar i och därigenom bundna av före- ningens stadgar och beslut. Någon differentiering med hänsyn till fabrikat, årsmodell och geogra- fisk zon skall inte längre göras. Genom den ändrade lydelsen av tredje stycket höjs minimiavgiften till . I övrigt har språkliga ändringar av bestämmelsen gjorts. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 1. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 28 § andra och tredje styckena tillämpas även på fordringar som har uppkommit före ikraftträdandet och som vid ikraftträdandet inte är preskriberade enligt äldre bestämmelser. Äldre bestämmelser om trafikförsäkringsavgift tillämpas även efter ikraftträdandet i ärenden som inte är avslutade hos trafikförsäkrings- föreningen när lagen träder i kraft. Den nya sexmånadersfristen i preskriptionsbestämmelserna (28 §) skall enligt punkt 2 tillämpas även på fordringar som har uppkommit före ikraftträdandet och som inte vid ikraftträdandet var preskriberade enligt äldre bestämmelser. Enligt punkt 3 skall äldre bestämmelser om trafikförsäkringsavgift tillämpas i de ärenden hos som inte är avslutade vid ikraftträdandet. Ett ärende avslutas hos föreningen när den väcker talan om avgift för . Det innebär att om ett fordon är lagstridigt oförsäkrat när ändringarna träder i kraft och därefter väcker talan om avgift för perioden fram till ikraftträdandet, äldre bestämmelser skall tillämpas i det ärendet. Bestämmelserna om riskklassindelning i trafikförsäkringsförordningen upphävdes . Som framgår av vad som anförts i avsnitt 5.2.1 kan 31 § andra stycket trafikskadelagen i dess äldre lydelse tillämpas även i den situationen. Om fordonet fortsätter att vara oförsäk- rat även efter det att talan har väckts, läggs ett nytt ärende upp i vilket de nya bestämmelserna skall tillämpas. Minimiavgiften på enligt 31 § tredje stycket kommer med den angivna övergångsbestämmelsen att gälla för alla de ärenden som inte har avslutats när lagen träder i kraft. Sammanfattning av departementspromemorian Jämkning av skadestånd enligt trafikskadelagen, trafikförsäkringsavgifter m.m. (Ds 1996:25) Denna promemoria behandlar några frågor som rör trafikskadelagen (1975:1410). Det föreslås vissa ändringar i bestämmelserna om trafikförsäkrings- avgifter och om preskription samt i bestämmelsen om jämkning av skadestånd med anledning av skada på motordrivet fordon och därmed befordrad egendom. När det gäller trafikförsäkringsavgifter föreslås att trafikskadelagens bestämmelser skall anpassas till vissa gjorda ändringar i trafik- försäkringsförordningen angående riskklassindelning m.m. Avgiften får enligt förslaget överstiga högsta försäkringspremie för fordon av samma fordonsslag och med samma användningssätt som det oförsäkrade fordonet. Dessutom föreslås att den lägsta trafikförsäkrings- avgift som alltid har rätt att ta ut skall höjas så att den får motsvara en halv procent av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Preskriptionsbestämmelsen anpassas enligt förslaget till vad som gäller för preskription enligt konsumentförsäkringslagen. Det innebär att den som vill kräva försäkringsersättning alltid skall ha på sig att väcka talan efter det att försäkringsgivaren förklarat att han tagit slutlig ställning i ersättningsfrågan. Förslaget angående ändring av bestämmelsen om jämkning av skade- stånd innebär att det inte längre skall vara en huvudregel att skadeståndet skall jämkas när motorfordon i trafik eller egendom som befordras med sådan egendom skadas. I stället skall, enligt förslaget, skadeståndet kunna jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor, de särskilda risker för skador som finns vid trafik med motordrivet fordon och omständigheterna i övrigt . Promemorian behandlar dessutom några andra frågor som aktualiserats dels på grund av EG:s tredje skade och livförsäkringsdirektiv, dels med anledning av skrivelser från . Det gäller frågor om trafikförsäkringsanstalternas skyldighet att meddela trafikför- säkring (kontraheringsplikt) samt frågor om återkravsrätt för vid skada orsakad av oförsäkrat fordon och vid skada orsakad vid olovligt brukande av oförsäkrat fordon. I dessa delar föreslås inga lagändringar. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) Härigenom föreskrivs att 18, 28 och 31 §§ trafikskadelagen (1975:1410) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 18 § Utan hinder av att trafikskade- ersättning kan utgå får den som drabbas av skada i följd av trafik med motordrivet fordon i stället kräva skadestånd enligt vad som gäller därom. Har den skade- lidandes rätt till trafikskadeer- sättning helt eller delvis fallit bort på grund av omständighet som har inträffat efter skadehändelsen, är han endast om särskilda skäl före- ligger berättigad till skadestånd i den delen. Den som drabbas av en skada i följd av trafik med ett motordrivet fordon får, trots att han kan få trafikskadeersättning, i stället krä- va skadestånd enligt vad som gäl- ler om detta. Har den skadelidan- des rätt till trafikskadeersättning helt eller delvis fallit bort på grund av en omständighet som har inträffat efter skadehändelsen, är han endast om det finns särskilda skäl berättigad till skadestånd i den delen. Skadestånd med anledning av skada på motordrivet fordon i trafik eller på därmed befordrad egendom jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till omständig- heterna. Skadestånd med anledning av en skada på ett motordrivet fordon i trafik eller på egendom som transporterats med det får jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor, de särskilda risker för skador som finns vid trafik med motordrivet fordon och omständigheterna i övrigt. 28 § Den som vill bevaka rätt till ersättning enligt denna lag eller fordringsrätt i övrigt på grund av avtal om trafikförsäkring skall väcka talan från det han fick kännedom om att fordringen kunde göras gällande och i varje fall från det fordringen tidigast hade kunnat göras gällande. Försummar han det, är talan förlorad. Förbehåll om för väckande av talan än som anges i första stycket är utan verkan mot den som har anspråk på trafikskadeersättning. Har den som vill kräva trafik- skadeersättning anmält skadan till försäkringsgivaren inom den tid som anges i första stycket, har han alltid på sig att väcka talan sedan försäkrings- givaren har förklarat att slutlig ställning har tagits till ersätt- ningsfrågan. Vad som sägs i tredje stycket om försäkrings- givaren skall gälla trafikförsäk- ringsföreningen i fall som avses i 16 §. 31 § Saknas föreskriven trafikför- säkring för motordrivet fordon som är registrerat i bilregistret och ej är avställt, har trafikförsäk- ringsföreningen rätt till gottgörel- se (trafikförsäkringsavgift) av den försäkringspliktige för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin försäkringsplikt.