prop · GM0386 · 1999-01-01 00:00:00 — Tillstånden kommer som regel att förlängas om inte sådana omständigheter inträffar som medför att flygplatsen inte skall ha tillstånd. Det kan t.ex. vara fallet när det på flygplatsen inte längre förekommer trafik till tredje land. Enligt nuvarande lydelse av 45 § tullagen får exportbutiker inrättas på flygplats men även, om det finns särskilda skäl, på någon annan plats. I praktiken finns bara ett fall där en exportbutik finns på annan plats än flygplats och det är SAS flygpassagerarterminal i . Regeringen kan inte se några skäl till att tillåta exportbutiker på andra platser än på flygplatser med internationell lufttrafik. De rutiner som gäller på sådana flygplatser talar nämligen för att varor som köps i exportbutiker förs ut ur landet. Att tillåta sådana butiker på andra platser bör rimligen leda till betydande kontrollproblem. I den nya lagen om exportbutiker saknas därför möjligheten att inrätta exportbutiker på annan plats än flygplats. Det bör påpekas att SAS flygpassagerarterminal i är klassad som internationell flygplats. Samtliga tillstånd till exportbutiker löper emellertid ut . Det blir alltså regeringen som får bedöma om den terminalen även fortsättningsvis skall få ha en exportbutik. Alkoholinspektionen och berör frågan om hur verksamheten i en exportbutik skall kontrolleras. Alkoholinspektionen anser också att lagen bör kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligt att återkalla tillstånd. Verksamheten i en exportbutik skall bedrivas av en godkänd upplagshavare. Kontrollen av verksamheten bör inriktas på den som driver verksamheten och inte flygplatshållaren i egenskap av tillståndshavare. När det gäller skattekontrollen kommer den att ske med stöd av bestämmelserna om revision m.m. i LPP och, vad gäller mervärdesskatt, skattebetalningslagen (1997:484). Vidare kan en upplagshavare som inte sköter sig på ett tillfredsställande sätt få sitt godkännande återkallat. Det innebär i praktiken att han inte kan fortsätta att driva exportbutiken och att flygplatshållaren måste se sig om efter en ny samarbetspartner. Regeringen förutsätter därför att flygplatshållarna, vid utformningen av avtalen med de som skall bedriva verksamheten, villkorar avtalen med att ett godkännande som upplagshavare kommer att erhållas och att avtalet upphör att gälla om godkännandet återkallas. När det gäller kontrollen av alkohollagens regler är det främst bestämmelserna om att spritdrycker, vin och starköl inte får säljas eller lämnas ut till den som inte har fyllt och inte heller till den som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel som kan bli aktuella. Den som bryter mot dessa bestämmelser kan dock straffas med böter eller fängelse för olovlig dryckeshantering. Eftersom det finns straffrättsliga sanktioner bör det i första hand vara en fråga för polisen att förebygga och beivra brott mot bestämmelserna i fråga. Det finns vidare inget som tyder på att dagens exportbutiker utgör ett problem vad gäller försäljning till minderåriga och berusade personer. Vid angivna förhållanden anser regeringen att de kontrollbefogenheter som följer av förslaget är tillräckliga. Exportbutikerna kommer att drivas av någon annan än flygplatshållaren, dvs. Om verksamheten inte bedrivs enligt gällande regler bör åtgärder vidtas mot den som bedriver verksamheten. Som nämnts i föregående stycke skall den som bedriver verksamheten vara godkänd upplagshavare. Där har även nämnts att en upplagshavare som inte följer gällande regler riskerar att få sitt godkännande återkallat, vilket t.ex. innebär att brott mot alkohollagen kan leda till att godkännandet återkallas. Med hänsyn till nu angivna förhållanden anser regeringen att möjligheten att kunna återkalla ett godkännande som upplagshavare är tillräckligt från kontrollsynpunkt. Det behövs därför ingen särskild bestämmelse om återkallelse i den nya lagen om exportbutiker. I 45 § tullförordningen finns vissa begränsningar när det gäller vilka varor som får säljas i en exportbutik. För resenärer med bestämmelseort inom EG:s tullområde gäller dessutom vissa kvantitativa restriktioner. Varusortimentet är, förutom alkohol- och tobaksvaror, bl.a. parfymer och chokladvaror, alltså sådana varor som enligt äldre punktskattelagar varit belagda med s.k. lyxskatt. Regeringen anser att de begränsningar av varusortimentet som gäller även bör gälla i fortsättningen. De nuvarande reglerna i tullförordningen förs därför över till den nya lagen om exportbutiker. I fråga om resande till tredje land står det medlemsstaterna fritt att föreskriva om begränsningar. Regeringen har i avsnitt 6.1.4 motiverat varför denna möjlighet bör utnyttjas. Den nya lagen om exportbutiker kommer alltså att innehålla kvantitativa gränser för försäljningen till resande till tredje land. 8 Förslag till ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg 8.1 Nordiska provianteringsöverenskommelsen bör sägas upp Regeringens bedömning: Avskaffandet av den skattefria försäljningen på EU-interna resor innebär att den nordiska provianteringsöverenskommelsen har spelat ut sin roll när det gäller att begränsa den skattefria försäljningen på resor mellan å ena sidan och och å andra sidan och . De begränsningar i förhållande till och som följer av överenskommelsen bör dock föras över till den nya lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg. Den nordiska provianteringsöverenskommelsen bör sägas upp och ersättas med en ny överenskommelse. Utredningens bedömning: Stämmer överens med regeringens utom i fråga om Ålandstrafiken. Remissinstanserna: Har inga invändningar. Skälen för regeringens bedömning: Huvudsyftet med den nordiska provianteringsöverenskommelsen är att effektivisera kontrollen av försäljningen av obeskattade varor på passagerarfartyg. Av artikel 3 i överenskommelsen framgår bl.a. att proviantering får ske med obeskattade varor för försäljning ombord på andra rutter än sådana som betecknas som korta om provianteringen avser spritdrycker, vin, öl, tobaksvaror, cigarrettpapper, choklad- och konfektyrvaror, parfymer, kosmetiska preparat och toalettmedel. I övrigt får proviantering för försäljning endast ske med beskattade varor. Eftersom någon försäljning av obeskattade varor inte får ske i trafiken mellan de tre nordiska länder som ingår i EU efter måste överenskommelsen i detta avseende i praktiken anses ha spelat ut sin roll. Överenskommelsen har däremot fortfarande aktualitet såvitt avser trafik till , men också vad gäller , eftersom detta landskap ligger utanför EG:s skatteområde. Överenskommelsen upprätthålls också i princip av gentemot Ålandstrafiken. Enligt de finska mervärdesskatteregler som rör beskattas, i den utsträckning som framgår av de finska skattereglerna för proviantering, överlåtelse av varor för försäljning till passagerare på fartyg i trafik dels mellan och , eller , dels mellan övriga och , eller om fartyget gör uppehåll i . Av den finska provianteringsskattelagstiftningen framgår att skatt inte skall tas ut för den mängd alkoholdrycker, öl, tobaksvaror, choklad och andra sötsaker, parfymvaror, kosmetika och toalettmedel som motsvarar fartygspassagerarnas behov och inte heller för den mängd andra varor som motsvarar passagerarnas behov om varans pris per enhet vid leveransen till fartyget inte överstiger 385 mark. De finska reglerna motsvarar således såvitt avser alkohol, öl, tobaksvaror m.m. artikel 3 i den nordiska provianteringsöverenskommelsen för vad som får provianteras obeskattat. I fråga om övriga varor får som tidigare nämnts proviantering för försäljning endast ske med beskattade varor. Någon möjlighet enligt överenskommelsen att skattefritt proviantera varor av visst lägre värde på det sätt som anges i den finska lagstiftningen finns således inte enligt överenskommelsen. När det gäller och föranleder inte avskaffandet av tax- freeförsäljningen inom EU att de begränsningar som följer av överenskommelsen är överspelade. Detta medför dock inte tillräckliga skäl för att behålla överenskommelsen i nuvarande form. I stället bör förhandlingar mellan de nordiska länderna inledas för att se över vilka regler som bör gälla . Även från dansk och finsk sida har framförts önskemål om att länderna skall diskutera vad som skall gälla när taxfreeförsäljningen upphört. I avvaktan på vad som kan komma ut av dessa förhandlingar bör fortsätta att hålla sig till överenskommelsen när det gäller fartygstrafiken till och . Regeringen föreslår därför att de begränsningar som följer av överenskommelsen förs över till den nya lagen om proviantering av fartyg och luftfartyg (se avsnitt 8.2). Begränsningarna i förhållande till Ålandstrafiken gäller även i de fall fartygets destination är finska fastlandet men en mellanlandning görs på och resan därför karaktäriseras som en tredjelandsresa. 8.2 En ny lag om proviantering införs Regeringens förslag: En ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg införs och ersätter den nuvarande provianteringsförordningen. I den nya lagen anges bl.a. under vilka förutsättningar proviantering får ske med obeskattade gemenskapsvaror och icke-gemenskapsvaror. Vidare ges i provianteringslagen vissa regler som tar sikte på speciella situationer kring fartygslinjer mellan och eller . Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens utom i fråga om Ålandstrafiken. Remissinstanserna: ifrågasätter behovet och lämpligheten av att tillåta proviantering med obeskattade tobaksvaror för förbrukning ombord vid EU-interna resor. Skälen för regeringens förslag: Provianteringsförordningen innehåller bl.a. regler om vad som får tas ombord i obeskattat skick, tillståndsregler, överklaganderegler men också rena ordningsregler (se vidare avsnitt 4.6.2). En stor del av dessa bestämmelser är av en sådan ingripande karaktär att de bör ges i lag. Flertalet av de bestämmelser som finns i förordningen bör därför föras över till en ny lag om proviantering av fartyg och luftfartyg. Det gäller vad som får provianteras och av vem, vem som skall ge tillstånd till provianteringen och hur kontrollen skall vara utformad. Även bestämmelser om när tillstånd får återkallas och regler för överklagande av beslut m.m. bör finnas i den nya lagen. När det gäller proviantering för förbrukning ombord i EU-intern trafik får medlemsstaterna enligt cirkulationsdirektivet behålla sina nationella bestämmelser till dess att rådet på kommissionens förslag har infört gemenskapsbestämmelser. skulle alltså kunna välja att inte tillåta proviantering med obeskattade tobaksvaror för förbrukning ombord. För att ett sådant förbud skall få avsedd effekt krävs dock att de medlemsstater med vilka har flyg- och färjeförbindelser också inför ett sådant förbud eftersom proviantering med obeskattade tobaksvaror annars kan ske i dessa länder. En ensidig åtgärd från sida skulle alltså inte leda till att mängden obeskattade tobaksvaror på flygplanen och färjorna minskade. Dessutom skulle kontrollen försvåras om provianteringen flyttade till andra EU-länder. Vidare föreslås i avsnitt 8.5 att proviantering inte får ske i större omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal personer som kan beräknas medfölja transportmedlet. , som är den myndighet som föreslås bevilja tillstånd till proviantering, kan alltså genom beslut begränsa provianteringen av obeskattade tobaksvaror till vad som får anses rimligt i varje enskilt fall. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden anser regeringen att det inte är motiverat att införa ett generellt förbud mot proviantering med obeskattade tobaksvaror för förbrukning ombord i EU-intern trafik. En utgångspunkt för förslaget till den nya lagen är att den nordiska provianteringsöverenskommelsen delvis har spelat ut sin roll och därför bör sägas upp (se avsnitt 8.1). Detta innebär att nuvarande regler om proviantering för försäljning ombord på vissa särskilda rutter mellan och inte förs över till den nya lagen. Däremot återfinns den bestämmelse som gäller vissa korta rutter mellan och i den nya lagen och, som framgår av avsnitt 6.2, även en regel om mervärdesbeskattning för fartygslinjer mellan och eller kopplad till ML. Enligt vad som föreslås i avsnitt 6.1.1 kommer en upplagshavares avdrag att kopplas till att beviljat tillstånd till proviantering. En viktig anledning att införa regler om sådana tillstånd är således att stärka den fiskala kontrollen över provianteringen. 8.3 Generella förutsättningar för proviantering Regeringens förslag: Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror skall få ske för försäljning vid resa till plats utanför EG:s skatteområde och för förbrukning ombord vid resa till utländsk ort. När det gäller mervärdesskatt får proviantering ske i de fall som avses i mervärdesskattelagen. Proviantering med obeskattade gemenskapsvaror och icke- gemenskapsvaror skall få ske för försäljning och förbrukning ombord vid resa till plats utanför EG:s tullområde. Utredningens förslag: Stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Godtar eller berör inte förslaget. Skälen för regeringens förslag: Reglerna för proviantering skall spegla de skatte- och tullrättsliga möjligheterna till försäljning och förbrukning ombord av obeskattade varor och icke-gemenskapsvaror. När det gäller obeskattade gemenskapsvaror måste man efter skilja på försäljning och förbrukning ombord. Den skattefria försäljningen upphör när det gäller resor inom EU men kvarstår vid resa till tredje land. Förbrukning ombord kommer dock även fortsättningsvis att kunna ske med obeskattade varor. Således får, när det gäller varor som skall säljas ombord, proviantering med obeskattade gemenskapsvaror endast ske vid resor till platser utanför EG:s skatteområde. När det gäller mervärdesskatt föreslår regeringen att proviantering skall få ske i de fall som avses i mervärdesskattelagen (se vidare avsnitt 6.2). För icke-gemenskapsvaror bör gälla att sådana får provianteras endast om resan sker till plats utanför EG:s tullområde. Detta oavsett om varorna är avsedda för försäljning eller förbrukning. För förbrukning ombord på resor gäller visserligen att den kan ske med varor som är tullfria. Detta bör dock inte ske genom att icke-gemenskapsvaror får tas ombord utan genom den möjlighet till tullfri proviantering som regleras i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och förordningen (1994:1605) om tullfrihet m.m. 8.4 Vilka fartyg och luftfartyg som skall få proviantera obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror Regeringens förslag: De nuvarande begränsningarna att endast vissa fartyg och luftfartyg får proviantera obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror behålls till stora delar i den nya lagen. Dock skall endast provianteringen tillåtas för fartyg i yrkesmässig trafik, utom fiskefartyg, och inte som kunna ske till fritidsfartyg. skall kunna medge dispens från kraven på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet. Provianteringen av Försvarsmaktens fartyg och luftfartyg skall regleras direkt i lagen. Utredningens förslag: Regeringen föreslår till skillnad från utredningen att skall kunna medge dispens från kravet på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet. Remissinstanserna: Har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Proviantering av obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror får enligt 8 § provianteringsförordningen ske endast till luftfartyg som har en högsta tillåtna startvikt som överstiger och som är destinerat till utländsk flygplats för att lämna eller hämta passagerare eller last, fritidsfartyg vars bruttodräktighet inte understiger 75 och som skall avgå till utländsk hamn i annat land än , eller och annat fartyg som inte är fiskefartyg och vars bruttodräktighet är minst 75 som skall anlöpa utländsk hamn för att lämna eller hämta passagerare eller last, eller som skall företa kryssning i mer avlägsna farvatten som turistfartyg. Enligt förordningen får dessutom proviantering av dessa varor ske, i enlighet med särskilda bestämmelser, till fartyg som disponeras av Försvarsmakten. Med tanke på den risk för skattefusk som alltid föreligger när det gäller obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror bör endast fartyg och luftfartyg av viss storlek komma i fråga för proviantering av sådana varor. Regeringen anser att det saknas skäl att frångå de begränsningar i detta hänseende som gäller . Risken för skattefusk är dock skäl att göra en förändring mot dagens regler på så sätt att fritidsfartyg inte bör få proviantera de nu aktuella varorna obeskattade. Enligt regeringens mening bör därför provianteringen begränsas till fartyg som går i yrkesmässig trafik. Strikta krav på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet för att få proviantera kan leda till olämpliga konsekvenser i vissa fall. Så kan t.ex. vara fallet om ett flygplan i reguljär linjetrafik till skillnad från konkurrenternas plan inte uppfyller kravet på lägsta startvikt. Det får självfallet anses som en konkurrensnackdel att inte kunna proviantera med obeskattade varor om konkurrerande flygbolag har denna möjlighet. bör därför kunna medge dispens från kraven på lägsta startvikt respektive bruttodräktighet om det finns särskilda skäl. Sådana skäl får bl.a. anses föreligga om fartyget eller flygfartyget trafikerar reguljära passagerarlinjer. Det bör framgå direkt av den nya lagen att Försvarsmaktens fartyg och luftfartyg skall få proviantera obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror. För dessa fartyg synes några begränsningar till viss storlek inte vara nödvändig. 8.5 Tillstånd till proviantering Regeringens förslag: Proviantering med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror får endast ske om tillstånd har beviljats. Tillstånd till proviantering skall beviljas den som bedriver verksamheten på fartyget eller luftfartyget om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt bör beviljas sådant tillstånd. Tillstånd skall beviljas eller för varje tillfälle som proviantering sker. Proviantering, som kräver tillstånd, skall inte medges i större omfattning än vad som är skäligt med hänsyn till resans art och varaktighet samt det antal personer som kan beräknas medfölja transportmedlet. Tillstånd till proviantering beviljas av . Utredningens förslag: Regeringen föreslår till skillnad från utredningen att kravet på tillstånd begränsas till proviantering med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror samt icke-gemenskapsvaror. Remissinstanserna: Länsrätten i län efterlyser en precisering av grunderna för tillståndsprövningen. Övriga remissinstanser har inga invändningar mot för slaget. Skälen för regeringens förslag: Även om försäljning av obeskattade varor inte skall förekomma vid resor inom EU kommer avsevärda mängder obeskattade varor att tas ombord för förbrukning ombord. Vid resor till tredje land tillkommer varor för försäljning. Det är således klart att det måste ställas stora krav på den som på detta sätt får hantera obeskattade varor. Den som får ett tillstånd till proviantering är i mycket att jämställa med den som är upplagshavare enligt alkohol- och tobaksskattelagarna. I dessa lagar finns krav på att endast den, som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig, får godkännas som upplagshavare. Samma krav bör gälla för den som skall ges tillstånd till proviantering. Utredningen föreslår att det skall införas ett generellt krav på tillstånd för att få proviantera. Det skulle innebära att även proviantering med livsmedel skulle kräva tillstånd. Den som enbart provianterar livsmedel går dock inte att jämställa med den som är upplagshavare enligt alkohol- och tobaksskattelagarna. När det gäller obeskattade gemenskapsvaror kan det därför ifrågasättas om det är rimligt med ett generellt krav på tillstånd för att få proviantera. Enligt nuvarande regler har endast möjlighet att begränsa proviantering som sker från skatteupplag och tullager. Det innebär att provianteringen med obeskattade alkoholdrycker och tobaksvaror kan begränsas men att det inte finns någon sådan möjlighet vad gäller andra obeskattade gemenskapsvaror. Ett generellt krav på tillstånd skulle därför leda till att blev tvunget att ta ställning till all slags proviantering och inte som enbart den som sker från skatteupplag och tullager. Detta skulle otvivelaktigt leda till en ökad arbetsbelastning för verket. En ökning som sannolikt inte kan motiveras vare sig av kontrollskäl eller andra skäl. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden anser regeringen att tillstånd till proviantering med obeskattade gemenskapsvaror endast skall krävas när fråga är om alkoholdrycker och tobaksvaror. Dessutom bör, i likhet med vad som gäller , proviantering med icke-gemenskapsvaror inte få ske utan medgivande. Även i dessa fall skall det alltså krävas tillstånd. Vid prövningen av en ansökan om tillstånd till proviantering bör sökandes ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt ses i ljuset av att det i flertalet fall rör sig om proviantering av varor på vilka det i vanliga fall utgår betydande skattebelopp. De risker som är förknippade med den skattefria provianteringen skall alltså beaktas vid bedömningen av vilka krav som skall ställas på den som ansöker om tillstånd. Det innebär bl.a. att sökanden måste kunna uppvisa ett skötsamt förflutet. Vid prövningen bör därför ta hänsyn till om sökanden är restförd för skatt och om han har gjort sig skyldig till brott med koppling till den verksamhet som tillståndet avser. Sådana brott är bl.a. skattebrott, bokföringsbrott, brott mot alkohol- eller tobakslagen samt varusmuggling. Tillstånd till proviantering bör kunna vara av mer permanent art eller gälla endast för varje proviantering. Att kräva att t.ex. ett rederi som bedriver reguljär färjetrafik skall ansöka om tillstånd för varje proviantering skulle leda till en omfattande administrativ hantering. I andra fall, t.ex. lastfartyg som endast enstaka gånger angör svenska hamnar, är det däremot rimligt att tillstånd ges för varje proviantering. Således bör både tillstånd och tillstånd för varje proviantering förekomma. Tillstånd bör endast komma i fråga för den som bedriver reguljär trafik eller liknande verksamhet. Proviantering med obeskattade alkohol- och tobaksvaror och icke- gemenskapsvaror bör inte få ske i större omfattning än nödvändigt. Därför bör, liksom , proviantering inte få ske i större omfattning än vad som är skäligt men hänsyn till resans art och varaktighet. Hänsyn skall också tas till hur många passagerare som kan beräknas medfölja transportmedlet. Tillstånd till proviantering meddelas av tullmyndigheten. Inte minst tullens närvaro vid flygplatser och hamnar, vilket i sig ger större möjligheter att upptäcka missförhållanden, talar för att tullen bör behålla denna funktion i den nya lagen. genomgår en omorganisation. utgörs av , som är chefsmyndighet, samt sex regionala tullmyndigheter. Omorganisationen innebär att kommer att bestå av en enda myndighet med en central ledning och sex tullregioner. Den nya organisationen är tänkt att gälla från (se prop. 1998/99:79). Det nu sagda innebär att bör vara tillståndsmyndighet enligt den nya lagen. 8.6 Tillsyn Regeringens förslag: skall utöva tillsyn enligt den nya lagen. Tillståndshavarens bokföring skall var utformad så att kontroll av verksamheten är möjlig. Tillståndshavaren skall på begäran tillhandahålla bokföringshandlingar och övriga handlingar som rör verksamheten samt lämna tillträde till utrymmen som används i verksamheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare. Utredningens förslag: Regeringen föreslår till skillnad från utredningen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet för tillståndshavare. Remissinstanserna: anser att förslaget är tveksamt från rättssäkerhetssynpunkt och att kontrollbestämmelserna i stället bör utformas med ledning av skatte- och tullrevisionsreglerna.