prop · GM0371 · 1999-01-01 00:00:00 — I lagen regleras under vilken tids- period steriliseringen skall ha skett för att vara ersättningsgrundande (1 §), under vilka förutsättningar steriliseringen i övrigt skall ha skett för att ersättning skall beviljas (2 §), hur stort ersättningsbeloppet är (3 §), vem som skall göra ansökan (4 §), vilken instans som skall handlägga ersättningsfrågorna (5 §), när ansökningarna skall ha kommit in till den handläggande instansen för att prövas enligt lagen (6 §), möjligheten att lämna muntliga uppgifter (7 §), möjligheten att få ersättning för sin inställelse (8 §) samt om nämndens beslut skall gå att överklaga (9 §). 1 § I paragrafen anges vad lagen reglerar, dvs. rätten till ersättning av staten för vissa personer som steriliserats innan den nu gällande sterilise- ringslagen (1975:580) trädde i kraft . Ersättning kan betalas ut dels till personer som steriliserats med tillämpning av 1934 och steriliseringslagar, dels till personer som steriliserats utan stöd av lag om steriliseringen skedde med myndighets medverkan . Härmed avgränsas rätten till ersättning till den tidsperiod då en sterilisering kan ha genomförts med någon form av tvång mot den en- skilde från samhällets sida. I fortsättningen kommer detta uttryck för samhällets maktbefogenhet i förhållande till vissa medborgare att beskrivas som att myndighet medverkat till att sterilisering skett. Be- greppet myndighet får då anses ha en vidsträckt tolkning. Vad gäller dem som steriliserats enligt 1934 och lagar med- verkade alltid myndighet i besluten. För att sterilisering skulle kunna genomföras med tillämpning av lagarna krävdes som huvudregel Medi- cinalstyrelsens/tillstånd. I vissa undantagsfall kunde ste- rilisering genomföras utan tillstånd; vid s.k. nödfallssteriliseringar i sam- band med abort (7 § abortlagen (1938:318) jämfört med 5 § steriliseringslag) samt genom s.k. tvåläkarintyg (3 § sterili- seringslag och 3 § andra stycket steriliseringslag). I dessa fall får beslutande läkare betraktas som företrädare för myndighet. Skälen för att de som steriliserats utan stöd av lag skall ha rätt till ersättning framgår av avsnitt 6.1. För det fall att myndighet med- verkat till en sterilisering i strid med lagens bestämmel- ser skall således ersättning kunna betalas ut till den sökande. Om steriliseringen skett utan medverkan från myndighets sida, t.ex. av en privat läkare, uppkommer självfallet inte någon ersättningsskyldighet för staten. 2 § I paragrafen regleras villkoren för att ersättning skall beviljas. Punkten 1 omfattar samtliga som steriliserats enligt lag samt de som steriliserats med stöd av 2 § lag. Punkterna 2 5 omfattar steriliseringar i anslutning till vissa typsituationer och punkten 6 omfattar sterilisering efter otillbörlig påverkan eller försumlighet av myndighet. Regeringen har närmare diskuterat skälen för och innehållet i de olika villkoren i avsnitt 6.2. Som regel skall ersättning beviljas om vissa yttre omständigheter eller kriterier är uppfyllda. Det gäller om den sökande steriliserats efter an- sökan till och beslut av Medicinalstyrelsen/utan att själv ha undertecknat eller skriftligen samtyckt till steriliseringen (punkten 1), om den sökande var omyndig eller underårig när ansökan om sterilisering gjordes eller när steriliseringen utfördes (punkten 2), om den sökande var intagen på någon anstalt eller institution när ansökan gjordes eller när steriliseringen utfördes (punkten 3), om den sökande steriliserats på grund av att han eller hon rubricerades som sinnessjuk, sinnesslö eller epileptiker (punkten 4) eller om sterilisering varit ett ut- tryckligt myndighetskrav för att erhålla ett tillstånd eller en förmån (punkten 5). Rätten till ersättning omfattar därutöver den situationen att den sökande steriliserats efter otillbörlig påverkan eller försumlighet från myndighets sida (punkten 6). Som framhållits i avsnitt 6.2.3 kan frågan om myndighets påverkan framför allt antas bli aktuell vid steriliseringar där grunden var asocialt levnadssätt, steriliseringar i samband med abort där sterilisering inte utgjorde ett uttryckligt myndighetskrav och sterili- seringar i samband med förlossning. Även i andra fall är det tänkbart att övertalningar förekommit. kan dessa övertalningar eller påtryckningar ha kommit från enskilda per- soner så som anhöriga, hälso- och sjukvårdspersonal, personal inom socialvården eller andra personer som kan ha uppfattats som "myndighetsliknande" personer. Om tillståndsgivande myndighet eller intygsskrivande läkare kan antas ha haft kännedom om sådana påtryck- ningar mot den enskilde men varit passiv och inte tagit reda på den en- skildes egen uppfattning kan det komma att betraktas som en sådan för- sumlighet att ersättning skall kunna betalas ut. Sjätte punkten är utformad enligt Lagrådets förslag. För att ersättning skall beviljas räcker det att villkoren enligt en av de angivna punkterna är uppfyllt. 3 § I paragrafen anges att den som uppfyller kraven enligt 1 och 2 §§ är be- rättigad till ersättning av staten med . Ersättningen är till sin art skattefri. I de fall regeringen tidigare av billighetsskäl betalat ut ersättning till steriliserade på grund av att formella fel begåtts i handläggningen skall det utbetalda beloppet avräknas från den ersättning som den steriliserade är berättigad till enligt denna lag. Ersättningen skall betalas ut efter det att beslut om ersättning fattats. Rätten till ersättning är personlig och kan inte överlåtas. Av fjärde stycket framgår att rätten till ersättning förfaller om den sökande avlider innan beslut om ersättning meddelats. Avlider sökanden efter det att ersättningsbeslutet meddelats men innan ersättningen betalats ut skall ersättningen övergå på dödsboet. 4 § Paragrafen anger att en ansökan om ersättning skall göras av den sterili- serade själv. Ersättningsärendena är av känslig personlig karaktär och det måste därför framgå att den enskilde verkligen önskar att frågan om er- sättning prövas. För dem som tidigare ansökt om ersättning och antingen beviljats eller nekats ersättning bör gälla att deras ansökningar, efter inhämtande av samtycke från den enskilde, på nämndens initiativ prövas på nytt. Det- samma gäller för dem som och senare vänt sig med ansökan till eller utredningen. Av allmänna rättsgrundsatser följer att den enskilde kan välja att låta någon företräda honom eller henne som ombud med fullmakt. Om den enskilde inte själv är kapabel att skriva under en ansökan eller fullmakt följer på samma sätt av allmänna regler att en ansökan kan göras av en ställföreträdare för den enskilde, dvs. en god man eller en för- valtare. Detta förutsätter emellertid att en ansökan om ersättning omfattas av den gode mannens eller förvaltarens förordnande. En förvaltare har inom ramen för sitt förvaltaruppdrag ensam rådighet över huvudmannens egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget. Förvaltaren kan behöva in- hämta den enskildes mening. Men förvaltaren är inte beroende av huvudmannens samtycke för sina åtgärder. Det är viktigt att i samman- hanget komma ihåg att frågan om ersättning skall begäras endast till en mindre del kan ses som en ekonomisk angelägenhet. Den rör mycket känsliga förhållanden av personligt slag. Även om en ansökan om ersätt- ning generellt sett bör kunna anses vara till fördel för den steriliserade, kan en förvaltare inte alltid utgå ifrån att så är fallet för den individ som hans eller hennes uppdrag rör. För det fall förvaltaren enbart har förord- nats att ta hand om huvudmannens ekonomiska angelägenheter, har han eller hon inte någon bestämmanderätt i frågor av mera personligt slag. Om förordnandet även omfattar icke-ekonomiska frågor bör enligt förarbetena till 11 kap. huvudmannen ändå tillerkännas en viss självständighet i dessa frågor. Ett exempel på detta är att en för- valtare i normala fall inte bör företräda huvudmannen när det gäller samtycke till operativa ingrepp (se prop. 1987/88:124 s. 171 f.). För det fall den enskilde klart uttrycker att han eller hon inte vill att frågan om ersättning prövas och hälsotillståndet är sådant att man kan bedöma att detta är den enskildes vilja bör denna vilja således respekteras. Ramen för den gode mannens behörighet bestäms som sagts genom förordnandet. Därutöver krävs i normalfallet att huvudmannen samtycker till olika rättshandlingar. Om den som ansökan avser sam- tycker till att ersättning begärs uppkommer inga svårigheter i nu aktuellt avseende. Om den enskildes hälsotillstånd är sådant att ett samtycke inte går att inhämta bör på motsvarande sätt som beskrivits gälla vid för- valtarskap en ansökan om ersättning normalt kunna anses vara till för- del för huvudmannen. Detta förutsätter naturligtvis att den gode mannen inte utifrån tidigare handlande eller uttalanden av huvudmannen kan dra slutsatsen att han eller hon inte vill driva frågan om ersättning. Om den gode mannens eller förvaltarens förordnande inte kan anses omfatta en ansökan om ersättning kan i sammanhanget erinras om möj- ligheten till jämkning av förordnandet enligt de förutsättningar som an- ges i 11 kap. 23 § . Om den enskilde av hälsoskäl inte kan skriva under en ansökan eller en fullmakt bör till en ansökan som undertecknats av annan bifogas förord- nandet och i förekommande fall ytterligare utredning, t.ex. läkarintyg om den drabbades hälsotillstånd och orsaken till att han eller hon inte själv kan föra sin talan. 5 § I paragrafen anges att en särskild nämnd skall handlägga och besluta i ersättningsfrågorna efter det att ansökan skett till nämnden. I fråga om hur nämnden bör vara sammansatt och hur administrativa frågor i övrigt bör handläggas hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 6.4 och 6.10. 6 § I paragrafen anges när ansökan om ersättning skall ha kommit in till prövas enligt denna lag. 7 § Enligt paragrafens första stycke skall muntlig förhandling hållas hos nämnden om sökanden begär det och det inte är uppenbart obehövligt att förhandling hålls. I vilka fall det är uppenbart obehövligt får i allmänhet avgöras mot bakgrund av praxis (se t.ex. målet mot , dom , RJD 1998-I s. 154). Situa- tioner där lämnandet av muntliga uppgifter måste anses uppenbart obe- hövligt kan t.ex. vara när det klart framgår att sökanden inte tillhör den personkrets som kan få ersättning, när redan det skriftliga materialet visar att ersättning skall betalas ut, eller när en sökande efter ett eller flera av- slagsbeslut återkommer med en begäran om ersättning trots att några nya omständigheter till stöd för kravet inte redovisats. Paragrafens andra stycke föreskriver att muntliga förhandlingar hos nämnden skall vara offentliga. Nämnden får dock enligt tredje stycket förordna att förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att lämnas en uppgift för vilken det gäller sekretess enligt den föreslagna nya paragrafen i 7 kap. 40 § sekretesslagen. I praktiken torde därför förhandlingarna i allmänhet, helt eller delvis, hållas inom stängda dörrar. Beslut om stängda dörrar fattas av ordföranden vid förhandlingen. 8 § Paragrafen innehåller regler om ersättning av allmänna medel för kost- nader som kan uppkomma i ärendet. De kostnader som kan komma att ersättas är sökandens kostnader för resa och uppehälle. För att ersättning skall utgå krävs att nämnden finner det skäligt. Motsvarande regel finns bl.a. i 15 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Om sökanden begär att muntlig förhandling skall hållas och nämnden bedömer att en muntlig förhandling kan få betydelse vid nämndens pröv- ning av rätten till ersättning, bör sökanden i regel få ersättning för sin inställelse, i vart fall om inte kostnaden för inställelsen är helt obetydlig. I de fall det kan anses tillräckligt för utredningen i ärendet att sökanden framställer sina synpunkter skriftligen eller per telefon bör ersättning för inställelse inte utgå av allmänna medel. Om sökanden begär att någon annan skall få lämna muntliga uppgifter inför nämnden får nämnden göra en motsvarande skälighetsbedömning i ersättningsfrågan. Genom att begära förskott kan sökanden få besked om hur nämnden ser på frågan. Storleken av den ersättning som betalas ut framgår av förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen m.m. Genom hänvisningen till de närmare bestämmelser som meddelas av regeringen blir förordningen tillämplig. 9 § Enligt paragrafen får nämndens beslut inte överklagas. Skälen för detta redovisas närmare i avsnitt 6.7. I sammanhanget kan erinras om att nämndens verksamhet kommer att utgöra en sådan myndighetsutövning som står under tillsyn av Justitiekanslern och ombudsmän. 8.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 7 kap. 40 § Denna paragraf är ny. Regeringen har i avsnitt 6.6 närmare angett skälen för dess införande. Eftersom regeringen i proposition 1998/99:72 Rättspsykiatriskt forsk- ningsregister föreslagit en ny paragraf i sekretesslagen 7 kap. 39 § som bl.a. reglerar sekretessen för uppgifter i det rättspsykiatriska forsk- ningsregistret bör den nu aktuella paragrafen ges beteckningen 7 kap. 40 §. 16 kap. 1 § I paragrafen anges att 7 kap. 40 § omfattas av undantaget från meddelar- friheten. Regeringen har i ovan nämnda avsnitt också angett skälen för den ändringen. Sammanfattning av utredningens förslag (SOU 1999:2) Utredningens uppdrag Utredningens uppdrag kan delas upp i tre delar. Utredningen skall för det första göra en historisk belysning för att skapa klarhet om vilka överväganden som låg till grund för utformningen av 1934 och steriliseringslagar. I det uppdraget ingår att belysa den tillämpning lagarna fick och att redovisa och analysera den debatt som kan ha förts i riksdag, i de politiska partierna, av forskarsamhället eller på annat sätt under de år lagarna var i kraft fram till dess de slut- ligen upphävdes. Det är också enligt direktiven angeläget att allsidigt belysa de politiska beslutsfattarnas, myndigheternas, forskarsamhällets och den medicinska professionens ställningstaganden och ansvar. Här ingår även att sätta in lagarnas tillkomst, deras tillämpning och skälen till att de slutligen upphävdes i sitt historiska sammanhang och belysa för- hållandena i i ett internationellt perspektiv. Utredningen skall för det andra göra en kartläggning av hur många personer som steriliserades med stöd av lagarna under de olika indikatio- nerna, vilka de var och hur deras liv påverkades. Däri ingår att redovisa hur många steriliseringar som utfördes efter ansökan av någon annan. Utredningen skall också göra en kartläggning av eventuella förändringar i tillämpningen av lagstiftningen den var i kraft och de bakomliggande orsakerna till det. Utredningen skall för det tredje lägga fram förslag om ersättning till dem som blivit steriliserade mot sin vilja eller på någon annans initiativ, om vilka principer som skall gälla för en sådan ersättning och om hur handläggningen och besluten i ersättningsärendena skall organiseras. Utredningen skall kostnadsberäkna sina förslag. I utredningens uppdrag ingår inte att fatta beslut i enskilda ärenden. Utredningens uppdrag i sin helhet skall vara avslutat . Förslaget om ersättning till de drabbade och därtill hörande frågor skall enligt direktiven redovisas med förtur. Det sker genom detta betän- kande. Bakgrund och syfte med utredningens uppdrag i ersättnings- frågan I utredningens direktiv anges regeringens grundläggande skäl för upp- draget. Där sägs bl.a. följande. "Fram steriliserades ett stort antal människor i vårt land med stöd av då gällande steriliseringslagstift- ning. Lagarnas utformning och hur de kom att tillämpas i praktiken präglades bl.a. av ett rashygieniskt synsätt och en tro på folkrening som var förhärskande bland många beslutsfattare, forskare och läkare i , liksom i andra länder. Många av dem som steriliserades blev offer för detta synsätt. är detta något som det svenska samhället starkt tar avstånd från. (---) Det är an- geläget att de som blivit steriliserade mot sin vilja eller på någon annans initiativ får en gottgörelse trots att det inte finns någon formell skyldighet för staten att betala ersättning. Förslag skall läggas fram om ersättning till de drabbade, om vilka principer som skall gälla för en sådan ersättning och om hur handläggning och beslut i ersätt- ningsärendena skall organiseras." Som utredningen ser det är tanken med en ekonomisk ersättning eller gottgörelse att den skall vara ett försök till upprättelse från statens sida för de åtgärder och beslut i det förflutna som drabbat enskilda och som vi med direktivens ord starkt tar avstånd från. Mot bakgrund av direktiven har utredningen inte sett det som sin upp- gift att närmare överväga skäl som kan finnas för eller emot införande av en ersättning av nu aktuellt slag och inte heller i vad mån det är befogat att i detta hänseende särbehandla steriliserade framför andra grupper av skadade t.ex. lobotomerade. Utredningens uppdrag att göra en kartläggning och en historisk belys- ning kan främst sägas vara avsett som ett underlag för en diskussion om samhällets attityder och statens agerande under de år den aktuella sterili- seringlagstiftningen var i kraft liksom om våra värderingar . Vad gäller uppdraget att föreslå en ersättning till steriliserade är detta en mer konkret uppgift: att ange hur, och med vilket belopp, staten skall kom- pensera skador och lidande på grund av de beslut och åtgärder i det för- flutna gentemot de steriliserade som vi anser felaktiga. Utredningens förslag i sin helhet kan kanske också ge ett visst underlag för en debatt kring andra, steriliseringsfrågan närliggande, ämnen främst ur ett moralfilosofiskt perspektiv. Ur ett sådant perspektiv hade det varit lämp- ligare att de olika delarna i utredningens uppdrag hade kunnat slutföras och publiceras vid samma tillfälle. Utredningen har stor förståelse för regeringens önskemål om att ersättningsfrågan skulle behandlas med förtur. De som kan komma i fråga för ersättning har med få undantag hög ålder och det är därför an- geläget att de får del av en ekonomisk ersättning möjligt. Detta betänkande har därför fått en förhållandevis juridisk-teknisk ut- formning. Det handlar inte om de politiska, etiska och historiska aspekter som utredningen också fått i uppdrag att behandla. De historiska av- snitten i detta betänkande bygger uteslutande på tidigare publicerad forskning såvitt annat inte uttryckligen anges. Många läsare kanske rea- gerar på att betänkandet till stor del saknar sådana analyser som utred- ningen nämnde samt slutsatser och värderingar kring sterilise- ringslagstiftningens tillämpning i ett vidare perspektiv. Utredningen är väl medveten om detta och vill därför poängtera att i slutbetänkandet kommer att presenteras forskningsresultat och analyser, såväl svenska som internationella, som förhoppningsvis på ett mer djup- gående sätt kan belysa den svenska steriliseringspolitiken och att det då på grundval av det materialet går att dra erfarenhet av det förflutna . Steriliseringslagstiftningen och dess tillämpning steriliseringslag Utredningen redovisar i betänkandet mycket kortfattat bakgrunden till tillkomsten av 1934 och steriliseringslagar. Vad gäller den juri- diska, politiska och vetenskapliga diskussion som låg till grund för lag- stiftningen men även samhällsdebatten i övrigt kring frågan hänvisar ut- redningen till de utredningar som föregick lagregleringen, till tidigare forskning om dessa frågor samt till utredningens slutbetänkande. steriliseringslag (lag om sterilisering av vissa sinnessjuka, sinnesslöa eller andra som lida av rubbad själsverk- samhet) hade som framgår av lagens rubrik begränsad tillämplighet. Lagen omfattade enbart personer som saknade förmåga att lämna sam- tycke till sterilisering vissa s.k. rättsinkapabla. Lagen gav med andra ord förutsättningarna för att kunna sterilisera de personer som ansågs sakna insikt i eller inte förstod steriliseringsingreppets innebörd. (För att undvika missför-stånd använder utredningen de termer och begrepp som förekommer i de samtida texterna. Det gäller t.ex. ett begrepp som "sinnesslö" som saknar vetenskaplig mening och har en starkt ned- sättande klang.) Ingen som steriliserades enligt lag hade således själv ansökt om eller lämnat samtycke till steriliseringen. Lagen reglerade inte frågan om sterilisering på den enskildes egen be- gäran eller efter samtycke; varken när det gällde sterilisering av friska individer eller av sinnesslöa eller andra sjuka som förstod ingreppets innebörd. Lagstiftarens ståndpunkt var att sterilisering av sådana individer på deras egen begäran eller med deras samtycke var tillåten utan särskilt lagstöd. Det gäller till att börja med sterilisering av medicinsk-terapeutiska skäl som ansågs tillåten i samma utsträckning som andra medicinska ingrepp. I övrigt ansågs sterilisering tillåten om den företogs med samtycke av den som steriliserades samt om det förelåg bärande skäl av med samtidens uttryck eugenisk, social, humanitär eller kriminalpolitisk natur. Däremot ansågs det nödvändigt med lagstift- ning för att det skulle vara tillåtet att sterilisera en person som inte hade förmåga att lämna sådant samtycke. Detta var en orsak till lagregle- ringen. Sterilisering med användande av fysiskt tvång var överhuvud- taget inte tillåten. Redan när antog lag hemställde den om en utredning under vilka förhållanden frivillig sterilisering av rättskapabla personer måtte kunna företagas. Uppdraget lämnades till den sittande vars förslag lämnades och som sedan i huvudsak lades till grund lag. steriliseringslag steriliseringslag reglerades i princip alla steriliseringar som inte var i rent medicinsk-terapeutiskt syfte dvs även de fall när den en- skilde själv önskade sterilisering. Utgångspunkten var att sterilisering inte fick ske utan tillstånd av medicinalstyrelsen. Huvudregeln i lagen var att sterilisering endast fick ske efter att den enskilde själv ansökt om ste- rilisering eller, om ansökan gjordes av någon annan, skriftligen samtyckt till den. Lagen byggde således enligt förarbetena i princip på frivillighet. Sterilisering kunde ske på flera grunder s.k. indikationer eugenisk, social eller medicinsk. Den eugeniska (även benämnd rashygienisk) innebar att sterilisering kunde ske om det kunde antas att en person kom att genom arvsanlag på avkomlingar överföra sinnessjukdom eller sinnesslöhet, svårartad sjukdom eller svårt lyte av annat slag. Den sociala indikationen innebar att sterilisering kunde ske om någon för framtiden var uppenbart olämplig att handha vårdnaden om barn på grund av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan rubbning av själsverksamheten eller på grund av asocialt levnadssätt. Den medicinska indikationen inne- bar att om en kvinna led av sjukdom, kroppsfel eller svaghet kunde hon steriliseras för att förebygga ett havandeskap som skulle medföra allvar- lig fara för hennes liv eller hälsa. De eugeniska och sociala indikatio- nerna var tillämpliga på både män och kvinnor medan den medicinska som framgår endast var tillämplig på kvinnor. Om någon på grund av rubbad själsverksamhet saknade förmåga att lämna giltigt samtycke fick han eller hon trots det enligt 2 § steriliseras om de förutsättningar som uppställdes i 1 § var uppfyllda. Liksom vad gällde lag fick enligt förarbetena till lag fysiskt tvång inte användas. Däremot fanns inget uttalat förbud mot verbal övertalning eller påtryckning. I medicinalstyrelsens anvisningar uppmuntrades tvärtom sådan påverkan, särskilt från anstaltspersonals sida. Frivilliga steriliseringar Under de års steriliseringslagar var i kraft dvs. 1935 till 1975 steriliserades cirka 63.000 personer i . Enligt utredningens uppfattning genomfördes många av dessa sterilise- ringar genuint frivilligt. Viktiga s.k. efterundersökningar som genom- fördes och visar bl.a. på detta. Enligt dessa undersökningar, utförda efter ingreppet, var när- mare av patienterna fullt tillfreds med steriliseringen och ång- rade den inte.