prop · GM0332 · 1999-01-01 00:00:00 — Det kan vara fråga om beslut om upphandling, tillstånd till att bedriva viss verksamhet, planbeslut m.m. I ett sådant fall måste ett bidrag av någon betydelse till partiet kunna betraktas som en otillbörlig belöning och därmed falla inom det straffbelagda området. Lagrådet anför, som ett exempel, att om en politiker genomför en vapenaffär med vetskap om att vapenleverantören lämnar ett stort bidrag till hans politiska parti, så kan detta inte betraktas som annat än tagande av muta. Gränsdragningen mellan de nu skisserade typsituationerna kan naturligtvis inte göras helt klar. Också mindre renodlade situationer kan uppstå. Detta är emellertid något som gäller för mutlagstiftningen generellt. Det får således ankomma på rättstillämpningen att ytterligare klarlägga avgränsningen av det straffbara området. I de fall mutan lämnas till tredjeman kan mottagaren straffas för med- verkan till brottet om han förstod att mutan erbjöds eller lämnades på grund av befattningshavarens tjänst. Vid bedömningen av den nya regleringens räckvidd måste även de svenska domsrättsreglerna beaktas. Beträffande bestickning som begås utomlands föreligger svensk domsrätt huvudsakligen om gärningsman- nen är svensk medborgare, utlänning med hemvist här i riket eller om ve- derbörande finns här, 2 kap. 2 § första stycket . Krav på dubbel straffbarhet föreligger enligt paragrafens andra stycke. Dessutom bör nämnas att det för åtal för brott begångna utomlands krävs för- ordnande av Riksåklagaren, 2 kap. 5 § andra stycket . 17 kap. 17 § Paragrafen har omdisponerats och ett tillägg till följd av utvidgningen av det straffbara området har gjorts. Tillägget innebär att det för åtal för bestickning av EG-kommissio- närer, EU-parlamentariker och domare i och Revisions- rätten, liksom av främmande stats ministrar eller parlamentsledamöter, inte krävs åtalsangivelse eller att åtal är påkallat från allmän synpunkt. 20 kap. 2 § Tillägget i första stycket avser situationer där förmåner tillfaller eller där avsikten är att de skall tillfalla annan än den vars tjänsteutövning riskerar att påverkas. Beträffande den närmare innebörden av detta kan här först hänvisas till vad som anförts ovan under 17 kap. 7 §. När det gäller mottagande för annan, krävs inte för ansvar ett rent fysiskt mottagande för vidarebefordran till tredje man. Ansvar för mutbrott inträder också om befattningshavaren känner till att förmånen kommit i tredje mans besittning och om han uttryckt sitt godkännande eller på något annat sätt aktivt verkat för mottagandet. Dessutom inträder straffansvar i fall där befattningshavaren förhållit sig helt passiv beträffande förmånen, förutsatt att han har en sådan position i förhållande till den som förmånen tillfaller att han kan sägas ha ett reellt inflytande över mottagandet. Avsikten är självfallet inte att straffa en person för att en förmån utan hans vetskap tillfaller någon annan. Straffansvar skall också inträda om en befattningshavare låtit åt sig utlova eller begärt en förmån, även om den senare tillfallit eller varit avsedd att tillfalla någon annan. En befattningshavare kan t.ex. ställa viss tjänsteåtgärd i utsikt mot att en förmån ges till något ändamål som gynnar honom. Medverkansansvar kan aktualiseras för den tredje man som mottagit mutan, se ovan under 17 kap. 7 §. I paragrafens andra stycke 3 har en teknisk anpassning skett till lag- stiftningen om totalförsvarsplikt, se avsnitt 5.6.2. Vidare har till uppräkningen i paragrafens andra stycke 5 lagts perso- ner som på grund av förtroendeställning fått till uppgift att genomföra en vetenskaplig eller motsvarande utredning. För bakgrunden till tillägget får hänvisas till motiveringen i avsnitt 5.5.4 och 5.6.2. Uppgiften att genomföra den vetenskapliga utredningen skall ha er- hållits på grund av förtroendeställning. Detta överensstämmer med vad som gäller i fråga om de typer av uppdrag som omfattas av be- stämmelsen. Den nu gällande lagtexten kan uppfattas så att förtroende- ställningen skall ha förelegat i tiden innan uppdraget lämnades. motivuttalanden ger dock stöd för uppfattningen att detta förhållande inte är avgörande (prop. 1975/76:176 s. 34 f). Det framhålls att uppdrags- givaren skall stå i påtaglig förtroendeställning i förhållande till huvudmannen. Detta måste kunna tolkas så att förtroendeställning kan ha uppkommit i och med uppdraget. Detta har bäring också på den nya personkategorin. Såsom anges i den allmänna motiveringen torde veten- skapliga uppdrag ofta innebära att uppdragstagaren står i sådant för- hållande till uppdragsgivaren. Att uppdragsgivaren litar på de bedöm- ningar som den vetenskaplige uppdragstagaren gör är naturligtvis en om- ständighet som talar för att uppdraget har den nödvändiga förtroende- karaktären. Också det mått av frihet för uppdragtagaren att göra själv- ständiga bedömningar och analyser som uppdraget inrymmer bör kunna påverka bedömningen. Om uppdraget däremot närmast handlar om att utföra en specificerad beställning enligt en överenskommen metod, t.ex. utförandet av kemiska analyser, behöver det inte vara fråga om förtro- endeställning. Slutligen har paragrafen försetts med en ny punkt. Till den mutansva- riga personkretsen har lagts EG-kommissionärer, samt domare i (inklusive domstolens förstainstansrätt) och Revisionsrätten. Det har sålunda gjorts straffbart i för personer tillhöriga dessa kategorier att ta emot mutor. Genom hänvisningen i 17 kap. 7 § 2 är det också straffbart att besticka sådana befattningshavare. Vid bedömningen av den nya regleringens räckvidd måste även de svenska domsrättsreglerna beaktas. Beträffande mutbrott som begås ut- omlands av utländska befattningshavare föreligger svensk domsrätt som regel endast om vederbörande finns här i riket, 2 kap. 2 § första stycket 3 . Krav på dubbel straffbarhet föreligger enligt paragrafens andra stycke. Dessutom bör även här nämnas att det för åtal för brott begångna utomlands krävs förordnande av Riksåklagaren, 2 kap. 5 § andra stycket . 20 kap 5 § Tillägget till tredje stycket innebär att det för åtal för mutbrott av de i 2 § andra stycket 6 uppräknade EU-funktionärerna inte krävs åtalsangivelse eller att åtal är påkallat från allmän synpunkt. 9.2 Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 20 § Genom det nya sista ledet klarläggs att utgifter för mutor eller andra otillbörliga belöningar inte är avdragsgilla vid taxeringen. Bestämmelsen motiveras i avsnitt 5.7.3. av om utarbetandet av konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (95/C 316/03) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA AKT med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K.3.2c i detta, och med beaktande av följande: För att förverkliga unionens mål betraktar medlemsstaterna kampen mot bedrägeri som riktar sig mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, som en fråga av gemensamt intresse som ingår i det samarbete som inrättats med stöd av avdelning VI i fördraget. För att med full kraft bekämpa sådant bedrägeri är det nödvändigt att träffa en första överenskommelse som skall kompletteras med en annan juridisk akt i syfte att förstärka det straffrättsliga skyddet för Europeiska gemenskapernas finansiella intressen. BESLUTAR att upprätta den konvention vars text återfinns i bilagan och som denna dag har undertecknats av företrädare för regeringarna i unionens medlemsstater, REKOMMENDERAR att konventionen antas av medlemsstaterna i enlighet med deras konstitutionella bestämmelser. På rådets vägnar J. A. BELLOCH JULBE Ordförande som utarbetats på grundval av artikel K.3 i fördraget om Europeiska unionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen DE HÖGA FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA till denna konvention, Europeiska unionens medlemsstater, SOM HÄNVISAR till Europeiska unionens råds akt av , SOM ÖNSKAR säkerställa att deras straffrättsliga bestämmelser på effektivt sätt bidrar till att skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, SOM UPPMÄRKSAMMAR att bedrägerier som riktar sig mot gemenskapernas inkomster och utgifter i många fall inte är begränsade till ett enda land och att de ofta genomförs i form av organiserad brottslighet, SOM ÄR ÖVERTYGADE om att skyddet för Europeiska gemenskap- ernas finansiella intressen skall vara sådant att alla bedrägliga för- faranden som riktar sig mot dessa intressen blir föremål för straffrättslig lagföring och att det krävs att en gemensam definition införs i detta syfte, SOM ÄR ÖVERTYGADE om behovet av att belägga sådana förfaranden med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder, utan att detta påverkar möjligheten att använda andra påföljder när så är lämpligt liksom om behovet av att, åtminstone när det är fråga om all- varliga fall, införa frihetsberövande påföljder som kan medföra utlämning, SOM INSER att företag spelar en viktig roll på de områden som finansieras genom Europeiska gemenskapernas budget och att, under vissa omständigheter, personer med befogenhet att fatta beslut i företagen inte skall kunna undgå straffrättsligt ansvar, SOM ÄR FAST BESLUTNA att tillsammans bekämpa bedrägeri som riktar sig mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen genom att åta sig förpliktelser som rör jurisdiktion, utlämning och ömsesidigt samarbete, HAR ENATS OM FÖLJANDE. I denna konvention förstås med bedrägeri som riktar sig mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen a) i fråga om utgifter, varje uppsåtlig handling eller uppsåtlig under- låtenhet som är att hänföra till användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument, om detta leder till att medel från Europeiska gemenskapernas allmänna budget eller från de budgetar som förvaltas av Europeiska gemenskaperna eller för deras räkning otillbörligen uppbärs eller innehålls, undanhållande av information som skall lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, användning av sådana medel för andra syften än dem som medlen ursprungligen har beviljats för, b) i fråga om inkomster, varje uppsåtlig handling eller uppsåtlig under- låtenhet som är att hänföra till användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument, om detta leder till att medel från Europeiska gemenskapernas allmänna budget eller från de budgetar som förvaltas av Europeiska gemenskaperna eller för deras räkning minskas på ett olagligt sätt, undanhållande av information som skall lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, missbruk av en förmån som lagligen erhållits, om gärningen har samma effekt. Om inte annat följer av artikel 2.2 skall varje medlemsstat vidta nöd- vändiga och lämpliga åtgärder för att överföra bestämmelserna i punkt 1 till den nationella straffrätten så att de förfaranden som avses där beläggs med straff. Om inte annat följer av artikel 2.2 skall varje medlemsstat också vidta nödvändiga åtgärder för att uppsåtligt upprättande eller uppsåtligt till- handahållande av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument som har den effekt som anges i punkt 1, beläggs med straff om gärningarna inte redan är straffbelagda, antingen som gärningsmanna- skap eller som medhjälp, anstiftan eller försök till bedrägeri enligt defini- tionen i punkt 1. Bedömningen av om en handling eller underlåtenhet enligt punkterna 1 och 3 varit uppsåtlig får göras mot bakgrund av yttre faktiska omständig- heter. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att sådana förfaranden som avses i artikel l, liksom medhjälp, anstiftan eller försök till de gärningar som avses i artikel 1.1, beläggs med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder, däribland, åtminstone i allvarliga fall, frihetsberövande påföljder som kan medföra utlämning, varvid det står klart att med allvarliga fel menas de bedrägerier som rör minst det minimibelopp som varje medlemsstat fastställt. Detta minimibelopp får inte överstiga 50 000 ecu. När det är fråga om mindre allvarliga bedrägerier som avser värden understigande 4 000 ecu och när det inte föreligger några försvårande omständigheter enligt statens lagstiftning kan en medlemsstat dock föreskriva andra påföljder än de som anges i punkt 1. Europeiska unionens råd kan enhälligt ändra den värdegräns som anges i punkt 2. Straffrättsligt ansvar för företagsledare Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att företagsledare eller andra personer med befogenhet att fatta beslut eller utöva kontroll inom företaget skall kunna hållas straffrättsligt ansvariga enligt de principer som anges i den nationella rätten, i fråga om bedrägerier som riktar sig mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och som avses i artikel 1, om gärningen har begåtts för företagets räkning av en person som är underställd dem. Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att kunna utöva jurisdiktion över de gärningar som staten har belagt med straff i enlighet med artiklarna 1 och 2.1, när bedrägeri, delaktighet i eller försök till bedrägeri mot Europeiska gemenskapernas finansiella intressen helt eller delvis begås inom dess territorium liksom bedrägeri där vinningen uppkommer inom det territoriet, en person inom dess territorium medvetet medverkar till eller anstiftar sådant bedrägeri inom en annan medlemsstats territorium, gärningsmannen är medborgare i den berörda medlemsstaten varvid dock den statens lagstiftning får ställa som villkor att gärningen är belagd med straff i den stat där den begicks. Varje medlemsstat får, i samband med anmälan enligt artikel 11.2, förklara att den inte avser att tillämpa tredje strecksatsen i punkt 1 i denna artikel. Varje medlemsstat som enligt sin nationella lagstiftning inte utlämnar sina egna medborgare skall vidta nödvändiga åtgärder för att kunna utöva jurisdiktion i fråga om gärningar som staten har belagt med straff i enlighet med artiklarna 1 och 2.1 och som begåtts av dess egna med- borgare utanför dess territorium. När en medborgare i en medlemsstat anklagas för att i en annan medlemsstat ha begått en straffbar gärning som beskrivs i artiklarna 1 och 2.1, och medlemsstaten inte utlämnar denna person till den andra medlemsstaten enbart på grund av dennes medborgarskap, skall den överlämna ärendet till sina behöriga myndigheter för åtal, om det finns anledning till detta. För att göra lagföring möjlig skall akter, upplysningar och föremål som rör gärningen överlämnas i enlighet med bestämmelserna i artikel 6 i den europeiska konventionen om utlämning. Den ansökande medlemsstaten skall underrättas om vilka rättsliga åtgärder som har vidtagits och resultatet av dessa. I fråga om bedrägeri som har riktat sig mot Europeiska gemen- skapernas finansiella intressen får en medlemsstat inte vägra utlämning enbart på den grunden att det rör sig om skattebrott eller brott mot tull- bestämmelser. Vad som avses med "medlemsstats egna medborgare" skall i denna artikel tolkas i enlighet med varje förklaring som den staten har lämnat enligt artikel 6.1 b och c i den europeiska konventionen om utlämning. Om ett bedrägeri enligt definitionen i artikel 1 är belagt med straff och rör minst två medlemsstater, skall dessa stater samarbeta effektivt vid förundersökning, lagföring och straffverkställighet, t.ex. genom inbördes rättshjälp, utlämning, överförande av lagföring eller verkställighet av domar som har meddelats i en annan medlemsstat. När fler än en medlemsstat har jurisdiktion och har möjlighet att väcka åtal för samma gärning. skall de berörda medlemsstaterna samarbeta för att avgöra vem av dem som skall lagföra gärningsmannen eller gärnings- männen så att lagföringen, där det är möjligt, kan ske i en och samma medlemsstat. Ne bis in idem Medlemsstaterna skall i sin nationella straffrättsliga lagstiftning tillämpa principen att en person som slutligt dömts i en medlemsstat inte får lagföras för samma gärning i en annan medlemsstat ("ne bis in idem"), om påföljden vid fällande dom har verkställts, håller på att verkställas eller kan verkställas enligt det dömande landets lag. Varje medlemsstat får, i samband med anmälan enligt artikel 11.2, förklara att den inte skall vara bunden av punkt 1 i denna artikel i ett eller flera av följande fall: a) om den gärning som har legat till grund för den dom som har med- delats i en annan stat begåtts inom medlemsstatens territorium, helt eller delvis; i det senare fallet skall detta undantag inte gälla om gärningen delvis har begåtts inom den medlemsstats territorium där domen har meddelats, b) om den gärning som har legat till grund för den dom som har med- delats i en annan stat har riktats mot den medlemsstatens säkerhet eller andra för den staten lika viktiga intressen, c) om den gärning som har legat till grund för den dom som har med- delats i en annan stat har begåtts av en offentlig tjänsteman i medlems- staten i fråga i strid med dennes tjänsteåligganden. De undantag som gjorts till föremål för en förklaring enligt punkt 2 skall inte vara tillämpliga, om den berörda medlemsstaten på grund av samma gärning har begärt att en annan medlemsstat skall lagföra personen i fråga eller har beviljat utlämning av denne. Tillämpliga bilaterala eller multilaterala överenskommelser som har ingåtts mellan medlemsstater och därtill hörande förklaringar påverkas inte av denna artikel. Alla tvister mellan medlemsstater om tolkningen eller tillämpningen av denna konvention skall först behandlas i rådet, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, i avsikt att uppnå en lösning. Om ingen lösning har uppnåtts kan en av parterna i tvisten överlämna frågan till Europeiska gemenskapernas domstol. Alla tvister mellan en eller flera medlemsstater och Europeiska gemen- skapernas kommission om tillämpningen av artiklarna 1 och 10 denna konvention som inte kunnat lösas genom förhandling kan hänskjutas till domstolen. Bestämmelserna i denna konvention hindrar inte medlemsstaterna från att besluta om nationella föreskrifter som går utöver de skyldigheter som följer av denna konvention. Medlemsstaterna skall till Europeiska gemenskapernas kommission överlämna texterna till den nationella lagstiftning som genomför de skyldigheter som följer av bestämmelserna i denna konvention. För tillämpningen av denna konvention skall de höga fördragsslutande parterna i Europeiska unionens råd fastställa vilka uppgifter som skall överlämnas eller utväxlas mellan medlemsstaterna, eller mellan dem och kommissionen samt hur detta skall ske. Denna konvention skall antas av medlemsstaterna i enlighet med deras konstitutionella bestämmelser. Medlemsstaterna skall till generalsekreteraren för Europeiska unionens råd anmäla att de har genomfört de förfaranden som deras konstitu- bestämmelser kräver för att denna konvention skall kunna antas. Denna konvention träder i kraft efter det att den sista medlemsstaten har gjort en sådan anmälan som avses i punkt 2. Denna konvention står öppen för anslutning för varje stat som blir medlem i Europeiska unionen. Texten till denna konvention, avfattad på den anslutande statens språk och utarbetad av Europeiska unionens råd, skall vara giltig. Anslutningsinstrumenten skall deponeras hos depositarien. För en stat som ansluter sig till konventionen träder denna i kraft efter depositionen av anslutningsinstrumentet, eller, om den ännu inte har trätt i kraft då löper ut, den dag då konventionen träder i kraft. Generalsekreteraren för Europeiska unionens råd är depositarie för denna konvention. Depositarien skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra antaganden och anslutningar, förklaringar och reservationer liksom alla andra anmälningar som rör denna konvention. Sammanfattning av Ds 1998:1 I promemorian behandlas frågan om tillträde till en inom den europeiska unionen utarbetad konvention om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen. Syftet med konventionen är att säkerställa en bättre överensstämmelse mellan medlemsstaternas bestämmelser för att effektivisera kampen mot brottslighet som drabbar gemenskapernas finansiella intressen. Vidare syftar konventionen till att förstärka samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot sådana brott. Konventionen har undertecknats av samtliga medlemsstater i den europeiska unionen. I promemorian föreslås att nu ratificerar konventionen. Vidare innehåller promemorian förslag till ändringar i . Bl.a. föreslås införandet av en ny straffbestämmelse, subventionsmissbruk. Enligt förslaget skall straff kunna utkrävas om ett bidrag eller en förmån används i näringsverksamhet för ett ändamål som väsentligt strider mot det för vilket subventionen har beviljats. Promemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om , dels att 2 kap. 5 a § skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 9 kap. 3 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 5 a §1 Har fråga om ansvar för gärning prövats genom lagakraftägande dom, meddelad i främmande stat där gärningen förövats eller i främmande stat som har tillträtt den europeiska konventionen d. om brottmålsdoms internationella rättsverkningar eller den europeiska konventionen d. om överförande av lagföring i brottmål, må den tilltalade ej här i riket lagföras för samma gärning, Har fråga om ansvar för gärning prövats genom lagakraftägande dom, meddelad i främmande stat där gärningen förövats eller i främmande stat som har tillträtt den europeiska konventionen d. om brottmålsdoms internationella rättsverkningar eller den europeiska konventionen d. om överförande av lagföring i brottmål eller konventionen d. om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen för gärningar som däri avses, må den tilltalade ej här i riket lagföras för samma gärning, 1. om han har frikänts från ansvar, 2. om han har förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts, 3. om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller 4. om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den främmande staten. Första stycket gäller ej i fråga om brott som avses i 1 § eller 3 § 4, 6 eller 7 såvida ej lagföringen i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet. Första stycket gäller ej i fråga om brott som avses i 1 § eller 3 § 4, 6 eller 7 såvida ej lagföringen i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet eller sedan personen utlämnats från för lagföring. Har ett brott delvis begåtts här i riket skall första stycket tillämpas om gärningen omfattas av konventionen d. om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och brottet delvis begåtts också inom den medlemsstats territorium där domen meddelats. Har fråga om ansvar för gärning prövats genom dom meddelad i främmande stat och föreligger ej på grund av vad förut i denna paragraf sagts hinder mot lagföring, må åtal för gärningen väckas här i riket endast efter förordnande av regeringen eller den regeringen bemyndigat därtill. 9 kap. 3 a § Den som i näringsverksamhet i strid mot föreskrifter eller villkor använder ett bidrag eller en förmån på ett sätt som väsentligt avviker från det ändamål för vilket subventionen har beviljats, skall dömas för subventionsmissbruk till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser Ds 1998:1 Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av följande instanser: ombudsmän, , , , , , , , Riksåklagaren, , , , , EU-bedrägeri- delegationen, Statskontoret, , , , , , i , i , vid , , . Yttranden har dessutom inkommit från följande instanser. Protokollet till bedrägerikonventionen (Rättsakter som antagits med tillämpning av avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen) RÅDETS AKT av om upprättande av ett protokoll till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (96/C 313/01)