prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — Följaktligen bör endast livförsäkringsbolag som får dela ut vinst om- fattas av de bestämmelser om reservfond som gäller för skadeförsäkringsbolag. Livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst bör således inrätta en sär- skild fond för de överskott som får användas för förlusttäckning. Denna fond kan lämpligen benämnas konsolideringsfond. Fondens primära syfte skall vara att fungera som konsolideringsbuffert i bolaget. Lagen bör dock inte förhindra att medel i konsolideringsfonden även används för återbäring till försäkringstagarna till den del fonden överstiger vad som behövs för bolagets konsolidering. Lagen bör också ge utrymme för an- nan användning än för förlusttäckning och återbäring, t.ex. bidrag till för verksamheten nyttig forskning. Konsolideringsfondens användning för olika ändamål bör regleras i bolagsordningen. Reglerna om använd- ningen måste givetvis vara förenliga med andra regler, t.ex. vinstutdel- ningsförbudet och den skälighetsprincip som skall gälla för äldre liv- försäkringar (angående äldre försäkringar, se avsnitt 14.2). I likhet med reservfonden bör dispositionen av konsolideringsfonden ankomma på bolagsstämman. Information om bolagsordningens regler om konsolideringsfondens användning bör regleras i sådana myndighetsföreskrifter som får utfärdas med stöd av den nya allmänna rörelsebestämmelsen 1 kap. 1 a §. Konsolideringsfond i vinstutdelande livförsäkringsbolag? En konsolideringsfond skall alltså inrättas i livförsäkringsbolag, såväl aktiebolag som ömsesidiga bolag, som inte får dela ut vinst. De flesta företrädare för försäkringsbranschen har ansett att vinstutdelande försäk- ringsbolag av konkurrensskäl bör få inrätta en motsvarande konsolide- ringsfond. De har pekat på svårigheterna för dagens livförsäkringsbolag att övergå till en vinstutdelande verksamhet om inte återbäringsmedel får utnyttjas i kapitalbasen. En av de grundläggande målsättningarna för arbetet med försäkrings- rörelsereformen är att en klar åtskillnad görs mellan försäkringstagarnas medel och bolagets riskkapital i livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst till ägarna. Det kan ifrågasättas om det är möjligt att utforma be- stämmelser som kan trygga försäkringstagarnas intressen med en konso- lideringsfond i vinstutdelande bolag. Förslaget är neutralt mellan aktie- bolag och ömsesidiga bolag på så sätt att båda associationsformerna skall ha fonden under vissa förutsättningar. En konsolideringsfond bör således inte medges i vinstutdelande livförsäkringsbolag. Det bör också framhållas att regleringen inte i sig förhindrar att vinstutdelande livförsäkringsbolag meddelar långa försäkringar med ut- jämnad avkastning som dagens pensionsförsäkringar. Konsolideringsfondens framtid bör bli föremål för fortsatta överväg- anden. En översyn skall påbörjas av de associationsrättsliga reglerna för försäkringsföretag. Förutsättningarna skall undersökas för en ordning där företagen i stor utsträckning följer reglerna för allmänna företag. Konsolideringsfonden tas upp i detta sammanhang. och har påpekat att en över- gång till vinstutdelning i befintliga äldre livförsäkringsbolag, med inrikt- ning på pensionsförsäkringar, kräver ett så stort tillskott av kapital att åtgärden är orealistisk. Det finns inte nu skäl att ifrågasätta denna be- dömning. Det är därför möjligt att försäkringsrörelse i vinstutdelande livförsäkringsbolag framför allt kommer att avse kort sjuk- och olycks- fallsförsäkring, fondlivförsäkring samt lång utjämnande livförsäkring med nya former av återbäring inom ramen för villkorad återbäring. De nya rörelsereglerna syftar inte till att styra produktutvecklingen. Såväl nya som befintliga försäkringslösningar skall rymmas inom regelverket. Reformen öppnar dock möjligheterna för en bred produktutveckling. Förslaget ger också goda möjligheter att arbeta inom ett bolag som inte delar ut vinst med sådan återbäringsteknik som används för tradi- livförsäkringar. De nya reglerna kräver dock en ökad avtalsregle- ring av återbäring och kommer sannolikt att leda till nya former av utjämnad återbäring även i livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst. Även de närmare fördelningsregler som skall tillämpas enligt kontributionsmetoden bör regleras i försäkringsavtalet. Detta gäller sär- skilt om ett bolag meddelar försäkringar med olika rätt till överskott eller i bolag där vinstutdelning kan äga rum. De förslag som vi lämnar beträf- fande försäkringstekniska grunder bygger också på detta synsätt. Åt samma håll verkar det föreslagna förbudet att förespegla återbäring som inte är avtalsreglerad. Det kan också anmärkas att den föreslagna konsolideringsfonden på flera sätt skiljer sig från nuvarande återbäringsfond. Konsoliderings- fonden skall till skillnad från återbäringsfonden redovisas inom ramen för eget kapital. Därigenom klargörs att konsolideringsfondens primära syfte är att tjäna som riskkapital. Detta förhållande tillsammans med andra lämnade förslag kommer sannolikt efter hand att medföra att åter- bäring tillförs försäkringstagarna på ett mer löpande sätt än vad som hit- tills gällt för konventionell livförsäkring. Användningen av konsolide- ringsfonden för annat än förlusttäckning skall till skillnad från använd- ningen av återbäringsfonden dessutom regleras i bolagsordningen. Däri- genom möjliggörs individuella anpassningar för användningen i olika bolag som bolaget får en skyldighet att på förhand fastställa de närmare principerna för fondens användning som inte kan ändras på an- nat sätt än genom en ändring av bolagsordningen. 7.7 Annan användning av överskott och kapital 7.7.1 Uppskrivning av tillgångar Regeringens förslag: Nuvarande redovisningsregler som möjliggör uppskrivningar av materiella och finansiella tillgångar tas bort i liv- försäkringsbolag. har inte särskilt behandlat frågan. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag (se promemorian s. 158 och 159). Promemorians förslag avsåg även skadeförsäkringsbolag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har överlag inte haft några in- vändningar mot promemorians förslag. har ansett att uppskrivningsmöjligheten bör behållas. Skälen för regeringens förslag: De nya redovisningsreglerna för för- säkringsbolag som införts genom ÅRFL innebär att positiva värdeför- ändringar på tillgångar kan beaktas i redovisningen, dels inom ramen för uppskrivningsreglerna vid en värdering med utgångspunkt i anskaff- ningsvärdet, dels vid en värdering till verkligt värde (se avsnitt 7.1). En värdering till verkligt värde innebär i jämförelse med uppskrivnings- reglerna en mera konsekvent och systematisk behandling av s.k. dolda reserver. Denna värderingsmetod ger en bättre bild i balans- räkningen av bolagets konsolidering, eftersom värdeökningar och värde- nedgångar beaktas konsekvent. Från analyssynpunkt är därför en sådan redovisning att föredra (jfr prop. 1995/96:10 del 4 s. 67). De skäl som motiverar uppskrivningsreglerna torde lika väl tillgodoses av regler om en värdering till verkligt värde. Nuvarande uppskrivnings- regler är dessutom mindre meningsfulla för konventionella livförsäkringsbolag och i ömsesidiga skadeförsäkringsbolag sedan äldre regler om uppskrivningsbeloppets användning för bl.a. utjämning mot nedskrivningar på andra tillgångar utmönstrats. Det kan visserligen argumenteras för att uppskrivningsreglerna skall finnas kvar för att kunna tillämpas enbart på aktier och andelar i dotter- och intresseföretag, som är undantagna från reglerna om en värdering till verkligt värde. En alternativ väg kan dock vara att tillåta en värdering till verkligt värde även för sådana tillgångar. Vid innehav i dotter- och in- tresseföretag föreligger dessutom ett betydande inflytande som i vart fall när det gäller dotterföretag ger försäkringsbolaget möjligheter att ge- nomdriva en utdelning från det ägda företaget. På så sätt kan värdeök- ningar i form av utdelningsbara vinster ändå komma försäkringsbolaget tillgodo. Det kan vidare anmärkas att 7 kap. 22 och 24 §§ ger möjligheter att, efter medgivande, beakta övervärden på till- gångar i kapitalbasen även om ingen uppskrivning har skett i balansräk- ningen. I försäkringsrörelsepromemorian har föreslagits att reglerna om upp- skrivning av finansiella och materiella tillgångar upphävs beträffande såväl liv- som skadeförsäkringsbolag. har å andra sidan förklarat att det inte finns tillräckliga skäl för detta. Enligt förbundet har reglerna fortfarande betydelse för skadeförsäkringsbolag och kan få det även i framtida livförsäkringsbolag. Som framhållits bör de reformerade rörelsereglerna bidra till en klarare distinktion i livförsäkringsbolag mellan överskott som till- kommer försäkringstagarna respektive överskott som utgör företagets riskkapital. Det är från denna synpunkt tveksamt med uppskrivnings- regler på livförsäkringssidan eftersom värdet på uppskrivna tillgångar förs direkt till eget kapital. I skadeförsäkringsbolag kan uppkrivnings- fonden föras till aktiekapitalet. En sådan ordning i livförsäkringsbolag kan medföra problem om försäkringstagarna har rätt till återbäring beräknat på rörelsens överskott. Vid en värdering till verkligt värde skall det värde som överstiger anskaffningsvärdet visserligen sättas av till en fond för orealiserade vinster under eget kapital. Sådana vinster ingår dock i årets resultat som fonden för orealiserade vinster, till skillnad från uppskrivningsfonden, inte får användas för allmän förlusttäckning. Det bör därför tills vidare inte finnas någon uppskrivningsmöjlighet av tillgångar i livförsäkringsbolag där reglerna varit av liten bety- delse. Det är som framhållits i försäkringsrörelsepromemorian allmänt sett av vikt att liv- och skadeförsäkringsbolag tillämpar samma värderingsregler för redovisningen. har dock framhållit att en upp- skrivningsmöjlighet är av särskilt värde för skadeförsäkringsbolagen. I den associationsrättsliga översyn som aviserats tidigare finns anledning att behandla även sådana frågor som berör försäkringsbolagens uppskriv- ningsmöjligheter. Det finns då anledning att överväga frågorna på nytt. Reglerna för skadeförsäkringsbolag bör därför inte ändras . 7.7.2 Fondemission Regeringens förslag: En ökning av aktiekapitalet genom överföring av utdelningsbara medel och belopp i reservfond eller överkursfond (fondemission) tillåts i livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst. förslag: Överensstämmer i sak med rege- ringens förslag (se betänkandet s. 171 och 261). Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer helt med regeringens (se promemorian s. 159 och 160). Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: I traditionella livförsäkringsaktie- bolag är fondemission förbjuden som en följd av nuvarande vinstutdel- ningsförbud (4 kap. 1 § FRL och prop. 1981/82:180 s. 173). Som en konsekvens av att vinstutdelningsförbudet avskaffas för konventionella livförsäkringsaktiebolag bör även bestämmelserna om fondemission ändras. I livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst bör på samma sätt som i skadeförsäkringsaktiebolag utdelningsbara medel eller tillgängliga belopp i bl.a. reservfond kunna användas för en överföring till aktiekapitalet. Fondemission bör däremot inte tillåtas i sådana livförsäkringsaktiebolag som inte får dela ut vinst, främst eftersom aktiekapitalet kan tillgodogöras aktieägarna efter ett beslut om ned- sättning. I ömsesidiga bolag saknas motsvarighet till aktiebolagens aktie- kapital. Några bestämmelser om fondemission är därför inte aktuella för sådana bolag. 7.7.3 Tvångssparande Regeringens bedömning: Det bör inte vara någon skyldighet för för- säkringsbolag att spara en viss andel av årets nettovinst i en bunden fond. förslag: Utredningen har föreslagit att för- säkringsbolag skall sätta av en viss andel av årsvinsten till reservfonden (se betänkandet s. 171, 288 och 289). Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 160 162). Remissinstanserna har inte närmare kommenterat förslagen. Skälen för regeringens bedömning: Försäkringsbolag behöver inte, till skillnad från flertalet andra svenska företag, göra årliga avsättningar till reservfonden baserade på nettovinsten. Undantaget har motiverats med att reservfonden varit av underordnad betydelse för försäkringsbo- lagens konsolidering (se prop. 1980/81:180 s. 270 och 271). Genom slopandet av reglerna om återbäringsmedel, som tidigare tjänat som primärt riskkapital, blir reservfonden respektive den föreslagna konsolideringsfonden av central betydelse för konsolideringen i vinstutdelande respektive icke vinstutdelande livförsäkringsbolag. Som tidigare anförts bör försäkringsbolag omfattas av samma associationsrättsliga regler som allmänna företag, om inte annat följer av deras särart. Detta talar för att såväl liv- som skadeförsäkringsbolag skall underkastas regler om tvångssparande. Om ett krav på avsättningar införs måste det anges hur stor reserv- fonden måste vara för att avsättningarna skall kunna underlåtas. Utred- ningen har föreslagit att reservfonden och överkursfonden tillsammans måste uppgå till tjugo procent av aktiekapitalet. Förslaget överens- stämmer med nuvarande regler för de allmänna aktiebolagen (12 kap. 4 § aktiebolagslagen). Utredningens förslag kan dock inte utan vidare tillämpas på de ömsesidiga försäkringsbolagen där det saknas en direkt motsvarighet till aktiekapitalet som gränsen kan knytas till. Mot bakgrund av att i sitt delbetänkande Vinstutdelning i aktiebolag (SOU 1997:168) föreslagit att motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen tas bort bör ett avsättningskrav inte in- föras nu för försäkringsbolag. Frågan får i stället tas upp i ett senare sammanhang när slutsatser kan dras från de pågående beredningarna i ämnet för allmänna aktiebolag. 7.7.4 Tvångsutdelning till minoritetsaktieägare Regeringens förslag: En minoritet av aktieägare i skadeförsäkrings- aktiebolag och i livförsäkringsaktiebolag som får dela ut vinst skall ha rätt till vinstutdelning i samma mån som aktieägare i allmänna aktie- bolag. En särskild erinran tas in om att sådan vinstutdelning inte får stå i strid med stabilitetsprincipen. förslag: Överensstämmer i sak med rege- ringens förslag men saknar en uttrycklig begränsning till vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag liksom en hänvisning till stabilitetsprincipen (se betänkandet s. 288). Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 163 och 164). Remissinstanserna har godtagit förslagen. Bakgrund: Beslut om vinstutdelning fattas enligt 12 kap. 3 § FRL av bolagsstämman. Bestämmelser har sin motsvarighet i 12 kap. 3 § första stycket aktiebolagslagen. För allmänna aktiebolag gäller, till skillnad från försäkringsbolag, att en minoritet som representerar minst en tiondel av aktiekapitalet har rätt att påkalla vinstutdelning med ett på visst sätt be- stämt belopp. Minoriteten kan kräva utdelning av högst halva netto- vinsten för året, men inte med av bolagets egna kapital, sedan avdrag skett för sådana belopp som enligt lag eller bolags- ordning skall sättas av till bundet eget kapital eller användas för något annat ändamål än vinstutdelning. Vidare får vinstutdelning inte stå i strid med den s.k. försiktighetsprincipen (12 kap. 3 § andra stycket aktiebo- lagslagen). Bestämmelserna om tvångsutdelning utgör ett skydd mot maktmiss- bruk i form av en vägran att besluta om vinstutdelning, s.k. utsvältning (se prop. 1975:103 s. 249). I skadeförsäkringsaktiebolag har det emeller- tid ansetts att aktieägarnas krav på vinstutdelning bör stå tillbaka för för- säkringstagarnas intresse av låga och återbäring. Några bestäm- melser om tvångsutdelning har därför inte införts för sådana bolag (prop. 1948:50 s. 307, se även prop. 1981/82:180 s. 264). Att motsvarande bestämmelser saknas för traditionella livförsäkringsbolag är en konse- kvens av vinstutdelningsförbudet. Skälen för regeringens förslag: En särreglering för försäkringsbo- lagen i frågan om minoritetsaktieägares rätt till tvångsutdelning har svaga motiv. Andra förhållanden, bl.a. en förbättrad genomlysning av försäkringsvillkor och en alltmer ökad konkurrens på försäkringsmark- naden, har större betydelse för att främja försäkringstagarnas intresse av låga och skälig återbäring. Den allmänna bolagsrättsliga be- stämmelsens syfte är att skydda en minoritet av aktieägare från missbruk av en majoritet genom utsvältning och avser i praktiken endast belopp som är klart disponibla för vinstutdelning. Det framstår åtminstone nu- mera som tveksamt om en avsaknad av en rätt till tvångsutdelning inne- bär att medlen i stället kommer försäkringstagarna tillgodo genom låga eller återbäring. De avsättningar som skall göras enligt lag eller bolagsordning eller de behov av konsolidering som följer av försiktig- hetsprincipen äger företräde framför minoritetens rätt till utdelning. Detsamma bör naturligt nog gälla de krav på konsolidering som följer av den stabilitetsprincip som föreslås lagfäst (se avsnitt 6.2). Därmed kan inte heller försäkringstagarnas intresse av att åtagandena enligt försäk- ringsavtal skall kunna fullföljas åberopas som ett skäl emot en rätt till tvångsutdelning för minoritetsaktieägare. I skadeförsäkringsbolag bör alltså aktieägare som representerar minst en tiondel av aktiekapitalet ha rätt att påkalla vinstutdelning. En sådan bestämmelse bör utformas i nära överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen. Bland annat bör en erinran tas in om att utdelning inte får ske i strid med försiktighetsprincipen enligt 12 kap. 2 § FRL. I linje med denna hänvisning bör även erinras om att utdelning inte heller får stå i strid med den särskilda stabilitetsprincip som föreslås lag- fäst i 1 kap. 1 a §. Som tidigare behandlats föreslås vinstutdelning bli tillåten i livförsäk- ringsbolag som har bestämmelser om detta i bolagsordningen (se avsnitt 7.2). Bestämmelserna om tvångsutdelning bör därför gälla minoritets- aktieägarna i sådana livförsäkringsaktiebolag. I livförsäkringsaktiebolag där vinstutdelning överhuvudtaget inte kan ske saknas utrymme för regler om tvångsutdelning. I ömsesidiga försäkringsbolag ställer sig saken annorlunda. Om och i vilken mån som avkastning skall utgå på det garantikapital som garan- terna skjutit till regleras i samband med tillskottet. Det saknas därför an- ledning att införa några lagregler om särskild rätt till tvångsutdelning för garanter. 7.7.5 Låneförbud för aktieägare m.fl. Regeringens bedömning: Inga ändringar bör göras nu i bestämmel- serna om förbud för ledning och aktuarier att låna från försäkrings- bolaget. förslag: Utredningen har föreslagit att aktuarier undantas från låneförbudet samt att aktieägare och garanter, lik- som närstående till dessa, skall omfattas av låneförbudet (se betänkandet s. 226 och 290). Försäkringsrörelsepromemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 164 166). Remissinstanserna: Remissinstanserna har över lag godtagit Försäk- ringsutredningens förslag. har efterlyst regler dels för existerande lån som träffas av ett utvidgat förbud, dels för börsnoterade försäkringsbolag som är aktiva med utlåning till försäkringstagare vilka i sin tur kan äga aktier i bolaget. Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot försäkringsrörelse- promemorians bedömning. Bakgrund: För aktiebolag i allmänhet gäller enligt 12 kap. 7 § aktie- bolagslagen att bolag inte får lämna penninglån till den som äger aktier i eller är styrelseledamot eller verkställande direktör i bolaget eller annat bolag i samma koncern. Detsamma gäller i fråga om lån till den fysiska eller juridiska person som är på visst sätt närstående till denna person- krets. Från låneförbudet gäller vissa undantag om gäldenären är en kom- mun, ett företag i en koncern där långivaren ingår, någon som driver rörelse och lånet betingas av affärsmässiga skäl eller en aktieägare vars innehav inte uppgår till viss storlek (understiger gränserna en procent av aktiekapitalet och 500 aktier i bolaget respektive koncernen). Aktiebolag får enligt paragrafen inte heller lämna penninglån i syfte att den angivna personkretsen skall förvärva aktier i bolaget. Från denna regel gäller vissa undantag för anställda. Bestämmelserna om förbud mot penninglån äger motsvarande tillämpning på ställande av säkerhet. Låneförbudet i 12 kap. 12 § FRL ansluter nära till låneförbudet i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen, men omfattar till skillnad från det förbudet inte aktieägare. Låneförbudet i FRL omfattar även aktuarier i försäk- ringsbolag. Förbudet i aktiebolagslagen mot att lämna penninglån till aktieägare infördes i syfte att bl.a. komma till rätta med det skattemässiga problemet att aktieägare i fåmansbolag ofta lånade pengar från bolaget för sin pri- vata konsumtion och därmed sköt upp beskattningen (prop. 1973:93 s. 90). Skälet till att det nuvarande låneförbudet i FRL inte omfattar aktieägare eller garanter är att försäkringsbolagens utlåningsverksamhet inte har ansetts medföra någon egentlig risk för sådan skatteflykt eller ur- holkning av det bundna egna kapitalet som utgör underlag för förbudet enligt aktiebolagslagen (prop. 1981/82:180 s. 273). För banker gäller i stället för aktiebolagslagens låneförbud bestäm- melser om kreditjäv i 2 kap. 17 § bankrörelselagen (1987:617). Detta hänger samman med att bankernas huvudsakliga verksamhet består i att lämna krediter. Kreditjävsbestämmelserna innebär att en bank inte får lämna kredit till styrelseledamöter, aktieägare m.fl. eller närstående till dessa, på andra villkor än sådana som banken normalt uppställer. Bank- lagstiftningens kreditjävsbestämmelser omfattar dock endast aktieägare som äger av aktiekapitalet. Bestämmelserna har fått sin nuvarande utformning i syfte att förhindra att denna krets beviljas kredit i sådan omfattning eller på sådana villkor att det finns anledning att befara att kreditgivningsrätten utnyttjas på ett otillbörligt sätt (prop. 1986/87:12 Band 1 s. 197). Bestämmelser om kreditjäv har av samma skäl som för banker numera införts även för kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag där kredit- givning är ett naturligt inslag i rörelsen [3 kap. 10 § lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet och 3 kap. 7 § lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse]. Aktiebolagens regler om låneförbud har föreslagits ändrad av i delbetänkandet Vinstutdelning i aktiebolag (SOU 1997:168). Kommittén anser att aktiebolagslagen bör utformas utan närmare skattemässiga hänsyn och att reglerna om lån från bolaget till aktieägare och ledamöter i bolagsorganen bör ses som en del av lagens kapitalskyddsregler och att den bärande tanken i reglerna bör vara att förbjuda lån som riskerar att försvaga skyddet för borgenärskollek- tivet. Kommittén föreslår att det nuvarande låneförbudet ersätts av en bestämmelse av innebörd att aktiebolag får lämna penninglån till den aktuella kretsen under förutsättning att de utlånade medlen skulle ha kunnat betalas ut i form av vinstutdelning och att betryggande säkerhet ställs för lånet (s. 87 89). Skälen för regeringens bedömning: påpekat kan vissa försäkringsbolag vara aktiva långivare till bl.a. försäkrings- tagare som i sin tur kan äga aktier i bolaget. Även i försäkringsbolag kan alltså utlåning ingå som ett naturligt inslag i kapitalförvaltningen. Det kan därför finnas skäl för att ha bestämmelser om kreditjäv i stället för regler motsvarande aktiebolagslagens låneförbud. En sådan lösning skulle även innebära en med andra finansiella företag gemensam regle- ring. Ett slutligt ställningstagande i denna fråga bör dock avvakta resultatet av beredningen av Aktiebolagskommitténs nämnda delbetänkande. Även behandlingen av frågan om regler för utlåning från försäkringsbolag till garanter och aktuarier bör lämpligen anstå och behandlas gemensamt med frågan om regler för utlåning till försäkringsbolagens aktieägare.