prop · GM0386 · 1999-01-01 00:00:00 — 4.5.5 Privat införsel Införsel från ett annat EU-land av tobaksvaror och alkoholdrycker som exempelvis köpts skattefritt i en exportbutik eller på linjer i EU-trafik mervärdesbeskattas inte. Dock tas punktskatter ut med stöd av privatinförsellagen. När det gäller varor som förs in från tredje land är importen fri från mervärdesskatt upp till vissa kvantiteter och belopp som regleras i 3 kap. 4-6 §§ lagen om frihet från skatt vid import, m.m. jämförd med 3 kap. 30 § ML. Begränsningarna motsvarar i princip den begränsning som finns för skattefri försäljning ombord i 3 kap. 30 c § ML. Dessutom finns i lagen om frihet från skatt vid import, m.m. ett krav på att inresan skall ha skett med luftfartyg i yrkesmässig trafik eller att utlandsvistelsen varat längre än eller att varorna beskattats på eller i . I sammanhanget kan även noteras den EG-regel i lagens 3 kap. 5 § som anger att privatinförsel av varor från tredje land inte får ske mervärdesskattefritt med större belopp än 175 ecu. 4.6 Allmänna regler om proviantering och exportbutiker 4.6.1 Den nordiska provianteringsöverenskommelsen Den nordiska provianteringsöverenskommelsen mellan , , och har gällt . Syftet är att förenkla tullkontrollen av resandetrafiken med passagerarfartyg i trafik mellan hamnar i länderna utan att effektiviteten i tullkontrollen eftersätts, samt att effektivt kunna kontrollera försäljningen och serveringen av obeskattade varor på passagerarfartyg. Överenskommelsen gäller passagerarfartyg, som i utrikes trafik uteslutande går mellan hamnar i , , och (artikel 2). Eftersom överenskommelsen uteslutande gäller trafik mellan nordiska hamnar torde reglerna i överenskommelsen inte kunna göras gällande på en rutt som går t.ex. . Beträffande EU-medlemskapets betydelse, se avsnitt 8.1. Överenskommelsen innehåller mycket detaljerade bestämmelser om vad som får provianteras, vilka mängder som får provianteras, var och till vem försäljning får ske ombord, vilka turer som får proviantera obeskattade varor. Vidare finns det bestämmelser om redovisning och sanktioner. Överenskommelsen innehåller också bestämmelser om samråd och informationsutbyte mellan länderna. 4.6.2 Förordningen om viss proviantering m.m. I förordningen finns bestämmelser om proviantering med varor som inte är gemenskapsvaror och med obeskattade varor för förbrukning eller försäljning ombord på transportmedel. Förordningen innehåller vidare bestämmelser om begränsningar i det undantag från skatteplikt vid viss omsättning på fartyg och luftfartyg som anges i 3 kap. 30 c § ML. Den nu angivna bestämmelsen i mervärdesskattelagen finns beskriven i avsnitt 4.5.1. I förordningen regleras som sagt i vilka fall proviantering får ske med obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror. Vilka mängder som får provianteras bestäms av tullmyndigheten. Därvid gäller att proviantering av obeskattade varor från tullager (s.k. provianteringslager) eller skatteupplag inte skall medges i större omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal personer som beräknas kunna komma att medfölja transportmedlet. Proviantering från tullager eller skatteupplag får inte heller ske utan medgivande från en tullmyndighet. I förordningen finns vidare vissa begränsningar i rätten till proviantering som hänger samman med den nordiska provianteringsöverenskommelsen. Dessutom är det endast fartyg och luftfartyg med en viss lägsta bruttodräktighet respektive startvikt som får proviantera obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror. 4.6.3 Proviantering av flygplan från s.k. proviantlokaler Proviantering av obeskattade varor sker så gott som uteslutande via s.k. proviantlokaler. Reglerna för dessa lokaler liksom för provianteringslagren återfinns i 13 kap. tullordningen (TFS 1994:45). Tullordningen är föreskrifter som getts ut av . Proviantlokalerna är inte skatteupplag. Däremot anses de enligt tullordningen som tullager som inrättats för förvaring av proviant. En leverans av alkohol- och tobaksvaror kan således ske skattefritt till en sådan lokal eftersom en upplagshavare får göra ett avdrag i sin deklaration för det som levererats (se avsnitt 4.4.3). Enligt tullordningen får proviantlokal inrättas på flygplats. I praktiken har dock proviantlokaler tillåtits att ligga mycket långt från flygplatser. I proviantlokalerna förpackas varor för varje flygning i särskilda vagnar och det är olika vagnar för det som skall säljas ombord och det som skall serveras under flygningen. Varorna antecknas på en provianteringsanmälan som ges in till tullen. När planet återvänder fraktas de varor som finns kvar tillbaka till proviantlokalen och dessa varor skall också anmälas till tullen. Vid transporterna är såväl lastbilar som vagnar plomberade. 4.6.4 Hanteringen i exportbutiker De grundläggande reglerna för försäljningen i exportbutiker finns i tullagen och tullförordningen. Det är regler om att exportbutiker får inrättas och vem som ger tillstånd till detta. Vidare regleras vad, till vem och vilka kvantiteter som får säljas. Inte heller exportbutikerna är skatteupplag. Ett tillstånd att inrätta en exportbutik anses dock enligt tullordningen som tillstånd att inneha ett tullager. Oförtullade varor får enligt tullförordningen säljas utan tull endast till passagerare som avreser direkt till tredje land. Representanter för exportbutiker har dock uppgett att butikerna i praktiken uteslutande innehåller gemenskapsvaror. Huvudorsaken till detta är att varorna är tillverkade inom EU och därmed automatiskt är gemenskapsvaror. För den mycket begränsade mängd varor som kommer utanför EU enligt uppgift anser butikerna att det inte är rationellt att särskilja varornas tullstatus för att kunna sälja dem tullfritt. När leveranser sker till exportbutikerna av det som ursprungligen varit icke-gemenskapsvaror har leverantören därför redan betalat den tull som belöper på varorna. Det rör sig i flertalet fall om små tullbelopp. 5 Utgångspunkter för regeringens förslag 5.1 Den skattefria försäljningen inom EU upphör Regeringens bedömning: Den skattefria försäljningen inom EU kommer att upphöra . Skattefriheten för konsumtion ombord kan dock behållas. Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Berör inte bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Som redogjorts för i avsnitt 4.1 får medlemsstaterna fram till skattebefria varor som tillhandahålls i taxfreebutiker och som tas med i den resandes personliga bagage vid flyg- eller sjöresa från en medlemsstat till en annan. Detsamma gäller varor som tillhandahålls ombord på ett flygplan eller ett fartyg i passagerartrafik inom gemenskapen. Cirkulationsdirektivet och sjätte direktivet är utformade så att denna möjlighet upphör automatiskt . En fortsatt möjlighet till skattebefrielse skulle kräva dels ett förslag från kommissionen om att förlänga taxfreeförsäljningen, dels att medlemsstaterna fattade ett enhälligt beslut med detta innehåll. Rådets beslut att avskaffa taxfreeförsäljningen diskuterades på regeringschefsmötet i . Enligt ordförandeskapets slutsatser fick kommissionen och rådet (Ekofin) i uppdrag av att utreda vilka konsekvenser slopandet av taxfree-försäljningen kan få för sysselsättningen och att föreslå åtgärder för att lösa problemet. Enligt ordförandeskapets slutsatser inkluderar det en möjlighet att föreslå att slopandet av taxfreeförsäljningen skjuts upp för en begränsad tid. redovisade kommissionen uppdraget genom att presentera en rapport (KOM [1999] 65) om vilka konsekvenser avskaffandet av taxfreeförsäljningen får på sysselsättningen. Enligt kommissionen kommer slopandet av taxfreeförsäljningen att påverka sysselsättningen i vissa sektorer negativt . Detta kan dock mycket väl på lång sikt komma att uppvägas av ökad sysselsättning i andra sektorer, som t.ex. detaljhandeln. Kommissionen anser vidare att en förlängning av taxfreeförsäljningen riskerar att underminera gemenskapens trovärdighet vad gäller åtagandet att bekämpa skadlig skattekonkurrens och dolda subventioner. Kommissionen anser därför att effekterna på sysselsättningen inte motiverar en förlängning av taxfree-försäljningen och lägger därför inte fram något förslag om förlängning. I stället bör problemen lösas genom att berörda branscher och regioner utnyttjar gemenskapens olika stödformer. Om nuvarande stödformer inte visar sig tillräckliga är kommissionen beredd att föreslå stödåtgärder som tar direkt sikte på slopandet av taxfreeförsäljningen. presenterade det tyska ordförandeskapet ett kompromissförslag som går ut på att rådet skall uppmana kommissionen att lägga fram ett förslag om att förlänga taxfree- försäljningen avseende punktskatter till . Mervärdesskatt skulle alltså som beslutat börja tas ut . Rådets beslut att avskaffa taxfreeförsäljningen diskuterades på Ekofin . Kommissionen och ett flertal medlemsstater motsatte sig då en förlängning av taxfreeförsäljningen. Regeringen anser därför att utgångspunkten bör vara att den skattefria försäljningen inom EU kommer att upphöra . Det bör dock påpekas att för försäljning i exportbutiker eller på fartyg och flygplan till resenärer till tredje land innebär ingen förändring. Även efter kan således i dessa fall skattefri försäljning ske. Till skillnad från försäljning i exportbutiker och ombord på fartyg och flygplan finns för förbrukning ombord inga gemenskapsbestämmelser som innebär att förbrukningen skall ske med beskattade varor. För punktskatternas vidkommande är cirkulationsdirektivet klart på denna punkt (artikel 23.5). Denna slutsats har även kommissionen dragit. Sjätte direktivet är något mer oklart utformat genom att upphörandet av den skattefria konsumtionen är kopplat till att kommissionen skulle ha lämnat en rapport i frågan (artikel 8.1). 5.2 Vilka resor är att betrakta som EU-interna Regeringens bedömning: Varje resa till sjöss eller i luften som börjar i en medlemsstat och där den faktiska ankomstplatsen är belägen i en annan medlemsstat är att betrakta som EU-intern resa. Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: SAF och instämmer i utredningens bedömning. Övriga remissinstanser har inget att erinra mot bedömningen eller berör den inte. Skälen för regeringens bedömning: Försäljning i exportbutiker eller på fartyg och flygplan till resenärer till tredje land kommer även i fortsättningen att vara skattefri. Det kan därför förväntas att färjerederier och flygbolag i vissa fall kommer att ändra sina rutter så att de kan betraktas som tredjelandsresor. Med hänsyn härtill är det nödvändigt att ta ställning till vilka resor som skall betraktas som EU-interna. För mervärdesskattens del finns redan definierat vad som skall anses som en resa inom unionen. Definitionen finns i artikel 8.1.c i sjätte direktivet. I ML finns definitionen i 5 kap. 2 b §. Nämnda bestämmelse i ML säger att en vara som omsätts på fartyg, luftfartyg eller tåg under del av en passagerartransport mellan EU-länder, skall anses omsatt i om avreseorten är belägen i . Den definition som finns i sjätte direktivet stämmer också överens med hur kommissionen ser på vad som är en EU-intern resa när det gäller punktskatter. Kommissionen har i ett pressmeddelande (IP/98/858) redogjort för sin uppfattning. Enligt kommissionen är en resa som börjar i en medlemsstat och slutar i en annan medlemsstat en EU-intern resa. Om en passagerare tar en färja från till eller från till blir det inte möjligt att köpa obeskattade varor för privat bruk även om färjan måste passera internationellt vatten på vägen till destinationsmedlemsstaten. Enligt gemenskapsrätten måste varje resa till sjöss eller i luften som börjar i en medlemsstat och där den faktiska ankomstplatsen är belägen i en annan medlemsstat betraktas som en EU-intern resa. Beträffande den skattemässiga behandlingen av varor som lastas ombord under en mellanlandning i tredje land eller på det fria havet anför kommissionen följande. Om en färja eller ett plan som går mellan två medlemsstater (t.ex. från till ) gör en mellanlandning i ett tredje land (t.ex. ) eller i ett område utanför EG:s skatteområde (t.ex. ) kommer reglerna för resenärer till och från tredje land att gälla (dvs. de kvantitativa och värdemässiga begränsningarna såsom sprit och 200 cigaretter). Detta gäller dock bara när passagerarna har en möjlighet att både gå i land och gå ombord igen vid uppehållet i dessa tredje länder eller områden utanför EG:s skatteområde. Denna möjlighet är inte tillämplig om vistelsen i tredje land är av rent symbolisk natur. Varor inköpta på eller ombord på färjan kommer att bli föremål för de kvantitativa och värdemässiga begränsningar som gäller köp i länder utanför EG:s tullområde, vilket innebär att tullagstiftningens kontrollregler måste tillämpas. Varor som köpts av passagerare som reser från till under normala skatteregler före resan beskattas inte vid ankomst till förutsatt att resenären kan visa varornas EU- status. Beträffande gällande införselbegränsningar se avsnitten 4.3.6 och 4.5.5. Om icke-gemenskapsvaror lastats ombord på en färja i regelmässig trafik mellan två gemenskapshamnar medan färjan är utanför EU:s territorialvatten, kommer dessa varor att bli föremål för samma mervärdesskatt, punktskatt och tull som gäller för all import till gemenskapens territorium från tredje land. Eftersom passagerarna har gått ombord på färjan i ett EU-land får de inte tillämpa reglerna om skatte- och tullfri införsel för resenärer från tredje land och kan därför inte dra nytta av något skatte- eller tullundantag. Flertalet medlemsländer, däribland , har accepterat den tolkning som kommissionen gett uttryck för i sitt pressmeddelande. Regeringen delar alltså kommissionens bedömning av vilka resor som skall betraktas som EU-interna. 5.3 När och var skall skatt betalas för de varor som säljs ombord Regeringens bedömning: Varor som säljs till resenärer ombord på fartyg och luftfartyg inom EU efter skall i fråga om punktskatt beskattas i den medlemsstat där varorna tas ut från skatteupplaget och lastas ombord. Denna medlemsstat måste vara en medlemsstat som omfattas av färje- eller flygrutten. Varor som tagits ombord i ett annat medlemsland och som finns ombord utan att bjudas ut till försäljning på svenskt territorium skall inte beskattas i . Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: anser att utredningens bedömning grundar sig på en extensiv tolkning av artikel 7 i cirkulationsdirektivet men accepterar bedömningen. SAS anser att det behövs ett förtydligande av vad som avses med svenskt territorium och utgår från att det är tillräckligt att ingen försäljning av varor, provianterade i ett annat EU-land, säljs ombord på flygplanet så länge det befinner sig på svensk mark. Övriga remissinstanser har inget att erinra mot bedömningen eller berör den inte. Skälen för regeringens bedömning: För resor, som går direkt mellan EU-länder utan att tredje land eller område som står utanför EG:s punktskatteområde är inblandade, får efter försäljning av alkoholdrycker och tobaksvaror endast ske med beskattade varor. Enligt cirkulationsdirektivet inträder skattskyldighet för de varor som direktivet omfattar när varorna släpps för konsumtion. Varorna anses släppta för konsumtion när de lämnar suspensionsordningen, vilket i normalfallet är när de levereras till detaljistledet. I alkohol- och tobaksskattelagarna motsvaras detta av att skattskyldigheten inträder för en upplagshavare när varorna levereras till en köpare i som inte är upplagshavare. När alkohol- och tobaksvaror levereras från ett skatteupplag till ett fartyg eller ett flygplan i EU-intern trafik skall alltså skatt tas ut. Det innebär att ett fartyg eller flygplan som köper alkohol- eller tobaksvaror i gör det med svensk punktskatt på varorna. Frågan är då vad som händer när fartyget kommer till ett annat EU-land och vad som händer när det återvänder till . Om försäljning sker under hela resan är det klart att följande gäller enligt artikel 7 i cirkulationsdirektivet. Då punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat förvaras för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat skall punktskatt tas ut i den medlemsstat där varorna förvaras. Detta innebär att då varor som redan släppts för konsumtion flyttas till en annan medlemsstat för kommersiella ändamål skall punktskatt tas ut i denna andra medlemsstat. Beroende på omständigheterna skall skatten betalas av den som utför leveransen eller innehar de varor som är avsedda för leverans eller av den som tar emot varorna för användning. När varor som släppts för konsumtion flyttas mellan olika medlemsstater skall de åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Den som skall betala skatten på varorna skall innan varorna avsänds lämna en deklaration till skattemyndigheten i destinationsmedlemsstaten och ställa säkerhet för betalning av skatten. Han skall vidare samtycka till varje kontroll som gör det möjligt för destinationsmedlemsstatens myndigheter att förvissa sig om att varorna faktiskt har mottagits och att utgående punktskatt har betalats. Den punktskatt som betalats i den första medlemsstaten skall återbetalas enligt reglerna i artikel 22 i cirkulationsdirektivet. Dessa regler förutsätter att en ansökan om återbetalning görs innan varorna förs ut ur den första medlemsstaten. Bevis krävs också om att skatt tagits ut. Vidare skall returexemplaret av det förenklade ledsagardokument som skall åtfölja varorna under transporten ges in till myndigheten undertecknat av mottagaren. Slutligen skall den som ansöker om återbetalning förete ett dokument som visar att skatten har betalats eller att säkerhet ställts för skatten i mottagarlandet. Artiklarna 7 och 22 i cirkulationsdirektivet har införlivats i svensk rätt genom bestämmelser i lagarna om alkohol- och tobaksskatt. En strikt tillämpning av dessa bestämmelser skulle få följande konsekvenser för en färjelinje som trafikerar . Rederiet köper alkohol- och tobaksvaror i . Svensk skatt tas då ut på varorna. En del av varorna kommer också att finnas kvar ombord när färjan kommer till . Rederiet skall därför innan resan från påbörjas lämna en deklaration till de tyska myndigheterna, ställa säkerhet för betalning av skatten i och upprätta ett s.k. förenklat ledsagardokument som skall åtfölja varorna. Rederiet skall således redan när resan startar veta hur stora mängder som kommer att föras in till . skall rederiet innan varorna förs ut ur ansöka om återbetalning av den skatt som påförts i och visa att skatt betalats för varorna i . Återbetalningen sker först när rederiet gett in dokument som visar att skatt betalats för varorna i eller att säkerhet ställts för den tyska skatten. Vidare krävs för återbetalning att ett av mottagaren undertecknat exemplar av det förenklade ledsagardokumentet (returexemplaret) ges in. Innan återresan till köper rederiet ytterligare varor, nu med tysk skatt. Även här kommer en del av varorna att föras in till och en liknande procedur tar vid med begäran om återbetalning av skatt i , ställande av säkerhet för svensk skatt osv. Proceduren omfattar inte bara de varor som köpts i utan också de som inhandlats i men som på grund av att de förts in till belagts med tysk skatt. När färjan kommer till skall rederiet deklarera och betala skatt för de alkohol- och tobaksvaror som finns ombord . Mycket talar för att vissa av dessa varor redan behandlas av beskattnings-myndigheten, nämligen med anledning av den ansökan om återbetalning som rederiet gjorde innan färjan avgick till . I likhet med utredningen anser regeringen att exemplet talar för sig självt eller med andra ord att en strikt tillämpning av bestämmelserna skulle leda till ohanterliga konsekvenser för såväl färjerederier som myndigheter. För att artikel 7 skall vara tillämplig krävs dock att varorna förvaras för kommersiella ändamål i annan medlemsstat än där de släpptes för konsumtion, dvs. Frågan är då vad som menas med att varorna förvaras för kommersiella ändamål. Kommissionen har uttalat att varorna inte kan anses förvaras för kommersiella ändamål om en färja som går mellan två medlemsstater stänger butikerna i den stat där man inte har provianterat varorna. Ett tänkbart exempel är en färjelinje mellan och , där provianteringen av varor för försäljning med all sannolikhet kommer att ske i eftersom de tyska punktskatterna är betydligt lägre än de svenska. Om varorna inte säljs färjan befinner sig på svenskt territorium skulle enligt kommissionens tolkning inte heller svensk skatt komma i fråga. Rådet och kommissionen har i en protokollsanteckning till bl.a. artikel 7 förklarat att flyttning av varor inom gemenskapen för kommersiella ändamål i allmänhet kommer att ske mellan skatteupplag. Inom ramen för den inre marknaden bör emellertid flyttning inom gemenskapen för kommersiella ändamål kunna ske av produkter som redan släppts för konsumtion. I sådana fall kommer kommersiella förfaranden som innefattar punktskattepliktiga varor och som sker för kommersiella ändamål att ge upphov till betalning av punktskatt i destinationslandet. Artikel 7 reglerar skatteuttaget för dessa fall. Regeringen anser att begreppet förvaras för kommersiella ändamål måste tolkas utifrån vad som är syftet med bestämmelsen i artikel 7. Syftet med artikel 7 bör enligt regeringens mening vara att även om en vara släppts för konsumtion i ett land skall den kunna säljas till konsumenter i ett annat medlemsland under samma skattemässiga förutsättningar som om varan släppts för konsumtion i det landet. Utgångspunkten för artikel 7 bör således ha varit att reglera det förhållandet att varan faktiskt skall säljas i destinationslandet. En annan tolkning av artikeln skulle leda till en omfattande administrativ hantering vid alla transporter som sker inom EU av redan beskattade varor. Regeringen ställer sig därför bakom den tolkning som kommissionen gjort. Således bör varor som tagits ombord i ett annat medlemsland och som endast finns ombord utan att försäljning sker på svenskt territorium inte bli föremål för beskattning i när de förs in hit. Detta gäller dock endast för varor som tagits ombord i ett EU-land som omfattas av färje- eller flygplansrutten. Om varorna tagits ombord i ett annat EU-land än avgångslandet och därefter förs till avgångslandet för att där börja försäljas ombord kommer de att förvaras för kommersiella ändamål i avgångslandet och därför skall avgångslandets skatt gälla i enlighet med artikel 7 i cirkulationsdirektivet. En liknande situation gäller för det fall varorna tagits ombord i ett tredje land. Då blir varorna skattepliktiga i och med att de förs in till EU. För ett flygplan som provianterat varor i och går via till innebär införseln till att svensk skatt skall tas ut på varorna. För rederier och flygbolag som bedriver EU-intern trafik finns således två alternativ att välja mellan. Om försäljning sker endast i det land där varorna tagits ombord eller på territorium som inte omfattas av någon annan medlemsstat, kan försäljning ske till den skatt som gäller i landet för ombordtagandet. För flygtrafiken bör det räcka med att försäljning inte sker på destinationslandets territorium. Alternativet är att försäljning sker på hela resan. I så fall gäller reglerna i artikel 7 och det tidigare beskrivna förfarandet med ställande av säkerhet, ansökning om återbetalning m.m. måste tillämpas. Det senare alternativet är naturligtvis mycket besvärligt för rederier och flygbolag att hantera. Mot detta står dock att det likställer dem med andra näringsidkare på en väsentlig punkt, nämligen att svensk skatt skall betalas när varor säljs i . När det gäller mervärdesskatt finns det redan klara regler för när en försäljning ombord på ett fartyg eller luftfartyg skall beskattas i (se avsnitt 4.5.1).