prop · GM0311 · 1999-01-01 00:00:00 — Utformningen av kan inte anses hindra att fristen anges direkt i nationell rätt utan utrymme för någon skönsmässig bedömning av domstolen. Detta torde gälla även om den bestäms på annat sätt än alternativa regel anger. Trots detta bör det, av hänsyn till den som utsätts för intrångsundersökningen, finnas mycket starka skäl om man skall bestämma en väsentligen längre frist än anger. Det skäl remissinstanserna har anfört är framför allt att käranden behöver gott om tid för att gå igenom bevismaterialet, bedöma dess värde och bestämma hur talan skall utformas. Samma problem gör sig gällande vid exempelvis kvarstad, där det finns en regel om att talan skall väckas inom en månad från domstolens beslut (15 kap. 17 § ). När det gäller skydds- och säkerhetsåtgärder av detta slag måste det kunna krävas att sökanden agerar snabbt. Det är rimligt att begära att han eller hon har bestämt om talan skall väckas, vilka yrkanden som skall framställas och vilken grund som skall åberopas. Om det behövs ytterligare tid för en noggrann granskning av bevismaterialet, kan käranden begära anstånd med att ange bevisuppgift. Till skillnad från vad som gäller för bl.a. kvarstad bör den föreskrivna perioden räknas från intrångsundersökningens avslutande och inte från domstolens beslut om att bevilja åtgärden. Anledningen är att verkställigheten av undersökningen kan ta i anspråk, att sökanden bör ha en månad på sig för att bedöma resultatet av undersökningen och att åtgärdens bestånd inte är lika ingripande som vid kvarstad. Regeringen anser därför att fristen för att väcka talan bör bestämmas till en månad från verkställighetens avslutande, dvs. från den tidpunkt då protokollet färdigställts. För att tingsrätten skall kunna veta när fristen börjar löpa bör kronofogdemyndigheten underrätta tingsrätten när verkställigheten avslutats. Väcks det inte någon talan i sak med anledning av undersökningen, bör en åtgärd som gjorts vid undersökningen gå åter om det är möjligt. De åtgärder vid en intrångsundersökning som kan gå åter är begränsade. Undersökningen som sådan och de eftersöknings- och granskningsåtgärder som gjorts kan självfallet inte gå åter. Enligt promemorians förslag skall kronofogdemyndigheten i sådant fall överlämna kopiorna och utdragen till den som utsatts för undersökningen. Som ett par remissinstanser framhållit kan en sådan praktisk lösning godtas endast om och i den mån den är förenlig med reglerna om allmänna handlingars offentlighet. Enligt 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen är en handling allmän om den förvaras hos en myndighet och har inkommit dit eller upprättats där. Allmänna handlingar är offentliga, om de inte omfattas av någon sekretessbestämmelse. Däremot finns det inte någon regel i tryckfrihetsförordningen som ålägger myndigheterna att bevara inkomna handlingar. Frågan om i vilken utsträckning myndigheter är skyldiga att bevara handlingar regleras i stället i andra lagar. Enligt 11 § förordningen (1980:900) om statliga myndigheters serviceskyldighet, m.m. får handlingar som getts in till en myndighet i ett mål eller ärende inte återlämnas förrän målet eller ärendet avgjorts. De handlingar som är aktuella är emellertid inte ingivna. Det rör sig ju om kopior och upptagningar som kronofogdemyndigheten själv framställt och medfört till myndigheten. I 12 § arkivlagen (1990:782) sägs att en statlig myndighet får avhända sig en allmän handling endast genom sådant återlämnande eller överlämnande som sker med stöd av lag, föreskrift eller regeringsbeslut. Huvudregeln är således att en allmän handling skall bevaras till dess det finns förutsättningar för gallring, men att handlingen får återlämnas eller överlämnas bl.a. om det finns en lagregel som säger att så skall ske. Ett exempel på en sådan bestämmelse är 26 § lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet. Enligt den lagen kan handlingar omhändertas genom åtgärder som har vissa likheter med en intrångsundersökning. När handlingarna inte längre behövs för revision eller annan kontroll skall de som regel återlämnas enligt 26 §. Med ett uttryckligt stöd i lag finns det alltså inte några hinder mot att kopior, utdrag, fotografier och andra handlingar som är resultatet av en intrångsundersökning överlämnas när skyddsåtgärden går åter på grund av att talan inte väckts inom föreskriven tid. Däremot måste myndigheten behålla sitt protokoll över verkställigheten. Det kan framhållas att regeln om att en åtgärd skall gå åter om talan inte väcks riktar sig inte bara mot kronofogdemyndigheten som tagit kopior av handlingar och förvarar dessa, utan också mot en sökande som kan ha tillhandahållits handlingarna i fråga. Den omständigheten att talan inte väcks inom den angivna tiden innebär inte att den som begärt undersökningen avskärs från möjligheten att väcka talan. Inte heller innebär svensk rätt i ett sådant fall att den som fått undersökningen kan hindras från att åberopa omständigheter och bevis som han kan ha fått vetskap om genom undersökningen. Att också de som deltagit vid undersökningens genomförande kronofogdemyndighetens befattningshavare, eventuella sakkunniga biträden och vittnen vid undersökningen kan höras som vittnen i en rättegång om vad som framkom under undersökningen framgår av bestämmelser om vittnesbevisning. Intrångsundersökning bör också gå åter om ett beslut om sådan undersökning upphävs sedan verkställighet skett. Detta kan bli aktuellt om domstolen sedan motparten inkommit med yttrande över framställningen om intrångsundersökning inte anser att framställningen skulle ha bifallits. Detsamma gäller om en högre instans efter överklagande finner att ett beslut om intrångsundersökning inte skulle ha meddelats. 6.9 Lagtekniska överväganden Regeringens förslag: Reglerna om intrångsundersökning tas in i anslutning till de berörda lagarnas regler om ansvar och ersättningsskyldighet m.m. En uttrycklig bestämmelse om att en intrångsundersökning inte kan beviljas om registrering av ensamrätten har hävts genom ett lagakraftvunnet avgörande krävs i varumärkeslagen, patentlagen, mönsterskyddslagen och firmalagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens (promemorian s. 84 f.). En uttrycklig bestämmelse om att intrångsundersökning inte kan beviljas om registreringen hävts föreslås endast för varumärkeslagen och firmalagen. Remissinstanserna: Flertalet har lämnat förslaget utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framhållits kan en intrångsundersökning vara en förberedande åtgärd för att väcka talan om vitesförbud, skadestånd eller förstörande eller förändring av egendom. Reglerna om undersökning bör därför tas in i anslutning till de berörda lagarnas regler om ansvar och ersättningsskyldighet m.m. Det förefaller mest lämpligt att de placeras efter lagarnas regler om åtgärder med olagliga varor och verk. Vad gäller upphovsrättslagen har, såsom Lagrådet påpekat, 55 och 56 §§ ett sådant samband att bestämmelserna bör tas in efter 56 § upphovsrättslagen. För de industriella ensamrätterna gäller att, om en registrering av ensamrätten har hävts genom ett lagakraftvunnet avgörande, det inte kan dömas till ersättningsskyldighet eller föreskrivas om vitesförbud eller säkerhetsåtgärd. Motsvarande bör naturligtvis gälla för intrångsundersökning, så att en sådan undersökning inte kan beslutas med avseende på ett misstänkt intrång i en ensamrätt som har upphört. En uttrycklig bestämmelse om detta behövs i varumärkeslagen och firmalagen samt, som påpekats av Lagrådet, i patentlagen och mönsterskyddslagen, medan det för växtförädlarrättslagen kommer att gälla som en följd av att reglerna om intrångsundersökning placeras efter lagens regler om åtgärder med olagliga varor och verk (jfr 41 § varumärkeslagen, 61 § patentlagen, 39 § mönsterskyddslagen, 21 § firmalagen och 9 kap. 10 § växtförädlarrättslagen). Beträffande patentlagen och mönsterskyddslagen har Lagrådet förordat att orden eller intrångsundersökning läggs till. Som framgår av avsnitt 4.5 och 6.1 är såväl åtgärder med olovligt framställda varor och verk m.m. som intrångsundersökning att beteckna som skyddsåtgärder och inte säkerhetsåtgärder. För att i alla avseenden erhålla en korrekt terminologi har regeringen valt att, beroende på sammanhanget, använda uttrycket skyddsåtgärd eller uttrycket annan åtgärd. 7 Ikraftträdande m.m. Regeringens förslag: Reglerna om intrångsundersökning skall träda i kraft . Promemorians förslag: I promemorian föreslås att de nya bestämmelserna skall träda i kraft (promemorian s. 87). Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser har lämnat förslaget utan synpunkt. Några remissinstanser har emellertid förordat att reglerna om möjligt skall träda i kraft tidigare. Skälen för regeringens förslag: Reglerna om intrångsundersökning vid immaterialrättsliga intrång är en angelägen reform som bör träda i kraft . Regeringen anser därför att de bör träda i kraft . Den nya skyddsåtgärden intrångsundersökning bör kunna beslutas också med anledning av sådana intrång som har påbörjats före ikraftträdandet. Detta motsvarar vad som gäller för reglerna om vitesförbud vid immaterialrättsliga intrång (jfr prop. 1993/94:122 s. 63). Någon särskild övergångsbestämmelse behöver inte införas. 8 Kostnader Regeringens bedömning: Förslagen torde inte medföra några ökade kostnader för det allmänna. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 87). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte lämnat några synpunkter på kostnadsaspekterna. har bedömt att de nya reglerna kan föranleda fler polisanmälningar om immaterialrättsintrång och därmed mer arbete och högre kostnader för polisväsendet. Enligt och Föreningens Kronofogdar uppfattning förslår inte den nuvarande grundavgiften till att täcka kostnaderna för verkställigheten. De har därför föreslagit att det för dessa slags ärenden införs en särskild avgift i förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna. har föreslagit att denna avgift bestäms till . har bedömt att det kan uppkomma vissa initiala kostnader för att utveckla den organisation och de metoder som behövs för att kronofogdemyndigheterna skall kunna utföra intrångsundersökningar. Dessa kostnader bör enligt organisationen bli tämligen små och kan uppvägas av minskade kostnader inom polisväsendet till följd av att civilrättsliga förfaranden i viss mån ersätter de straffrättsliga. Skälen för regeringens bedömning: Det är svårt att uppskatta hur många ärenden om intrångsundersökning som kommer att inledas om förslaget genomförs. Vissa uppgifter tyder dock på att antalet ärenden inte kommer att bli särskilt stort. Förutom de ärenden om intrångsundersökning som kommer att inledas är det troligt att den nya skyddsåtgärden kommer att leda till en viss ökning av antal mål om intrång. Eftersom ökningen av antalet ärenden och mål torde bli så begränsad är bedömningen att eventuella kostnadsökningar för domstolarna med anledning av den nya skyddsåtgärden endast blir marginella. Domstolsväsendet behöver därför inte tillföras några ytterligare resurser i anledning av förslagen. Effekterna när det gäller antalet polisanmälningar om immaterialrätts- intrång är också svåra att förutse. Remissinstanserna har här kommit till olika resultat i sina bedömningar. Som tidigare anförts anser regeringen inte att den nya skyddsåtgärden får tas till intäkt för att eftersätta utredningarna om intrång hos polis och åklagare. Regeringen håller dock för sannolikt att vissa rättighetshavare med den skyddsåtgärd som föreslås kommer att välja att agera inom ett civilrättsligt förfarande i stället för att göra polisanmälan. Således behöver inte heller polisväsendet tillföras några ytterligare resurser med anledning av förslagen. Kostnaderna för kronofogdemyndighetens verkställighet av ett beslut om intrångsundersökning bör i sin helhet täckas av utsökningsavgifter. Som antytts i avsnitt 6.7 kan det bli aktuellt att i förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna införa en ny avgiftsnivå för verkställighet av beslut av detta slag. Kronofogdemyndigheterna behöver därför, såvitt nu kan bedömas, inte tillföras några ytterligare resurser med anledning av förslagen. 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk 56 a § Om det skäligen kan antas att någon har gjort ett intrång, eller en överträdelse som avses i 53 §, får domstolen för att bevisning skall kunna säkras om intrånget eller överträdelsen besluta att en undersökning får göras hos denne för att söka efter föremål eller handlingar som kan antas ha betydelse för utredning om intrånget eller överträdelsen (intrångsundersökning). Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. Bestämmelserna i första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök och förberedelse enligt 53 § femte stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller de grundläggande förutsättningarna för att en domstol skall kunna besluta om intrångsundersökning. Första stycket För att domstolen skall meddela ett beslut om intrångsundersökning fordras att det skäligen kan antas att någon har gjort ett intrång. Motsvarande gäller åsidosättande av upphovsmans testamentariska förordnande om hur upphovsrätten skall utövas och vid intrång i det s.k. titelskyddet. Beviskravet kan främst jämföras med skäligen kan befaras i 15 kap. 1 § angående kvarstad och skäligen misstänkt i 24 kap. 3 § angående häktning. Beviskravet behandlas närmare i avsnitt 6.5.3. Det är tillräckligt att intrång i objektiv mening föreligger för att ett beslut om intrångsundersökning skall kunna meddelas. Någon upptagning av muntlig bevisning skall normalt inte ske vid prövningen av ett yrkande om intrångsundersökning. I stället måste prövningen, i likhet med vad som gäller vid säkerhetsåtgärder och olika interimistiska beslut, i stor utsträckning grundas på parternas (i vissa fall endast ena partens) egna uppgifter. Rätten måste alltså ta ställning till vilket värde dessa uppgifter kan ha och då särskilt uppmärksamma om uppgifterna i något avseende är osannolika eller motsägelsefulla. I ett sådant sammanhang finns det självfallet inga hinder mot att sökanden redogör för vad något vittne, t.ex. en anställd i ett företag där det förekommer kopiering av datorprogram, har påstått. Det gäller även om inte namnet på vittnet nämns. Värdet av en sådan uppgift torde dock i flertalet fall få anses vara mycket begränsat. Syftet med en intrångsundersökning är att säkra bevisning om ett misstänkt intrång. Lagrådet har haft vissa synpunkter på den språkliga utformningen av paragrafen. Enligt Lagrådet bör det redan av den inledande paragrafen framgå att syftet med intrångsundersökning är att säkra bevisning. Regeringen delar denna uppfattning. Ett tillägg har därför gjorts i lagtexten. Vad gäller ordalydelsen i inledningen av paragrafen skiljer sig dock regeringens förslag från Lagrådets. Skälet till detta är att det skall framgå tydligt att frågan om en påstådd åtgärd innebär intrång inte i bevishänseende skall separeras från frågan om åtgärden har vidtagits. Beviskravet behandlas närmare i avsnitt 6.5.3. Undersökningen kan syfta till att söka efter föremål som kan antas ha betydelse för utredning om intrånget. Exempel på sådana föremål kan vara sådan egendom med avseende på vilken intrång föreligger och vissa hjälpmedel som har använts eller kan användas för att framställa sådan egendom. Undersökningen kan också syfta till att söka efter handlingar som kan antas ha betydelse för att utreda intrånget och dess omfattning. Exempel på sådana handlingar kan vara verksamhetshandlingar som kan visa på inköp eller försäljning av olovliga produkter. För att domstolen skall kunna bedöma om ett föremål eller en handling kan ha betydelse för utredningen måste sökanden ange vilka föremål och handlingar han eller hon vill ha eftersökta. Som anförts i avsnitt 6.3 kan det naturligtvis vara svårt för sökanden att exakt ange relevanta handlingar. Motsvarande gäller föremål. Det bör vara tillräckligt att ange handlingar på ett sätt som funktionellt beskriver dem för att domstolen skall kunna bedöma om de får eftersökas. Att intrångsundersökning inte får avse en sådan skriftlig handling som avses i 27 kap. 2 § framgår av 55 f §. Tolkningen av begreppet handling när det gäller digitalt lagrad information behandlas i avsnitt 6.3. Utgångspunkten är att det saknar betydelse om informationen lagrats på papper eller digitalt. En intrångsundersökning får inte genomföras hos någon annan än den som skäligen kan antas ha gjort ett intrång. Intrångsundersökningar hos tredje man är således inte tillåtna. Andra stycket Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. Detta uttryck för den s.k. proportionalitetsprincipen har sin förebild i 27 kap. 1 § tredje stycket och 28 kap. 3 a § . Skyddet för och privatliv måste särskilt beaktas. En intrångsundersökning i en bostad torde därför i regel endast bli aktuell vid allvarliga immaterialrättsintrång. Proportionalitetsprincipens betydelse för företagshemligheter och uppgifter som skyddas av anonymitetsskyddet samt intressen som är förbundna med grundläggande fri- och rättigheter behandlas i avsnitt 6.5.4. Domstolen bör vara uppmärksam på eventuella konkurrensförhållanden mellan sökanden och motparten. De villkor för verkställandet som skall anges enligt 55 d § skall bestämmas efter förhållandena i det enskilda fallet så att proportionalitet råder mellan mål och medel (jfr avsnitt 6.5.4). Av lagtexten framgår att man vid bedömningen av om en undersökning skall beslutas skall beakta inte bara den olägenhet eller det men i övrigt som undersökningen kan innebära för den som utsätts för den, utan också andra motstående intressen. Härmed avses, förutom direkta följder för den som utsätts för undersökningen, även indirekta verkningar av tvångsmedelsanvändningen. Det kan t.ex. röra sig om intrång i tredje mans rättsligt skyddade intressen. Som exempel på situationer där sådana indirekta effekter kan uppstå kan nämnas en undersökning hos ett massmedieföretag. Ett annat exempel där hänsynen till tredje mans intressen kan ha stor betydelse är om det begärs att en undersökning skall få göras på en plats som har anknytning till sådana yrkeskategorier som avses i 36 kap. 5 § , t.ex. advokater, läkare och familjerådgivare. Tredje stycket Intrångsundersökning får också beslutas om det skäligen kan antas att någon har gjort sig skyldig till ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse till intrång. Lagrådet har föreslagit att hänvisningen till försök och förberedelse placeras i paragrafens första stycke. Regeringen har dock valt att placera hänvisningen i ett, i förhållande till lagrådsremissen, nytt tredje stycke (jfr. t.ex. 41 § varumärkeslagen och 59 § patentlagen). 56 b § Ett beslut om intrångsundersökning meddelas av den domstol där rättegång som rör intrånget pågår. Om rättegång inte är inledd, gäller i fråga om behörig domstol vad som är bestämt om tvistemål som rör intrång. Vad som sägs i om inskränkning av domstols behörighet i fråga om tvist som skall tas upp i annan ordning än inför domstol skall dock inte tillämpas. En fråga om intrångsundersökning får tas upp endast på yrkande av upphovsmannen eller upphovsmannens rättsinnehavare eller den som på grund av upplåtelse har rätt att utnyttja verket. Om rättegång inte är inledd, skall yrkandet framställas skriftligen. Innan ett beslut om undersökning meddelas skall motparten ha fått tillfälle att yttra sig. Domstolen får dock meddela ett beslut som gäller till dess annat har beslutats, om ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål eller handlingar som har betydelse för utredning om intrånget skaffas undan, förstörs eller förvanskas. I övrigt skall en fråga om intrångsundersökning som uppkommer då rättegång inte är inledd handläggas på samma sätt som om frågan uppkommit under rättegång. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om handläggningen av en fråga om intrångsundersökning. Första stycket Ett yrkande om intrångsundersökning skall enligt huvudregeln prövas av den domstol där en rättegång angående intrånget pågår. Pågår inte någon sådan rättegång, skall frågan om intrångsundersökning tas upp av den domstol som är behörig att pröva ett mål som rör intrång i den aktuella rättigheten. Som framgår av avsnitt 6.5.1 innebär det att får exklusiv behörighet när det gäller vissa typer av upphovsrätts intrång enligt 58 § upphovsrättslagen. För övriga slag av intrång gäller allmänna forumregler. Av tredje meningen följer att ett yrkande om intrångsundersökning kan prövas av domstol utan hinder av att den aktuella tvisten skall prövas av skiljemän. Andra stycket En fråga om intrångsundersökning får inte tas upp av domstolen utan yrkande. Yrkandet kan på samma sätt som gäller enligt 15 kap. 5 § andra stycket framställas muntligen vid en förhandling eller skriftligen. Om frågan skall prövas i ett fristående ärende, måste dock begäran om intrångsundersökning göras skriftligen (se vidare fjärde stycket). Som framgår av lagtexten är förutom upphovsmannen och dennes rättsinnehavare en licenstagare behörig att ansöka om intrångsundersökning. Se närmare avsnitt 6.5.2. Tredje stycket Den som framställningen avser skall, som huvudregel, få tillfälle att yttra sig innan beslutet om intrångsundersökning meddelas. Om ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål eller handlingar som har betydelse för utredning om intrånget skaffas undan, förstörs eller förvanskas, får dock rätten i enlighet med vad som anförs i avsnitt 6.6.2 meddela ett beslut som gäller till dess annat har beslutats. Det kan t.ex. vara fallet om undersökningen avser att söka efter olovligt kopierade datorprogram eller efter handlingar som finns lagrade i datorer. Om motparten får en förvarning om att sådant material eftersöks, kan han lätt omintetgöra undersökningen genom att skaffa undan, förstöra eller förvanska vad som kan utgöra bevismaterial. Om domstolen anser att ett yrkande om intrångsundersökning inte skall bifallas behöver motparten inte höras. Meddelas ett beslut om intrångsundersökning skall framställningen och beslutet därefter översändas till motparten. Om motparten senare ger in ett yttrande skall domstolen ompröva beslutet. Upphävs beslutet efter det att verkställighet skett skall, enligt 55 e §, åtgärder som vidtagits vid verkställigheten gå åter i den mån det kan ske. Fjärde stycket En fristående fråga om intrångsundersökning handläggs enligt samma regler som gäller när en fråga om sådan undersökning uppkommer i rättegång. I den mån det inte sägs något annat i upphovsrättslagen skall alltså regler om rättegångsfrågor tillämpas (RB- ärende). Detta innebär bl.a. att tingsrätten är domför med en lagfaren domare (se 1 kap. 3 §; jfr 1 kap. 3 c § ), att frågan kan prövas av tingsrätten utan någon förhandling men att vid behov en särskild förhandling kan sättas ut (se 42 kap. 12 § tredje stycket ), att frågan får avgöras utan hinder av att parterna eller någon av dem uteblir från en sådan förhandling (se 44 kap. 7 § ) samt att frågan avgörs genom beslut (se 17 kap. 1 § ). 56 c § Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om sökanden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas motparten. Saknar sökanden förmåga att ställa säkerhet, får domstolen befria sökanden från det. I fråga om slaget av säkerhet gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten skall prövas av domstolen, om den inte har godkänts av motparten.