prop · GM03121 · 1999-01-01 00:00:00 — Intresset är stort bland kommunerna för att erhålla rätt till riksrekry- tering för sina lokala grenar och specialutformade program. Regeringen har dock behandlat ansökningarna med stor restriktivitet. Av drygt 300 ansökningar har riksrekrytering beviljats för ca 75 utbildningar. Ett skäl till det stora intresset är att riksintag ger möjlighet att rekrytera elever från andra kommuner utan hemkommunens samtycke och därmed skapa ett ökat elevunderlag till den egna gymnasieskolan. Ett ökande antal specialutformade program, lokala grenar och kurser begränsar dock den nationella överblicken. Gymnasieskolans kunskaps- innehåll och utbud av utbildningar blir allt svårare att jämföra och möjligheterna minskar att upprätthålla kvalitet och nationell likvärdighet. Att en kommun genom regeringens beslut får anordna riksrekryterande utbildning innebär ingen garanti för att elevunderlaget blir tillräckligt stort. Genom regional samordning mellan kommuner finns ofta större möjligheter att komma överens om ett bredare utbud än vad en kommun kan erbjuda på egen hand. Regeringen bedömer därför att det finns behov av att den regionala arbetsmarknadens parter, högskolor, kommuner med vuxenutbildning och gymnasieskolor utvecklar sitt samarbete. Fler gymnasieskolor - risk för minskat utbud av utbildnings- alternativ Många mindre kommuner har inrättat egna gymnasie- skolor. Denna utveckling har både positiva och negativa effekter. En positiv effekt är att eleverna kan studera nära hemorten och däri- genom få en gymnasieutbildning, som många elever kanske tidigare avstod från. Flera nya gymnasieskolor har dessutom visat på en kreativ syn på kunskap och pedagogik och positiv anda hos personal och elever. En negativ effekt är att den mindre kommunen genom att erbjuda ett begränsat urval av program, inriktningar och valbara kurser inte kan tillgodose elevernas olika intressen och att eleverna i praktiken stängs in i kommunens gymnasieskola. Ett annat problem är att yrkesutbild- ningar anordnas i kommuner där förutsättningar saknas för ett samarbete med det lokala näringslivet kring den arbetsplatsförlagda utbildningen. hade eleverna möjlighet att söka sig till den större gymnasie- kommunen med det bredare utbudet av program och inriktningar och med upparbetade och väl fungerande kontakter med arbetslivet. Resulta- tet blir en spridning av elevunderlaget med små undervisningsgrupper och små resurser, vilket hotar kvaliteten i programmen med yrkesämnen. Enligt regeringens bedömning saknas tillräckliga kunskaper om hur tillkomsten av gymnasieskolor i kommuner som inte varit gymnasieorter har påverkat elevernas val av utbildning och utbildnings- ort och om utbildningskvaliteten vid små gymnasieskolor. 8.5 En utveckling av programutbudet Genom beslut kommer ett nytt nationellt program - teknikprogrammet - att kunna erbjudas . Att ett nytt program införs innebär inte att regeringens avsikt är att öka antalet program. Tvärtom, flera skäl talar för en utveckling som innebär färre program med ett bredare innehåll. har regeringens uppdrag att genomföra en kontinuerlig program- och kursplaneöversyn. har också fått i upp- drag att utarbeta förslag till en gemensam programstruktur för samtliga program i anslutning till beslut att alla nationella program skall ha samma struktur och vara uppbyggda så att de är lätta att över- skåda. Gymnasieskolans uppbyggnad blir därmed flexibel och kan ge likvärdiga valmöjligheter inom varje program. Elevens möjlighet att få tillträde till önskad utbildning skall stärkas. Detta kan ske bl.a. genom att program som inte haft grenar nu kan få inriktningar. I tidigare uppdrag , som redovisades till regeringen , ingick även att lämna förslag till en uppluckring av natur- och samhällsvetenskapsprogrammen, så att de får en liknande struktur som övriga program. analys och förslag visar tydligt svårigheterna att åstadkomma förändringar inom ramen för gymnasieskolans nuvarande program- och kursutbud. Regeringen bedömer, bl.a. mot bakgrund av förslag till inriktningar och verkets pågående utvärdering av de nationella program- men, att det behövs en översyn av gymnasieskolans programutbud. Över- synen skall ta sin utgångspunkt i de omstruktureringar av morgondagens arbetsmarknad som forskning och branscher pekat på. En översyn av programutbudet har tidigare aktualiserats av en arbets- grupp inom och presenterats i rapporten nasieskola i ständig utveckling (Ds 1997:78). Arbetsgruppen bedömde att det då inte fanns något behov av att revidera gymnasie- skolans programutbud, men att en fördjupad analys borde göras vad gäller programmens närmare innehåll och kursstruktur. Samhällsomvandlingen har varit snabb under de år som gått sedan beslutade om de nya programmen i gymnasieskolan. Den svenska ekonomins internationalisering har fortsatt. Stora förskjutningar har ägt rum i fråga om den kompetens hos arbetskraften som efterfrågas. Inom den arbets- och kapitalintensiva tillverkningsindustrin har produk- tionen ökat, men sysselsättningen har gått ner beroende på en kraftig produktivitetsökning. Antalet arbeten av repetitiv och rutinmässig karak- tär har minskat snabbt. De nya arbeten som tillkommit finns inom kunskapsintensiva områden samt inom tjänste- och service- produktionen. Dessa arbeten ställer krav på en mer komplex samman- sättning av kompetenser än de arbeten som gått förlorade. Utvecklingen av informationstekniken och annan ny teknik påverkar inte bara sammansättningen av kompetensbehov och yrkesroller utan också produktionens och arbetets organisering. En kundanpassad pro- duktion med höga krav på kvalitet och precision ställer krav på snabba omställningar, ett decentraliserat beslutsfattande och bredare kompe- tenser. Detta ställer också krav på personliga egenskaper som självstän- dighet, ansvarstagande och samarbetsförmåga. Även kunskaper har i vissa avseenden fått allt kortare livslängd. Det gäller särskilt kunskaper som är knutna till relationen mellan arbets- metoder och teknik. De områden av arbets- och samhällslivet där det ställs allt högre krav på individens förmåga att fortlöpande lära nytt blir ständigt fler. I många länder inom EU och pågår en utveckling inom yrkesutbildningsområdet som innebär att en ökad andel av utbild- ningarna övergår från att vara gymnasiala till att bli eftergymnasiala. Behovet av yrkesspecialisering inom gymnasieskolan kommer därmed sannolikt att minska. Dessa förändringar har gjort att frågan om program- utbudet nu måste aktualiseras. Andra frågor som behöver belysas har med begreppet yrkeskunnande att göra och dess olika dimensioner. Relationerna mellan begrepp som teori och praktik, färdighet och förtrogenhet, kognition och kommuni- kation har i moderna yrken blivit alltmer sammansatta. Vilket yrkes- kunnande som skall förmedlas i en grundläggande ungdomsutbildning, vilket lärande som kan ske på en arbetsplats och vilka utbildningar som bör ske genom olika former av eftergymnasial utbildning hör till de frågor som behöver studeras. Många av de inriktningar som finns inom de nationella programmen syftar till att ge grundläggande kompetens för relativt väldefinierade yrkesområden. Regeringen konstaterar att arbetsmarknadens behov själv- fallet måste vara vägledande för samhällets utbildningsutbud. Å andra sidan finns det risker med en alltför kortsiktig och snäv tolkning av dessa behov. Arbetsmarknadens utveckling är sådan att de nationella pro- grammen måste vara flexibla och ge stor öppenhet inför framtida studie- och yrkesval och en grund för fortsatt lärande. Utbildningarna skall också ge goda förutsättningar för ett aktivt deltagande i samhällslivet. Utgångspunkter för att skapa moderna utbildningar Det finns flera tänkbara utgångspunkter för framtidens yrkesutbildningar på gymnasial nivå. En utgångspunkt för programutbudet och indelningen i inriktningar kan vara en analys av uppgifter och funktioner som ger grundläggande kompetens inom relativt breda arbetsmarknadssektorer snarare än traditionella yrken. Dessa kan sedan få en koppling till arbets- marknadens mer specifika behov genom lärlingsutbildning, färdigutbild- ning på arbetsplatsen eller annan eftergymnasial yrkesutbildning. En gymnasieskola med utbildningsinriktningar som utformas tematiskt utifrån ungdomars intresseområden kan också bidra till att öka rekry- teringen, minska den sociala snedrekryteringen och skapa förutsättningar för ett friare utbildnings- och yrkesval för flickor och pojkar. Framtidens gymnasiala utbildningar måste konstrueras så att alla elever - oavsett val av program - får uppleva att studierna är meningsfulla och utvecklande inom de egna intresseområdena. Andra krav på det nationella utbudet är att utbildningarna på ett lik- värdigt sätt skall kunna anordnas i hela landet och ge lika förutsättningar att kvalificera sig för arbetsmarknadens behov samt de eftergymnasiala utbildningarnas förkunskapskrav. Den utveckling som skett i arbetslivet i många länder i EU och inom har fått till effekt att en ökad andel yrkesutbildningar övergått från att vara gymnasiala till att bli eftergymnasiala utbildningar. Detta sker även i . Försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbild- ning kan ses som ett uttryck för detta. Denna förskjutning av kompetens- kraven och utbildningsnivån kommer att ställa nya krav på den gym- nasiala nivån. Behovet av specialisering inom gymnasieskolan kommer, som tidigare påpekats, sannolikt att minska för många utbildnings- områden och därmed öppna för en än mer allmän och bredare gymnasie- skola. Den gemensamma kärnan av baskunskaper, som främst be- står av kärnämnen, kommer troligen att behöva vidgas. Den måste dels ge ökade ämneskunskaper i gemensamma ämnen, dels ge generella kun- skaper som - även om de inhämtas i olika undervisningssammanhang - är gemensamma för alla utbildningar, t.ex. entreprenörskap, miljö- kunskap, språk, kommunikativ förmåga, problemlösningsförmåga, IT- kunskap och förmåga att samarbeta och arbeta i team. En gymnasieskola med ett bredare utbud får dock inte innebära att gymnasieskolans utbildning blir för allmän och liknar en förlängd grund- skola. Det måste finnas möjlighet för eleverna att specialisera sig genom att välja intressanta och relevanta inriktningar. Inom ramen för en sådan specialisering är det dock nödvändigt att eleverna får kunskaper som är generaliserbara och kan tillämpas i andra och nya sammanhang. Att fördjupa sig inom ett område ger kunskaper och erfarenheter av olika arbetssätt som kan överföras till andra områden. Det ställer dock krav på en medveten planering av undervisningen för att sådana kunskaper skall nås. I den gemensamma struktur som kommer att gälla för gymnasieskolan finns utrymme för en utveckling av programutbu- det. Varje program har en gemensam kärna av kärnämnen och gemen- samma karaktärsämnen. Utifrån denna kärna som tydliggör programmets karaktär kan specialiseringar göras inom programmet inom ramen för olika valbara inriktningar. Programutbudet i en framtida gymnasieskola bör enligt regeringens bedömning omfatta färre program än . När det gäller antalet utgång- ar från gymnasieskolan bör dessa noga övervägas tillsammans med arbetsmarknadens parter, branschorganisationer och företrädare för hög- skolan. Utbudet av utgångar bör kännetecknas av bredd och allsidighet. Det får inte vara uppbyggt så att elevernas kompetens blir för snäv. Regeringen har inte närmare övervägt ett reellt förslag till en moder- nisering av gymnasieskolans nationella program. För det krävs en djupare och bredare analys. Regeringen planerar därför att tillsätta en utredning för att bereda ett förslag till en revidering av det nationella programutbudet. Utredningen bör även få i uppdrag att utvärdera effek- terna dels av gymnasieskolor i mindre kommuner, t.ex. vad gäller elever- nas val och utbildningens kvalitet, dels av det ökade utbudet av lokala utbildningsinriktningar. 9 Vuxenutbildningen inför 2000-talet De genomgripande förändringar som sker inom samhällsliv och arbetsliv såväl internationellt som nationellt och som beskrivs i utvecklings- planens inledande avsnitt ställer nya krav såväl på individen som på utbildningsutbudet för vuxna. Det livslånga lärandet är och kommer i ännu större utsträckning att vara en nödvändighet för den enskilde och måste därför vara en integrerad del i såväl samhälls- som i arbetsliv. Stat och kommun har ett övergripande ansvar för att tillhanda- hålla en infrastruktur för livslångt lärande, som tillgodoser människors behov av nya kunskaper och personlig utveckling. Den samlade vuxenutbildningen står nu inför utmaningen att övergå från stora nationella satsningar till en reguljär verksamhet med ett långsiktigt och hållbart vuxenutbildningssystem. kommer regeringen att utarbeta riktlinjer och fatta beslut som blir av- görande för vuxenutbildningen . skall presentera sina förslag för en reformerad vuxenutbildning. Vidare skall yrkesutbild- ning lämna sitt slutbetänkande . I början av nästa sekel skall och försöksverksamheten med kvalificerad yrkes- utbildning övergå till reguljär verksamhet. har presenterat en plan för utveckling av vuxenutbildningen och arbetar nu vidare med ett antal nationella utvecklingsområden. Regeringen ger här sin syn på några av de områden inom vuxenutbild- ningen som kommer att behöva utvecklas och för- ändras. Syftet är dels att summera och beskriva den utveckling som pågår inom vuxenutbildningen, dels att staka ut riktlinjer för de kommande årens reformering. Därigenom är syftet också att ge ett planeringsunder- lag för kommuner och utbildningsanordnare inför övergången till en framtida förnyad vuxenutbildning. I begreppet vuxenutbildning innefattas i denna skrivelse formell utbild- ning för vuxna upp till och med dagens gymnasienivå, sådan eftergym- nasial yrkesutbildning som inte tillhör högskoleområdet samt folkbild- ning och utbildningar som ges vid de kompletterande skolorna. Pågående reformarbete Utgångspunkten i de propositioner som låg till grund för regeringens satsning på vuxenutbildning den ekonomiska vårpropositionen 1996 (prop. 1995/96:150) och i den s.k. Sysselsättningspropositionen (prop. 1995/96:222) var att de tidigare tillfälliga insatser som genom- förts skulle ersättas av en varaktig utbyggnad av den reguljära vuxenutbildningen. Besluten innebar en kraftig omfördel- ning av statens resurser i syfte att långsiktigt förstärka utbildningsnivån och höja kompetensen i stället för att erbjuda kontant stöd och tillfälliga insatser för arbetslösa. En stor del av den arbetsföra befolkningen upp- fyller inte de grundläggande kunskaps- och kompetenskrav som dagens och morgondagens arbetsliv ställer och regeringen beslutade därför om en kraftig satsning på vuxenutbildning. Målen är dels att genom satsningen på lågutbildade bidra till ökad jämlikhet, jämställdhet och minskade klyftor, dels att skapa ekonomisk tillväxt genom ökad tillgång på kvalificerad arbetskraft. Satsningen skall dessutom utveckla och förnya vuxenutbildningen så att den bättre anpassas till de krav som individen, samhället och arbetslivet kommer att ställa . Parallellt med satsningarna tillsatte regeringen mittén (dir. 1995:67) som fick i uppgift att föreslå mål för ett nationellt kunskapslyft för vuxna och föreslå en strategi för ett livslångt lärande. Regeringen har i tilläggsdirektiv (dir. 1997:104) även givit kommittén i uppgift att följa utformningen av vuxenutbildningssatsningen, kunskaps- lyftet, som startade och ansvara för att fristående, nationella utvärderingar genomförs. Utifrån ett uttryckligt behov från arbetslivet av mer kvalificerad arbets- kraft startade försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning . Målet med verksamheten är att pröva nya eftergymnasiala yrkesutbildningar, nya pedagogiska former och nya utbildningsanord- nare. Utbildningen förenar teoretiska studier med lärande i arbete. kvalificerade yrkesutbildningen, , (dir. 1996:26) ansvarar för fördelning av utbildningsplatser och följer och utvärderar försöksverksamheten. Syftet med dessa satsningar är dels att ge hundratusentals människor möjlighet att höja sin kunskap och kompetens för vidare studier eller för arbete, dels att medverka till en reformering av svensk vuxenutbildning. Såväl som den kvalificerade yrkesutbildningen har mötts av ett stort intresse och antalet platser har successivt utökats. Detta visar på stora behov av ytterligare utbildning och också på nödvändig- heten av genomtänkta och tydliga former för ett livslångt lärande. Utöver ovanstående utbildningar utgör folkbildningen med folkhög- skolor och studieförbund en stor och viktig del av ett nationellt kunskaps- lyft. För många människor är folkbildningen den viktigaste länken till ett livslångt lärande genom att den erbjuder en väg in i vidare studier. Även kompletterande skolor, med en mångfald av utbildningsinriktningar, utgör ett värdefullt inslag i svensk vuxenutbildning. I en beskrivning av den svenska vuxenutbildningen är det självklart att folkbildning och kompletterande skolor finns med även om statens roll och styrning över dem är annorlunda. 9.1 Vuxenutbildning ett nationellt ansvar För att tillmötesgå det nya och stora behovet av ett livslångt lärande krävs att alla individen, staten, kommunen och arbetslivet tar sitt ansvar för kunskaps- och kompetensutveckling. En analys av utbildningsnivån visar att en stor andel av den vuxna befolkningen saknar den baskompetens som dagens arbetsliv förutsätter. I saknar mer än hälften treårig gymnasieutbild- ning. Förutom de ökade kraven på en högre baskompetens innebär arbets- livets utveckling att yrkesutbildningarna måste förändras. Många av de yrken och funktioner som finns får ett nytt innehåll eller försvinner. Detta måste mötas såväl av de av samhället finansierade yrkesutbildning- arna som av arbetsgivarnas ansvar för kompetensutveckling för anställda. Samhällsutvecklingen i övrigt ställer också andra och nya krav och förväntningar på den enskilde. Det mångkulturella och alltmer inter- nationella samhället innebär ökade behov av omvärldskunskap och med- vetenhet om kulturella skillnader och globala sammanhang. Det i sin tur ställer stora krav på individen, krav som utbildningsväsendet för vuxna måste tillgodose. Den nuvarande offentligt understödda vuxenutbildningen består av olika utbildningsformer som kan vara kompetenshöjande och behörig- hetsgivande för fortsatta studier, inriktade mot yrkesverksamhet eller för personlig utveckling, för fritid eller för medborgarrollen. Olika utbild- ningsformer med skilda mål och styrdokument har successivt tillkommit. För att tydliggöra den mångfacetterade vuxenutbildningen och samti- digt skapa beredskap för en infrastruktur för fortsatt flexibilitet och utveckling, mot bakgrund av de nya utbildningsbehoven, kan vuxen- utbildningen med statligt stöd beskrivas i tre huvudområden för fram- tiden; basutbildning t.o.m. gymnasiekompetens, eftergymnasial yrkes- utbildning samt folkbildning och vissa kompletterande skolor. Med basutbildning avses här de grundkunskaper och färdigheter som alla behöver för arbetslivet och för det livslånga lärandet. Den nivån kan med dagens krav i arbetslivet sägas motsvara nuvarande gymnasieskola. Det som här benämns basutbildning omfattar den kommunala vuxenutbildningen, vuxenutbildning för utvecklingsstörda, svenskunder- visning för invandrare, statens skolor för vuxna samt delar av folk- högskolans och studieförbundens verksamhet. Det är regeringens mening att möjlighet till utbildning motsvarande dagens gymnasieskola för ungdomar måste kunna erbjudas alla, som helt eller delvis saknar en gymnasial utbildning. Med eftergymnasial yrkesutbildning avses de olika utbildningar som i praktiken förutsätter en gymnasieutbildning och är riktade mot en bestämd yrkesinriktning eller syftar till att tillgodose ett specifikt arbets- marknadsbehov. Eftergymnasiala yrkesutbildningar för vuxna finns inom försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning (KY), inom komvux som gymnasial utbildning enligt förordningen om påbygg- nadsutbildningar och inom arbetsmarknadsutbildningarna. Dessutom är vissa av kurserna i folkhögskolan och vissa av utbildningarna inom de kompletterande skolorna till sitt innehåll jämförbara med eftergymnasiala yrkesutbildningar. Folkbildningen genom folkhögskolor och studieförbund samt vissa av de kompletterande skolorna erbjuder utbildning, som inte i första hand syftar till någon formell kompetens eller till något specifikt yrke. Folkbildningen fyller en viktig funktion i samhällslivet inte minst för att vårda och utveckla demokratin och en aktiv medborgarroll. De kom- pletterande skolorna erbjuder ett värdefullt utbildningsutbud bl.a. på hantverks- och estetiska områden, som annars inte skulle komma till stånd. Folkbildningen och de kompletterande skolorna riktar sig till människor som vill studera ämnen av allehanda slag, allt från samhälls- inriktade kurser till kurser som i första hand syftar till personlig utveckling. Regering och riksdag har ett övergripande ansvar för ett vuxenutbild- ningssystem som tillgodoser dessa tre huvudbehov och som garanterar en rättvis fördelning av utbildningsresurserna. Det är även en uppgift för stat, kommun, arbetsgivare och fackliga organisationer att finna former för samverkan och för uppbyggnad av en infrastruktur för livslångt lärande som ger individen möjligheter att ta del av utbildning inom dessa tre huvudområden. 9.2 Gemensamma mål för vuxenutbildning Regeringens bedömning: Det finns skäl att samla och tydliggöra målen för den offentligt finansierade vuxenutbildningen. Målen bör uttrycka en nationell ambition och inriktning för vuxenutbildningen och tydliggöra avsikten med statens stöd till vuxenutbildningen. Målen bör utgöra en ram och en identitet för vuxenutbildningen och utgå från de grundläggande värden som finns i skollagen och i läro- planen för de frivilliga skolformerna. För folkbildningens del utgörs målen av de syften regeringen angivit i folkbildningsförordningen. Regeringen avser att ta ställning till gemensamma mål för vuxen- utbildningen efter att lämnat sitt slut- betänkande våren . Det finns ingen enhetlig och vedertagen definition av vad som inne- fattas i begreppet vuxenutbildning. Med vuxenutbildning kan man mena utbildning som påbörjas efter avslutad ungdomsutbildning eller utbild- ning som påbörjas efter ett kortare eller längre avbrott i ungdomsutbild- ningen. I innefattar begreppet vuxenutbildning i formell mening inte universitets- och högskoleutbildning, även om dessa utbildningar också riktar sig till vuxna. För den enskilde står begreppet vuxen- utbildning ofta för all slags utbildning som sker i vuxen ålder. I detta sammanhang behandlas dock inte utbildningar vid högskolor och univer- sitet. Trots den omfattande vuxenutbildning som bedrivs i saknas sammanfattande och gemensamma mål. Den utveckling och utbyggnad som vuxenutbildningen genomgått har inneburit att olika delar av vuxenutbildningen har olika mål- och styrdokument som fastställts . Skilda styrdokument gäller för komvux och svenskundervisning för invandrare. För folkbildningen anger staten syftena med statsbidragsgivningen. Folkbildningens egna organisationer bestämmer, utifrån dessa syften, själva hur statsbidraget skall fördelas mellan studieförbund och folkhögskolor. För komvux har i tillämpliga delar och gymnasieskolans läroplaner gällt som måldokument. I samband med att Lgr 80 infördes fick komvux en särskild läroplan, Lvux 82, som senare också kom- pletterades med en gymnasial del. Komvux fick därmed status av egen skolform och en särskild förordning om vuxenutbildningen infördes. Efter övergången från regelstyrning till målstyrning och vid beslutet om en ny reformerad gymnasieskola avskaffades Lvux 82 och en ny gemensam läroplan för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, trädde i kraft . Motiveringen var att målen borde vara desamma i gymnasieskolan och komvux, men innehåll och arbetsformer som inte reglerades i läroplan och kursplaner kunde variera.