prop · GM0397 · 1999-01-01 00:00:00 — kan också konstatera att bl.a. äldre med psykiska besvär och äldre med reumatiska sjukdomar tenderar att bli bortglömda i vårdsystemet. Vidare har funnit att vården i livets slutskede är bristfällig. bild är att kommunerna inte lyckats förbättra kvaliteten på dessa och andra områden nämnvärt trots att många av dessa kvalitetsbrister länge har varit kända. bör beaktas att kommunerna i allmänhet är mycket medvetna om bristerna i äldreomsorgen och många arbetar aktivt på att förbättra situationen. Det sker bl.a. genom olika typer av försöks- och utvecklingsarbeten, delvis finansierade med statliga medel. Kostnader och prestationer Kostnader Beräkningen av kostnadsutvecklingen inom äldreomsorgen försvåras av att den nationella statistiken från den kommunala sektorn inte särredovisar kostnader för omsorger om äldre respektive funktionshindrade. Driftkostnaden för vård av och omsorg om äldre och funktionshindrade i kommunerna uppgick (i 1995-års priser) till ca jämfört med ca , en ökning . En starkt bidragande orsak till denna kostnadsutveckling har varit att kommunerna har fått ansvar för ny verksamhet för de funktionshindrade genom handikappreformen () och psykiatrireformen (). Den statistik som rapporterar in till EU (ESSPROS) kan användas för att följa utvecklingen av utgifterna enbart för omsorgerna om äldre. Enligt denna redovisning som bygger på skattningar utifrån verksamhetsvolymen utförda av SCB uppgick de totala offentliga nettoutgifterna för omsorg om och hjälp till äldre personer till . (Nettoutgifter fås genom att de totala utgifter reduceras med inkomster, bl.a. uppgick nettoutgifterna priser. Detta innebär en ökning . Tabell 4.1 Offentliga utgifter (exkl. pensioner) för äldre Miljoner kronor, priser (deflaterat med BNP-deflatorn) 1993 1994 1995 1996 Förändring 1993-1996 Vård och hjälp i särskilt boende Vård och hjälp i ordinärt boende Färdtjänst 1 435 1 537 1 429 1 317 -8, Totala utgifter för äldre (exkl. pensioner) 39 073 39 890 38 230 41 425 6,2,landsting -21,privat produktion 1 85,Kronor per inv. 65+ år 25 436 25 901 24 771 26 842 5,Kronor per inv. 80+ år 98 226 97 739 92 178 98 448 0,1 Offentligt finansierad Källa: SCB:s rapportering till , ESSPROS (Integrerad statistik över utgifter och inkomster för det sociala skyddet) Fördelningen av utgifterna för funktionshindrade () och äldre (65-w år) har beräknats med hjälp av antalet vårdtagare, antalet årsarbetare, timstatistik för hemhjälpen (novemberenkäten) samt vissa skattningar ang. personaltätheten i olika vårdformer inom ramen för LSS, som har presenterats i CMT:s rapport () ang.uppföljningsstudier av handikappreformen och 1995. Insatser enligt LSS (exkl personlig assistans) avser alla oavsett ålder. Avgifter Avgifter för olika tjänster inom äldreomsorgen kan användas dels som en finansieringskälla, dels för att påverka omfattningen av och inriktningen på efterfrågan. Skillnaderna mellan kommunerna vad gäller avgiftsintäkter i förhållande till bruttodriftskostnader är mycket stora. De varierar från medan medianen för riket ligger på . Variationerna mellan kommunerna beror till en del på att olika principer för redovisningen tillämpas i olika kommuner. Bland annat redovisar en del kommuner inte enbart avgifter för vård och omsorg utan också avgifter för kost och boende. Vård och hjälp totalt fick av samtliga ålderspensionärer vård och hjälp vilket kan jämföras med . Jämfört med har andelen med vård och hjälp minskat med ca en fjärdedel. Det är de yngre pensionärerna som har fått minskad hjälp. Gruppen med hjälp har ökat starkt i antal, men ändå minskat som andel av samtliga pensionärer i denna åldersgrupp trots en utbyggnad av vården och omsorgen. Denna utveckling förklaras av den kraftiga ökningen av antalet personer i befolkningen totalt. Variationen mellan kommunerna beträffande andelen pensionärer med vård och omsorg av samtliga ålderspensionärer är fortfarande stor men har avtagit . Även de av kommunerna med en servicenivå närmast medianen visar en avtagande spridning och ligger på en servicenivå på mellan . Tabell 4.2 Antal och andel äldre med hjälp i ordinärt boende 65-w (per 100 invånare) 65-79 (per 100 invånare) 80-w (per 100 invånare) 1980 215 600 15,8 125 500 11,4 90 100 34,2 1993 149 700 9,7 57 500 5,1 92 200 23,2 1994 145 100 9,4 54 400 4,8 90 700 22,2 1995 137 600 8,9 50 900 4,5 86 700 20,9 1996 1) 133 800 8,7 48 100 4,3 85 700 20,4 1997 130 100 8,4 45 300 4,1 84 800 19,8 1) 1996-års värden har skattats för att kompensera för informationsbortfall från vissa kommuner Källa: , Välfärdsfakta, Andelen personer som får hjälp i det ordinära boendet har successivt minskat från år . Jämfört med har andelen personer med vård och hjälp i det ordinära boendet minskat med en dryg tredjedel. Andelen personer med hjälp varierar mellan i olika kommuner. I de av kommunerna som ligger närmast medianvärdet, varierar andelen mellan . Ingen nämnvärd förändring av spridningen har skett . Hemtjänsttimmar Nedanstående tabell visar hur fördelningen av insats har förändrats . Enkäten ger information om det antal personer i ordinärt boende och i vissa särskilda boendeformer som erhållit hemtjänst enligt ett individuellt beslut om social hemhjälp. Tabell 4.3 Antal personer som enligt novemberenkät fick ett individuellt beslut om social hemhjälp i ordinärt boende eller i vissa särskilda boendeformer, fördelade efter hjälptidens omfattning Totalt antal därav med hjälp i genomsnitt (i % av samtl. 65-w år 0 /dag 1 /dag 2-w tim/dag 1988 215 571 1992 183 284 1993 173 411 1994 175 942 1995 169 919 1996 163 777 61,17,21,1997 159 642 60,17,22,Källa: , Välfärdsfakta Anm; Det bör observeras att det inte finns någon särredovisning av timfördelningen till hjälptagare i ordinärt boende. kommer statistik att vara uppdelad på ordinärt och särskilt boende. Den totala hjälpvolymen inom och i servicehusen har förändrats endast marginellt om man ser till det absoluta antalet hemtjänsttimmar som har delats ut respektive år. Om man däremot väger in att andelen äldre har ökat, så har hjälpvolymen minskat med . Räknat per person med hjälp har i stället antalet hjälptimmar ökat från i genomsnitt 1988 till i genomsnitt 1997. En nordisk jämförelse av täckningsgrader inom den öppna åren 1993 - 1997 som genomfört visar att det offentliga åtagandet har ökat något i medan det minskat i de övriga länderna, där svarar för den största minskningen. återfanns den högsta täckningsgraden i där av antalet personer erhåller hemtjänst och/eller hemsjukvård jämfört med i , i och i . Utvecklingen i speglar en mycket medveten satsning som där skett på en generell och alltmer generös tilldelning av hjälpinsatser i . Syftet med satsningen är bl.a. att öka förutsättningarna för äldre att bo kvar hemma för att därigenom minska belastningen på sjukhus och i särskilda boenden. En annan och mer precis parameter på omfattning är antalet erhållna timmar hemtjänst för de äldre. Den genomsnittliga hjälptiden per hjälpt person och månad uppgick i att jämföra med i . Vård och omsorg i särskilt boende Andelen personer i särskilt boende har varit i stort sett oförändrad 1997 om man inkluderar landstingens långvård (numera geriatriska avdelningar). Tabell 4.4 Antal och andel äldre i särskilt boende inklusive landstingens långvård/geriatrik 1 65-w (per 100 65-79 (per 100 80-w (per 100 invånare) 1980 111 600 8,2 37 700 3,4 73 900 28,1 1993 129 600 8,4 34 500 3,0 95 100 23,9 1994 132 700 8,6 35 400 3,1 97 300 23,8 1995 134 000 8,7 35 600 3,2 98 400 23,7 1996 2 133 800 8,7 34 700 3,1 99 100 23,6 1997 133 500 8,7 34 200 3,1 99 300 23,2 1 landstingens långvård/geriatrik inkluderas för att siffermaterialet före och efter Ädel- reformen skall kunna jämföras. 2 värden har skattats för att kompensera för informationsbortfall från vissa kommuner Källa: , Välfärdsfakta Ökningen av antalet platser i särskilt boende förklaras huvudsakligen av det ökande antalet personer . har antalet personer i denna åldersgrupp ökat . Jämfört med är ökningen . Andelen personer med hjälp i det ordinära boendet har succcessivt minskat . Det finns troligen ett samband mellan möjligheten att erhålla hjälp i det ordinära boendet och efterfrågan på platser i det särskilda boendet. Det minskade antalet platser inom hälso- och sjukvården har också inneburit att de som bor i ett särskilt boende har ett betydligt större vårdbehov än . Variationen av andelen personer i särskilt boende har ökat mellan kommunerna jämfört med . I den kommun som vårdar högst andel äldre i särskilt boende får hjälp mot i kommunen med den lägsta andelen. var spridningen ungefär densamma. Bland de av kommunerna vars servicenivå ligger närmast medianvärdet varierar hjälpen mellan . Ingen nämnvärd förändring har skett . Som redovisats finns det inte heller något enhetligt samband mellan andelen som får hjälp i ordinärt boende och hjälp i särskilt boende i de enskilda kommunerna. I vissa kommuner finns både en hög andel personer i särskilt boende och en hög andel i ordinärt boende. På andra håll är täckningsgraden mycket låg i bägge omsorgsformerna. I vissa kommuner kompenserar man låg täckningsgrad i ordinärt boende med högre täckningsgrad i särskilda boendeformer. I andra kommuner råder det omvända förhållandet. Trots dessa olikheter har det förekommit en för alla kommuner gemensam utvecklingstrend mot en allt lägre andel hjälpmottagare i ordinärt boende. är första året då det för riket i genomsnitt går mindre än en vårdad person i ordinärt boende på en plats i de särskilda boendeformer. var genomsnittet i riket 1,6 vårdade personer i ordinärt boende per plats i särskilt boende. I av samtliga kommuner i riket finns fler vårdade personer i särskilda boendeformer än i ordinärt boende. Boendestandarden i de särskilda boendeformerna mäts genom tre olika standardmått: egen toalett, tillgång till kokvrå/kök samt tillgång till eget rum. saknade av alla personer i särskilt boende egen toalett. Detta är något fler än (). var det dock betydligt fler av de boende som saknade tillgång till egen toalett (). Mellan enskilda kommuner varierar det mellan . Det finns fortfarande en kommun där inte någon boende i särskilda boendeformer har egen toalett. Andelen personer i det särskilda boendet som delar rum med annan än make/maka uppgick år , dvs. mindre än år mindre än . Variationen mellan kommunerna ligger mellan vilket är samma spridning som . Andelen personer i det särskilda boendet som saknade tillgång till kokvrå/kök uppgick år , dvs. mindre än 1996. var det av de boende som saknade tillgång till kokvrå/kök. Andelen varierar mellan olika kommuner från . Personal Det finns ingen statistik som omfattar all personal inom den offentligt finansierade äldreomsorgen, dvs. personal i såväl som i privat regi. Svenska Kommunförbundets personalstatistik avser enbart verksamhet i regi och omfattar både omsorgen om äldre och omsorgen om funktionshindrade. De största yrkeskategorierna inom kommunernas äldre- och handikappomsorg är vårdbiträden/ undersköterskor, sjuksköterskor samt arbetsledare/biståndshandläggare. En bearbetning av Svenska kommunförbundets personalstatistik visar att inom kommunernas äldre- och handikappomsorg arbetar de flesta deltid, med undantag för yrkeskategorierna arbetsledare, arbetsterapeuter och sjukgymnaster. Den genomsnittliga sysselsättningsgraden för vårdbiträden/undersköterskor respektive sjuksköterskor är . Kvinnorna är i majoritet och har en lägre sysselsättningsgrad än män i samtliga yrkeskategorier. Av vårdbiträden/undersköterskor var tillsvidareanställda, visstidsanställda och timanställda. Detta innebär en minskning av andelen tillsvidareanställda och en ökning av andelen timanställda jämfört med då var tillsvidareanställda, vikarier och timanställda. Medelåldern för nästan samtliga yrkeskategorier är , i några . Av månadsanställda vårdbiträden/undersköterskor har en vårdinriktad utbildning. Av vårdbiträden/undersköterskor som är timanställda är det drygt hälften så många som har en vårdinriktad utbildning jämfört med de som är månadsanställda. Det är stor variation mellan kommuner när det gäller andelen av vårdbiträden/undersköterskor som har en vårdinriktad utbildning. Den externa personalrörligheten har varit relativt låg om man undantar förändringarna av huvudmannaskap. Personalrörligheten är störst bland de yngsta och bland de äldsta. 5 Handikappomsorg Sammanfattande slutsatser Målet för handikappolitiken är att personer med funktionshinder skall kunna delta i samhällslivet och få tillgång till stöd, service och omvårdnad av god kvalitet som bygger på den enskildes delaktighet. Införandet av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, har medfört förbättringar inom handikappomsorgen. Situationen för barn med särskilda behov har uppmärksammats. Trots detta finns det fortfarande brister som behöver åtgärdas. Det förekommer t.ex. fortfarande icke verkställda domar och beslut. har också konstaterat att inte helt uppfyller . Standardreglerna har tillkommit för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. Det finns brister i bl.a. den yttre miljön. Generellt sett har den fysiska bostadsstandarden förbättrats för personer med funktionshinder men kvaliteten i det individuella stödet i bostaden har utvecklats på ett negativt sätt. Med personer med funktionshinder avses i de delar som gäller socialtjänstlagen (1980:620), SoL, och i vissa delar rörande personlig assistans enligt LSS och assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning, , personer med fysiska och/eller psykiska funktionshinder i åldern . Andelen personer med funktionshinder som får social hemhjälp har minskat. Störst har minskningen varit bland de personer som hade hemhjälp än . En del av dessa personer kan dock ha fått personlig assistans enligt LSS samt assistansersättning enligt då antalet personer med dessa insatser ökar. Innan LSS trädde i kraft hade de personer som ingår i lagens personkrets grupp 1 och 2 (ca 37 000 personer) rätt till stöd enligt omsorgslagen (1985:568). Statistik över antalet beslut enligt LSS visar att antalet personer i grupp 1 och 2 har varit i stort sett oförändrat sedan lagens tillkomst. I den grupp som tidigare ej hade stöd enligt omsorgslagen (grupp 3) hade ca 8 000 personer beslut om insats i kommunerna respektive knappt 1 400 i landstingen jämfört med de 60 000 som beräknades ingå i gruppen. När det gäller personer med psykiska funktionshinder har ett stort antal projektverksamheter startat i kommuner och landsting. Nationella mål Den svenska handikappolitiken bygger på principerna om full delaktighet, jämlikhet i levnadsvillkor, självbestämmande och tillgänglighet. I 6f § socialtjänstlagen (SoL) anges att funktionshindrade som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd i form av hjälp i hemmet eller bostad med särskild service. Enligt 10 § bör socialnämnden genom hemtjänst, dagverksamhet eller annan liknande social tjänst underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. Enligt 21 § SoL skall socialnämnden i kommunen verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring skall få möjlighet att delta i samhällets gemenskap och leva som andra. Kommunen skall bl.a. medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning utformad på ett sätt som är anpassat efter hans behov av särskilt stöd. Enligt 18 och 18a §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, är kommunerna skyldiga att tillhandahålla en god hälso- och sjukvård, inklusive habilitering, rehabilitering och hjälpmedel till dem som bor i en sådan bostad som avses i 20 eller 21§ SoL samt till dem som vistas i dagverksamhet enligt 10§ SoL. Den som tillhör LSS personkrets skall enligt 7 § i denna lag tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna skall vara varaktiga och samordnade och anpassas till mottagarens individuella behov. LSS omfattar enligt 1§ tre grupper. Det är personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd (grupp 1), personer med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder (grupp 2) eller personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska stora funktionshinder som förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service (grupp 3). I regeringens skrivelse om handikappolitik (1996/97:120) har regeringen i princip ställt sig bakom målen i samt artikel 23 i FN:s konvention om barnets rättigheter som innehåller särskilda regler om barn med funktionshinder. Målet är att personer med funktionshinder skall kunna delta i samhällslivet och få tillgång till god omsorg och vård som bygger på den enskilda människans delaktighet och självbestämmande. Måluppfyllelse och kvalitet Allmänt Utöver de mer generella åtgärderna för att skapa en tillgänglig miljö för människor med funktionshinder har de individuella stöden till funktionshindrade stor betydelse för att underlätta ett så självständigt liv som möjligt. Det finns dock fortfarande brister såväl när det gäller tillgänglighet i samhällsmiljön som helhet som när det gäller de individuella stöden. konstaterade i sin årsrapport till regeringen för att inte helt uppfyller för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. är bra på individinriktade åtgärder för att kompensera funktionsnedsättning såsom stöd, service och ekonomiskt bistånd enligt SoL och LSS. Däremot finns det brister t.ex. i tillgängligheten i den yttre miljön och inom allmänna kommunikationer (se även avsnitt 7 om färdtjänst) när det gäller kommunens ansvarsområden. konstaterade också att många personer med funktionshinder har upplevt en ökande tendens hos ansvariga huvudmän att bolla människor och ärenden mellan olika instanser. menar att sparbetingen inom den offentliga sektorn har ökat incitamenten för att lägga kostnaderna för åtgärder hos någon annan huvudman än den egna. konstaterar att tillgängligheten och användbarheten har blivit sämre i nyproducerade bostäder i flerbostadshus . (Bostadsutformning och tillgänglighet, Rapport 1997:9.) Förändringarna avseende de individuella stöden inom och beskrivs i den följande texten. Länsstyrelsernas uppföljningar av vården och omsorgen visar att det fortfarande finns brister. Cirka en tredjedel av länsstyrelserna rapporterade att ekonomiska åtstramningar har lett till försämringar i handikappomsorgen medan några konstaterade att verksamheten håller god kvalitet men under stora påfrestningar. Övriga länsstyrelser har inte kommenterat situationen. (i länsstyrelsernas årsrapporter, Nationell tillsyn Socialtjänst, .) Psykiatrireformen I tidigare uppföljningsrapporter rörande psykiatrireformen har framförallt uppmärksammat att reformarbetet försenades bl.a. på grund av att överenskommelserna mellan kommuner och landsting drog ut . Efter många års kritik sker nu enligt en förbättring i behandlingen och omhändertagandet av personer med psykiska funktionshinder. Samverkan utvecklas mellan och den psykiatriska öppenvården. har ett stort antal projektverksamheter startat i kommuner och landsting. Enligt finns det dock en oro i vissa verksamheter för att verksamheter som finansieras med stimulansmedel hotas när dessa försvinner. (Reformens första tusen dagar, Årsrapport för psykiatrireformen 1998, följer upp och utvärderar 1998:4.) Stöd enligt LSS Införandet av LSS har, enligt länsstyrelsernas bedömningar, lett till förbättringar inom handikappomsorgen. Kvalitetsutvecklingsprojekt pågår i många kommuner. Personalens kompetens är under utveckling och fortbildning pågår på flera håll. En positiv utveckling sker också vad gäller daglig verksamhet. Villkoren för barn med särskilda behov har uppmärksammats av kommunerna i högre grad. Generellt sett har den fysiska bostadsstandarden förbättrats för personer med funktionshinder. För dem som tidigare bott på vårdhem har det inneburit en positiv utveckling att få egna bostäder. Funktionshindrade personers möjlighet att få individuellt anpassat stöd i en lämplig boendeform och kvaliteten på det individuella stödet i bostaden har dock utvecklats negativt. Som exempel på försämringar nämns den s.k. trapphusmodellen, som inte är lämplig för personer med vissa funktionshinder, och samlokalisering av gruppbostäder för olika handikappgrupper. Länsstyrelserna har också iakttagit bristande tillgång till bostäder och bristfällig bostadsstandard, t. ex. otidsenliga gruppbostäder. Respekten för den enskildes integritet måste uppmärksammas i det vardagliga arbetet och i fortbildningen för personal, påpekar länsstyrelserna. (, Länsstyrelsernas årsrapporter .) konstaterar i sin årsrapport för psykiatrireformen att betydligt färre psykiskt funktionshindrade personer än förväntat har fått insatser enligt LSS. Handläggare gör ofta ingen skillnad i tillämpningen mellan SoL och LSS och anser att tillämpningen av LSS för denna målgrupp är svår. Icke verkställda domar Icke verkställda domar och beslut förekommer fortfarande enligt länsstyrelsernas årsrapporter . Det gäller särskilt bostäder med särskild service men länsstyrelserna nämner också personlig assistent, kontaktperson och familjehem. En begränsad uppföljning av icke verkställda domar genomfördes i sex län . hade 40 gynnande domar avkunnats varav 11 ännu inte var verkställda. Resursbrist har angetts som skäl i två fall. I alla sex länen fanns domar som inte var verkställda. Av sammanlagt 47 domar som följdes upp, var 36 ännu inte verkställda. Kostnader och prestationer Allmänt Det är svårt att urskilja personer med funktionshinder ur statistiken över socialtjänstinsatserna. Insatserna är i huvudsak desamma som för äldre som får stöd genom och orsaken till behovet av stöd redovisas inte. Det är också svårt att få entydiga uppgifter om antalet personer i befolkningen med funktionshinder eftersom gruppen inte klart kan avgränsas. Definitionen av vad som är att betrakta som ett funktionshinder är flytande. Många människor har flera funktionshinder. Om handikapp uppstår beror det dessutom på att den miljö som personen med funktionshinder vistas i inte är tillgänglig. Kostnader De samlade offentliga utgifterna för insatser till personer med funktionshinder genom kommunerna, landstingen, staten och privata anordnare av handikappomsorg redovisas i tabell 5.4. Utgifterna för kommunernas stöd och service till människor med funktionshinder redovisas inte uppdelat på insatser enligt LSS respektive SoL eftersom verksamheterna ofta är integrerade med varandra. På samma sätt är råd och stöd enligt LSS inkluderat i landstingens övriga utgifter för stöd till funktionshindrade. Det går därför inte att särskilja kostnaderna för insatser enligt de olika lagrummen från varandra. Den stora omfördelningen mellan landstingen och kommunerna avseende kostnader för vård och stöd i särskilt boende respektive Övrig service bör kunna hänföras till huvudmannaskapsförändringen avseende ansvaret för insatser till personer med utvecklingsstörning. Tabell 5.4 Offentliga utgifter (exkl. pensioner) för funktionshindrade fördelade på funktion och ansvarig huvudman kronor, 1995-års priser 1993 1994 1995 1996 Föränd- ring 1993-1996 Totala utgifter för funktions- hindrade (exkl. pensioner) 15 914 17 440 23 050 22 923 (Kronor per invånare 2 208 2 397 3 160 2 957) Kommun Landsting -Privat produktion1 Staten varav: Vård och stöd i särskilt boende 9 056 8 774 8 434 7 Kommun Stöd i den dagliga livsföringen 1 724 3 132 7 665 8 918 Kommun Rehabilitering 1 886 2 % Landsting Övrig service 3 248 3 485 4 781 4 450 Kommun 1 Offentligt finansierad Anm: Ansvarig huvudman för varje insats bör inte förväxlas med finansieringsansvarig. Källa: SCB:s rapportering till , ESSPROS (Integrerad statistik över utgifter och inkomster för det sociala skyddet).