prop · GM03143 · 1999-01-01 00:00:00 — Reglerna kan också antas ha störst förutsättning att leda till att dessa språk stärks i sådana områden där språken har stöd i den lokala historien och är en levande del av vardagen. Ett annat skäl för att ge regler om rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter en regional tillämpning är att detta markerar språkens särskilda betydelse och historia i dessa områden. Detta kan också leda till att den kultur och historia som hänger samman med språken i dessa områden lyfts fram och får ökat stöd. För svensk del skulle detta innebära att språken och kulturen och dess historia i skulle markeras. Detta skulle i sin tur bidra till att på ett tydligt sätt lyfta fram som det flerkulturella och flerspråkiga område det historiskt sett alltid varit och är. I både och har man valt att geografiskt begränsa tillämpningen av de regler som ger samisktalande rätt att använda sitt språk i kontakt med offentliga organ; i till sex kommuner i och i i huvudsak till tre kommuner i norra delarna av landet. Regeringen anser sammanfattningsvis att såväl minoritetsspråkskon- ventionens inriktning som praktiska, historiska och kulturella skäl samt en strävan efter nordisk rättslikhet talar för att nya regler om rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltnings- myndigheter bör få en regional tillämpning i de områden där språken används av hävd. Vi föreslår därför att de nya reglerna om rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltnings- myndigheter utformas så att reglerna kommer att tillämpas i vissa geografiska områden. Vid en samlad bedömning av var flest samisktalande inom det traditionella samiska språkområdet kan antas vara bosatta och var domstolarna och myndigheterna har bäst förutsättningar för att tillämpa regler om rätt att använda samiska, anser regeringen i likhet med att det geografiska område där sådana regler bör gälla är , , och kommuner. Det geografiska område som dessa kommuner tillsammans utgör har vi valt att benämna förvaltningsområdet för samiska. När det gäller avgränsningen av det område där regionalt tillämpliga regler om rätt att tala finska och meänkieli skall gälla framgår av enkätundersökning att såväl kommunala och landstingskommunala som statliga myndigheter har tillgång till finsktalande personal i relativt stor omfattning i , och kommuner. Frågorna i enkäten gällde dock bara finskans ställning i området vilket gör att det är svårt att avgöra om svaren omfattar både finska och meänkieli eller bara finska. Man kan dock anta att svaren även omfattade meänkieli eftersom majoriteten av invånarna i nämnda kommuner är meänkielitalare. Företrädare för nämnda kommuner samt och kommuner uttalade sig positivt i enkätsvaren till införande av regionala åtgärder för finska. Vid en bedömning av var flest finsktalande och meänkielitalande inom finns och var myndigheterna och domstolarna har bäst förutsättningar för att tillämpa regler om rätt att använda finska och meänkieli, anser vi att det geografiska område där sådana regler är motiverade utgörs av , , , och kommuner. Det geografiska område som dessa kommuner utgör har vi valt att benämna förvaltningsområdet för finska och meänkieli. Den regionala avgränsningen innebär i första hand att de kommuner som ingår i respektive förvaltningsområde kommer att omfattas av regeringens förslag till nya regler. Vad gäller de statliga myndigheterna skall enligt regeringens mening regionala och lokala myndigheter med ett geografiskt verksamhets- område som helt eller delvis omfattar respektive förvaltningsområde tillämpa de nya reglerna. När det gäller domstolar har föreslagit att reglerna om rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstol skall gälla för samtliga domstolar i mål eller ärenden vid såväl allmänna domstolar, förvaltningsdomstolar och specialdomstolar som överrätter med domkretsar som till någon del omfattar förvaltningsområdena. En sådan utformning av reglerna medför t.ex. att reglerna skall tillämpas hos en överrätt oavsett om målet har prövats av en länsrätt eller tingsrätt med en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdena. En sådan utformning av reglerna medför även att rätten att tala något av de aktuella språken tillkommer alla som har ett ärende eller ett mål i t.ex. , Regeringsrätten eller . Enligt vår mening är det även beträffande domstolar den regionala anknytningen som bör vara avgörande för vilka domstolar som skall tillämpa de nya reglerna. Regeringen föreslår därför att en länsrätt och en tingsrätt med en domkrets som helt eller delvis omfattar något av förvaltningsområdena skall tillämpa de nya reglerna. Även vissa specialdomstolar har en regional anknytning. Rätten att använda samiska, finska och meänkieli i domstol skall därför även omfatta fastighetsdomstol, miljödomstol och sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller delvis omfattar något av förvaltningsområdena. Vissa förvaltningsmyndigheter har mycket lite kontakt med allmänheten. För en sådan myndighet kan det inte vara befogat att omfattas av de nya regler regeringen föreslår. Regeringen bör därför ges möjlighet att föreskriva att en myndighet inte skall omfattas av rätten att tala samiska, finska och meänkieli. Samma övervägande gäller även i fråga om kommunala förvaltningsmyndigheter varför landstingsfull- mäktige och kommunfullmäktige efter regeringens bemyndigande bör kunna medge undantag. Regeringen anser inte att en sådan bestämmelse om undantag strider mot minoritetsspråkskonventionen. Konventionen föreskriver att bestämmelserna som rör statliga myndigheter och offentliga tjänster skall tillämpas i rimlig utsträckning. Beträffande regionala och kommunala myndigheter och beslutande församlingar föreskrivs i konventionen att staterna förbinder sig att tillåta och/eller uppmuntra de olika åtgärderna. Även utanför förvaltningsområdena för samiska respektive finska och meänkieli finns de territoriellt baserade språken representerade. I t.ex. bor ett stort antal samer, sverigefinnar och tornedalingar. pågår satsningar inom vård och omsorg för den till antalet största av de tre minoritetsgrupperna, sverigefinnarna, i framför allt och . har också flera finskspråkiga skolor. Regeringen ser det som angeläget att dessa insatser kan fortsätta. Vem skall ha rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter? Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter skall enligt regeringens mening gälla i respek- tive språks förvaltningsområde oberoende av om personen som använder samiska, finska eller meänkieli är svensk medborgare eller inte och oberoende av var den enskilde är bosatt. Det finns många personer som inte är svenska medborgare som är bosatta i de områden där reglerna är avsedda att tillämpas. Det är därför olämpligt att göra en uppdelning mellan svenska medborgare och andra så att bara de som är svenska medborgare får rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar i området. Behovet av att få denna service på sitt eget språk kan antas vara lika stort eller större bland de personer som inte är svenska medborgare och som bor i regionen. En tillämpning av reglerna som omfattar alla som befinner sig i förvaltningsområdet för finska och meänkieli respektive i förvaltnings- området för samiska oberoende av medborgarskap innebär ett bättre skydd av språken eftersom språken kan antas användas mer och förvaltningsområdenas egenskap av flerspråkiga områden stärks. Inte heller föreligger skäl att uppställa krav på bosättning i respektive förvaltningsområde för att enskild skall ha rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter. När det gäller medborgare i övriga nordiska länder gäller den nordiska språkkonventionen (SÖ 1982:93). Enligt denna har åtagit sig att verka för att medborgare i annat nordiskt land vid behov skall ha rätt att använda sitt eget språk vid kontakt med svenska myndigheter och andra offentliga organ. Den nordiska språkkonventionens krav går därmed inte lika långt som minoritetsspråkskonventionens krav som innebär att användare av landsdels- eller minoritetsspråk skall ges en rätt att använda sitt eget språk när framställningar görs till förvaltningsmyndigheter. Åtgärdernas omfattning De bestämmelser som finns i minoritetsspråkskonventionen när det gäller att ge enskilda rätt att använda landsdels- eller minoritetsspråk i kontakt med rättsväsendet och förvaltningsmyndigheter innebär en möjlighet att välja olika former och olika nivåer för åtaganden enligt konventionen. Vid dessa överväganden bör flera omständigheter beaktas. En omständighet är att införandet av regler som innebär en rätt att i stället för svenska få kommunicera på sitt eget språk i kontakt med myndigheter innebär en grundläggande förändring i gällande regel- system. Myndigheterna har under många haft svenska som det enda förvaltningsspråket. Det är därför lämpligt att utvecklingen mot flerspråkiga regioner där samiska, finska och meänkieli får användas jämsides med svenska i den offentliga förvaltningen och inom rättsväsendet sker stegvis. Förändringarna bör ske i samarbete mellan dem som använder språken och den övriga befolkningen i dessa områden samt i samverkan med lokala kommunala, landstingskommunala och statliga myndigheter och domstolar i regionen. De nya bestämmelserna måste även ha stöd på riksplanet både hos majoritetsbefolkningen i hela landet och på myndighetsnivå. Även detta talar för en stegvis utveckling och förändring mot flerspråkighet i den offentliga förvaltningen i dessa områden. Mot denna bakgrund anser regeringen att utgångspunkterna för vårt förslag bör vara att reglerna om rätt att använda samiska, finska och meänkieli i offentliga sammanhang minst skall motsvara den praxis som finns när det gäller att från myndigheternas sida ge viss service på samiska, finska och meänkieli till dem som använder dessa språk. För att främja en utveckling av språken och ge dem ett ökat stöd bör dock reglerna ge en utökad möjlighet att använda språken. Den service som ges på dessa språk bör således utökas. Omfattningen av reglerna får emellertid inte bli så hög att reglerna blir praktiskt ogenom- förbara eller skapar motsättningar mellan myndigheter och enskilda eller mellan dem som använder språken och majoritetsbefolkningen. En annan fråga som måste övervägas är om regler om rätt att använda samiska hos domstolar och förvaltningsmyndigheter skall utformas på samma sätt som regler om rätt att använda finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter. Det är betydligt fler personer som använder finska och meänkieli i förvaltningsområdet för finska och meänkieli än som använder samiska i förvaltningsområdet för samiska. Det finns även betydligt fler personer som behärskar finska och meänkieli än samiska bland dem som är statligt och kommunalt anställda i dessa områden. Detta skulle kunna tala för att regler om rätt att använda finska och meänkieli i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar skall utformas på en enligt konventionen högre åtagandenivå än motsvarande regler för samiska. Å andra sidan är den omständigheten att samiskan troligen används av färre personer ett argument för att ge samiskan ett särskilt starkt skydd eftersom språket kan anses ha en svagare och mer hotad ställning och därmed behov av ett starkare skydd. Vi anser att det finns starka skäl för att utforma regler om rätt att använda samiska respektive finska och meänkieli i offentliga sammanhang på samma åtagandenivå. En skillnad i åtagandenivå när det gäller rätten att använda språken i offentliga sammanhang kan uppfattas som att språken bedömts som olika skyddsvärda. Så är naturligtvis inte fallet. Bestämmelser med olika innehåll kan även leda till att reglerna blir svårare att tillämpa. Särskilt gäller detta för myndigheter och domstolar med verksamhetsområde inom och kommuner där både regler om rätt att använda samiska och regler om rätt att använda finska och meänkieli enligt vårt förslag skall gälla. Vi föreslår därför att regler om rätt att använda samiska och regler om rätt att använda finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter skall utformas så att de ger rättigheter på samma nivå. 7.2 Domstolar Regeringens förslag: En part eller ställföreträdare för part skall ha rätt att hos domstol använda samiska, finska och meänkieli under handläggningen av ett mål eller ärende, som har anknytning till förvaltningsområdet. Rätten att använda samiska, finska och meänkieli skall omfatta rätten att inge handlingar och skriftlig bevisning på dessa språk, rätten att få handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till dessa språk och rätten att vid muntlig förhandling tala språken. Domstolar skall översätta ingivna handlingar till svenska om det inte är uppenbart onödigt samt i övrigt sträva efter att bemöta enskilda på samiska, finska och meänkieli. Rätten att tala samiska, finska och meänkieli skall även omfatta de domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ett ärende överklagas. En begäran att använda samiska, finska eller meänkieli skall framställas i samband med att målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig. En begäran att använda samiska, finska eller meänkieli som framställs senare eller som uppenbart har ett otillbörligt syfte skall få avslås. Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstansernas synpunkter: Hovrätten för anser inte att kommitténs förslag bör genomföras. Hovrätten anför bl.a. att förhandlingarna kommer att ta och en motpart kommer att drabbas av de risker som alltid följer av att ett samtal sker via tolk. Två viktiga principer står emot varandra, rätten att använda minoritetsspråk och rättsäkerhetsintresset. Hovrätten anser att rättsäkerhetsintresset skall väga över. Hovrätten påpekar också att den föreslagna rätten att få handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta går utöver vad minoritetsspråkskonventionen föreskriver. och anför att rätten att använda samiska och finska rimligen bör utökas till att omfatta vittnen, målsäganden och eventuellt även andra aktörer. anför att det bör klargöras om rätten att tala samiska, finska och meänkieli innefattar rätten att få allt som sägs under en förhandling översatt till respektive språk. Skälen för regeringens förslag: När det gäller minoritetsspråks- konventionens förpliktelser rörande rätten att använda samiska, finska och meänkieli i rättsväsendet uppfyller, som regeringen sagt, bara en av de förpliktelser som berör rätten att använda språken i rättegång. För att stärka skyddet för samiska, finska och meänkieli och bättre uppfylla kraven i minoritetsspråkskonventionen anser regeringen att en rätt att använda samiska, finska och meänkieli i domstol bör införas. Denna rätt bör gälla oberoende av kunskaper i svenska. En sådan lagfäst rätt kan även förväntas leda till att de aktuella språken får en starkare ställning. Sådana regler har också ett starkt symbolvärde. Vid avgörandet av vilken omfattning sådana regler skall få måste framförallt hänsyn tas till vilka kunskaper i samiska, finska och meänkieli som finns i de aktuella regionerna. Det får därför anses uteslutet att föreslå så omfattande regler att domstolarna på begäran av någon av parterna skall hålla rättegången på samiska, finska eller meänkieli. Regeringen anser det däremot möjligt att införa en rätt för part att i mål eller ärende vid domstol använda sitt eget språk. Det måste även anses möjligt att tillåta att handlingar eller skriftlig bevisning, vid behov med hjälp av tolk eller översättare, ges in till domstolen på samiska, finska och meänkieli och att domstolarna på begäran av den enskilde översätter handlingar som hör till målet eller ärendet till dessa språk. Regeringen föreslår därför att en sådan rätt för part att använda samiska, finska eller meänkieli i mål eller ärende vid domstol införs. Lagrådet har anfört att tvekan kan råda om en ställföreträdare för part har rätt att använda de aktuella språken. Enligt Lagrådet synes det rimligt att även parts ställföreträdare skall ha rätt att använda språket i fråga, vilket bör framgå av lagtexten. Regeringens mening är att även parts ställföreträdare skall omfattas av de föreslagna reglerna. Detta bör även framgå av lagtexten. Enligt vår mening finns det dock inte skäl att ytterligare gå utöver vad som föreskrivs i minoritetsspråkskonvention och låta denna rätt omfatta andra än parter och ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende. Reglerna om rätt att använda samiska finska och meänkieli i domstol skall enligt vårt förslag gälla för länsrätt, tingsrätt och vissa specialdomstolar med domkretsar, som till någon del omfattar förvaltningsområdet för samiska respektive förvaltningsområdet för finska och meänkieli. De aktuella domstolarnas domkrets överensstämmer i huvudsak inte med de geografiska områden där de föreslagna bestämmelserna skall tillämpas. Den enskildes rätt att använda samiska, finska och meänkieli bör därför omfatta ett mål eller ärende som har anknytning till förvaltningsområdet. Med anknytning avses här t.ex. att parten är bosatt eller vistas i förvaltningsområdet eller att ett mål rör en fastighet belägen i förvaltningsområdet. Rätten skall även omfatta de domstolar dit ett beslut eller en dom av en sådan länsrätt, tingsrätt och specialdomstol överklagas. En sådan utformning överensstämmer bäst med konventionens krav i dessa avseenden. Regeringens förslag innebär att den enskilde, oavsett om han eller hon behärskar svenska, får rätt att i stället för svenska tala samiska, finska eller meänkieli vid muntlig förhandling inför domstolen. Förslaget innebär inte någon rätt att få det som i övrigt sägs under förhandlingen översatt till samiska, finska respektive meänkieli. Förslaget kan inte enligt regeringens mening anses påverka rättsäkerheten. Den enskilde skall även ha rätt att ge in skriftliga inlagor och presentera skriftlig bevisning på dessa språk. Dessa handlingar skall översättas till svenska om det inte är uppenbart onödigt. Domstolar bör även i övrigt sträva efter att bemöta part som talar samiska, finska eller meänkieli på respektive språk. När det gäller rätten att få handlingar som hör till målet eller ärendet översatta till samiska, finska eller meänkieli bör en sådan rätt, främst av kostnadsskäl, begränsas till rätt till muntlig översättning. Som Hovrätten för anfört så innehåller minoritetsspråkskonventionen endast en sådan bestämmelse rörande brottmål. Regeringen anser dock att det inte är lämpligt att i detta hänseende ha olika regler beroende på om det är ett brottmål, ett tvistemål eller ett förvaltningsmål som handläggs varför rätten bör avse samtliga slag av mål. Även om krav inte ställs på skriftlig översättning av handlingar till samiska, finska eller meänkieli kan det visa sig vara lämpligt att översätta vanliga skriftliga meddelanden från domstolen, såsom kallelser till muntliga förhandlingar och olika typer av förelägganden, till dessa språk. Detta för att undvika att anlita tolk för att muntligen översätta sådana meddelanden vid återkommande tillfällen. Rätten att använda samiska hos domstol innebär att den enskilde har rätt att använda den varietet som han eller hon begär. Enligt konventionen är det möjligt att låta parten själv helt eller delvis ersätta de kostnader för tolk eller översättning som kan uppkomma i kontakt med rättstillämpande myndigheter. En sådan utformning av de svenska bestämmelserna är dock olämplig. Det skulle innebära att den som begär att få använda sitt eget språk själv skall betala de kostnader detta medför. Av de bestämmelser i och förvaltnings- processlagen som vi redogjort för framgår att ersättning för tolk och översättning betalas av allmänna medel. En samisktalande, finsktalande eller meänkielitalande bör därför enligt regeringens uppfattning få använda sitt eget språk utan att bekosta tolk eller översättare själv. Med en annan ordning riskerar rätten att använda sitt eget språk att bli urholkad till följd av att den enskilde inte har råd att bekosta tolk eller översättare. En begäran att tala samiska, finska eller meänkieli bör kunna avslås om den kommer in efter det att ett ärende eller ett mål har inletts eller om det är uppenbart att den har ett otillbörligt syfte. För de ökade kostnader som föranleds av regeringens förslag bör domstolarna tillföras . 7.3 Statliga förvaltningsmyndigheter Regeringens förslag: Den enskilde skall få använda samiska, finska och meänkieli vid skriftliga och muntliga kontakter med statliga förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser myndighets- utövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har anknytning till respektive förvaltningsområde. Myndigheten skall ge muntliga svar på samiska, finska och meänkieli samt även i övrigt sträva efter att bemöta den enskilde på respektive språk. Myndigheten skall få bestämma särskilda tider och särskild plats för besök och telefonsamtal. Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Kommittén har även föreslagit bestämmelser om att myndigheterna dels vid behov skall erbjuda sin personal vidareutbildning i de aktuella språken, dels skall betrakta tvåspråkighet som en särskild merit vid anställning av personal. Därutöver har kommittén föreslagit att även domstolars handläggning av förvaltningsärenden skall omfattas av lagarna samt en uttrycklig regel om att kostnaderna för tolk och översättare betalas av myndigheten. Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är positiva till kommitténs förslag. Hovrätten för och Kammarrätten i anser att det uttryckligen bör framgå av lagtexten att rätten att tala samiska, finska och meänkieli även omfattar myndighet dit ett ärende från , landstingskommunal eller statlig förvaltningsmyndighet eller ett förvaltningsärende hos domstol kan överklagas. Länsrätten i ifrågasätter om be- stämmelsen att begränsa den enskildes rätt att använda samiska, finska och meänkieli till vissa tider är konventionsenlig. Skälen för regeringens förslag: Statliga förvaltningsmyndigheter bör som regeringen tidigare konstaterat vid behov anlita tolk i kontakt med personer som inte behärskar svenska. Någon skyldighet att anlita tolk föreligger således inte. Det förslag till nya regler regeringen i det följande lägger fram skall tillämpas hos regionala och lokala statliga myndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för samiska respektive förvaltningsområdet för finska och meänkieli. Med statliga förvaltningsmyndigheter avses här polismyndighet, skattemyndighet, försäkringskassa, åklagarmyndighet, kronofogdemyndighet, arbetsförmedling, tullmyndighet, länsstyrelse, lantmäterimyndighet, region, skogsvårdsstyrelse m.fl. I konventionen finns, som regeringen sagt, åtaganden på olika nivåer när det gäller rätten att använda landsdels- eller minoritetsspråk hos statliga myndigheter i de regioner där språken används av hävd. Den högsta åtagandenivån innebär att myndigheten skall använda språken i sin verksamhet. Nivån därunder anger att anställd personal vid dessa myndigheter i sin kontakt med allmänheten skall använda dessa språk om den enskilde använder språket i fråga. Den tredje åtagandenivån innebär att personer som använder landsdels- eller minoritetsspråk får göra framställningar i muntlig eller skriftlig form på dessa språk och få svar på sitt språk. Den fjärde nivån ger rätt att göra muntliga eller skriftliga framställningar på landsdels- eller minoritetsspråk men inte att få svar på dessa språk och den femte nivån föreskriver endast att handlingar som ges in på ett landsdels- eller minoritetsspråk skall anses giltiga. uppfyller den femte nivån för samiska, finska och meänkieli.