prop · GM0394 · 1999-01-01 00:00:00 — Resurserna för grundforskning är emellertid i praktiken mindre än vad anslagsbeloppen anger då viss del av de svenska universitets- och högskoleanslagen till forskning är öronmärkta för studiefinansiering av doktorander. Till detta kommer krav på att forskningen skall vara av mer omedelbar nytta, en beställning som alltmer kommit att riktas även mot vad som traditionellt varit grundforskning inom forskningsråd, universitet och högskolor. Universitetens och högskolornas resurser omfördelas också genom att externt finansierad verksamhet inte fullt ut svarar för sina kostnader, vilka därför täcks med medel avsedda för grundforskning. Sammantaget innebär nedskärningarna på det statliga området och tillkomsten av nya finansiärer med en huvudsaklig inriktning mot tillämpad eller industrinära forskning att det skett en inriktningsförskjutning inom svensk forskning . Forskning 2000 gör bedömningen att för att klara de höga ambitionerna beträffande ekonomisk, social och kulturell utveckling måste ett land av storlek göra relativt mer omfattande forskningsinsatser än större länder. Inget land kan vara självförsörjande när det gäller forskning att ta del av andras resultat är en förutsättning för att följa den snabba kunskapsutvecklingen. Det egna forskningsarbetet är emellertid nödvändigt för att kunna följa och föra hem resultat och att sedan kunna nyttja dem. Det krävs både bredd och specialisering för att ge grunden för tillräcklig kompetensutveckling inom landet. Samspelet med utbildningen och behoven i samhälle och näringsliv förutsätter också ett brett spektrum av forskningsinsatser, vilket ställer särskilda krav på ett litet land. måste ett litet land som kunna göra koncentrerade insatser inom områden där det finns särskilda förutsättningar till framgångsrik forskning. Sist men inte minst måste , som en industriellt och kulturellt utvecklad nation, solidariskt svara för sin del av arbetet med att vidga den mänskliga kunskapen. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att bör ha högt ställda mål beträffande forskningens omfattning och kvalitet. bör ha som målsättning att vara ett av världens mest FoU-intensiva länder. Det kräver fortsatt stora insatser av både staten och näringslivet. Regeringen anser i likhet med kommittén och remissinstanserna att det är angeläget att ökade resurser avsätts till grundforskning, bl.a. mot bakgrund av grundforskningens roll som bas för andra former av forskning och med hänsyn till de förstärkningar som tillförts andra typer av forskningsinsatser genom forskningsstiftelserna och genom EU:s ramprogram för forskning. Regeringen har därför ekonomiska vårproposition (prop. 1998/99:100) föreslagit ökade resurser inom utgiftsområde 16 för grundforskning och forskarutbildning. Regeringen anser också att det är angeläget att det även fortsättningsvis ges stöd till forskning som motiveras utifrån olika samhällssektorers behov av kunskap. Enligt regeringens mening är det även angeläget att sätta kunskapsfrågorna i fokus i allt fler sammanhang. Statliga myndigheter bör därför inom ramen för sina resurser öka sin kompetens att utnyttja forskning. En god beställarkompetens avseende FoU är i detta sammanhang av avgörande betydelse. Statsmakternas avvägningar Beslutsfattandet på forskningsområdet har utvecklats mot allt större decentralisering. beslutade statsmakterna på central nivå om resursanvändningen i detalj, inrättande av professurer och tillsättning av tjänster kan nämnas som exempel. I dagens system har universitet och högskolor samt forskningsfinansierande myndigheter i allt högre grad givits ansvar för beslut om forskningens inriktning och resursanvändning. Forskning 2000 påpekar att när det gäller grundforskning har statsmakterna ägnat stor uppmärksamhet åt strukturfrågor som jämställdhet, tvärvetenskap och samverkansfrågor och att viktiga frågor som forskningens kvalitet, omfattning och övergripande inriktning inte har behandlats med den grundlighet som deras centrala karaktär motiverar. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att forskningspolitiken främst måste grundas på inomvetenskapliga behov och behoven inom olika samhällssektorer. Strävan att närma utbildning och forskning får inte leda till att utbildningens expansion helt avgör forskningens inriktning. Det är således nödvändigt att utforma forskningspolitiken med utgångspunkt i såväl utbildningens som forskningens egna behov. Enligt regeringens mening är det statsmakternas ansvar att göra de övergripande avvägningarna beträffande forskningens inriktning, mellan fasta och rörliga resurser och beträffande forskningens lokalisering. I det följande redovisas regeringens bedömning i dessa frågor. Övriga avvägningar bör i huvudsak göras inom forskningssystemet. Avvägning mellan fri grundforskning och forskning för särskilda samhällsbehov Statens ansvar omfattar både grundforskning och forskning för särskilda samhällsbehov. Det har varit och är en forskningspolitisk fråga i sig om, och i vilken utsträckning, båda dessa slag av forskning skall behandlas inom ramen för forskningspolitiken eller om forskning för särskilda samhälls- behov skall behandlas i anslutning till andra överväganden. Forskning 2000 representerar här ett synsätt där forskningspolitikens uppgift huvudsakligen gäller den fria forskningen, medan andra forskningsinsatser är ett ansvar för politik och planering inom berörda verksamhetsområden. Resurserna för grundforskning och forskning för särskilda samhällsbehov, sektorsforskning, har vuxit fram i en växelverkan mellan olika områden. Initiativen till att avsätta medel för sektorsforskning har ofta tagits av dem som varit verksamma inom berörda områden. Ytterligare resurser kan sedan ha kommit till som ett resultat av forskningspolitiska överväganden. Omvänt har resurser förts över från en sektor för att ge stöd till Den samordnade forskningspolitik, som har kommit till uttryck framför allt i de forskningspolitiska propositionerna , bygger på en grundsyn att statens olika forskningsinsatser bör kunna ses i ett sammanhang, men att de samhällsinriktade forskningsinsatserna också måste kunna ses i perspektiv av behoven inom berörda samhällssektorer. Denna grundsyn bör, enligt regeringens mening, gälla också i fortsättningen. I detta ligger att forskningspolitiken måste utformas med beaktande inte bara av behoven av grundforskning utan också behoven av forskning till stöd för att främja utvecklingen inom olika samhällsområden. Beträffande grundforskning har dock staten ett särskilt ansvar. Utvecklingen har inneburit att nya resurser framför allt tillförts forskning med mer eller mindre tydlig direkt inriktning mot olika samhällsområden. Det gäller den forskningsfinansiering som erbjuds via EU:s ramprogram för forskning. Det gäller också den forskningsfinansiering som sker genom de svenska forskningsstiftelserna. Tillkomsten av dessa resurser innebär dock givetvis inte att statens ansvar för insatser för forskning för särskilda samhällsbehov upphör. Regeringens bedömning är att kvalificerade forskningsinsatser med inriktning mot särskilda samhälls- behov också i fortsättningen i betydande utsträckning måste finansieras med statliga medel och att sådana insatser är ett viktigt led i forskningspolitiken. Därför är det angeläget att statliga myndigheter har en god beställar- kompetens avseende FoU. Avvägning mellan vetenskapsområden En central forskningspolitisk fråga är avvägningen mellan resurser till olika områden. Medlen för forskning och forskarutbildning under anvisas i termer av fyra vetenskapsområden: humaniora-samhällsvetenskap, medicin, naturveten- skap och teknik. Denna indelning har ersatt en tidigare indelning i fakultetsområden. Regeringen delar Forskning 2000:s uppfattning att indelningen i vetenskapsområden ger en lämplig struktur för statsmakternas beslut om de resurser som ställs direkt till universitetens och högskolornas förfogande för forskning och forskarutbildning. Indelningen i vetenskapsområden för de återkommande budgetbesluten hindrar dock inte att regeringen vid behov också kan göra andra markeringar av forskningspolitiska behov. Medel till lantbruksvetenskaplig forskning fördelas från till . Forskning 2000 har förordat att indelningen i vetenskapsområden som används vid fördelning av medel till lärosäten används också för statsmakternas beslut om de medel till forskning som fördelas via forskningsråd och vissa sektorsforskningsorgan. Regeringen anser inte att denna indelning nödvändigtvis bör användas i dessa sammanhang. Denna fråga hör nära samman med frågan om myndighetsorganisation för fördelning av dessa delar av den statliga forskningsfinansieringen och bör därför prövas i anslutning till ställningstagande därtill. De närmare förslagen om resurser till och avvägningar mellan olika vetenskapsområden kommer att presenteras i budgetpropositionen för och i kommande forskningspolitiska proposition. Regeringen vill emellertid redan nu redovisa sin övergripande syn på dessa frågor med utgångspunkt i de bedömningar som gjorts av Forskning 2000. Forskning 2000 gör bedömningen att det största behovet av ökade forskningsresurser finns inom det teknikvetenskapliga men också inom det naturvetenskapliga området, bl.a. med motiveringen att dessa områden är viktiga som bas för kunskapsutvecklingen för industri och näringsliv i övrigt. Regeringen instämmer i denna bedömning och vill liksom Forskning 2000 särskilt framhålla den teknikvetenskapliga forskningen. De ökade resurserna inom områden som sysselsätter forskare med teknisk eller naturvetenskaplig bakgrund har i någon mån dolt behoven av adekvata resurser också för mer grundläggande forskningsinsatser inom teknik- och naturvetenskap. För den långsiktiga kunskapsutvecklingen - och därmed också för den långsiktiga samhällsutvecklingen som är beroende av denna - är det oundgängligt att det också inom teknik och naturvetenskap finns erforderligt utrymme för grundläggande forskning. Inom ramen för bl.a. den tekniska forskningen pågår en förstärkning av forskning som syftar till en utveckling mot ett ekologiskt hållbart samhälle. Det är angeläget att detta arbete fortsätter. Betydelsen av dessa frågor belyses i Forsknings- rådsnämndens rapport för hållbar utveckling - en nationell strategi. En vital och högklassig forskning är en förutsättning för konkurrensförmåga och tillväxt. Näringslivet svarar för stora FoU-insatser och ambitionen måste vara att dessa skall öka. I detta ligger krav på forskningen vid universitet och högskolor, som både ska ge en bas för näringslivets insatser och erbjuda en kvalificerad miljö för näringslivet att samspela med. I detta ligger självfallet också stora krav på forskarutbildad arbetskraft inom det tekniska och naturvetenskapliga området. Den kraftiga utbyggnaden av högre utbildning inom naturveten- skap och teknik ställer likaså krav på ökad forskning och forskarutbildning inom dessa områden. Förhållandet att materielanknuten FoU inom försvarsområdet tenderar att minska och begränsas till färre teknikområden kan leda till konskevenser för annan teknisk forskning. Flertalet remissinstanser har liksom regeringen delat kommitténs bedömning av det angelägna i att förstärka teknikvetenskaplig och naturvetenskaplig forskning och forskarutbildning. Forskning 2000, som enligt sina direktiv inte kunde föreslå ökade nettoutgifter på den statliga budgeten, förordade att vissa omfördelningar skulle göras mellan vetenskapsområdena i syfte att finansiera dessa förstärkningar. Remissinstanserna framhåller dock att förstärkningarna för teknik- och naturvetenskap inte får ske på bekostnad av andra vetenskapsområden, eller på bekostnad av forskning som åtgärd inom prioriterade politikområden, utan bör göras i form av tillskott av nya resurser. Kommitténs förslag och remissinstansernas kommentarer till detta visar på svårigheterna att göra avvägningar mellan forskning inom olika områden. Forskning inom alla vetenskapsområden ger värdefulla bidrag inte bara till kunskapsutvecklingen i sig utan också till utvecklingen i samhället. Regeringen uppfattar kommitténs förslag till omprioriteringar och därmed neddragningar för viss forskning som motiverat av kravet att inte föreslå ökningar av statsutgifterna och inte primärt som uttryck för en uppfattning att forskningen inom ett visst område skulle vara mindre angelägen. Samhällsvetenskaplig forskning, som Forskning 2000 angav skulle kunna minskas för att till viss del finansiera ökningar inom teknik- och naturvetenskap, är nödvändig inte bara för de bidrag den ger till förståelsen av människan som samhällsvarelse och av villkoren och utvecklingen i samhället utan också för att finna lösningar på olika samhällsproblem. Samhällsvetenskap liksom humaniora behövs också i tvärvetenskapliga insatser i samspel med till exempel teknik för att behandla de komplicerade frågor som möter dagens samhälle. Sådana insatser är exempel på just det tvär- och mångvetenskapliga arbete, som enligt regeringens mening, inom ramen för existerande resurser bör öka i omfattning. Både kunskaps- och samhällsutvecklingen förs framåt av möten mellan olika vetenskaper när metoder och teorier appliceras på nya områden och när frågeställningar undersöks med gemensamma insatser av olika forskningsinriktningar. Regeringen är således inte beredd att föreslå nedskärningar inom samhällsvetenskap eller humaniora. Regeringen återkommer, som angivits, i annat sammanhang till resursfrågorna och de närmare avvägningarna mellan resurser till olika vetenskapsområden och övriga forskningsresurser. Bredd och koncentration Den svenska forskningen har en stor bredd i såväl den utförande organisationen som i den ämnesmässiga inriktningen. Den forsknings- utförande organisationen består av bl.a. universiteten och högskolorna samt forskningsinstituten, och tillsammans utgör de ett stort antal organisationer av mycket olika karaktär. Forskning inom enskilda ämnen kan bedrivas vid ett stort antal lärosäten. Den ämnesmässiga bredden kan belysas med antalet forskarutbildningsämnen som uppgår till ungefär 550, vilka inom sig har ett stort antal specialinriktningar. Antalet forskarut- bildningsämnen har ökat med . Det största antalet finns inom det tekniska området, men även naturvetenskap och medicin har ett stort antal ämnen. Den särskilda problematiken med ett stort antal små ämnen har emellertid uppmärksammats mest inom humaniora. Där tydliggörs svårigheten i avvägning mellan koncentration och bredd i frågan om hur många forskningsmässigt små språk ett land av storlek kan klara att upprätthålla forskning i. Regeringen gav i uppdrag att redovisa s.k. småämnen inom sitt verksamhetsområde och komma med förslag till ansvar för sådana ämnen. Rådet har lämnat sitt förslag till regeringen, som avser återkomma till i denna fråga. Den svenska forskningen svarar endast för en procent av den forskning som utförs i världen. Det är därför angeläget att inom landet upprätthålla en bred kompetens för att göra det möjligt att följa och dra nytta av forskning från andra länder. Bredden är även nödvändig för samspelet med utbildningen vid universitet och högskolor. är det viktigt att kan göra koncentrerade satsningar på områden där det finns förutsättning att skapa särskilt excellenta forskningsmiljöer och för att stödja särskilt framträdande forskare och forskargrupper. Forskningsråden bör ha ett särskilt nationellt ansvar för att bevaka forskningens utveckling och uppmärksamma områden som bör etableras eller ges ökat stöd i . Forskningsråden bör även bevaka vilka områden som kan ges minskat stöd till förmån för andra, mer angelägna, satsningar. I huvudsak är avvägningen mellan bredd och koncentration i den ämnesmässiga inriktningen ett ansvar för lärosätena. Det är angeläget att lärosätena i sin planering söker åstadkomma profilering och arbetsfördelning sig emellan, särskilt inom områden som kräver stora investeringar. 6.2 Lärosätenas förutsättningar och möjligheter att bedriva forskning och forskarutbildning Regeringens bedömning: De fasta resurserna för grundforskning och forskarutbildning bör öka, i första hand vid de nya universiteten. Universitet och högskolor bör ta ett tydligare ansvar för prioritering av egna forskningsresurser. Kommitténs förslag: Universitet och högskolor skall ha egna medel som i rimlig utsträckning kan finansiera tid för forskning för de anställda lärarna och andra forskningsresurser. En konsekvent tillämpning av principen om full kostnadstäckning är en viktig förutsättning för detta. Därigenom kan universitetens och högskolornas egna anslag användas för sådana insatser inom forskning och forskarutbildning som prioriteras av lärosätena. Forskningen vid de mindre och medelstora högskolorna måste kunna svara mot samma kvalitetskrav som verksamheten vid universiteten. Detta måste även beaktas vid medelsanvisningen till forskning vid dessa högskolor. Enligt kommittén förutsätter en ytterligare utbyggnad av fasta forskningsresurser vid de små och medelstora högskolorna att andelen forskarutbildade lärare ökar och att forskningen visar sig uppfylla vissa kvalitetskriterier, t.ex. genom att andelen medel som erhålls i vetenskaplig konkurrens från forskningsråden ökar. Det är viktigt att universitetens och högskolornas forskningsanslag behandlas som de centrala forskningsresurser de är. Kommittén ifrågasätter rimligheten av de mekaniska fördelningssystem som används på många håll. Medvetna prioriteringar och nya t.ex. tvärvetenskapliga insatser försvåras. Prioriteringar och planering måste beredas och diskuteras aktivt i kortare och längre tidsperspektiv. Universitet och högskolor bör därför upprätta forskningsstrategier där övergripande prioriteringar samt planering anges. Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser betonar det angelägna i att universitetens och högskolornas fasta forskningsresurser ökar för att på så sätt erhålla en bättre balans mellan dessa och de stora externa anslagen för forskning. Tillräckliga resurser för en fri forskning är en garanti för att universiteten och högskolorna skall kunna upprätthålla hög vetenskaplig kvalitet på grundutbildning och forskning. När de externa forskningsresurserna blir för stora påverkas lärosätenas förmåga att besluta om självständiga prioriteringar inom forskningen. Flera lärosäten framhåller att nya lärare har anställts i samband med expansionen av grundutbildningen och för att garantera en rimlig kvalitet inom grundutbildningen bör dessa nya lärare beredas tid för forskning. Många remissinstanser instämmer i kommitténs förslag beträffande forskningen vid de mindre och medelstora högskolorna. och högskolor menar att kommittén inte tillräckligt har analyserat problemen kring resurser för de nya universiteten och högskolorna. De senares ställning i systemet för forskningsfinansiering bör bli föremål för ytterligare analys. Flera högskolor hävdar att forskningsråden är alltför disciplinorienterade och inte gynnar tvärvetenskaplig forskning. En övervägande del av de remissinstanser som har kommenterat frågan om lärosätenas egna prioriteringssystem framhåller vikten av att statsmakterna gör de övergripande prioriteringarna av forskningens inriktning medan lärosätena själva tar ansvar för uppbyggandet av en organisation som kan ansvara för vetenskapliga prioriteringar och utvärdering av forskningen. Skälen för regeringens bedömning: Forskning vid universitet och högskolor finansieras från många håll. Lärosätena erhåller permanenta anslag för forskning och forskarutbildning (universiteten och högskolor med vetenskapsområde) eller anslag för forskning (övriga högskolor). Stöd och bidrag för forskning erhålls även från externa finansiärer, såsom forskningsråden, olika sektorsorgan, forskningsstiftelserna, näringslivet och EU. Dessa olika finansiärer förknippar ofta olika villkor med bidragen. har intresset för samverkan med högskolevärlden ökat och andelen externa forskningsmedel till universitet och högskolor i förhållande till deras totala forskningsresurser har också ökat. hade t.ex. och externa forskningsresurser som var större än det direkta statliga anslaget för forskning och forskarutbildning. De nya resurser som har tillförts svensk forskning har ofta primärt avsett forskning för andra ändamål än den inomvetenskapliga utvecklingen. Så är medel från EU:s ramprogram för forskning och utveckling huvudsakligen ägnade åt att stärka konkurrenskraften hos den europeiska industrin och forskningsprojekten genomförs ofta i samarbete med företag. Forskning som är finansierad med medel från EU har mer än fördubblats mellan budgetåren 1995/96 och 1997. Det bidrag som kommer från EU motsvarade av fakultetsanslagen. Bidragen bygger på att forskningsutföraren själv bidrar med en hälftenfinansiering, oftast från respektive lärosätes fakultetsanslag men också via medel som ställts till förfogande av av högre utbildning och forskning (STINT). De forskningsstiftelser som bildades med medel som härrörde från löntagarfonderna har stadgar som anger att en betydande andel av medlen skall ägnas strategisk forskning av betydelse för framtida konkurrenskraft eller skall främja andra särskilda behov. Även de statliga resurserna för forskning har i allt högre grad förenats med villkor beträffande samhällsrelevans. Både forskningsråd och universitet har fått nya uppgifter med krav på att forskningen skall komma till nytta. har deras anslag fått vidkännas besparingar. En ökad extern finansiering av forskning vid universitet och högskolor speglar det ökade forskningsbehov som uppstår i det moderna kunskapssamhället. Med den ökade externa finansieringen följer också en ökad samverkan och ömsesidighet i intresset för forskningens former och resultat. Det är emellertid viktigt att lärosätenas egna resurser är så stora att de möjliggör ett självständigt agerande och egna prioriteringar när det gäller forskningens inriktning och omfattning. Det är därför angeläget med en konsekvent tillämpning av principen om full kostnadstäckning. Det är en viktig uppgift för statsmakterna att medverka till att universitet och högskolor blir starka och attraktiva parter i samverkan med externa intressenter. För det svenska näringslivet är det också viktigt att det skapas intressanta högkvalitativa forskningsmiljöer som också kan öka möjligheterna att rekrytera kvalificerade forskare. Mot bakgrund av den utveckling som skett mot en ökad andel tillämpad och direkt nyttorela-terad forskning anser regeringen det angeläget att i första hand förstärka de statliga resurserna för grundforskning och forskarutbildning. Basen i det svenska forskningsystemet är de redan etablerade universiteten. De har successivt byggts upp till lärosäten med betydande forskningskapacitet och en mångfasetterad specialisering av hög kvalitet. De kännetecknas alla av ett utvecklat samarbete med samhällslivet och näringslivet. En förstärkning av medel för grundforskning vid de redan etablerade universiteten är en förutsättning för att dessa lärosäten även ska kunna vara viktiga instrument för att hävda position som ledande kunskapsnation. Det är också väsentligt att förstärka medlen för forskarutbildningen vid dessa universitet, dels för att utveckla forskningen vid det egna lärosätet, dels för att möjliggöra för de mindre och medelstora högskolorna att rekrytera kvalificerad personal. Behovet av att förstärka grundforskning och forskarutbildning vid de etablerade universiteten kommer att beaktas vid fördelningen av de ökade resurser för grundforskning och forskarutbildning inom utgiftsområde 16 som föreslagits ekonomiska vårproposition (prop. 1998/99:100). De mindre och medelstora högskolorna har /96 förfogat över egna resurser för forskning. Resurserna har successivt utökats fram till och med . Högskolorna har ett omfattande samarbete med näringslivet och andra samhällssektorer på lokal nivå. Utbildningen och forskningen utgör viktiga drivkrafter i respektive regions utveckling.