prop · GM03114 · 1999-01-01 00:00:00 — 3 §1 Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor: 1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och produkter som avses i lagen (1998:397) om strategiska produkter, 2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen, 3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64), 4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67), 5. injektionssprutor och kanyler, 6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, 7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nit- handskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande, 8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., 8. kulturföremål som avses i 5 kap. lagen (1988:950) om kultur- minnen m.m., 9. hundar och katter för annat ändamål än handel, 10. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738), teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen (1961:181) om för- säljning av teknisk sprit m.m. samt tobaksvaror vid kontroll av ålders- gränsen i 13 § tobakslagen (1993:581), 11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler, 12. andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i öv- rigt gäller för införseln inte är uppfyllda, 13. barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi, 14. varor som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning bemyndigades chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift att utreda vissa frågor om kulturminnes- skydd m.m. (dir. 1994:57). Utredningen antog namnet Kulturarvsutred- ningen. Utredningen överlämnade delbetänkandet Kulturegendomar och kulturföremål (SOU 1995:128) och slutbetänkandet Skyddet av kulturmiljön (SOU 1996:128). En sammanfattning av delbetänkandet och slutbetänkandet finns i bilaga 1. Efter remissbehandlingen har beredning fortsatt i . Arbetet redovisades i promemorian Kulturhistoriskt värdefulla samlingar i fideikommiss. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. har föreslagit förändringar av normgivnings- reglerna i regeringsformen. Detta är en fråga som har stor principiell betydelse. Den kräver enligt regeringens mening en djupare analys än som varit möjlig inom ramen för detta lagstiftningsarbete. Frågan bör övervägas ytterligare. De delar av utredningens lagförslag som behandlas i denna proposition finns i bilaga 2 och 3. Promemorians lagförslag finns i bilaga 4. Betänkandena och promemorian har remissbehandlats. Remissinstanserna är förtecknade i bilaga 5, 6 respektive 7. Remissammanställningar finns tillgängliga i (dnr Ku1999/1289/Ka). Vidare har och länsstyrelserna i och givits tillfälle att lämna synpunkter på avsnitt 4.3. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådet har lämnat ett antal synpunkter på utformningen av lagförslagen. Synpunkterna är främst av redaktionell art men avser i vissa fall sakfrågorna. Regeringen har i stor utsträckning följt Lagrådets förslag. Regeringen återkommer i avsnitt 7.3 och 8.5 samt i författnings- kommentaren till Lagrådets synpunkter. I förhållande till lagrådsremissens förslag har ett avsnitt lagts till (avsnitt 4). Vidare har vissa språkliga ändringar gjorts. 4 Kulturmiljöverksamhetens mål och inriktning 4.1 Bakgrund stod den värd för den mellanstatliga om kultur och utveckling, The . Vid konferensen, som grundade sig på den av FN:s världskommission för kultur och utveckling utarbetade rapporten skapande mångfald , antog de ansvariga ministrarna en handlingsplan med namnet Kulturpolitik för utveckling (Svenska skriftserie nr 3, 1998). Handlingsplanen slår fast att en hållbar utveckling och en vital kultur är ömsesidigt beroende av varandra, dvs. att all politik för utveckling i grunden måste vara lyhörd för kulturen själv. All kulturpolitik bör beakta alla de faktorer som formar kulturlivet, dvs. skapandet, bevarandet av kulturarvet och kulturens tillgänglighet. Därför enades medlemsländernas delegationer om att det är angeläget att stärka politiken för att skydda och berika kulturarvet såväl det materiella som det immateriella. Man enades också om i linje med den kulturarvspolitik driver att den traditionella definitionen av kulturarvet måste omprövas till att innefatta alla naturens och kulturens resurser som ärvs eller nyskapas, samt att planer, program och politik för städers och landsdelars utveckling måste innefatta och säkerställa skyddet av kulturellt värdefulla byggnader, platser, sammanhållna miljöer och landskap. I propositionen Kulturmiljövård (1987/88:104) anförde regeringen bl.a. att skyddet och vården av vår byggda och odlade miljö är en viktig nationell angelägenhet. Detta slogs också fast i en inledande bestämmelse i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) som följde propositionen. I samma bestämmelse klargörs också att ansvaret för kulturmiljön delas av alla och såväl enskilda som myndigheter skall visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön. Betydelsen av att upprätthålla det synsätt som den inledande bestämmelsen ger uttryck för har inte minskat sedan den infördes. Snarare har dess betydelse ökat inför trycket av en fortsatt snabb samhällsomvandling. Kulturarvet utgörs av vad tidigare generationer skapat och hur vi uppfattar, tolkar och för det vidare. Varje tid bildar sig således, vilket också framhölls i propositionen, en egen uppfattning om det kulturella arvets innehåll och betydelse och om vilka delar av det som är särskilt värdefulla och angelägna att ta vara på och utveckla. Vidare framhöll regeringen behovet av en bred kulturminnesvård som omfattar såväl enskilda monument som kulturmiljön som sådan och att detta borde föranleda att verksamheten integreras med annan miljöplanering. För att också befästa att verksamheten inte bara gällde kulturarvets specifikt ålderdomliga delar valde regeringen att i fortsättningen använda uttrycket kulturmiljövård som en sammanfattande benämning för vården av den av människan skapade miljön. Att bevara och bruka kulturarvet är ett av fastlagt nationellt mål för kulturpolitiken. Propositionen Kulturpolitik (1996/97:3) där detta fördes fram markerar en betydelsefull utveckling av kulturpolitiken. Här anlades ett samlat perspektiv på de kulturverksamheter för vilka omsorgen om kulturarvet är en huvuduppgift och där särskilt kulturmiljöorganisationen, övrigt museiväsende och arkiven har ett gemensamt ansvar. underströk regeringen att kulturarvet speglar samhället och människors historia i en mångfald av uttrycksformer och spår. Det är då inte fråga endast om fornminnen och byggd miljö utan även den av människan utnyttjade och påverkade naturen. Även rena naturformer kan bli en del av kulturarvet, genom människans namngivning, klassificering och insamling. Alla människor har del i tillkomsten av kulturarvet oavsett kön, ålder, härkomst, social ställning, utbildning, talang eller sysselsättning. Kulturarvet är både det materiella och det immateriella, det skolat konstnärliga och det folkliga, det unika och det vanliga. Det bevaras i institutioner som arkiv, bibliotek och museer och i utvalda kulturmiljöer, men det finns också runtom oss i vardagslandskapet, i hemmen och på arbetsplatserna. Regeringen underströk också att kulturmiljön är en del av våra samlade resurser, vår miljö i dess vidaste bemärkelse, som måste förvaltas på ett långsiktigt och hållbart sätt. Det ligger i linje med detta synsätt att sambandet mellan kulturarvets materiella och immateriella delar betonas. Det har därför varit naturligt för regeringen att i olika sammanhang återkomma till vikten av samband och samspel mellan de s.k. kulturarvsinstitutionerna, t.ex. i arbetet med att framhäva kulturarvets betydelse för demokratin och i insatserna för industrisamhällets kulturarv. Det är inte minst i det sistnämnda fallet som den byggda miljön, traditioner och levnadsskick, historiskt dokumenterade händelser, föremål och produktionsprocesser kan ges en bättre förståelse utifrån en beskrivning och analys som utgår från ett samlat kulturarvsperspektiv. Det är bl.a. en sådan behandling som regeringens särskilda satsning på industrisamhällets kulturarv syftar till (prop. 1997/98:1, utg. omr. 17, prop. 1998/99:1, utg. omr. 17, dir. 1998:43, SOU 1999:18). För , länsstyrelserna och länsmuseerna har det breddade perspektivet inneburit ökade krav på fördjupning, men också nya möjligheter att se och utveckla sambanden mellan det yttre kulturmiljöarbetet och den kulturhistoriska museiverksamheten i övrigt samt en strävan efter integration över tidigare sektorsgränser inom kulturområdet. uppdrag som central förvaltningsmyndighet för kulturmiljöfrågor kvarstår oförändrat men har i myndighetens instruktion kompletterats med ett ansvar för kulturarvet. Regeringen framhöll därför i propositionen Kulturpolitik (1996/97:3) att det i den praktiska hanteringen av vår gemensamma miljö är av särskild vikt att olika sektorer och synsätt samverkar till gagn för en långsiktigt hållbar förvaltning och utveckling av kultur- och naturmiljön, samt att målen för kulturmiljöarbetet borde kompletteras med en sådan inriktning. I propositionen framhöll regeringen också kulturens betydelse för den demokratiska utvecklingen samt vikten av samarbete över nationsgränserna och att även är berett att göra insatser i andra länder där kulturarvet hotas av katastrofer. Regeringen återkommer med målformuleringar som svarar mot dessa behov. Kulturarvsbegrepp Kulturarvet kan sägas utgöras av de traditioner och värden som vi medvetet eller omedvetet övertar från tidigare generationer. Det är både materiellt och immateriellt. Dess innehåll är öppet och dynamiskt och påverkas ständigt av tidsmässigt och socialt skiftande värderingar. Det inbegriper sådant som enskilda kulturminnen, kulturmiljöer, konstnärliga verk, myter och bruk - faktorer som vittnar om människans villkor och civilisationer. Kulturmiljön kan beskrivas som det samlade uttrycket för människans materiella och immateriella påverkan på den omgivande miljön. Kulturmiljöer är områden där det finns historiskt och geografiskt samband betingat av den mänskliga påverkan och prägling som utformat eller bidragit till att utforma platsen eller på annat sätt ge den en mening. Kulturmiljöarbete eller kulturmiljöverksamhet är den verksamhet som bedrivs för att främja kulturmiljöns värden. Det innefattar således såväl vård och levandegörande som nyttjande, dvs sådana aktiviteter som syftar till att kulturmiljövärdena tas till vara och integreras i samhällsutvecklingen. 4.2 Kulturmiljöns tvärsektoriella hantering samt internationellt samarbete Regeringens bedömning: En rad betydelsefulla insatser har gjorts för att utveckla ansvaret för miljöns kulturvärden inom olika sektorer i samhället. Arbetet med att utveckla det tvärsektoriella ansvaret för kulturmiljön bör fortsätta samt fördjupas. Skäl för regeringens bedömning: Kulturmiljön och därmed också förutsättningarna för kulturmiljöarbetet påverkas ständigt av förändringar i omvärlden. En följd av detta förhållande är att kulturmiljön i hög grad påverkas av utvecklingen inom en rad andra politikområden än kulturpolitiken. Regeringen har sedan propositionen Kulturpolitik (1996/97:3) beslutades genom en rad initiativ ytterligare strukit under och utvecklat kulturmiljöns betydelse som en viktig del av arbetet inom olika politikområden. Enligt regeringens mening är det angeläget att fortsätta arbetet med att utveckla det tvärsektoriella ansvaret för kulturmiljön. Ett sådant vidgat ansvar för att ta till vara miljöns kulturvärden i andra sektorer i samhället utgår ytterst från kulturminneslagens inledande bestämmelse att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö och att ansvaret för detta delas av alla (1 kap. 1 §). Nedan görs en sammanfattning av de senaste årens viktigare beslut av betydelse för kulturmiljön inom huvudsakligen andra politikområden. Vidare görs en kort sammanfattning av det internationella samarbetet inom området. Arkitektur, formgivning och design I propositionen Framtidsformer (1997/98:117) redovisades ett nationellt handlingsprogram för arkitektur, formgivning och design. Genom propositionen lades sex mål för statens arbete på dessa områden fast. I detta sammanhang kan särskilt nämnas att kulturhistoriska och estetiska värden i befintliga miljöer skall tas till vara och förstärkas, samt att kvalitet och skönhetsaspekter inte skall underställas kortsiktiga ekonomiska överväganden. Genom ändringar i väglagen (1971:948) och lagen (1995:1649) om byggande av järnväg förtydligades ansvaret för landskapets estetiska och kulturhistoriska värden hos de myndigheter som ansvarar för de kanske mest storskaliga ingreppen i landskapet. Genom ändringar i (1987:10) förtydligades förutsättningarna för kommunerna att ta ett större ansvar för arkitektoniska värden och kulturmiljövärden. Det kyrkliga kulturarvet är ansvarig för den största sammanhållna delen av vårt kulturarv. Detta kulturarv omfattar bl.a. kyrkobyggnader, prästgårdar och andra byggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier, begravningsplatser samt kyrkliga arkiv och kyrkomusik. När det gäller vissa kategorier av den kyrkliga egendomen ställer staten speciella krav i fråga om förvaltningen. I 4 kap. kulturminneslagen finns nämligen särskilda bestämmelser om skydd för kyrkliga kulturminnen, dvs kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. kommer relationerna mellan staten och att ändras. De särskilda skyddsbestämmelserna i 4 kap. kulturminneslagen skall gälla även efter relationsändringen. Vidare skall få viss ersättning från staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena, kyrkoantikvarisk ersättning (se prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). Fördelningen av ersättningen skall ske genom och beslut om fördelning skall föregås av samråd med myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Det skall träffas en överenskommelse mellan staten och i frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom kyrkan. Vidare kan nämnas att skall ha möjlighet att, i likhet med vad som gäller för byggnadsminnen enligt 3 kap. kulturminneslagen, förelägga den som är ansvarig för förvaltningen av ett kyrkligt kulturminne att vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder om föreskrifter eller beslut enligt 4 kap. kulturminneslagen inte följs. Regeringen lyfter i prop. 1998/99:38 fram betydelsen av samverkan mellan och kulturmiljöområdets myndigheter och museer i fråga om kulturvärdena inom . Bland annat bör det enligt regeringens bedömning skapas samrådsgrupper för frågor som rör de kyrkliga kulturvärdena. Sådana samrådsgrupper, som bör finnas på central och regional nivå, bör bestå av representanter för de antikvariska myndigheterna och . Regeringen avser att ge i uppdrag att i samverkan med ta fram ett underlag för hur samrådsgrupperna bör vara sammansatta och vilka uppgifter de bör ha. Storstadspolitiken En stor utmaning för en mer jämlik storstadsutveckling är att finna former för att förvalta och utveckla storstadens bebyggelsearv. I propositionen Utveckling och rättvisa en politik för storstaden på 2000- talet (1997/98:165) uppmärksammade regeringen särskilt betydelsen av storstadsregionernas kulturmiljövärden och arkitektoniska värden. En utgångspunkt härvidlag är behovet av att flytta kulturmiljöverksamhetens tidsperspektiv framåt i tiden. Det framstår som angeläget att inte bara den äldre bebyggelsen, utan även efterkrigstidens, inte minst 1960- och 70- talens, bebyggelse uppmärksammas. Här är förändringstrycket kanske som starkast och dessa miljöer ställer nya krav bl.a. på kunskapsunderlag och samverkansformer. I propositionen lyfts vidare storstädernas kulturmiljövärden och arkitektoniska kvaliteter in i diskussionerna kring de allmänna utvecklingsfrågornas koppling till förändringar i den fysiska miljön. Den särskilda satsning på storstädernas kulturmiljövärden och arkitektoniska kvaliteter som redovisades i propositionen har påbörjats och bör bl.a. ge tillgång till fördjupade kunskapsunderlag när det gäller de värden som finns i bebyggelse och kulturmiljöer från vår egen tid. Miljöpolitiken Naturvårds- och kulturmiljösektorerna har viktiga gemensamma intressen i det samlade arbetet för resurshushållning och hållbar utveckling. För att så effektivt som möjligt kunna hävda sina långsiktiga intressen i samhällsplaneringen är det angeläget att de båda sektorerna eftersträvar en samlad miljösyn. I propositionen Svenska miljömål miljöpolitik för ett hållbart (1997/98:145) lyfts kulturmiljön fram som en central del i en sådan bred miljösyn. För flertalet av de 15 nya miljökvalitetsmål som föreslås i propositionen och som skall uppnås inom en generation skall särskilda delmål för miljöns kulturvärden formuleras. I propositionen läggs grunden för ett system med mål- och resultatstyrning som bl.a. innebär att kulturmiljösektorn tar steget in i en ny hantering, som i ökad utsträckning kommer att utgå från en ökad samordning och ett decentraliserat ansvar för hushållningen med natur- och kulturvärden. Av särskild betydelse är således det utökade ansvar för miljöns kulturvärden som bör bäras av andra sektorer i samhället. Som en följd av regeringens proposition har ett 25-tal myndigheter getts i uppdrag att bl.a. lämna förslag på sektorsmål för sin verksamhet som utgår från de föreslagna delmålen och således skall tillgodose även kulturvärdena. som trädde i kraft utgör en samordnad, skärpt och breddad miljölagstiftning för en hållbar utveckling. Vad gäller miljöns kulturvärden skall balken tillämpas bl.a. så att värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas. innehåller också ett helt nytt skyddsinstitut benämnt kulturreservat. ger länsstyrelser och kommuner möjlighet att inrätta kulturreservat enligt samma principer som gäller för naturreservat då det huvudsakligen är det historiska landskapet och dess kulturvärden som skall skyddas. Men även på andra sätt, bl.a. genom tydligare preciserade krav på miljökonsekvensbeskrivningar i anslutning till exploateringsföretag, kommer att påverka möjligheterna att skydda och vårda kulturmiljön. Arbetet för en ekologiskt hållbar utveckling har även drivits genom de lokala investeringsprogrammen för ekologisk omställning och genom den s.k. Kretsloppsmiljarden. Kulturmiljösektorn har en viktig roll när det gäller denna omställning. I de lokala investeringsprogrammen finns krav på att insatser inte får ske på bekostnad av kulturmiljövärden och att dessa värden måste hanteras varsamt samt att konsekvenserna för kulturmiljön skall definieras och beskrivas. Därutöver finns möjligheter att erhålla stöd för att genomföra insatser för att ta till vara kulturmiljön och kulturvärdena som ett led i en ökad resurshushållning. Jordbrukspolitiken Jordbruket har sedan tusentals år format och omformat landskapet och därmed satt sin prägel på stora delar av . Ett levande jordbruk är en förutsättning för att natur- och kulturvärden skall kunna bevaras i odlingslandskapet och utvecklas. EU-medlemskap och anslutningen till den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP) innebar nya förutsättningar för jordbrukspolitiken och för möjligheten att hävda odlingslandskapets natur- och kulturvärden, bl.a. genom jordbrukets miljöersättningsprogram. har även uttalat att EG:s gemensamma jordbrukspolitik måste förändras mot en ökad miljöanpassning i enlighet med propositionen Riktlinjer för arbete med jordbruks- och livsmedelspolitiken inom Europeiska unionen (prop. 1997/98:142, bet. 1997/98:JoU23, rskr. 1997/98:241). pågår arbetet med att ta fram förslag på ett nytt, förbättrat kulturmiljöstöd inom ramen för ett nytt svenskt miljöprogram för jordbruket för perioden 2005. Genom beslut i enlighet med propositionen Hållbart fiske och jordbruk (prop. 1997/98:2, bet. 1997/98:JoU9, rskr. 1997/98:116) genomfördes en utbyggnad och förstärkning av jordbrukets miljöersättningsprogram. Nya ersättningsformer för bl.a. bevarande av samiska natur- och kulturmiljöer och för restaurering av slåttermarker har införts. Skogspolitiken Den svenska skogen rymmer ett rikt kulturarv, som kanske inte är lika känt och uppmärksammat som i t.ex. odlingslandskapet. har emellertid kunskaperna om skogens kulturmiljövärden utvecklats som intresset och engagemanget för skogens natur- och kulturmiljövärden har ökat. I propositionen Uppföljning av skogspolitiken (1997/98:158) behandlade regeringen särskilt skogens kulturmiljövärden. Härvid betonades bl.a. vikten av en nära samverkan mellan naturvården, kulturmiljöorganisationen och samt att en sådan samverkan bör komma till uttryck bl.a. i en ökad samordning av olika underlag för bevarandearbetet. Enligt skogspolitikens miljömål skall skogens kulturmiljövärden värnas. Detta mål skall i enlighet med nämnda proposition ligga fast. I det arbete som pågår med att utveckla delmål till miljökvalitetsmålet Levande skogar har kulturmiljöfrågorna getts en framskjuten plats. Regeringen avser att noga följa utvecklingen av hänsynen till skogens kulturmiljövärden, bl.a. med utgångspunkt i den fortlöpande utvärdering av skogspolitiken som har i uppdrag att göra. Transportpolitiken De senare årens utbyggnad av den storskaliga infrastrukturen har inneburit betydande påfrestningar på landskapets natur- och kulturvärden. Det var bl.a. mot denna bakgrund som regeringen i propositionen Infrastrukturinriktning för framtida transporter (1996/97:53) angav vissa målsättningar för nya transportanläggningar, t.ex. att nya transportanläggningar bör lokaliseras så att de fungerar i samklang med sin omgivning och utformas med hänsyn till regionala och lokala natur- och kulturvärden. I propositionen Transportpolitik för en hållbar utveckling (1997/98:56) utvecklade regeringen ytterligare betydelsen av hänsyn till natur- och kulturmiljön i samband med infrastrukturutbyggnad och transporter. Genom de nya målen för transportpolitiken lyftes miljöns kulturvärden fram som en av utgångspunkterna för hur infrastrukturutvecklingen skall ske. Regeringen angav bl.a. att transportsystemet så långt möjligt måste utvecklas och utformas på ett sätt som utgår från, samspelar med och bygger vidare på den befintliga natur- och kulturmiljön. Regeringen uttalade också att vissa etappmål bör utvecklas, bl.a. avseende transporternas inverkan på natur-, kultur- och bebyggelsemiljön. Regional utveckling, tillväxt och sysselsättning Sambandet mellan kultur, kulturarv och utveckling har tillmätts en ökad betydelse. I propositionen Regional tillväxt för arbete och välfärd (1997/98:62) framhölls kulturmiljön som en utgångspunkt för lokal och regional identitet, men också som central för en regions attraktivitet. Denna koppling mellan betydelsen av en rik livsmiljö för utveckling och tillväxt har i förlängningen självklara ekonomiska konsekvenser. Härtill kommer att insatser av betydelse för kulturmiljöområdet ger nya arbetstillfällen inom skilda samhällssektorer. Inom EU:s strukturfondsprogram uppmärksammas kulturen och kulturarvet som en faktor som kan bidra till utveckling i eftersatta områden. Särskilt har insatser inom kulturarvsområdet och för den småskaliga besöksnäringen kulturturismen lyfts fram. Sammanställningar visar att av EU-medel avsattes mellan och för åtgärder och verksamhet med anknytning till kulturen och kulturarvet. Därtill skall läggas den nationella medfinansieringen som beräknats till .