prop · GM0386 · 1999-01-01 00:00:00 — Eftersom den skattefria försäljningen upphör vid resor inom EU skall någon proviantering av obeskattade varor inte förekomma för detta ändamål utan sådan proviantering får bara ske med beskattade varor. Förbrukningen ombord kan dock även fortsättningsvis ske med obeskattade varor vilket innebär att även proviantering kan ske med sådana varor. Här bör dock särskilt uppmärksammas att icke- gemenskapsvaror inte får provianteras för förbrukning vid resa till plats inom EG:s tullområde. Varor som kommer från tredje land måste således förtullas innan de kan tas ombord. Provianteringen kan dock ske tullfritt enligt reglerna i lagen om tullfrihet m.m. och förordningen om tullfrihet m.m. I paragrafens andra stycke lämnas en upplysning om när proviantering får ske utan mervärdesskatt genom att en hänvisning görs till de materiella bestämmelserna i . 4 § När det gäller resa till plats utanför EG:s tullområde kan proviantering ske med såväl obeskattade gemenskapsvaror som icke-gemenskapsvaror och avse såväl försäljning som förbrukning ombord. 5 och 6 §§ I 5 och 6 §§ ges särskilda regler som tar sikte på fartygslinjer mellan och eller och som bygger på överenskommelser mellan länderna. I paragraferna begränsas det varusortiment som får provianteras på sådana linjer. I 6 § andra stycket finns också en begränsning av hur mycket som får säljas ombord på vissa linjer mellan och . De begränsningar som ges i dessa paragrafer korresponderar med ML på så sätt att provianteringen är skattefri endast om den håller sig inom angivna gränser. 7 § Enligt första stycket får proviantering med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror endast ske om tillstånd har beviljats. Med alkoholdryck förstås dryck som avses i 1 kap. 3 § alkohollagen och med tobaksvara vara som avses 1 § tobaksskattelagen. Huruvida varorna är obeskattade skall bedömas med ledning av 2 §. Tillstånd till proviantering skall ges till den som bedriver verksamheten på fartyget eller luftfartyget om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt bör meddelas tillstånd. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 8.5. Tillstånd till proviantering skall, som nämnts i föregående stycke, ges till den som bedriver verksamheten på fartyget eller luftfartyget. I avsnitt 6.1.1 föreslås att upplagshavare skall få göra avdrag för skatt på varor som tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa till annat EU-land av någon som har meddelats tillstånd till proviantering enligt förevarande lag. Är det fråga om resor till tredje land medges även avdrag för varor som tagits emot för försäljning ombord. Upplagshavare kan alltså endast leverera varor utan skatt till den som har provianteringstillstånd. Rederier och flygbolag bör därför noggrant överväga vem som skall ansöka om tillstånd i fall de inte själva tänker bedriva verksamheten. Om verksamheten bedrivs av någon annan än tillståndshavaren kan upplagshavarna inte leverera varor utan skatt till den som bedriver verksamheten. I sådana fall bör alltså den som bedriver verksamheten ombord på fartyget eller luftfartyget ansöka om tillstånd till proviantering. Tillstånd skall enligt andra stycket kunna ges eller endast för varje proviantering. Tillstånd får beviljas den som bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet. Med reguljär trafik förstås trafik som bedrivs enligt en i förväg känd turlista. Liknande verksamhet är regelbunden trafik som inte bedrivs enligt turlista. Som exempel kan nämnas ett lastfartyg som regelbundet anlöper en viss hamn. 8 § Paragrafen överensstämmer i stort med motsvarande bestämmelse i den nuvarande provianteringsförordningen. Paragrafen riktar sig både till vid dess tillståndsgivning och till den som getts tillstånd till proviantering. En skillnad mot nuvarande ordning är att fritidsfartyg inte får proviantera med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke- gemenskapsvaror. I fortsättningen får alltså endast fartyg i yrkesmässig trafik proviantera med sådana varor. Vidare regleras nu direkt i lagen att Försvarsmaktens fartyg och luftfartyg kan proviantera obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke gemenskapsvaror. I andra stycket införs en möjlighet för att bevilja dispens från kraven på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet i första stycket 1 och 2. Dispens skall medges om det finns särskilda skäl. Sådana skäl får bl.a. anses föreligga om fartyget eller luftfartyget trafikerar reguljära passagerarlinjer. Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 8.4. 9 § Bestämmelsen innebär att proviantering enligt 7 § inte får ske i större omfattning än vad som kan anses behövas för resan. Bestämmelsen riktar sig både till vid dess tillståndsgivning och till den som getts tillstånd till proviantering. I den EU-interna trafiken får proviantering med obeskattade varor endast ske för konsumtion ombord. Det innebär alltså att måste göra en bedömning av hur mycket som kan antas konsumeras ombord. En sådan bedömning bör i vissa fall leda till att provianteringen begränsas kraftigt. Det kan bl.a. röra sig om färjelinjer med förhållandevis kort restid. Det säger sig självt att rökarna bland passagerna på en färja med en restid endast hinner röka ett fåtal cigaretter. Liknande resonemang kan givetvis föras beträffande alkoholdrycker. När det gäller flyglinjer och färjelinjer med rökförbud finns det skäl att helt vägra proviantering med obeskattade tobaksvaror eftersom någon konsumtion av cigaretter inte får förekomma ombord. 10 och 11 §§ I paragraferna föreskrivs att skall vara såväl tillstånds- som tillsynsmyndighet. 12 § Enligt paragrafen skall tillståndshavarens bokföring vara utformad så att kontroll av verksamheten är möjlig. Det kan t.ex. innebära att det klart skall gå att skilja vad som förbrukats ombord från det som sålts på annat sätt. Vidare bör det också framgå vad som provianterats i andra länder. Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet yttrat (se avsnitt 8.6). 13 § För att skall kunna utöva sin tillsyn på ett tillfredsställande sätt föreskrivs i första stycket att tillståndshavaren på begäran av skall tillhandahålla bokföring och andra handlingar som rör verksamheten och lämna tillträden till utrymmen som används i verksamheten. I 3 kap. 15 15 d §§ LPP finns bestämmelser om handlingar och uppgifter som skall undantas vid revision och föreläggande enligt den lagen. Enligt andra stycket skall i denna del gälla också de handlingar och uppgifter som skall tillhandahållas enligt den nu föreslagna lagen. Om någon begär undantag av handling skall det prövas i den ordning som anges i LPP. Så länge domstolsprövningen är aktuell kan tillståndet inte återkallas enligt 14 § första stycket 3. 14 § I första stycket anges fyra situationer då ett tillstånd får återkallas. Enligt första punkten får tillståndet återkallas om förutsättningarna för att bevilja tillstånd inte längre finns. Det är således fråga om att de ekonomiska förhållandena och omständigheterna i övrigt för den som fått tillstånd förändrats på ett sådant sätt att han inte skulle ha beviljats tillstånd för återkallandet. Det kan också vara så att tillståndshavaren inte längre bedriver trafik till utländsk ort. I avsnitt 8.5 redogörs för vilka krav som bör ställas på en sökande och därmed även på den som redan meddelats tillstånd. I andra punkten anges att tillståndet får återkallas om varorna används för annat ändamål än vad som anges i tillståndet. Om exempelvis varor provianterats för förbrukning ombord men säljs i en butik på en färja i EU-intern trafik kan alltså tillståndet återkallas. Gränsdragningen mellan förbrukning och försäljning behandlas i avsnitt 6.1.1. I fall försäljningen inte har deklarerats på sätt som anges i alkohol- och tobaksskattelagarna bör tillståndet som regel återkallas. Även i fall deklaration har lämnats bör återkallelse ske om försäljning har skett i större omfattning. Detta mot bakgrund av att provianteringen för försäljning ombord skall ske med beskattade varor. Detsamma gäller vid omfattande svinn. Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 8.7. Återkallelse får också ske enligt tredje punkten om tillståndshavaren inte fullgör sina skyldigheter enligt 12 eller 13 §, dvs. om hans bokföring inte är utformad så att kontroll är möjlig eller han inte tillhandahåller begärda handlingar eller lämnar tillträde till utrymmen. Slutligen utgör det faktum att tillståndshavaren inte samverkar vid en eventuell revision av verksamheten grund för att återkalla tillståndet enligt fjärde punkten. Huruvida tillståndshavaren samverkar eller inte får bedömas mot bakgrund av de skyldigheter som en reviderad har enligt LPP och skattebetalningslagen. Enligt andra stycket gäller ett beslut om återkallelse , dvs. även om återkallelsebeslutet överklagas. 15 § Bestämmelsen har utformats med ledning av 3 kap. 6 a § LPP. 16 § I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare. 17 § I första stycket första meningen anges att beslut enligt 13 § första stycket inte får överklagas, alltså beslut om att begära tillgång till handlingar eller tillträde till utrymmen. Övriga beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. Eftersom inget särskilt föreskrivs skall beslut enligt denna lag överklagas enligt förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser. Av 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) följer att när en enskild överklagar ett beslut är den enskildes motpart. 11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt 9 § Den nya punkten 7 första stycket innebär att den som förvärvat tobaksvaror utan skatt på grund av att de skall användas för ett skattefritt ändamål blir skattskyldig om varorna används för ett annat ändamål. Bestämmelsen har en generell lydelse men kommer för tobaksskattens del endast att gälla den som provianterat varor efter tillstånd enligt den nya lagen om proviantering, jämför kommentaren till 31 e §. Skattskyldigheten gäller om varorna använts för annat ändamål än det som var förutsättningen för att varorna fick köpas utan skatt. Det innebär att skattskyldighet uppkommer vid varje situation som inte täcks av det skattefria ändamålet. För den EU-interna trafiken innebär det att skattskyldighet uppkommer om tobaksvaror används för annat ändamål än förbrukning ombord, t.ex. försäljning ombord. Gränsdragningen mellan förbrukning och försäljning behandlas i avsnitt 6.1.1. När det gäller fartyg och flygplan i trafik till tredje land uppkommer skattskyldighet om tobaksvarorna används för annat ändamål än förbrukning eller försäljning ombord. Oavsett om det rör sig om EU- intern trafik eller trafik till tredje land utlöser stöld och svinn beskattning. Detsamma gäller om varorna förstörs. Det är den som förvärvat varorna utan skatt som blir skattskyldig om varorna används för annat än avsett ändamål. Detta gäller undantagslöst, dvs. förvärvaren kan inte komma från skattskyldigheten genom att invända att t.ex. varorna sålts utan hans vetskap eller att det inte var han som stal varorna. Efter påpekande från Lagrådet har detta förtydligats på så sätt att det i ett nytt andra stycke uttryckligen föreskrivs att med att varor används för annat än avsett ändamål likställas i förevarande lag att de går förlorade. Bestämmelsen skall alltså även tillämpas för att bedöma om skattskyldighet föreligger enligt 38 § 5. I avsnitt 4.6.3 finns en beskrivning av hur provianteringen av flygplan går till från de s.k. proviantlokalerna. I proviantlokalerna, som med regeringens förslag måste vara skatteupplag, packas varor för förbrukning ombord i särskilda vagnar. När planet återvänder fraktas de varor som finns kvar tillbaka till proviantlokalen. Om varorna förs tillbaka till skatteupplaget i direkt anslutning till att flygplanet återvänder skall inte skattskyldighet enligt den nya punkten uppkomma. 10 § Den nya punkten 4 är föranledd av att det i den nya lagen om exportbutiker föreskrivs att verksamheten i en sådan butik skall bedrivas av en godkänd upplagshavare. Den som avser att bedriva verksamhet i exportbutik kan genom ändringen godkännas som upplagshavare under förutsättning att han uppfyller övriga krav. Enligt den nya punktens lydelse kan beskattningsmyndigheten besluta om godkännande innan verksamheten startat. Detta är nödvändigt eftersom det endast är godkända upplagshavare som får bedriva verksamhet i en exportbutik. 20 § Ändringen i punkten 6 första stycket är föranledd av att 9 § numer har två stycken. Hänvisningen ändras därför till 9 § första stycket 5. Den nya punkten 7 i första stycket reglerar när skattskyldigheten skall anses inträda i de fall som regleras i 9 § första stycket 7. Skattskyldigheten inträder när varorna används för annat ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten, dvs. för annat än avsett ändamål. En registrerad varumottagare som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering kommer enligt föreslagen ändring av 33 § att få göra avdrag för skatt på varor som förbrukats ombord och, om fråga är om trafik till tredje land, även för varor som sålts ombord. Denna avdragsrätt är tillämplig på varor som varumottagaren förvärvar från upplagshavare i andra EU-länder. En registrerad varumottagare med provianteringstillstånd kan självfallet också köpa varor utan skatt från svenska upplagshavare. I sådana fall uppnås dock skattefriheten genom att upplagshavaren får göra avdrag för skatten, se kommentaren till 32 §. Om varumottagaren använder varorna för annat ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten blir han skattskyldig enligt 9 § första stycket 7. Enligt den nya punkten 7 i första stycket förevarande paragraf inträder skattskyldigheten när varorna används för annat än avsett ändamål. I sistnämnda fall är alltså en registrerad varumottagare inte skattskyldig enligt 9 § första stycket 2 eftersom han inte yrkesmässigt har tagit emot tobaksvaror från en utländsk upplagshavare, vilket i sin tur innebär att skattskyldighetens inträde skall bedömas enligt den nya punkten 7 första stycket i förevarande paragraf och inte enligt punkten 2 i samma stycke. En registrering som varumottagare gäller nämligen enbart i förhållande till upplagshavare i andra EU-länder. 22 § Ändringen i andra stycket är föranledd av att 9 § numer har två stycken. Hänvisningen ändras därför till 9 § första stycket 5. Det nya femte stycket innebär som huvudregel att om skattskyldighet föreligger enligt 9 § första stycket 7 skall deklaration lämnas och därmed även betalning av skatten ske senast efter skattskyldighetens inträde. Detta gäller dock inte den som är registrerad varumottagare. Av förslaget till 33 § framgår att den som fått tillstånd till proviantering enligt lagen om proviantering kan göra avdrag som registrerad varumottagare för skatt på tobaksvaror vartefter de förbrukas. Är det fråga om trafik till tredje land omfattar avdragsrätten även varor som säljs ombord. Om en registrerad varumottagare med provianteringstillstånd även blir skattskyldig enligt 9 § första stycket 7 behöver han inte deklarera den skattepliktiga händelsen separat utan redovisningen skall i stället göras i deklarationen för den ordinarie redovisningsperioden. 31 e § Bestämmelsen är i huvudsak av upplysande karaktär och anger att den som fått tillstånd till proviantering enligt den nya lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg har möjlighet att köpa varor utan skatt i enlighet med vad som anges i tillståndet. 32 § första stycket uppnås skattefrihet vid all proviantering genom att avdrag medges för varor som lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av proviant, första stycket e. Denna regel slopas och ersätts, vad gäller förbrukning ombord, med en regel om att upplagshavare får göra avdrag för skatt på varor som tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering. Uttrycket utländsk ort innebär att avdragsrätten omfattar varor som tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa till såväl annat EU-land som till tredje land. I den nya lydelsen av första stycket f regleras avdragsrätten för proviantering för försäljning ombord. Denna avdragsrätt omfattar endast varor som tagits emot för försäljning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa till tredje land, och alltså inte på resa till annat EU-land. Någon skattefri försäljning ombord på fartyg och luftfartyg i EU-intern trafik får ju inte förekomma efter . För att rätt till avdrag skall föreligga krävs att tillståndshavaren tagit emot varorna. Rätten till avdrag inträder i samma stund som tillståndshavaren tar varorna i sin besittning. Avdrag kan alltså inte medges om varorna av någon anledning försvinner under transporten till tillståndshavaren. 32 § andra stycket Avdrag enligt andra stycket kan göras för varor som levererats till den som uppvisar en färdhandling för resa till plats utanför EG:s punktskatteområde. Även om försäljning sker till en resenär till tredje land medges avdrag bara upp till vissa kvantiteter. Dessa kvantiteter återfinns i lagen om exportbutiker. 33 § Regeln i det nya andra stycket är avsedd för att den som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering skall kunna köpa sina varor direkt från en utländsk upplagshavare. Skattskyldigheten för en registrerad varumottagare inträder när varorna tas emot. Med den nu föreslagna regeln kan avdrag göras för dessa varor vartefter de förbrukas ombord på resa till utländsk ort eller säljs ombord på resa till tredje land. Bestämmelsen kommenteras även i avsnitt 6.1.1 och 6.1.2. 38 § Genom den nya punkten 4 blir det möjligt för den som bedriver verksamhet i en exportbutik att registreras som skattskyldig för snus och tuggtobak. Utan registrering kan den som bedriver verksamheten inte köpa snus och tuggtobak utan skatt från andra som är registrerade och inte heller få avdrag för skatt på varor som levererats till resande till tredje land (se 32 § andra stycket, 40 § första stycket och 41 § andra stycket). Registrering som skattskyldig är alltså en förutsättning för att snus och tuggtobak skall kunna säljas skattefritt i en exportbutik. I 41 § andra stycket föreskrivs att 32 § även gäller den som är registrerad som skattskyldig för snus och tuggtobak. Det innebär att avdrag medges för varor som tagits emot för förbrukning ombord på fartyg eller luftfartyg på resa till utländsk ort av någon som har tillstånd enligt den nya lagen om proviantering. Är det fråga om en resa till tredje land medges avdrag även för varor som tagits emot för försäljning ombord. Den nya punkten 5 innebär att den som köpt varor utan skatt i nu aktuella fall blir skyldig att betala skatt om varorna används för annat ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten. Se även kommentaren till 9 §. 39 § Ändringen innebär att den som bedriver verksamhet i exportbutik efter ansökan kan registreras som skattskyldig om verksamheten är av större omfattning eller om det annars finns särskilda skäl. Eftersom registrering är en förutsättning för att snus och tuggtobak skall kunna säljas skattefritt i en exportbutik och den som bedriver verksamheten skall vara godkänd upplagshavare får det regelmässigt anses föreligga särskilda skäl. 40 § I det nya tredje stycket införs en bestämmelse om när skattskyldigheten inträder i de fall som regleras i 38 § 5. Bestämmelsen har samma lydelse som den nya punkten 7 i 20 § första stycket. Hänvisning till 22 § femte stycket innebär att om skattskyldighet föreligger enligt 38 § 5 skall deklaration lämnas och därmed även betalning av skatt ske senast efter skattskyldighetens inträde. Eftersom det inte finns några registrerade varumottagare för snus och tuggtobak kommer 22 § att vara generellt tillämplig i fråga om nämnda varor. Övergångsbestämmelserna I punkten 2 föreskrivs att avdragsreglerna i 32 § första stycket e och f skall gälla i sin äldre lydelse om förutsättningarna för avdrag uppfyllts före ikraftträdandet. Det innebär att en upplagshavare som levererar varor för försäljning till en exportbutik får yrka avdrag för leveransen i den deklaration som skall lämnas . När de nya reglerna träder i kraft kommer det bl.a. hos rederier och flygbolag att finnas varor som har levererats utan skatt. Om dessa varor används för något ändamål som inte är undantaget från skatt enligt de nya reglerna skall skatt tas ut. Detta uppnås genom en hänvisning till 32 § första stycket e och f samt andra stycket. Obeskattade varor som levererats före ikraftträdandet kan endast användas skattefritt för i nämnda bestämmelser angivna ändamål. Skattskyldig är den som använder varorna för annat ändamål. När skattskyldigheten inträder och hur skatten skall redovisas regleras genom en hänvisning till 20 § första stycket 7 och 22 § femte stycket. 11.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt 8 § Den nya punkten 8 i första stycket motsvaras av 9 § första stycket 7 i tobaksskattelagen. Den kommer för alkoholskattens del inte enbart att omfatta den som fått tillstånd att proviantera enligt lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg. Bestämmelsen skall nämligen också tillämpas i fall alkoholvaror förvärvats utan skatt med stöd av 31 e eller 20 § första stycket l. I övrigt hänvisas till kommentaren till 9 § tobaksskattelagen. 9 § Se kommentaren till 10 § tobaksskattelagen. 19 § Se kommentaren till 20 § tobaksskattelagen. 20 § Ändringen i första stycket k) är föranledd av att 31 b § numer betecknas 31 e § (se prop. 1998/99:18, bet. 1998/99SkU6, rskr 1998/99:68, SFS 1998:1679). I nuvarande tredje stycket regleras skattskyldigheten för den som köpt alkohol utan skatt med stöd av första stycket l p.g.a. att alkoholen skall användas för medicinskt ändamål. Denna bestämmelse ersätts nu av den generella regeln i 8 § första stycket 8. Det är emellertid inte fråga om någon ändring i sak. 21 § Se kommentaren till 22 § tobaksskattelagen. 31 e § I nuvarande andra stycket regleras skattskyldigheten för den som köpt alkohol utan skatt mot försäkran men använder varorna för annat än avsett ändamål. Denna bestämmelse ersätts nu av den generella regeln i 8 § första stycket 8. Det är emellertid inte fråga om någon ändring i sak. 31 f § Se kommentaren till 31 e § tobaksskattelagen. 32 § Se kommentaren till 32 § tobaksskattelagen. 33 § Se kommentaren till 33 § tobaksskattelagen. Övergångsbestämmelserna Se kommentaren till övergångsbestämmelserna i förslaget till lag om ändring i lagen om tobaksskatt. 11.5 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550) Samtliga ändringar är föranledda av att exportbutikerna föreslås regleras i en särskild lag. Beträffande övergången till de nya reglerna kan nämnas att samtliga tillstånd som getts med stöd av tullagen har tidsbegränsats så att de löper ut . 11.6 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 3 kap. 30 c § Av avsnitt 6.2 framgår att paragrafen skall upphöra att gälla. 5 kap. 9 § I första stycket har i en ny punkt 4 a införts en särskild bestämmelse om skattefrihet för proviantering av varor som är avsedda att säljas ombord på fartyg eller luftfartyg i EU-trafik. Skattefriheten avser endast varor som är avsedda att konsumeras. Härmed avses sådana livsmedel och livsmedelstillsatser som anges i 1 § livsmedelslagen (1971:511). Det kan noteras att röktobak inte omfattas av livsmedelsbegreppet (prop. 1971:61 s. 32 och 182). Däremot omfattas tuggtobak och snus liksom alkoholdrycker. Regeringen har av praktiska skäl ansett att i fråga om punktskattepliktiga varor, dvs. alkoholdrycker och tobaksvaror så skall skattefriheten för mervärdesskatt inte vara vidare än den som gäller för punktskatt (jfr avsnitt 6.2). Mervärdesskattefriheten för proviantering av punktskattepliktiga varor i EU-trafik omfattar därför endast sådana varor som är avsedda för förbrukning ombord.