prop · GM0374 · 1999-01-01 00:00:00 — Rapporten har varit föremål för remissbehandling. En del av de problem som tas upp i rapporten har regeringen tidigare uppmärksammat Försvarsmakten på och också redovisat för . Andra frågor är av den arten att de inte kan lösas direkt utan kräver en långsiktig lösning. Regeringen tar upp dessa frågor i avsnitt 8.4 Övriga personalfrågor. I Försvarsmaktens underlag till den säkerhetspolitiska kontrollstationen har Försvarsmakten framhållit att dagens personalförsörjningssystem i fråga om officerare inte svarar mot de krav som den framtida organisationen ställer. Försvarsmakten framhåller därför att ett nytt system bör tas fram. Försvarsmakten avser därför att påbörja en översyn av dagens system med syfte att ge statsmakterna underlag för de beslut som behövs om slutlig utformning och införande av ett nytt system. Regeringen har gett Försvarsmakten i uppdrag att redovisa en samlad principiell syn på myndighetens framtida personalförsörjning. Mot bakgrund av vad som har anförts anser regeringen, särskilt med de osäkerheter som råder i Försvarsmaktens underlag när det gäller personalfrågorna i vid bemärkelse och de förestående omfattande omstruktureringarna av Försvarsmakten, att det inte nu är möjligt att ge en samlad syn på ett framtida personalförsörjningssystem för Försvarsmakten. Regeringen återkommer i det följande med sin syn på vissa principiella frågor främst vad det gäller pliktfrågan och personalförsörjning i övrigt. 8.2 Totalförsvarsplikt Regeringens bedömning: Totalförsvarets personalförsörjning bör även i fortsättningen huvudsakligen tryggas genom ett system med plikttjänst- . Totalförsvarets krav på förmåga att kunna möta ett väpnat angrepp bör vara dimensionerande för det framtida pliktsystemet. Inriktningen för det militära försvaret bör vara att inte fler totalförsvarspliktiga tas ut till grundutbildning än det antal som krävs för Försvarsmaktens framtida organisation. bör utbildningsvolymerna för det militära försvaret kunna minskas till cirka 15 000 totalförsvarspliktiga . Inom det civila försvaret bör utbildningsvolymen för det kommunala behovet kunna minskas från innevarande års volym om ca 3 000 totalförsvarspliktiga till ca 1 500 totalförsvarspliktiga . Utbildning av totalförsvarspliktiga för det statliga behovet skall även fortsättningsvis ske till ett antal om ca 600 totalförsvarspliktiga . Bakgrund till regeringens bedömning totalförsvarsbeslut lade och regeringen fast vissa principer för totalförsvarsplikten. Dessa principer innebär följande. Det svenska försvaret skall vara så uppbyggt och organiserat att det är en angelägenhet för hela befolkningen. Det är av stor betydelse att medborgarna känner ansvar för och efter förmåga medverkar till försvar. Detta tillgodoses bäst genom ett system med plikttjänstgöring. Ett yrkesförsvar kan inte skapa den motståndsvilja och styrka som ett försvar av hela landet kräver. För ett land som med stor yta och liten befolkning krävs det numerärt ett förhållandevis stort försvar. Genom att pliktpersonalen representerar vitt skilda samhällssektorer bidrar systemet dessutom till en kunskapsbredd och stor allmän erfarenhet inom det svenska försvaret. Den svenska totalförsvarsplikten har också avsevärd betydelse för försvarets förankring i samhället. Som angavs inledningsvis tillsattes en parlamentarisk utredning med uppgift att göra en översyn av tillämpningen av systemet med totalförsvarsplikt (Fö 1998:01). Enligt direktiven (dir. 1997:108) skall utredningen främst utreda frågor om inskrivningssystemet, uppskovsreglerna, utbildningsreserven, utbildningstidernas längd, pliktutbildningen för kvinnor, avgångar samt utbildningens meritvärde. Även vissa frågor som rör lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret m.m. skall utredas. Utredningen skall även överväga om ett pliktsystem för tjänstgöring vid svåra påfrestningar på samhället i fred skall införas. Genom tilläggsdirektiv (dir. 1998:49) har utredningen fått i uppdrag att överväga och föreslå förändringar som i förhållande till nuvarande ordning medför att pliktsystemet blir flexiblare och mer anpassat till rådande säkerhets- och försvarspolitiska förutsättningar samt gör det möjligt att vid behov öka internationella insatser, överväga och i förekommande fall föreslå förändringar som medför att plikttjänstgöring i större utsträckning kan fullgöras i eller i närheten av den ort där den totalförsvarspliktige är bosatt. Utredningen fick vidare i uppdrag att överväga och föreslå eventuella förändringar av påföljd för brott mot totalförsvarsplikten, överväga om personskadeskyddet bör förändras för de totalförsvarspliktiga och i förekommande fall komma med förslag samt uppmärksamma de effekter som förslagen i övrigt kan få på de förmåner som gäller för den som fullgör plikttjänstgöring. Utredningen skall redovisa sina förslag . Värnpliktsvolymer totalförsvarsbeslut angavs att inriktningen för antalet total- försvarspliktiga som fullgör värnplikt skulle vara 25 000 utom såvitt avser då en tillfällig neddragning fick göras med 4 000 . I samband med stats- makternas behandling av de allvarliga problem som uppstått i Försvars- maktens ekonomi och planering beslutade regeringen att fördelningen av totalförsvarspliktiga för det militära försvaret fick för minskas med ytterligare 3 500 och för med ytterligare 200. Detta innebär att 17 500 inplanerades för värnpliktsutbildning . Enligt regleringsbrevet för för Försvarsmakten är inriktningen att ca 18 000 värnpliktiga skall fullgöra utbildning. För att Försvarsmakten skall kunna utveckla värnpliktssystemet har regeringen, på förslag från Försvarsmakten, ändrat förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt på så sätt att lägsta tid för värnpliktsutbildning skall vara . Försvarsmakten avser att bedriva försök med förkortad grundutbildning. I Försvarsmaktens underlag till den säkerhetspolitiska kontrollstationen anförs att uttagningen av totalförsvarspliktiga för Försvarsmakten bör grundas på ökad grad av eget åtagande inom pliktsystemets ram. Meritvärdet av fullgjord värnplikt bör öka. Nuvarande ekonomiska ersättning bör förstärkas för den som fullgör lång grundutbildning. En förutsättning för att nå de värnpliktsvolymer som erfordras för att kunna genomföra internationell verksamhet är enligt Försvarsmakten att ekonomiska och andra incitament ses över. Försvarsmakten har också i underlaget framfört en alternativ utbildningsgång. Enligt denna rycker vissa totalförsvarspliktiga in till tjänstgöring först efter det att de har genomfört sina civila studier. Detta skulle innebära att individens civila kompetens utgör grund för var och i vilken befattning den totalförsvarspliktige genomför sin tjänst. Detta torde enligt Försvarsmakten innebära att den tillförs en mängd högskoleutbildade individer som under grundutbildningen tillför Försvarsmakten sin kompetens. Dessa skulle med fördel kunna fördelas till utbildningsplatser med förkortad utbildning. Alternativet behöver enligt Försvarsmakten studeras vidare. Avseende totalförsvarspliktiga i stödproduktion redovisar Försvarsmakten att utbildning av mobiliserings- och förrådsvärnpliktiga skall upphöra. Däremot avser Försvarsmakten att även fortsättningsvis utbilda bevaknings- och depåvärnpliktiga. Civilpliktsvolymer Enligt totalförsvarsbeslutet skall planeringen utgå från att 5 000 totalförsvarspliktiga utbildas inom det civila försvaret vid försvarsbeslutsperiodens slut. skulle inriktningen vara att successivt utöka utbildningen till ca 10 000 . I rapporten 1996:6 har redovisat sin granskning av genomförandet och konsekvenserna av riksdagsbesluten att förstärka det civila försvaret med grundutbildad pliktpersonal för kommunernas behov. Enligt RRV saknas en fastställd och rättvisande bild av behovet. Det framgår även att det anmälda behovet är kraftigt överdimensionerat i de preliminära bedömningarna. Enligt underlag från ÖCB skulle en utbildningsvolym om cirka 5 000 totalförsvarspliktiga vara möjlig. I antalet 5 000 ingår även cirka 2 000 totalförsvarspliktiga för utbildning till flygplatsbrandmän, räddningsmän, banreparatörer och befattningar inom elförsörjningen. ÖCB har anfört svårigheter med att lämna en slutlig bedömning om kommunernas behov av civila beredskapsmän. Detta beror på att de beställningar som föreligger från landets kommuner utgår från ett preliminärt bedömt behov. En svårighet är att de civila krigsorganisationerna vid myndigheter och kommuner kommit olika långt i de analyser av förstärkningsbehov som skall ligga till grund för bedömt personalbehov. Bemanningsanvariga myndigheter och kommuner måste således inkomma med ett säkrare underlag innan uppgift om slutligt behov av civila beredskapsmän kan anges. ÖCB har även föreslagit att totalförsvarspliktiga skall kunna utbildas för uppgifter inom en regional förstärkningsresurs. En sådan förstärkningsresurs bör inrättas av regeringen och avse uppgifter inom områdena hälso- och sjukvård, flyktingmottagandet, miljöskydd och räddningstjänst. De regionala förstärkningsresurserna föreslås bli uppbyggda länsvis och dimensioneras med hänsyn till länens behov. ÖCB föreslår vidare att det bör övervägas att införa utbildningar för totalförsvarspliktiga för uppgifter inom gränsövervakning och bevakning. ÖCB:s förslag innebär att man bör se över uppgifter och utbildning till beredskapspolis och även överväga direktinskrivning i samband med mönstring till beredskapspolisorganisationen. Man bör även överväga en utbildningstid längre än till befattning som beredskapspolis. Skälen till regeringens bedömning: Regeringen finner inte skäl att föreslå några ändringar av de principer om totalförsvarets personalförsörjning som lades fast 1996. Tillämpningen av pliktsystemet har ifrågasatts och denna och flera andra frågor utreds av Pliktutredning. Grunden för ett framtida pliktsystems utformning och tillämpning måste vara behoven baserade på vilka uppgifter som skall kunna lösas med totalförsvaret. Såväl antalet totalförsvarspliktiga som skall utbildas som utbildningens innehåll skall grundas på dessa behov. Uppgiften att möta ett väpnat angrepp skall vara dimensionerande för det framtida pliktsystemet. Antalet utbildade totalförsvarspliktiga måste även kunna vara basen för de krigsförband som skall ställas till förfogande i internationella insatser. Frågan om viss pliktpersonal kan behöva utbildas för att kunna göra insatser vid svåra påfrestningar på samhället i fred utreds av . Trots pågående arbete anser regeringen att någon form av ställningstagande i vissa frågor redan nu är nödvändigt. En fråga att ta ställning till i kontrollstationen är huruvida fördelningen av pliktpersonalen för det militära respektive det civila försvaret skall förändras. Beroende på övergången till ny krigsorganisation och förändringar i grundorganisationen skall värnpliktsvolymen reduceras till cirka 15 000 totalförsvarspliktiga . Även för det civila försvaret bedömer regeringen att en minskning bör göras. För det kommunala behovet bör utbildningsvolymen kunna minska från innevarande års volym om ca 3 000 totalförsvarspliktiga till ca 1 500 . Regeringen avser uppdra åt berörda myndigheter att analysera konsekvenserna av den minskning av antal utbildade totalförsvarspliktiga inom det civila försvaret som regeringen beslutat . Regeringen avser vidare låta utreda behovet av totalförsvarspliktiga för det civila försvaret . har mot bakgrund av den osäkerhet som råder om Försvarsmaktens framtida utbildningsorganisation hemställt om att det får göras förenklingar i inskrivningsbesluten. anser därvid bl.a. att inskrivningsbesluten vid mönstringen bör ersättas med preliminära inskrivningsbeslut som senare följs av slutliga inskrivningsbeslut. lämnar därvid förslag på hur detta författningstekniskt skall lösas genom bl.a. ändringar i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Regeringen anser att de problem som tar upp kan hanteras inom ramen för gällande bestämmelser. Regeringen anser att utbildningstidernas längd inom framförallt det militära försvaret bör omprövas. Det kan ifrågasättas om inte de nuvarande utbildningstiderna överlag kan kortas. Försvarsmakten bör därför göra en genomgång av alla utbildningstider för de olika befattningarna. För en stor del av de totalförsvarspliktiga inom Försvarsmakten bör en utbildningstid kunna vara tillräcklig. För vissa befattningar torde dock en längre utbildningstid erfordras. Det kan även övervägas att för kvalificerade befattningar använda anställd personal. Genom att ha en relativt snabb omsättning av totalförsvarspliktiga i förbanden minskar behovet av repetitionsövningar. Det kan dock genomföras korta övningar där totalförsvarspliktiga och officerare åter får bekanta sig med bl.a. sitt vapensystem genom simulatorträning. Denna form av övningar är organisatoriskt betydligt lättare att planera och genomföra och ger en hel del färdighet för individen. Regeringen delar i övrigt vad Försvarsmakten anfört om totalförsvarspliktiga i stödproduktion. Regeringen vill i sammanhanget särskilt kommentera frågan om bemanning av bevakningsplutoner. totalförsvarsproposition bedömde regeringen att bevakningsplutoner borde förberedas för att i ett anpassningsskede kunna bemannas genom överföring av totalförsvarspliktiga med militär grundutbildning. har poängterat att denna fråga bör analyseras och utvärderas i samband med framtagande av hemvärnets framtida organisation. I den senaste redogörelsen i skr. 1997/98:75 av regeringens behandling av skrivelser till regeringen anmäldes på s. 53, mom. 49 att ärendet bereds. Med hänvisning till den nu initierade större omstruktureringen av det militära försvaret får regeringen härmed anmäla att denna specifika fråga inte nu längre bör beredas separat utan ingå inom ramen för utformningen av territorialförsvaret. Regeringen avser att närmare överväga vilka former som arbetet med de ovan nämnda frågorna bör ha. Tidsplanen för det fortsatta arbetet bör därvid samordnas med underlagsframtagningen i övrigt inför nästa försvarsbeslut. 8.3 Försvarsmaktens utbildningsverksamhet 8.3.1 Bakgrund försvarsproposition anförde regeringen att Försvarsmaktens verksamhet, av såväl principiella som ekonomiska skäl, så långt möjligt borde samordnas. Regeringen konstaterade att det bedrivs en omfattande utbildningsverksamhet vid ett stort antal skolor. Dessa skolor speglar i betydande utsträckning försvarsgrens- och truppslagsuppdelningen. Inom områden som teknik, skydd, hälso- och sjukvård, IT och även olika typer av mer generell officersutbildning, bedrivs utbildning på flera skolor. I propositionen framhölls att man därför kunde ifrågasätta om inte sådan utbildning i högre grad dels borde ske gemensamt för Försvarsmakten, dels kunde samordnas och samutnyttjas för utbildning i civil krishantering och civila beredskapsförberedelser. Regeringen framhöll vidare att skolverksamheten inom Försvarsmakten utretts tidigare men att något samlat grepp med utgångspunkt i ett såväl civilt som militärt behov inte tidigare hade tagits. Med anledning härav anmälde regeringen att en särskild utredare skulle tillkallas för att se över utbildningen av främst anställd militär och civil personal. bemyndigade regeringen dåvarande chefen för att tillkalla en särskild utredare. Med stöd av detta bemyndigande utsågs landshövdingen till särskild utredare. Det övergripande utredningsuppdraget innebar att förslag skulle lämnas som syftar till att visa hur utbildningsverksamheten för främst anställd personal inom Försvarsmakten kan bedrivas och samordnas så att de samlade resurserna utnyttjas bättre. Utredningsarbetet har bedrivits i två etapper. avlämnade utredningen delbetänkandet En samordnad militär skolorganisation (SOU 1997:112), vari utredningen presenterade förslag som i första hand berörde den organisatoriska strukturen för skolverksamheten. Dessa förslag behandlade regeringen budgetproposition. Regeringen föreslog bl.a. och i likhet med utredningen att försvarsmaktsgemensamma organisationsenheter inom ramen för officers- och krigshögskoleprogrammen skulle inrättas och lokaliseras till , och . beslutade i enlighet med regeringens förslag. Utredningen har därefter behandlat den mer detaljerade utformningen av och inriktningen för en ny struktur för officersutbildningen, där inrättandet av de försvarsmaktsgemensamma organisationsenheterna utgjorde en betydelsefull utgångspunkt. överlämnade utredningen sitt slutbetänkande Försvarsmaktsgemensam utbildning för framtida krav (SOU 1998:42). Slutbetänkandet har remissbehandlats. I det följande redovisas utredarens utgångspunkter och förslag samt vissa av remissinstansernas synpunkter och regeringens ställningstagande. Hittillsvarande officersutbildning utgår från det befälssystem som tillämpas för Försvarsmakten och som benämns Ny befälsordning för det militära försvaret (prop. 1977/78:24, bet. 1997/98:FöU:10, rskr. 1997/98:179). Utredningen betonar att utformningen av en ny utbildningsstruktur även skall rymmas inom ny befälsordning. Den nivåhöjande officersutbildningen har inom ramen för ny befälsordning bedrivits vid officershögskola, krigshögskola samt vid (f.d. ). Beträffande de två förstnämnda skolorna har armén, flygvapnet och marinen haft sina egna skolor respektive utbildningsprogram. Gemensamt har dock varit att den inledande och tillika grundläggande utbildningen varit principiellt lika för alla aspiranter oavsett framtida uppgift och roll inom Försvarsmakten. Först längre fram i utbildningssystemet har den nivåhöjande utbildningen varit inriktad mot de krav och uppgifter som tillkommer högre chefer. Regeringen har i officersförordningen (1994:882) närmare reglerat frågor om utbildning, anställning och befordran m.m. av officerare. Utredningen konstaterar att det finns ett antal viktiga faktorer som i betydande utsträckning ligger till grund för de krav som kommer att ställas på framtidens officerare och som kommer att påverka utbildningens utformning. Förutom uppgifter som faller inom Försvarsmaktens huvuduppgifter ställs bl.a. krav på officeren att inom ramen för riktiga etiska och moraliska normer kunna hantera den av beslutade anpassningsprincipen samt att kunna behärska och dra fördel av den snabba utvecklingen inom teknik- och IT-området. Till detta skall även fogas att den miljö som officeren potentiellt skall verka i blir alltmer svårförutsägbar och diffus. Utredningen har särskilt framhållit betydelsen av att utbildningsverksamheten samordnas och att en enhetlig struktur organiseras. Dessutom har Försvarsmaktens behov av olika kompetenser beaktats samt förhållandet att blivande officerare kommer att ha en högst varierande bakgrund då officersutbildningen påbörjas. Sammantaget framhåller utredningen att detta lett till slutsatsen att en mer flexibel och anpassningsbar utbildningsstruktur måste skapas. Regeringens bedömning: En ny programstruktur för den grundläggande och de nivåhöjande yrkesofficersutbildningarna bör införas som ersätter nuvarande utbildningar. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att ett yrkesofficersprogram motsvarande 80 poäng inrättas för den grundläggande yrkesofficersutbildningen. Programmet ersätter de nuvarande officershögskoleprogrammen. I programmet skall ingå 20 poäng försvarsmaktsgemensam utbildning, 20 poäng försvarsgrensgemensam utbildning samt 40 poäng befattningsutbildning. av programmet skall vara avdelat för individuella val i form av s.k. specialkurser. De gemensamma utbildningsdelarna skall bedrivas vid militärhögskola medan befattningsutbildningen skall bedrivas vid funktionsskola. Utredningen har övervägt olika alternativ beträffande tidslängden för programmet. Utredningen har dock funnit att ett bibehållande av nuvarande utbildningstid är ändamålsenlig ur flera synvinklar. Eftersom den grundläggande utbildningen måste kompletteras med annan fack- och befattningsutbildning i olika omfattning, kommer den obligatoriska utbildningen att efter hand alltmer återspegla en tidsmässigt lämplig och tillika relevant minsta gemensam nämnare för olika officerskategorier. Detta förhållande bedömer utredningen vara ekonomiskt rationellt eftersom tidigare erfarenhet visat att tilldelad utbildningstid fylls ut oavsett om detta är av absolut vikt för att officeren skall kunna utöva sin yrkesroll. Utredningen konstaterar vidare att en förändring av utbildningstiden för den obligatoriska delen inte kommer att innebära någon skillnad för den sammanlagda utbildningstiden eftersom fack- och befattningsutbildning i likhet med kommer att förläggas efter avlagd yrkesofficersexamen. Utredningen föreslår vidare att ett taktiskt program inrättas för den nivåhöjande yrkesofficersutbildningen motsvarande 40 poäng. Programmet ersätter det nuvarande krigshögskoleprogrammet. I programmet skall ingå fem poäng försvarsmaktsgemensam utbildning samt 35 poäng försvarsgrensgemensam utbildning eller befattningsutbildning. De gemensamma utbildningsdelarna skall bedrivas vid militärhögskola medan befattningsutbildningen skall bedrivas vid funktionsskola. Utredningen anför att det taktiska programmet i många avseenden är nära relaterat till yrkesofficersprogrammet. Mot bakgrund av att det inledande programmet föreslås vara tvåårigt har utredningen funnit att den därefter följande nivåhöjande utbildningen bör vara ettårig. Utredningen framhåller att även här kan den minsta gemensamma nämnaren sägas ha varit styrande för en försvarsmaktsgemensam utbildningsstruktur. Detta innebär en sammanlagd utbildningstid för de två programmen (120 poäng). Inom ramen för den högre nivåhöjande yrkesofficersutbildningen föreslår utredningen att ett stabsprogram, och ett chefsprogram inrättas som båda genomförs vid . Stabsprogrammet, som ersätter nuvarande taktiska kurs, föreslås omfatta 40 poäng och chefsprogrammet, som ersätter nuvarande chefsutbildning, föreslås omfatta högst 100 poäng. Viktiga utgångspunkter för utredningen har varit att den högre officersutbildningen skall anpassas till de föregående utbildnings- programmen samt att utbildningen utformas så att dessa officerare blir mer användbara för Försvarsmakten. Detta bör i sin tur leda till ett antalsmässigt minskat utbildningsbehov inom dessa officerskategorier. Remissinstanserna: Remissinstanserna delar i huvudsak utredningens förslag till en ny utbildningsstruktur för den grundläggande och de därpå följande nivåhöjande utbildningsstegen. Försvarsmakten, som är positiv till utredningens förslag, framhåller betydelsen av att ett utbildningssystem utvecklas så att det täcker Försvarsmaktens behov och inom ramen för detta behov tar tillvara den enskildes förutsättningar. Varje program skall ge en grundläggande kunskap och förmåga inom officersyrket och leda till examen. Det är sedan genom praktisk tjänstgöring och kompletterande befattningsutbildning som erforderlig yrkeskompetens erhålls. Sammantaget innebär detta, enligt Försvarsmakten, att personalens kompetens kan utvecklas och anpassas till de förmågor som efterfrågas av statsmakterna. Försvarshögskolan anser att den grundläggande officersutbildningen bör avslutas med ett försvarsmaktsgemensamt skede och inte som utredningen föreslår inledas med ett sådant skede. Detta skulle, enligt skolan, kunna leda till att olika officerskategorier fick bättre förståelse för varandras roller. och föreslår att den grundläggande officersutbildningen görs treårig. föreslår vidare att den obligatoriska utbildningen för yrkesofficerare även skall omfatta det taktiska programmet och fackprogrammet. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar i allt väsentligt utredningens slutsatser och därmed dess förslag. Regeringen anser att den föreslagna programstrukturen och terminsindelningen för yrkesofficersprogrammet är ändamålsenlig och bidrar till den flexibilitet och anpassningsbarhet som är eftersträvansvärd. Den lägger också grunden för en långsiktig kompetensutveckling som svarar dels mot individuella önskemål, dels mot Försvarsmaktens behov.