prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — Soliditeten inom livförsäkringsverksamheten har primärt byggt på att de beräkningsantaganden som ligger till grund för premiesättning och avsättningar till premiereserv är betryggande samt att de överskottsmedel som därigenom normalt uppkommer kan användas för konsolidering i avvaktan på att de tilldelas försäkringstagarna som återbäring. Systemet med grunder har här haft en central roll. Med hänsyn till de tidigare redovisade förslagen måste soliditeten inom livförsäkringsverksamheten säkerställas på delvis nya sätt. En grundläggande roll har den i det föregående förslagna allmänna stabilitetsregeln som tar sikte på bolaget i sin helhet och som bl.a. är avsedd att betona uppbyggnaden av ett eget kapital som tjänar som ett betryggande konsolideringskapital även i traditionella livförsäkringsbolag. En viss roll har även de föreslagna reglerna om möjligheten att utforma återbäringsvillkor för livförsäkringar så att försäkringstagarna kan bära en finansiell, en aktuariell eller annan försäkringsteknisk risk. Dessa förändringar är dock inte tillräckliga. De nuvarande försäkringstekniska grunderna har, som tidigare fram- gått, utgjort ett beräknings- och kontrollmaterial för i första hand bolaget men också för tillsynsmyndigheten. Bolaget har på så sätt ålagts att ana- lysera och dokumentera frågor om vilka som behöver tas ut samt vilka avsättningar som erfordras för att åtagandena skall kunna fullföljas. Kravet på betryggande antaganden om riskmått, ränta och kostnader har då haft en viktig roll. Vidare har reglerna inneburit att företaget fort- löpande haft att pröva om tidigare antaganden fortfarande varit betryg- gande och att ta initiativ till förstärkningar om tidigare antaganden visat sig otillräckliga. Grundernas funktion som beräknings-, styrnings- och kontrollunderlag bör tillgodoses även . Visserligen tillgodoses sådana aspekter delvis av annat bolagsinternt material, t.ex. det material som upprättas i samband med att intern- och externredovisning tas fram. Det bör dock finnas en mer formaliserad ordning som är lagfäst i FRL. Detta material skall samordnas med annat material, t.ex. det räkenskapsmaterial som skall ligger till grund för årsredovisningen. Upprättande av försäkringstekniska riktlinjer och underlag Vissa försäkringsbolag skall enligt 7 kap. § FRL upprätta riktlinjer för tillgångar som används för skuldtäckning (placeringsriktlinjer). Syftet med sådana riktlinjer är dels att säkerställa bolagets ansvar för att tillämpa matchnings-, riskspridnings- och övriga placeringsregler, dels att kunna ligga till grund för tillsyn (se prop. 1994/95:184 s. 163). Till följd av förslagen som lämnas i det följande kommer placeringsriktlinjernas roll som styrande handlingsregler för bolaget att förstärkas (se vidare avsnitt 13.3.2). Ett motsvarande system med särskilda regler för det enskilda bolaget bör föreskrivas för beräkning, styrning och kontroll av förhållanden som hör samman med bolagets skuldsida. Motivet för sådana regler är ytterst att trygga soliditeten och att åtagandena mot försäkringstagarna kan full- följas. Remissinstanserna har generellt tillstyrkt ordningen med försäkrings- tekniska riktlinjer som innehåller en övergripande beskrivning av bo- lagets policy och ett försäkringstekniskt underlag med mera beräknings- mässiga beskrivningar. Regeringen delar denna inställning. På samma sätt som gäller för placeringsriktlinjerna bör endast försäkringsbolag som driver direkt försäkringsrörelse och bolag som bedriver liv- och lång skadeåterförsäkringsrörelse omfattas av bestämmelserna. (Angående antagande av riktlinjer, se avsnitt 13.3.1). Någon klar skiljelinje för vad som är en lämplig uppdelning mellan riktlinjerna och underlaget bör inte dras upp. Även de försäkringstek- niska riktlinjerna kan behöva innehålla belopp, exempel och, som framhållit, formler eller liknande beräkningar. Det tekniska underlaget kan i sin tur behöva innehålla även beskrivningar som kopplar samman underlaget med riktlinjerna. Det tekniska underlaget måste givetvis upprättas i överensstämmelse med riktlinjerna och vara samordnat med dessa samt kunna granskas som en helhet. Riktlinjerna och underlagets omfattning och innehåll Frågan är då vilka ämnen som riktlinjerna och, som huvudregel, det tek- niska underlaget huvudsakligen bör behandla och vilka försäkringar som bör omfattas. I stabilitetshänseende är det av betydelse att samtliga försäkringstek- niska avsättningar är tillräckligt beräknade, så att åtagandena för in- gångna försäkringsavtal kan uppfyllas . Riktlinjerna bör därför, till skillnad från grunderna, behandla även andra försäkringstek- niska avsättningar än avsättningar för ej intjänade och kvardrö- jande risker samt livförsäkringsavsättningar. Också det tekniska under- laget bör som huvudregel avse samtliga försäkringstekniska avsättningar och ett eventuellt undantag därifrån prövas enligt särskilda bestämmelser (se nedan). Därmed kommer även ersättningsreserven att omfattas av ett principiellt krav på tekniskt underlag, vilket har förordat. Riktlinjerna och underlaget bör även innefatta frågor om den åter- bäring som skall tillfalla försäkringstagarna och de ersättningsberättigade som kan jämställas med försäkringstagarna. En skyldighet att beakta återbäringen följer i och för sig av att avsättningar skall göras för avtalad och ensidigt utfäst återbäring och att riktlinjerna och underlaget enligt vad som sagts skall upprättas för samtliga försäkringstekniska av- sättningar. Riktlinjerna och underlaget bör emellertid ange även närmare principer för fördelningen av återbäring mellan olika grupper och gene- rationer av försäkringstagare och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringen. Stabiliteten i bolaget påverkas av hur försäkringspremierna är beräk- nade eller skall fastställas. Riktlinjer och underlag för premiesättningen är av störst betydelse för långvariga liv- och skadeförsäkringar. Dessa uppgifter har också samband med uppgifterna som gäller avsättningarna för ej intjänade och kvardröjande risker respektive livförsäk- ringsavsättningar. Riktlinjerna och underlaget bör alltså även ta upp frågor om premiesättningen. Materialet bör också innehålla principerna om återköp och belåning av försäkringar och, i förekommande fall, be- räkningar av det tekniska återköpsvärdet. Frågan blir då om riktlinjer och underlag för även bör finnas för korta skadeförsäkringar? Även för skadeförsäkringar måste det givetvis finnas kalkyler och analyser för beräkning av . Som angetts har riktlinjer och underlag om premiesättningen också en koppling till motsvarande mate- rial för avsättningar för ej intjänade och kvardröjande risker. En i lag intagen skyldighet att upprätta riktlinjer och, som huvudregel ett tek- niskt underlag, för premieberäkningen för skadeförsäkringar är naturlig med hänsyn till förslaget att utmönstra den nuvarande bestämmelsen i 19 kap. 5 §. Den bestämmelsen reglerar ledningens ansvar att över- vaka att premien är skäligt avvägd med hänsyn till risk och driftskostna- der och övriga omständigheter (se avsnitt 6.1). I rörelsereglerna bör det således behållas en ordning som betonar upp- rättandet av ett beräknings-, styrnings- och kontrollmaterial för premie- sättningen även för skadeförsäkringar. Denna ordning skall dock numera mera renodlat ta hänsyn till stabilitetsaspekter. När det bestäms vilka frågor som riktlinjerna och underlaget bör be- akta är det befogat att ta hänsyn till förändringen av återbäringsfondens roll som buffertkapital. Konsolideringskapitalet i livbolag kommer att få utgöras av eget kapital och andra poster som får räknas in i kapitalbasen. Riktlinjerna och underlaget bör därför även behandla frågor om hur bolagets konsolidering skall säkerställas, t.ex. vilka säker- hetsmarginaler som bör finnas inom ramen för eget kapital. Att det finns ett beräknings- styrnings- och kontrollmaterial för det kapital som skall tjäna som buffert för framtida svängningar i verksam- heten är lika viktigt ur soliditetssynpunkt som att det finns riktlinjer för beräkningen av och försäkringstekniska avsättningar. En sådan lösning kan även anses som en naturlig utveckling av att många livbolag brukat ta in frågor om den kollektiva konsolideringen i grunderna. Även möjligheterna till en friare produktutveckling och premiesättning talar för att riktlinjerna och underlaget bör behandla även frågor om konsolide- ringen. Ett krav på riktlinjer och underlag för soliditeten bör gälla för såväl liv- som skadeförsäkringar. Som påpekat bör försäkringsrörelsepromemorians författningsförslag justeras på denna punkt. Det som sagts talar för att även frågor om mottagande och avgi- vande av återförsäkring bör regleras i riktlinjerna och underlaget. De regler som bolaget tillämpar i detta avseende är av stor betydelse för möjligheterna att fullgöra åtagandena mot försäkringstagarna. Enligt nuvarande regler skall bolagsordningen innehålla den begräns- ning som skall gälla för den ansvarighet som bolaget åtar sig för en och samma risk, den s.k. maximalbestämmelsen (jfr prop. 1981/82:180 s. 151). Sådana frågor bör i stället beaktas i riktlinjerna och i förekom- mande fall underlaget med hänsyn till de skyddsintressen som lagen skall tillgodose. I konsekvens med detta bör reglerna om begränsningar för mottagen återförsäkring för ömsesidiga bolag, som skall regleras i bolagsordningen, slopas. De ändringar som görs i uttaxeringsreglerna (se vidare avsnitt 9.1) innebär att det saknas anledning att i detta sam- manhang särbehandla ömsesidiga bolag . Begränsningar som skall gälla för mottagen återförsäkring hör med hänsyn till motiven för ordningen med försäkringstekniska riktlinjer och underlag bättre hemma i detta material. Hur detaljerade uppgifterna om återförsäkring bör vara får tills vidare utvecklas genom tillsynspraxis. Genom de här föreslagna reglerna om försäkringstekniska riktlinjer och underlag inskärps bolagets ansvar för att tillämpa bl.a. den allmänna soliditetsbestämmelsen och reglerna om försäkringstekniska avsätt- ningar. De försäkringstekniska riktlinjerna och underlaget kan i likhet med placeringsriktlinjerna även tjäna som grund för tillsyn av försäkringsbolag. I enlighet med vad anfört torde det inte heller vara nödvändigt att ange fullständiga formler för beräkning av t.ex. i det tekniska underlaget, utan enbart erforderliga beräkningselement. Bestämmelserna bör därför ställa krav på att underlaget skall innehålla erforderliga antaganden eller liknande uppgifter för beräkningen av för- säkringstekniska avsättningar m.m. Justeringen torde även tillgodose synpunkt om att reglerna om bl.a. beräkning av premie- och ersättningsreserven inte skall behöva medföra någon större ändring av nuvarande metodik. Det bör i sammanhanget också framhållas att de försäkringstekniska riktlinjernas och underlagets funktion som beräknings-, styrnings- och kontrollunderlag även får betydelse för vilka regler som är lämpliga eller möjliga att ta in i materialet. Det kan t.ex. vara lämpligt med regler för hur bolaget bör förfara om olika antaganden visar sig otillräckliga. Som påpekat kan emellertid inte sådana regler ges samma innebörd som dagens övergångsgrunder. Riktlinjernas och underlagets betydelse som avtalsinnehåll De försäkringstekniska riktlinjerna och det kompletterande underlaget skall till skillnad från dagens grunder inte ligga till grund för försäk- ringstagarnas rättigheter och skyldigheter gentemot bolaget. Vad som skall gälla mellan försäkringstagaren och bolaget bör framgå direkt av avtalsvillkoren. Enligt finns det inga hinder mot att hänvisa till riktlinjerna eller underlaget i avtalsvillkoren på ett sådant sätt att de skulle bli standardvillkor. Om riktlinjerna och underlaget inte görs till en del av avtalet måste enligt sannolikt en stor del av grunderna skrivas om i villkorsliknande text. Föreningen instämmer dock i att texterna måste samordnas. Med hänsyn till riktlinjernas och underlagets syfte är detta material inte avsett och mindre lämpligt att i sig utgöra en del av avtalet som någon typ av standardvillkor. De krav som i allmänhet ställs på standard- avtal kommer även att gälla för livförsäkringar m.m. Det utesluter inte att riktlinjerna och underlaget i vissa delar har samma innehåll som standardvillkoren. Under alla förhållanden måste riktlinjerna och under- laget återspegla avtalsvillkoren. Det är inte uteslutet att riktlinjerna i praktiken kan påverka fördelningen av t.ex. återbäring inom ramen för avtalet, vilket blir tydligt i sådana fall där det på avtalsrättens område kan godtas att avtals- villkoren om återbäring är allmänt utformade. Detta är emellertid inte annorlunda än att redovisningen kan styra underlaget för återbäringen. Det bör dock understrykas att den närmare utformningen av avtalen inte regleras i detta lagstiftningsarbete. Dessa frågor behandlas i samband med utformningen av en ny försäkringsavtalslag. Undantag från kravet på försäkringstekniskt beräkningsunderlag För skadeförsäkringar kan det i vissa fall vara onödigt att kräva ett full- ständigt försäkringstekniskt underlag som innehåller närmare beräk- ningsantaganden. Det gäller t.ex. om försäkringen har sådana särdrag att det kan komma att återbetalas vid för få försäkringsfall eller att utkrävas nya vid ogynnsamt skadefall eller om skadeförsäkring- arna är av mindre värde (sådana principer bör i så fall framgå av de för- säkringstekniska riktlinjerna). En möjlighet att underlåta att upprätta försäkringstekniskt beräkningsunderlag för skadeförsäkringar bör därför finnas, om det med hänsyn till försäkringens särskilda beskaffenhet eller av annat särskilt skäl saknas anledning att upprätta ett underlag. Sådana omständigheter kan föreligga även beträffande livförsäkringar. Bestämmelsen om ett undantag från kravet på tekniskt beräknings- underlag bör därför inte begränsas till skadeförsäkringar. Det bör i övrigt framhållas att de försäkringstekniska riktlinjerna och det försäkringstekniska underlaget generellt får anpassas efter försäkring- arnas särskilda beskaffenhet och efter hur riskfyllda och väsentliga åtag- andena är för bolaget. Ingivande av riktlinjer och underlag De försäkringstekniska riktlinjerna för livförsäkringar bör, så som före- slagits, ges in till inspektionen efter att ha antagits. De bör ges in senast när riktlinjerna börjar att användas första gången och efter ändringar. Försäkringsrörelsepromemorians förslag innebär att också underlaget skall behandlas på motsvarande sätt. Enligt såväl som bör dock det tekniska underlaget göras tillgängligt för inspektionen först vid behov. Regeringen delar aktuarieorganisationernas uppfattning. Någon be- stämmelse om att försäkringsbolagen mera löpande skall ge in ett tek- niskt underlag bör alltså inte införas. Det bör dock erinras om att det finns goda möjligheter att vid behov begära in ett sådant material i sam- band med koncessionsprövningen eller inom ramen för den löpande till- synen. Av betydelse för om materialet behövs är också riktlinjernas när- mare innehåll. Det kan för övrigt ifrågasättas om inte också riktlinjer för vissa skade- försäkringar borde ges in till inspektionen i samband med att de antas. Detta förutsätter emellertid ytterligare överväganden. En liknande fråge- ställning uppkommer för placeringsriktlinjer och behandlas i avsnitt 13.3.2. Normgivningsbemyndigande om riktlinjernas och underlagets utform- ning och innehåll För att de försäkringstekniska riktlinjerna och beräkningsunderlaget skall kunna ligga till grund för kontroll behöver materialet systematiseras. Enligt dagens ordning kan regeringen eller med- dela föreskrifter om hur grunderna redaktionellt skall ställas upp. Ett normgivningsbemyndigande som även omfattade grundernas materiella innehåll har däremot ansetts olämpligt eftersom det kan hämma produkt- utvecklingen och konkurrensen (prop. 1994/95:184 s. 129). Närmare regler om vilka frågor som skall upptas i riktlinjerna och underlaget för olika försäkringsslag och den närmare avgränsningen mellan olika delar kan ges i form av verkställighetsföreskrifter eller allmänna råd. Detsamma gäller hur detaljerad informationen bör vara. Enligt regeringens mening behövs inget särskilt normgivningsbemyndi- gande till bestämmelserna. Upplysningsregeln om försäkringstekniska avsättningar och återförsäkring I 7 kap. 9 § femte stycket FRL finns en särskild bestämmelse om att ett försäkringsbolag skall lämna uppgift till om de för- säkringstekniska avsättningarna och om återförsäkring. Bestämmelsen kompletteras av ett bemyndigande om myndighetsföreskrifter. De försäkringstekniska riktlinjerna skall nu innehålla principerna för avsättningarna och återförsäkringen. Riktlinjerna skall enligt förslaget ges in när de börjar användas. Det innebär att bestämmelserna om upp- giftslämnande på den aktuella punkten kan slopas. Det kan i samman- hanget anmärkas att 19 kap. 3 § ger utrymme för föreskrifter om infor- mation av olika slag vid sidan av de uppgifter som inspektionen får från bolagens offentliga redovisning. I samband med lagändringarna om grundernas innehåll ansågs att ett ikraftträdande av förändringarna av reglerna om grundernas innehåll borde avvakta den nya försäkringsavtalslag som bereds inom . Denna bedömning bör nu omprövas. De nya regler som föreslagits bör utan inskränkningar gälla för för- säkringsavtal som upprättas efter det att den nya lagen trätt i kraft. Reg- lerna måste också gälla för livförsäkringar som meddelas i livförsäk- ringsbolag där vinstutdelning skall kunna ske. Det är inte lämpligt att behålla nuvarande system för grunder enbart för vissa äldre försäkringsavtal. Försäkringsbolagen bör i stället formulera om dessa avtal så att de väsentliga villkoren i grunderna direkt framgår av avtalet. förekommer regelmässigt hänvisningar i försäk- ringsavtalet till bolagets återbäringsgrunder. Nuvarande grunder uppfyl- ler inte i alla delar de krav på enkelhet och begriplighet som det finns anledning att kräva för s.k. standardvillkor. Det får förutsättas att försäk- ringsbolagen skyndsamt verkar för att nuvarande återbäringsgrunder ses över till form och innehåll på ett sätt som gagnar tydligheten och förstå- elsen samt att de på ett lämpligt sätt inkorporeras bland andra försäk- ringsvillkor. Ett sådant arbete bör ske tillsammans med företrädare för och . En överföring av innehållet i återbäringsgrunderna till försäkringsavtalet kan inte anses försämra försäkringstagarnas ställning i förhållande till där ju återbärings- grunderna i praktiken ändå är styrande för försäkringstagarens rättigheter och skyldigheter. I sammanhanget bör anmärkas att det skett en positiv utveckling beträffande livförsäkringsbolagens infor- mation som bl.a. innebär att en utökad information om återbäring numera ges till kunderna och att informationsfrågorna fått en högre prioritet hos bolagen (se om Livförsäkrings- bolagens informationsgivning). De genom SFS 1995:779 beslutade konsekvensändringar i 2 kap. 18 §, 10 kap. 5 § och 12 kap. 13 § bör träda i kraft med bestämmel- serna om slopandet av grunder. 8.3.2 Fastställande av Regeringens förslag: Försäkringspremier för livförsäkringar och långa skadeförsäkringar skall beräknas med hänsyn till betryggande antaganden om riskmått, ränta och kostnader. En avvikelse får ske om det är försvarligt med hänsyn till bolagets ekonomiska situation. förslag: Utredningen har föreslagit en mera absolut regel om att försäkringspremier för livförsäkringar skall bestämmas på grundval av betryggande antaganden om riskmått m.m. (se betänkandet s. 271 och 272). Försäkringsrörelsepromemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag (se promemorian s. 188 189). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har godtagit försäk- ringsrörelsepromemorians förslag eller avstått från att närmare kommen- tera det. har dock ansett att en avvikelse från be- tryggande antaganden innebär en risk för att äldre försäkringskollektiv får bidra till lägre för nya försäkringstagare. Även om skälighets- principen slopas ifrågasätts om detta bör tillåtas. Bl.a. LO och TCO har efterlyst undantags- eller dispensregler för kollektivavtalsgrundade för- säkringar där bl.a. beräkning av bestäms i överenskommelse mellan arbetsmarknadsparter. Enligt bör bestämmelsen eller motiven klargöra att gruppförsäkringspremier får bestämmas i enlighet med faktiska erfarenheter. Skälen för regeringens förslag: Enligt skall för ny verksamhet vara tillräckliga från aktuariella antaganden, så att försäk- ringsföretaget kan uppfylla alla åtaganden och upprätta försäkringstek- niska reserver i överensstämmelse därmed (artikel 19 i tredje livförsäk- ringsdirektivet). Hänsyn får tas till företagets hela ekonomiska situation. Emellertid får andra medel än försäkringspremier inte systematiskt an- vändas på ett sätt som i längden äventyrar företagets soliditet. I FRL bör finnas en bestämmelse om premiesättning som svarar mot direktivets krav. Även om man bortser från är det väsentligt att bolagens premiesättning tillgodoser stabilitetsprincipen. Bestämmelsen bör i första hand gälla alla livförsäkringar och inte bara sådana försäkringar där det skall upprättas grunder. Den bör också gälla för långa skadeförsäkringar. Vidare bör beräkningen anknyta till samma betryggande antaganden som skall ligga till grund för beräkning- arna av avsättningarna för ej intjänade och kvardröjande risker respektive livförsäkringsavsättningar. En bestämmelse om att försäkringspremier ovillkorligen måste be- stämmas med stöd av de betryggande antaganden som används för beräk- ningen av avsättningarna riskerar emellertid att komma i konflikt med direktivet och kan hämma konkurrensen. Det kan inte anses strida mot stabilitetshänsyn att sätta premierna lägre än vad antagandena föranleder om det är försvarligt med hänsyn till företagets hela ekonomiska situa- tion. Förhållanden kan ju vara sådana att ett stort och betryggande eget kapital finns som gör att antagandena delvis kan frångås med tillfreds- ställande soliditet och likviditet, eller att premierna bestäms utifrån faktiska erfarenheter för en grupp som har en lämplig karaktär och sammansättning för detta. Om bolagets situation medger detta kan pre- mier även bestämmas enligt sådana kollektiva överenskommelser som LO och TCO berört. Andra medel än försäkringspremier och avkastning bör emellertid inte kunna beaktas i en sådan omfattning som i förläng- ningen riskerar att äventyra företagets soliditet. har väckt frågan om möjligheten att avvika från betryggande antaganden medför en risk för att äldre försäkringskollektiv får bidra till lägre för nya försäkringstagare. Av avsnitt 14.2 framgår att skälighetsprincipen alltjämt skall gälla för äldre försäkringsavtal. I den utsträckning äldre avtal lever kvar får pre- mierna sättas på ett sådant sätt att nya försäkringstagare inte gynnas på de äldres bekostnad. I andra fall kan det knappast anses att äldre försäk- ringskollektiv bidrar till lägre för nya försäkringstagare i större utsträckning än vad som följer av allmänna mekanismer om prisbildning (jfr avsnitt 7.5). Bestämmelsen om premiesättning skall alltså inte ta sikte på skälig- hetsaspekter. Till följd av det anförda bör bestämmelsen utformas så att försäkrings- premierna för livförsäkringar och långa skadeförsäkringar skall be- stämmas på grundval av sådana antaganden om riskmått, ränta och kost- nader som skall ligga till grund för livförsäkringsavsättningen respektive avsättningen för ej intjänade och kvardröjande risker, om inte en avvikelse är försvarlig med hänsyn till bolagets ekonomiska situation. För andra skadeförsäkringar bör premiesättningen i stället bedömas med hänsyn till den allmänna stabilitetsprincip som föreslagits lagfäst. I undantagsfall kan den bestämmelsen få betydelse även för premiesätt- ningen. Det bör då vara fråga om premiesättning som riskerar att under- gräva bolagets ekonomiska situation.