prop · GM03133 · 1999-01-01 00:00:00 — Kännedom om barnets vilja i dessa avse- enden kan förmedlas till domstolen direkt av barnet eller via den sär- skilda företrädaren, socialnämnden, åklagaren eller någon utomstående. föreslår att lagen bör kompletteras med en forumregel. Ärenden om särskild företrädare för barn torde i de flesta fall lämpligen handläggas vid den domstol där åtal för brottet skall väckas enligt 19 kap. RB. Regeringen bedömer det dock inte vara nödvändigt med en särskild bestämmelse om forum. Hovrätten för Nedre har tagit upp frågan om vårdnads- havarnas rätt till rättshjälp i ett ärende om förordnande av en särskild företrädare. Det finns enligt regeringens mening inte skäl att införa några särskilda bestämmelser om rätt till rättshjälp för dessa ärenden. De kommer att handläggas enligt ärendelagen som innebär en informell handläggning där parterna kan vägledas av rätten och ges möjlighet att muntligt redovisa sin inställning till en ansökan om förordnande. Rätts- hjälpslagen (1996:1619) utesluter dessutom inte att rättshjälp beviljas i ärenden av denna typ, om övriga förutsättningar är uppfyllda. En vårdnadshavare kan vidare tillerkännas ersättning av allmänna medel för kostnad för resa och uppehälle för inställelse till sammanträde vid domstol i ärendet samt förskott på sådan ersättning, om det är skäligt med hänsyn till bl.a. hans eller hennes ekonomiska förhållanden (se 18 § tredje stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden). 6.7 Sekretess Regeringens förslag: Bestämmelserna i 9 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) om sekretess för enskildas personliga och ekonomiska förhål- landen föreslås omfatta också ärenden enligt den nu förslagna lagen. Promemorian innehåller inte några förslag på denna punkt. Remissinstanserna: har anfört att uppgifter inom om en underårigs personliga förhållanden som det råder sekretess för enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) bör kunna läm- nas ut till en särskild företrädare för barn i den mån uppgifterna behövs för att biträdet skall kunna fullgöra sitt uppdrag. Styrelsen har anfört att denna fråga bör klarläggas. Sekretess i förhållande till den särskilda företrädaren En förutsättning för att den särskilda företrädaren skall kunna fullgöra sitt uppdrag är att han eller hon får del av uppgifter om barnet som det kan gälla sekretess för enligt bestämmelser om sekretess till skydd för en enskild inom t.ex. hälso- och sjukvården, eller skolan (se 7 kap. sekretesslagen). Enligt huvudregeln i 14 kap. 4 § sekretesslagen gäller sekretessen inte i förhållande till den enskilde själv. I sin egenskap av ställföreträdare för barnet utövar den särskilde företrädaren barnets befogenheter vad gäller rätten att ta del av och förfoga över sekretess- skyddade uppgifter angående barnet i den utsträckning uppgifterna behövs för att han eller hon skall kunna fullgöra uppdraget (jfr prop. 1988/89:67, s. 39 f.). I takt med barnets stigande ålder och utveckling uttunnas en särskild företrädares rätt att ta del av sekretesskyddade uppgifter, på motsvarande sätt som gäller för en vårdnadshavare (ibid., s. 36). En särskild företrädare kan alltså antingen själv ha rätt att ta del av sekretessbelagda uppgifter om barnet eller på grund av barnets mognad vara beroende av barnets samtycke för att få del av dem. För uppgifter som gäller t.ex. vårdnadshavaren kan dock sekretessen till skydd för honom eller henne innebära att den särskilda företrädaren inte har rätt att ta del av dem. I förhållande till vårdnadshavare finns särskilda bestämmelser som reglerar förhållandet mellan barn och vårdnadshavare i fråga om sekre- tess till skydd för barnet. Enligt 14 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen gäller sekretess för uppgift till skydd för en underårig även i förhållande till vårdnadshavaren och får inte efterges av vårdnadshavaren, om det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren. Enligt 7 kap. 5 § sekretesslagen råder vidare sekretess i vissa fall i förhållande till en underårigs förälder eller annan vårdnads- havare i fråga om den underåriges vistelseort när denne har omhänder- tagits eller vårdas enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Bestämmelserna om sekretess till skydd för en underårig i förhållande till vårdnadshavaren gäller inte för en särskild företrädare för barn. Det kan finnas skäl att överväga om ett liknande sekretesskydd, som det som finns i förhållande till vårdnadshavare, kan behövas i förhållande till särskilda företrädare för barn. Tillräcklig anledning att införa en sådan speciell lagreglering om sekretesskydd har inte ansetts finnas i fråga om gode män och förvaltare (ibid. s. 39 f). Med hänsyn till att den särskilda företrädarens uppdrag är att ta till vara barnets rätt och att företrädaren skall stå fri i förhållande till såväl vårdnadshavare som berörda myndigheter bör utrymmet för motstående intressen mellan barnet och den särskilda företrädaren vara litet. Regeringen anser inte att det finns tillräckliga skäl till en särskild bestämmelse på denna punkt. Sekretess i i domstol för uppgifter i ärenden enligt den föreslagna lagen om särskild företrädare för barn kan gälla enligt bestämmelserna om sekretess under förundersökning samt överförd sekretess (se 5 kap. 1 §, 9 kap. 17 § och 12 kap. 1 § sekretesslagen). Det torde dock finnas behov av sekretesskydd också för uppgifter som inte omfattas av dessa bestämmelser. 9 kap. 15 § sekretesslagen gäller sekretess för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i familjerättsliga mål och ärenden när det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Regleringen bör lämpligen ändras till att omfatta också ärenden enligt den nu föreslagna lagen. I ärenden om bl.a. godmanskap och förvaltarskap gäller enligt paragrafen sekretess utan att part begär det. Motsvarande bör gälla i ärenden om särskild företrädare för barn eftersom barnet inte kan begära att sekretess skall gälla. 7 Ekonomiska konsekvenser Beräkningen av kostnaderna för de särskilda företrädarna för barn kan göras med ledning av kostnaderna för målsägandebiträde enligt dagens lagstiftning. Den genomsnittliga ersättningen för arbete till ett målsägandebiträde motsvarar närmare nio timmars arbete enligt en undersökning som gjor- des av (se DV:s rapport 1997:2, Måls- ägandebiträde en utvärdering av lagen om målsägandebiträde m.m.). Med dagens timersättningsnivå motsvarar det en kostnad för arbete på . Den genomsnittliga kostnaden för utlägg och tids- spillan var . Den siffran torde vara endast obetydligt högre. Antalet ärenden var cirka 3 000 och den sammanlagda kostnaden för målsägandebiträde var . Motsvarande siffror för var cirka 4 000 respek- tive 4 400 ärenden och en kostnad på 32 respektive . De föreslagna ändringarna kommer sannolikt att innebära en viss ökning av det totala antalet förordnanden av målsägandebiträden och särskilda företrädare för barn. Antalet nya ärenden kan uppskattas till ett hundratal. Den årliga kostnaden för förslaget kan beräknas till . Bedömningen görs att de ökade kostnaderna ryms inom det befintliga anslaget för rättshjälpskostnader m.m 8 Författningskommentar 8.1 Förslaget till lag om särskild företrädare för barn 1 § När det finns anledning att anta att ett brott som kan föranleda fängelse har begåtts mot någon som är , skall en särskild företrädare förordnas för barnet om 1. en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet, eller 2. det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt. En särskild företrädare skall inte förordnas om det med hänsyn till barnet är obehövligt eller annars särskilda skäl talar mot det. I paragrafen anges förutsättningarna för att en särskild företrädare skall förordnas för någon som är . Förutsättningarna har behandlats närmare i avsnitt 6.3. Lagtexten har redigerats om med anledning av Lagrådets synpunkter. En första förutsättning är att det kan följa fängelse på det brott som misstankarna avser. Misstankarna om brott skall vidare vara så starka att det finns anledning att inleda en förundersökning, dvs. att det finns anledning att anta att ett brott har begåtts (23 kap. 1 § [RB]). Första punkten behandlar det fallet att misstankarna om brott mot barnet riktas mot en av vårdnadshavarna, eller mot båda. Kravet på misstanke mot en vårdnadshavare är att denne kan misstänkas för ett brott mot barnet. Uttrycket kan misstänkas innefattar även fall där det rör sig om mycket svag bevisning (se , , , H., , R., Rättegång V, 7:e uppl., 1998, s. 121). Misstankarna mot vårdnadshavaren bör dock ha en viss tyngd och konkretion för att en särskild företrädare skall kunna förordnas. Arten av de uppgifter barnet kan ha lämnat är naturligtvis central liksom eventuella iakttagelser av personer i barnets närhet, såsom personal vid barnets skola eller daghem. Andra punkten tar sikte på fall när misstankarna riktas mot en person som står vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna nära. I det fallet finns ingen presumtion för att vårdnadshavaren och barnet har motstående intressen. I dessa fall krävs att det kan befaras att vårdnadshavaren på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt. Det kan röra sig om en make, sambo, pojk- eller flickvän till vårdnadshavaren, eller en släkting eller nära vän. Det kan också vara fråga om fall där den misstänkte och barnet är syskon. Bestämmelsen i andra punkten är tillämplig också på förhållandet mellan en vårdnadshavare som inte är misstänkt och en som är det. Det viktiga vid bedömningen av om relationen påverkar vårdnads- havarens förmåga att ta till vara barnets intressen är inte den formella ställning den misstänkte intar utan den faktiska relation denne har till vårdnadshavaren. Relevanta och korrekta uppgifter om detta kan vara svåra att få kännedom om, särskilt i de fall där det är fråga om ett interimistiskt beslut. Försiktighet måste givetvis iakttas i förhållande till uppgifter med karaktär av obekräftade rykten. Kraven för ett förordnande i dessa fall har behandlats närmare i avsnitt 6.3. Av andra stycket framgår att ett förordnande inte skall ske om det med hänsyn till barnet är obehövligt eller annars särskilda skäl talar mot det. Det är alltså barnets intresse som är avgörande vid bedömningen av om behov av ett förordnande finns. Om barnet med hänsyn till ålder och mognad själv kan ta ställning till frågor om förhör och läkarundersökning kan behov av en särskild företrädare saknas. Huruvida behov av en särskild företrädare finns för äldre barn torde i första hand vara beroende av relationen till vårdnadshavaren. Möjligheten att föra en talan om skadestånd mot vårdnadshavaren kan också vara av betydelse. Att barnet är omhändertaget enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) behöver inte innebära att något behov av en särskild företrädare saknas. Också efter ett sådant omhänder- tagande kan en särskild företrädare behövas för att ta ställning i frågor om förhör med och läkarundersökning av barnet. Proportionalitetsprincipen kommer till uttryck genom att särskilda skäl som kan finnas mot ett förordnande skall beaktas. Principen innebär att ett förordnande får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för de berörda. Särskilda skäl mot ett förordnande kan vara att det är fråga om ett lindrigt brott vars skadeverkningar för barnet inte uppväger eventuella olägenheter under och till följd av ett förordnande. När en särskild företrädare utses träder han eller hon alltid in som ställföreträdare för båda vårdnadshavarna. Detta framgår av 3 §. När vårdnadshavarna är gifta eller bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden räcker det att förutsättningarna enligt 1 § 1 eller 2 är uppfyllda beträffande någon av dem för att en särskild företrädare skall utses. 2 § Om barnet har två vårdnadshavare som inte är gifta eller bor till- sammans under äktenskapsliknande förhållanden och sådana omständi- heter som anges i 1 § 1 eller 2 finns endast i fråga om en av dem, skall den andra vårdnadshavaren förordnas att ensam ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång. Om det med hänsyn till vårdnadshavarnas förhållande till varandra eller någon annan särskild omständighet får antas vara till barnets bästa skall dock en särskild företrädare utses. Om det finns två vårdnadshavare och förutsättningarna enligt 1 § 1 eller 2 är uppfyllda endast i fråga om en av dem anges i paragrafen att en särskild företrädare i vissa fall inte skall utses. Undantaget från huvudregeln i 1 § gäller de fall när vårdnadshavarna inte är gifta eller bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. Den av vårdnads- havarna som inte berörs av misstanken om brott eller står i något nära förhållande till den som kan misstänkas skall i stället förordnas att ensam vara ställföreträdare för den underårige under förundersökningen och i rättegången. Ett förordnande gäller i samtliga instanser. Om brottsmisstanken gäller en särlevande vårdnadshavare eller exem- pelvis dennes sambo, kan den andra vårdnadshavarens förhållande till den misstänkte innebära att ett förordnande av en särskild företrädare skall ske enligt 1 § 2. Paragrafens första stycke har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket finns en undantagsregel som innebär att en särskild företrädare skall utses om det med hänsyn till vårdnadshavarnas förhål- lande till varandra eller någon annan särskild omständighet får antas vara till barnets bästa. Bestämmelsen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Regeln tar sikte på de undantagsfall då ett förordnande för en av vårdnadshavarna skulle stå i strid med barnets bästa. Skäl för att förordna en särskild företrädare i dessa fall kan vara konflikten mellan vårdnadshavarna. Enbart det förhållandet att det pågår en vårdnadstvist bör dock inte vara tillräckligt för att förordna en särskild företrädare. Begränsningarna av en särskild företrädares befogenheter enligt 3 § första stycket andra meningen gäller inte för en vårdnadshavare som förordnas enligt 2 §. Med stöd av ett sådant förordnande kan vårdnads- havaren alltså, utan medverkan av den andre vårdnadshavaren, dels väcka enskilt åtal, dels föra en skadeståndstalan för barnet utan att allmänt åtal har väckts. Som Lagrådet har framhållit hindrar inte lagen om särskild företrädare för barn att ett målsägandebiträde utses vid sidan av vårdnadshavaren, om det skulle vara påkallat. 3 § En särskild företrädare skall, i stället för barnets vårdnadshavare, som ställföreträdare ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång. Företrädaren får dock inte väcka åtal och får inte heller väcka någon skadeståndstalan utan att ett allmänt åtal har väckts. Det som i 23 kap. 10 och 11 §§ sägs om måls- ägandebiträdes närvaro vid förhör skall tillämpas på den särskilda före- trädaren. I paragrafen finns bestämmelser om de befogenheter som tillkommer en särskild företrädare. Bestämmelserna som har behandlats i avsnitt 6.4 innebär att den särskilda företrädaren tar över vårdnadshavarens befogen- het som ställföreträdare i frågor som rör förundersökningen och rätte- gången om det aktuella brottet. Ett förordnande gäller i samtliga instan- ser. Den särskilda företrädaren träder i stället för båda vårdnadshavarna, oavsett om brottsmisstankarna bara gäller en av dem. Den särskilda företrädarens uppdrag innebär att han eller hon skall bevaka och beakta barnets intressen samt stödja barnet under utredningen. Det innefattar att ta ställning till om och hur barnet skall ställa in sig för polisförhör och undergå en läkarundersökning i brottsutredande syfte. Den särskilda företrädaren kan vidare överta ett av åklagaren väckt åtal som denne lagt ned. Den särskilda företrädaren kan även biträda ett av åklagaren väckt åtal samt överklaga en ogillad ansvarstalan. Den särskilda företrädarens befogenheter omfattar också vårdnadshavarens rätt att ange brott till åtal enligt 20 kap. 14 § RB. I första stycket andra meningen anges inskränkningar i den särskilda företrädarens befogenheter. Han eller hon får inte väcka åtal och får inte heller väcka skadeståndstalan utan att ett allmänt åtal har väckts. Begränsningarna behandlas närmare i avsnitt 6.4. Företrädarens agerande skall helt styras av vad som kan anses vara barnets bästa. Vid ställningstagande i sådana frågor är barnets uppfatt- ning av stor betydelse. God kontakt med barnet är givetvis en förut- sättning för att barnets egen uppfattning skall komma till uttryck och kunna beaktas. Barnet själv kan inledningsvis ha vänt sig till någon sär- skild person och berättat om de omständigheter som grundar miss- tankarna om brott. I dessa situationer kan det vara lämpligt att den person barnet först anförtrott sig åt också är närvarande vid de fortsatta kontak- terna med barnet. Utgångspunkten bör vara att det ligger i barnets intresse att utrednings- åtgärder kommer till stånd. Den särskilda företrädarens uppgifter bör fokuseras på att se till att åtgärderna kommer till stånd på ett sådant sätt att barnet inte far illa. Om ett barn känner en mycket stark rädsla och obehag inför ett förhör eller en läkarundersökning bör dock företrädaren ta ställning mot att barnet hörs eller inte ge samtycke till undersökningen. Hänsyn måste givetvis tas till att en åtgärd inledningsvis kan verka obehaglig för ett barn men att den senare vid samma tillfälle eller kan framstå som mindre skrämmande. Den särskilda företrädaren bör utföra sitt uppdrag i nära kontakt med förundersökningsledaren. Det är viktigt att företrädaren utifrån sin känne- dom om barnets förhållanden påtalar sådant som kan vara av betydelse för förundersökningen. I den särskilda företrädarens uppgifter ingår dock inte att göra några egna bedömningar om bevisläget eller annat som rör utredningen. I uppdraget ligger att samråda och samarbeta med personal på daghem, skola och med andra personer som kan stå barnet nära. Detsamma gäller i förhållande till företrädare för och polisen. Även om den underårige är omhändertagen enligt LVU bör den särskilda företrädaren samarbeta med socialnämnden. Genom ett sådant samarbete kan und- vikas att ett barn behöver genomgå fler läkarundersökningar och förhör än nödvändigt. Det är den särskilda företrädaren som är den underåriges ställföreträdare i de rättsliga frågor som gäller brottmålet även om barnet är omhändertaget enligt LVU (se närmare avsnitt 6.4). Samråd och samarbete med andra personer och myndigheter innebär inte att den särskilda företrädaren inte skall stå fri i förhållande till dessa. Att företrädaren har en fristående roll är nödvändigt för att barnets bästa skall kunna tas till vara. Vad gäller läkarundersökning bör barnets egen uppfattning i fråga om läkarundersökning beaktas när det gäller barn som har nått en sådan ålder och mognad att deras egen vilja bör respekteras. Det bör således inte komma i fråga att tvinga ett sådant barn att genomgå en läkarunder- sökning ens om den särskilda företrädaren skulle ha samtyckt till åtgärden. Det särskilda företrädarens rätt att vara närvarande vid förhör som hålls med barnet och att därvid ställa frågor regleras i andra stycket gen- om en hänvisning till vad som gäller för målsägandebiträde enligt bestämmelserna i 23 kap. 10 och 11 §§ RB. Kallelser och underrättelser som annars skulle ställts till vårdnads- havaren skall skickas till den särskilda företrädaren. Den särskilda företrädaren saknar naturligtvis befogenheter att använda tvångsmedel såsom att hämta barnet. För att förhör genom den särskilda företrädarens medverkan skall kunna komma till stånd torde således ofta krävas att detta sker i samband med att barnet vistas i daghem, skola eller liknande. Det kan förekomma att en god man har förordnats för den underårige för angelägenheter som helt eller delvis avser annat än misstankar om övergrepp mot den underårige. I sådana fall bör förordnandet för den gode mannen kvarstå. I frågor som rör förundersökningen och rättegången är det dock den särskilda företrädaren som ensam har bestämmanderätten. En särskild företrädare har uppgifter som i många avseenden överensstämmer med dem som ett målsägandebiträde har. Det torde därför som regel inte utses ett målsägandebiträde vid sidan av en särskild företrädare. 4 § En ansökan om förordnande enligt 1 eller 2 § görs av åklagaren hos tingsrätten. Tingsrätten prövar ärendet på ansökan av åklagare. Detta gäller oavsett vem som har initierat ärendet. I många fall torde ärendet initieras av annan, såsom skol- eller daghemspersonal eller (jfr 42 § socialtjänstförordningen [1981:750]). Någon särskild forumbestämmelse finns inte, men ansökan torde i de flesta fall lämpligen riktas till den domstol där åtal för brottet skall väckas enligt 19 kap. RB (se 19 kap. 12 § RB om behörigheten under förundersökningsstadiet). Om behöv- liga utredningsåtgärder har kunnat komma till stånd utan att någon sär- skild företrädare har förordnats, behöver åklagaren endast undantagsvis göra en ansökan redan på förundersökningsstadiet. Behovet av en ansökan inför en förestående rättegång måste i allmänhet bedömas mot bakgrund av de möjligheter att få ett skadestånd från den misstänkte som barnet kan ha. 5 § Till särskild företrädare får en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan förordnas. Endast den får förordnas som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. Bestämmelserna i paragrafen om vem som kan förordnas till särskild företrädare för barn skiljer sig från de bestämmelser som gäller för rättshjälpsbiträden och målsägandebiträden i fråga om kraven på särskild lämplighet. Uppdraget som särskild företrädare innebär att särskilda krav måste ställas på den som kan komma i fråga. Kraven har behandlats närmare i avsnitt 6.5. De gäller särskilt de personliga egenskaper en sådan person bör besitta. Det måste ställas stora krav på förmågan att sätta sig in i barnets situation, att kommunicera med barnet och att vinna dess förtroende. Kraven gäller vidare förmågan att hantera en mycket känslig situation som kan innefatta komplexa intressekonflikter. Den som skall utses bör ha stor integritet, kunna vinna förtroende både hos personal på daghem och skola, tjänstemännen inom , och i möjligaste mån hos vårdnadshavarna. Det bör betonas att den särskilda företrädaren måste stå fri i förhållande till polis- och åklagarmyndigheterna men också i förhållande till en vårdnadshavare som inte berörs av misstankarna om brott. Den som förordnas skall ha erfarenheter av förundersökning och rättegång i brottmål. Företrädesvis bör personer som har erfarenhet av uppdrag som målsägandebiträde i ärenden av liknande karaktär och som har utfört de uppdragen på ett tillfredsställande sätt anlitas för uppdrag som särskild företrädare. 6 § Om det kan antas vara nödvändigt för att barnets rätt skall kunna tas till vara får domstolen, utan att höra barnets vårdnadshavare, besluta om förordnande enligt 1 eller 2 § för tiden innan ärendet avgörs. I paragrafen regleras möjligheten att interimistiskt förordna dels en särskild företrädare för barn, dels att en vårdnadshavare ensam skall företräda barnet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. När förutsättningarna för förordnande enligt 1 och 2 §§ är upp- fyllda kan rätten förordna interimistiskt enligt denna paragraf utan att vårdnadshavarna först hörs, om detta kan antas vara nödvändigt för att barnets rätt skall kunna tas till vara. Så kan vara fallet när det finns risk för att en vårdnadshavare påverkar barnet att inte lämna några uppgifter till polisen eller att ändra uppgifter som kan ha lämnats till utomstående. Ett interimistiskt förordnande kan också komma i fråga på grund av behovet av skyndsamma utredningsåtgärder.