prop · GM03121 · 1999-01-01 00:00:00 — Dessutom hade gym- nasieskolan och komvux närmat sig varandra genom att utbildningarna blev kursutformade. Enligt den enkätundersökning, som genom- fört bland skolledare i komvux, och som finns redovisad i Vuxen- utbildare ser på sig själva (SOU 1996:188), framgår att många skol- ledare anser att den gemensamma läroplanen motverkar en vuxenanpass- ning av utbildningen. Kommittén har i sitt betänkande, Vuxenutbildning och livslångt lärande Situationen inför och med Kun- skapslyftet (SOU 1998:51), föreslagit att vuxenprofilen i den gemensam- ma läroplanen bör förstärkas. Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget och några har uttryckligen argumenterat för att en särskild läro- plan bör införas för komvux. Vid den hearing som regeringen anordnade med anledning av betänkandet diskuterades behovet av ett gemensamt måldokument för all vuxenutbildning. säger sig i sin Plan för utvecklingen av vuxenutbildningen (dnr 98:2665) bl.a. vilja rikta insatser mot en analys av behovet av speciella mål för vuxenutbildningen . Regeringen anser att det finns behov av att samla och tydliggöra målen för all offentligt finansierad vuxenutbildning. En övergripande mål- formulering för vuxenutbildningen bör utgå från de grundläggande vär- den som finns i skollagen och läroplanen för de frivilliga skolformerna samt de syften staten angivit i folkbildningsförordningen. Av målen bör det tydligt framgå att vuxenutbildningen vilar på demokratiska grunder och att verksamheten skall syfta till att utjämna utbildningsklyftor, att höja utbildningsnivån i samhället samt att skapa engagemang för att delta i samhällsutvecklingen och i kulturlivets utveckling. Gemensamma mål skulle vara en viktig signal till kommunala politi- ker, skolledare och lärare och utgöra en grund för ett lokalt pedagogiskt utvecklingsarbete som inbegriper samverkan mellan olika utbildnings- anordnare inom vuxenutbildningen. Gemensamma mål skulle också medverka till att skapa en ram för en pedagogisk, organisatorisk och ekonomisk identitet för vuxenutbildning- en. Målen skall tydliggöra avsikten med statens stöd och styrning av utbildning för vuxna samt underlätta uppföljning och utvärdering av den samlade vuxenutbildningen. För de tre huvudområdena basutbildning, eftergymnasial yrkesutbild- ning samt folkbildning och vissa kompletterande skolor bör de gemen- samma målen brytas ned till delmål. Det bör även finnas konkretiserade mål för de olika delarna som ingår i basutbildning, eftergymnasial utbild- ning och folkbildning samt vissa kompletterande skolor. För folkbild- ningen skall målen utgöras av syftet med statsbidraget som fastställts (prop. 1997/98:115, bet. 1997/98:KrU17, rskr. 1997/98:258). Liknande mål och syften bör kunna gälla för statens bidragsgivning till vissa av de kompletterande skolorna. Detta innebär givetvis inte att kompletterande skolor kan likställas eller inordnas i folkbildningen utan endast att syftet med statens bidrag till folkbildningen i stora delar bör kunna vara riktgivande också för statens stöd till dessa skolor. Vad gäller gymnasial utbildning i komvux skall gymnasieskolans kursplaner och betygskriterier även fortsättningsvis utgöra styrdokument. En revidering av dessa pågår inom , där ambitionen är att bättre anpassa kursplanerna för de särskilda villkor som gäller för vuxna respektive för ungdomar. Det ingår i uppdrag att föreslå om de all- männa målen för den samhällsstödda vuxenutbildningen behöver revide- ras och hur de skall kompletteras för att omfatta alla former av vuxenutbildning. Kommittén skall bedöma vilken kontinuerlig utbildning och fortbildning som vuxna behöver. Vidare skall kommittén ta ställning till vilken ansvarsfördelning som skall gälla mellan den offentligt finansierade utbildningen och arbetslivet, där frågan om ansvaret för utbildningens finansiering är central. Kommittén skall också föreslå vilket ansvar individen bör ta för sin egen kompetensutveckling. Regeringen avser att ta ställning till gemensamma mål för vuxen- utbildningen efter att lämnat sitt slutbetänkande våren . 10 Att möta vuxenstuderande bedömning: Regeringen bedömer att utbildningen för vuxna i första hand behöver utvecklas så att: steget in i studier underlättas genom uppsökande verksamhet, vägledning och validering av tidigare kunskaper och erfarenheter tillgängligheten till studier och rum genom dag- och kvällskurser, distansutbildning m.m. utökas arbetssätt och arbetsformer anpassas efter varje individs behov, erfarenheter och förutsättningar, bl.a. för att öka funktionshindrades möjlighet att delta i utbildningen innehållet i utbildningen förnyas för att bättre svara mot individens och arbetslivets nya behov en lokal och regional infrastruktur för vuxnas lärande skapas som en motor för tillväxt och utveckling. 10.1 Steget in i vuxenutbildningen För många människor kan steget in i vuxenstudier vara mycket stort och näst intill omöjligt att ta. Tröskeln till vuxenutbildningen måste sänkas. Det utvecklingsarbete som kommit till stånd i kommunerna som ett resultat av har lett till en ökad insikt om att relevant väg- ledning har avgörande betydelse för att vuxenutbildningen skall nå de mest prioriterade grupperna. På samma sätt har information och upp- sökande verksamhet genom fått allt större betydelse i den kommunala vuxenutbildningen. lyfte redan i sitt första delbetänkande, En strategi för kunskapslyft och livslångt lärande (SOU 1996:27), fram behovet av en fungerande infrastruktur i form av information, rådgiv- ning, uppsökande verksamhet och individuella utbildningsplaner. I kom- mitténs betänkande Vuxenutbildning och livslångt lärande Situationen inför och med (SOU 1998:51) betonas dessa frågor ytterligare. En majoritet av remissinstanserna framhåller också vikten av relevant vägledning och förordar att kommunala lärcent- rum eller vägledningscentrum inrättas. har i sin Plan för utvecklingen inom vuxenutbildningen (dnr 98:2665) också lyft fram frågor om introduktion och vägledning som ett nationellt prioriterat ut- vecklingsområde. För att ta steget in i vuxenutbildningen är de ekonomiska förutsätt- ningarna ofta av avgörande betydelse. Ett fungerande studiestöd är därför en viktig förutsättning för att den vuxne skall kunna påbörja studier. Uppsökande verksamhet Den uppsökande verksamheten var begränsad främst beroende på stor efterfrågan av utbildning. Intresserade och motiverade personer strömmade till och kommunerna behövde inte prioritera uppsökande verksamhet. De fackliga organisationerna, som fick stöd för rekrytering och uppsökande verksamhet i samband med , behövde också tid att utbilda sina uppsökare. Vissa kom- muner tog vara på möjligheten att anlita dessa uppsökare, men i många kommuner upplevde de fackliga uppsökarna svårigheter i samarbetet med kommunerna. Signaler både från och tyder på att man i samverkan mellan kommunerna och de fackliga organisationerna ytterligare ökat ansträngningarna för att rekrytera kortutbildade och då i synnerhet män. Erfarenheter visar att det är en målgrupp som är svår att rekrytera till studier. De insatser som krävs, i form av uppsökande verksamhet, information och vägledning är betydligt större för denna målgrupp än för de grupper som i inlednings- skedet sökte sig till . Arbetet med att söka upp och moti- vera de prioriterade målgrupper, som inte nåtts i tillräcklig utsträckning, återstår och är en utmaning för framtiden. Erfarenheter från den verksamhet som bedrivits av de fackliga organi- sationerna visar att de utbildade uppsökarna har en viktig uppgift i att sprida information till och motivera prioriterade målgrupper. Organisa- tionerna har också uppmärksammat behovet av utbildning för skilda grupper, bl.a. dyslektiker. Regeringen avser att återkomma till med en samlad bedömning av organisationernas verk- samhet. En önskvärd utveckling är att den fackliga uppsökande verksamheten sker i samverkan med kommunens arbete. Denna samverkan bör enligt regeringens mening utökas och utvecklas till att i ännu större utsträck- ning innefatta de lokala arbetsförmedlingarna och andra utbildnings- anordnare, framför allt inom folkbildningen som traditionellt sett har lyckats väl med att nå kortutbildade och studieovana vuxna. Vägledning Regeringens bedömning: Det finns skäl att utreda frågor som rör vägledningens funktion och kvalitet i ungdomsskolan och inom vuxenutbildningen med utgångspunkt från individers och samhällets förändrade krav. En utredare bör tillsättas som utifrån Lärarutbild- ningskommitténs förslag ser över behovet av utbildning och kompe- tensutveckling för samtliga vägledare. Utredaren bör också följa utvecklingen av kommunala vägledningscentrum och föreslå insatser för att stödja kommunerna i deras arbete att upprätta sådana centrum. Vägledning innebär att medvetandegöra individer så att de har tillräckligt beslutsunderlag för att utifrån sina förutsättningar kunna göra ett väl övervägt val av utbildning, yrkesinriktning och arbete. Felval och studie- avbrott, som blir kostsamma både för individ och samhälle, förebyggs därmed. Individperspektivet har gått som en röd tråd genom hela kunskaps- lyftet. Redan i den s.k. Sysselsättningspropositionen (prop. 1995/96:222) betonades att den enskilde individens behov, intressen och förutsätt- ningar skall vara styrande och prägla verksamhetens form och innehåll och att vägledning är ett viktigt verktyg för att nå detta. Därför under- ströks att alla som efterfrågar utbildning måste erbjudas individuell studievägledning. Även i läroplanen (Lpf 94) anges mål och riktlinjer för detta. Vägledning är viktig för att motivera människor till utbildning och arbete, för att fånga upp och stimulera utbildningsbehov, för att främja tillväxt, för att bidra till långsiktiga lösningar för individen, för att stödja otraditionella utbildningsval och för att motverka social snedrekrytering till studier. Olika individer har olika behov av vägledning. För dem som har en inriktning och målsättning klar räcker det ofta med ett samtal med en studievägledare då man går igenom tänkbara utbildningsvägar för att nå målet, tar upp frågan om studieekonomi och gör upp en plan för studie- gången. För andra handlar det om en längre process, som kan tillgodoses i t.ex. orienteringskurser, vars syfte är att ge de studerande besluts- underlag, öka studietekniska färdigheter och utgöra introduktion till såväl arbets- och samhällslivet som till kurser i olika ämnen. En viktig aspekt i vägledningen är värdering av de informella kun- skaper en person har med sig. Synen på livslångt lärande innebär att den kompetensutveckling som sker i arbetslivet och i övrigt utanför det formella systemet är lika betydelsefull som den utbildning som sker i den behörighetsgivande utbildningen. är en pedagogisk process som kräver samarbete mellan vägledare och lärare. Det är en process som inte stannar vid den enskildes val av utbildning, utan omfattar en helhetssyn på den enskildes förutsättningar och möjlig- heter och som ger individen perspektiv på vägar mot ständigt nya mål för kompetensutveckling och kunskapsbyggande. Omfattningen av och kvaliteten i vägledningen varierar över landet, vilket bekräftas av och . I många kommuner sker ett genomtänkt och väl utvecklat samarbete mellan väg- ledare från olika verksamheter. Behovet av vägledning ökar som en följd av det stora och mångfacetterade utbudet av utbildning men också utifrån de förändringar som sker i arbetslivet och som ställer större krav på individen. Mångfalden av de vägledningsaktiviteter som förekommer är positiv. är det viktigt att de balanseras mot krav på kvalitet i utbudet och en rättvis och fri tillgång till god, individanpassad vägledning som utförs av professionella vägledare. Regeringen anser att det finns skäl att utreda frågor som rör vägled- ningens funktion och kvalitet med utgångspunkt från individers och samhällets förändrade krav. Utredningen bör utifrån Lärarutbildnings- kommitténs förslag och remissynpunkter som kommer in, se över behov av utbildning och kompetensutveckling för samtliga vägledare. Kommunala vägledningscentrum Många kommuner har tagit initiativ till samverkan mellan olika aktörer inom ramen för lokala vägledningscentrum. Syftet med dessa lokala vägledningscentrum är bl.a. att skapa en samlingsplats för kommunens invånare. Professionell vägledning och information om det utbud av utbildning som finns för de presumtiva deltagarna erbjuds vid dessa centrum och utgör underlag för uppläggning av individuella studieplaner. Även orienteringskurser med varierande uppläggning och innehåll erbjuds ofta i dessa centrum. Många av dem har även öppet på kvällstid. Regeringen ser positivt på en fortsatt utveckling av dessa verksam- heter, där en samverkan sker mellan olika aktörer. Behovet av stärkt samarbete mellan utbildningsanordnare, arbetsförmedling och näringsliv framträder allt tydligare, vilket också framgår av uppfölj- ningar och utvärderingar. Här kan kommunala vägledningscentrum spela en viktig roll. Den utredare regeringen avser att tillsätta bör därför även få i uppgift att följa utvecklingen av kommu- nala vägledningscentrum och föreslå insatser för att stödja kommunerna i deras arbete att upprätta sådana centrum. Individuell studieplan Syftet med en studieplan är att tydliggöra vilken ambition och vilka mål den enskilde har med sina studier samt att planera individens studiegång. För långtidsarbetslösa personer har arbetsförmedlingen en skyldig- het att upprätta individuella handlingsplaner, vars mål är att de skall leda till arbete för individen. För dessa personer kan handlingsplanen vara en utgångspunkt för den individuella studieplanen. Den individuella studie- planen bör innehålla övergripande mål, yrkesplaner, konkreta studiemål, tidsplan och planerad studiegång m.m. Enligt Lpf 94 ansvarar rektor för att varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen . Även av den förordning som reglerar kunskaps- lyftet, förordningen (1998:276) om statligt stöd till särskilda satsningar på utbildning av vuxna, framgår att en individuell studieplan skall upp- rättas för varje studerande och att studieplanen vid behov skall revideras under utbildningen. konstaterar i sitt betänkande Vuxenutbildning för alla? Andra året med (SOU 1999:39) att individuella studieplaner saknas för många deltagare och att de är synnerligen kortfattade för andra. har i tillsynsärenden påpekat att kom- munerna har ett ansvar för att reella, individuella studieplaner upprättas för alla studerande i . har i sin Plan för utvecklingen inom vuxenutbildningen angivit att utveckling avseende individuella studieplaner ingår som ett prioriterat område i verkets fort- satta arbete för att utveckla vuxenutbildningen. påtalar vidare att ett problem i samband med individuella studieplaner är att deras innehåll, utformning och använd- ningsområden inte preciserats i förordningar eller föreskrifter och att inte givit vägledare i kommunerna något stöd i deras arbete. Vidare framhåller kommittén betydelsen av att det finns en koppling mellan den individuella studieplanen och den individuella handlings- planen som upprättas i samråd med arbetsförmedlingen. Följande om- råden bör enligt kommittén behandlas i en studieplan: Mål med studier- na, Mål och delmål under studiernas gång, Individuell studieupplägg- ning. I likhet med och anser regeringen att mycket utvecklingsarbete återstår för att den individuella studieplanen skall bli det viktiga dokument för individen och utbildningsanordnaren som är avsikten. Enligt regeringens mening är den individuella studie- planen ett centralt instrument för att kunna uppnå en efterfrågestyrd vuxenutbildning. Regeringens avsikt är därför att noggrant följa hur arbetet med indivi- duella studieplaner fortskrider och hur samverkan mellan olika aktörer utvecklas samt vid behov återkomma med förslag till åtgärder. 10.2 Flexibilitet en ökad tillgänglighet till studier Den målstyrning som kännetecknar utbildningsväsendet för vuxna inne- bär stora möjligheter till flexibel utformning både vad avser organisation och innehåll. Handlingsutrymmet är stort och avsikten är att den indivi- duella anpassningen skall kunna genomföras på många olika sätt. Variationsmöjligheterna medger t.ex. att innehållet kan anpassas efter behov och förkunskaper baserade på validering av informella kunskaper. Studiernas förläggning och rum kan på samma sätt anpassas till den enskilde genom t.ex. koncentrationsläsning, distansstudier, studier på heltid eller deltid, studier på arbetsplatser eller i hemmet samt studier på olika nivåer och inom olika utbildningsformer bör kunna kombineras. För att utveckla den nödvändiga flexibiliteten krävs tydlighet av huvudmännen och verksamheternas företrädare såväl i skolplaner, lokala verksamhets- och utvecklingsplaner som i daglig ledning och styrning. Ökad samverkan mellan utbildningsväsendets olika företrädare och arbetslivet är också en nödvändighet. Personer som bor långt ifrån de etablerade utbildningsanordnarna och personer som inte har möjlighet att ta ledigt från en anställning måste få större reella möjligheter att studera. Distansutbildning är ett viktigt instrument för att åstadkomma detta. I finns en lång och gedigen tradition av distansutbildning att bygga vidare på. För att fullt ut kunna erbjuda utbildningsmässiga möjligheter till ett livslångt lärande krävs en flexibel organisation som kombinerar distansutbildning med andra for- mer av utbildning. En flexibel utbildningsorganisation karaktäriseras framför allt av fokuseringen på den studerandes möjligheter att anpassa innehåll och miljö efter personliga förutsättningar. Teknikstöd används för individuell anpassning, men är inget självändamål. Samarbetet mellan olika utbildningsanordnare, över traditionella gränser, utnyttjas för att behovsanpassa utbildningsutbudet. I den regionalpolitiska propositionen (prop. 1997/98:62) föreslog regeringen bl.a. att en särskild myndighet för utveckling av distansutbild- ning skulle inrättas. biföll regeringens förslag. Den över- gripande uppgiften för skulle vara att samordna och stimulera utvecklingen av distansutbildningsmetoder i första hand inom folkbildning och högskola. utsågs en organisationskommitté (dir. 1998:44) med uppgift att dels föreslå närmare anvisningar för myndighetens arbets- uppgifter, arbetssätt och organisation, dels att förbereda inrättandet av myndigheten. överlämnade sina förslag till regeringen och regeringen har beslutat att Distansutbild- ningsmyndigheten skall inrättas fr.o.m. . , DUKOM (dir. 1995:69) berörde i sitt slutbetänkande Flexibel utbildning på distans (SOU 1998:84) den kom- munala vuxenutbildningen och Statens skolor för vuxna (SSV). Kom- mittén ansåg att den kommunala vuxenutbildningen bör utveckla möjlig- heter till studier på distans. Kommittén föreslog också att SSV-enheterna skall ges uppgiften att fungera som utvecklings- och stödcentrum till kommunerna i detta arbete och att SSV skall införlivas i myndigheten för distansutbildning. Regeringen tog inom ramen för initiativ till att resurser avsattes för ett gemensamt utvecklingsarbete mellan de båda SSV- skolorna. Arbetet har pågått och lett till en rad projekt som stöd för kommunernas distansutbildning på vuxenutbildningsområdet. Tillkomsten av kommer också att påverka SSV:s framtida organisation och uppgifter. Projektgruppen för det gemensamma utvecklingsarbetet vid de båda SSV-skolorna har överlämnat sin rapport till . I rapporten skisse- ras att SSV gradvis bör övergå till en roll som utvecklings- och resurscenter för kommunalt genomförd flexibel utbildning. Projekt- gruppen betonar dock att denna utveckling bör ske tills dess att den utbildningskapacitet som SSV erbjuder, fullt ut byggts upp på nivå. Regeringen avser att utifrån projektgruppens rapport och de synpunkter som inkommit från de båda SSV-skolorna, återkomma med närmare riktlinjer om SSV:s fram- tida inriktning. 10.3 En lärande miljö arbetssätt och arbetsformer Vuxenutbildningen har, på samma sätt som all utbildning, till uppgift att möta de studerande på deras nivå och att värdera och ta till vara deras kunskaper och erfarenheter och se dessa som en resurs som även kommer andra till del. Det livslånga lärandet sker i alla sammanhang och i alla miljöer. Förmågan att lära om och lära nytt, att ompröva kunskap och ständigt söka ny kunskap och nya svar måste stå i fokus såväl för den studerande som för den som undervisar. Mångfalden av lärmiljöer; på arbetsplatser, genom informationsteknik, på distans och genom litteratur i utbildningen måste öka. krävs tid och möjlighet att reflektera, utbyta tankar och idéer och att diskutera och bearbeta kunskaper i sociala möten. Detta ställer i sin tur nya krav på lärarna, som får en nyckelroll när det gäller att vägleda och handleda deltagare i att söka kunskap, att välja metoder för lärande, att se strukturer och sammanhang, att lära samt att sovra och ta vara på reell kunskap och kompetens. Värdering och valide- ring av kunskaper och färdigheter måste vara en levande del i den pedagogiska processen. De kunskaper som vuxna har fått genom yrkesliv, familjeansvar, sam- hällsengagemang och olika sociala sammanhang skiljer sig från barns och ungdomars erfarenheter och bör därför utgöra grund för de arbetssätt och arbetsformer som används i vuxenutbildningen. En verksamhet som utgår från den arbetsorganisation, de arbetssätt och arbetsformer som gäller i arbetslivet i övrigt bör vara utgångspunkt för vuxenutbildningens sätt att arbeta. Detta är nödvändigt inte minst för att de övergripande nationella målen skall kunna uppnås. I Lpf 94 betonas vikten av att arbetet i skolan och vuxenutbildningen skall bedrivas i demokratiska former för att utveckla deltagarnas förmåga och vilja att ta personligt ansvar och aktivt delta i samhällslivet. Det är därför viktigt att lärarna i sitt förhållningssätt till de studerande visar och hävdar sam- hällets grundläggande värden och att det ges utrymme för diskussioner kring aktuella värdefrågor. För att möta dessa krav behövs satsningar på såväl lärarutbildning som fortbildning och kompetensutveckling för lärare. Den mångfald av utbildningsanordnare som medverkar i vuxenutbildningen medför ett ökat behov av vuxenpedagogisk utbildning för såväl utbildade lärare som för icke lärarutbildade ämnesexperter. Regeringen ser det därför som angeläget att en satsning på vuxenpedagogisk utbildning och kompetens- utveckling för lärare sker både i kommunerna och på nationell nivå. Denna kompetensutveckling bör bygga på ett samarbete mellan olika utbildningsanordnare och deras erfarenheter av metodik och pedagogik anpassad för vuxenutbildning. (dir. 1997:54) har i uppdrag att lämna förslag om en förnyad lärarutbildning och att analysera behovet av lärar- utbildning för olika pedagogiska profileringar bl.a. i vuxenpedagogik. Regeringen avser att återkomma till om frågor rörande lärar- utbildningen. har avsatt särskilda medel för försöks- och utvecklings- arbete inom vuxenutbildningen och regeringen har inbjudit lärare inom vuxenutbildningen att utifrån egna initiativ och behov ansöka om pengar för utvecklingsprojekt som är i linje med målen för vuxenutbildningen och de särskilda målen för . Regeringen avser också att använda medlen som resurs för utveckling och forskning inom vuxen- utbildningsområdet. I budgetpropositionen (prop. 1996/97:1) framhåller regeringen behovet av regionala forum, där utbildnings- väsendets intressenter kan mötas och utveckla ett samarbete. Syftet med verksamheten vid dessa centrum är enligt regeringen att stärka de praktiska och teoretiska delarna i lärarutbildningen, skapa forum för erfarenhetsutbyte och stärka möjligheterna till vidareutbildning och fortbildning.