prop · GM0385 · 1999-01-01 00:00:00 — I syfte att uppnå en enhetlig reglering utarbetades därför en ny lag om krigsansvarighet för liv- och invaliditetsförsäkring. Kategoriindelningen mellan krigsdeltagare och andra försäkrade av- skaffades och vissa förändringar gjordes beträffande krigsansvarighetens finansiering. Mot bakgrund av att nya försäkringsrörelselagar tillkommit gjordes en översyn av krigsansvarighetslagen . De belopp efter vilka krigsansvarigheten skall bestämmas räknades upp med hänsyn till penningvärdets fall. Av försäkringstekniska skäl gjordes vidare en omarbetning av ansvarighets- och utbetalningsreglerna. Den gällande lagen (l959:118) om krigsansvarighet för liv- och invaliditets- försäkring vilar emellertid på samma grundläggande principer som dem som gällde då lagstiftningen om krigsansvar infördes under . Krigsansvarighetslagens tillämpningsområde anges i 1 §. Lagen gäller för vissa närmare angivna försäkringsavtal som träffats mellan å ena sidan försäkringsanstalt som driver försäkringsrörelse här i landet och å andra sidan svensk medborgare eller utlänning med hemvist i . De försäkringsavtal som omfattas av lagen är först och främst avtal om livförsäkring (kapitalförsäkring och livränteförsäkring) för dödsfall. Lagen är vidare tillämplig på vissa avtal om invaliditetsförsäkring, nämligen sådana som avser premiebefrielse för livförsäkring för dödsfall eller för livsfall och sådana som meddelats i samband med livränte- försäkring för livsfall på sådant sätt att invaliditetsförsäkringen upphör om livränteförsäkringen upphör. Slutligen gäller lagen för avtal om invaliditetsförsäkring som meddelats av anstalt vars rörelse i huvudsak omfattar tjänstepensionsförsäkring. Lagen omfattar däremot inte återför- säkring eller försäkring hos ränte- och kapitalanstalt. I 2 § definieras vissa grundläggande begrepp i lagen. Med krigs- ansvarighet avses en försäkringsgivares ansvarighet för sådant dödsfall eller fall av invaliditet som inträffar under krigstillstånd eller, där det föranletts av krigshandling under tid då krigstillstånd varit rådande, efter krigstillståndets upphörande. Med krigstillstånd förstås krig vari befinner sig eller annat förhållande som av regeringen med avseende på lagens tillämplighet jämställs med sådant krig. Lagens huvudregel i fråga om krigsansvarighet återfinns i 3 §. Sådant ansvar åvilar försäkringsgivaren intill ett belopp av, utöver det tekniska återköpsvärdet, av risksumman vid dödsfall och vid invaliditet. Med risksumma förstås, när det gäller kapitalförsäkring för dödsfall, skillnaden mellan försäkringssumman och det tekniska återköpsvärdet, samt vid annan försäkring ett med hänsyn till försäkringsformen bestämt motsvarande belopp. Ett förbehåll som strider mot bestämmelsen om krigsansvarighet får i princip inte åberopas av försäkringsgivaren, dock kan regeringen medge att en försäkringsgivare avviker från regeln när det gäller försäkringar som meddelas efter det att ett krigstillstånd inträtt eller . I 4 § ges bestämmelser om utbetalning av försäkringsersättning. Om ett försäkringsfall som omfattas av krigsansvarighet har inträffat skall försäkringsgivaren, om regeringen inte föreskrivit annat, betala ut ett belopp motsvarande det tekniska återköpsvärdet, ökat med hälften av risksumman dock högst som engångsbelopp och vid återkommande utbetalningar. Enligt 6 § får återstoden av den krigsskyddade risksumman inte betalas ut förrän efter krigets slut. I 7-13 §§ ges regler om hur krigsansvarigheten skall finansieras. I princip skall den förlust på riskrörelsen, överkostnaden, som uppkommit till följd av kriget, fördelas lika mellan försäkringstagarna och försäk- ringsgivarna. Försäkringstagarna skall betala krigspremier och försäk- ringsbolagen skall bidra med tillskott av vinst- och fondmedel. Krigs- premien är maximerad till av den högsta krigsskyddade risksumma som gällt för den försäkrade under kriget. Försäkringsgivaren är inte skyldig att bidra med högre tillskott än vad som, utan att trygg- heten för gällande försäkringsavtal äventyras eller enskilda försäkrings- tagares rätt förnärmas, kan tas i anspråk genom tillgängligt och framåt förutberäknat överskott i rörelsen samt olika fondmedel. Om krigspremierna och bolagens egna tillskott visar sig otillräckliga för att täcka överkostnaden, utjämnas bristen genom att de försäkringser- sättningar som hållits inne under kriget sätts ner. Regeringen får föreskriva att olika försäkringsbestånd skall särskiljas vid beräkningen och täckningen av överkostnaden. Om överkostnaden skall bestämmas särskilt för olika försäkringsbestånd får emellertid ut- jämning av kostnaderna för krigsansvarigheten likväl ske mellan bestånd- en eller några av dem. Utjämning kan också ske mellan försäkringsbe- stånd hos olika försäkringsgivare som träffat avtal om detta. I 14 17 §§ ges bestämmelser om hur krigspremier fastställs och tas ut. Krigspremierna fastställs i huvudsak efter krigets slut sedan bolagen upprättat ett krigsbokslut. Försäkringsbolagen kan dock ta ut en provi- sorisk premie under kriget, som sedermera avräknas mot den slutliga krigspremien. Under ett krigstillstånd och fram till dess krigspremier har fastställts får tilldelning av återbäring inte ske. får inte heller be- slut fattas om utdelning av vinst till aktieägare eller av ränta till garant. För tillämpningen av lagens bestämmelser skall försäkringsgivarna enligt 23 § upprätta särskilda krigsgrunder. Härvid gäller föreskrifterna i de allmänna försäkringsrörelselagarna i tillämpliga delar. Några grunder har emellertid inte upprättats. påbörjade de större livförsäkringsbolagen ett samarbete för att utarbeta de grunder som lagen föreskriver. Under arbetets gång fann bolagen att lagbestämmelserna blivit otidsenliga i takt med den utveckling som ägt rum. Samarbetet kom därför i stället att inriktas på att ta fram ett förslag till en ny lag om personförsäkring vid krig. En arbetsgrupp med representanter för försäkringsinspektionen och försäkringsbranschen överlämnade ett sådant förslag till regeringen . förslag bygger i stora delar förslag, vars innehåll redovisas utförligt i betänkandet (s. 217 f.). 8.2 Krigsansvarigheten Regeringens förslag: Försäkringsgivarna skall även fortsättningsvis vara skyldiga att upprätthålla ett krigsansvar för liv- och invaliditets- försäkring. Någon begränsning av ansvarigheten uppställs inte och regelverket i övrigt blir inte så detaljerat som dagens. Bestämmelserna tas in i den nya lagen om försäkringsverksamhet under krig eller krigsfara m.m. Reglerna, som anger hur krigsansvaret skall finansieras, blir tillämpliga även för andra personförsäkringar som meddelats med krigsskydd, om ingenting annat avtalats. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att det obligatoriska krigsansvar som finns beträffande livförsäkring och vissa invali- ditetsförsäkringar avskaffas. Enligt förslaget skall i stället en särskild reglering gälla under krig för de försäkringsbolag som har meddelat krigsansvar för liv-, sjuk- och olycksfallsförsäkring. En given förut- sättning är enligt utredningen, att försäkringsbolagen inte utnyttjar en frivilliglinje till att friskriva sig från krigsansvarighet i fråga om liv- försäkringar. Reglerna föreslås inte bli tillämpliga på utländska EES- bolag. Huvudskälet för den föreslagna nya ordningen är enligt utredningen att man därigenom skapar en möjlighet för försäkringsbolagen att på ett smidigt sätt vidga krigsansvarigheten till andra försäkringar än dem som omfattas av krigsansvarighetslagen. Som exempel anges därvid för- tidskapitalmomentet i frivillig grupplivförsäkring. Det lagreglerade systemet föreslås således stå öppet för alla slag av livförsäkringar samt för olycksfalls- och sjukförsäkringar. I sammanhanget framhåller dock utredningen att det knappast kan bli aktuellt att införa en krigsansvarighet beträffande vissa typer av försäkringar eftersom den nödvändiga krigspremien kan förmodas bli orimligt hög. Remissinstanserna: och Finansin- spektionen har särskilt berört frågan om ett obligatoriskt krigsansvar för livförsäkring bör behållas eller inte. ansluter sig till utredningens förslag att försäkringsgivarna inte längre bör åläggas att vid krigstillstånd upprätthålla ett försäkringsansvar för personförsäk- ringar. framhåller att den utveckling som skett på försäkringsmarknaden kan ha medfört att försäkringsbolagen blivit mer benägna att utnyttja en möjlighet till friskrivning från krigsansvarighet. Inspektionen ställer sig därför tveksam till att de tvingande bestämmel- serna slopas. Inspektionen påpekar att granskning av försäkringsvillkor normalt inte ingår i inspektionens tillsynsarbete och att myndigheten därför har en begränsad möjlighet att följa och bevaka avtalsvillkor för livförsäkring så att friskrivning inte sker på ett oacceptabelt sätt. Att företa en sådan granskning utifrån ett allmänt samhällsintresse, vilket utredningen föreslår, synes inte möjligt enligt inspektionen. Skälen för regeringens förslag: Allmänna utgångspunkter Det torde inte råda något tvivel om att det från såväl ekonomisk som psykologisk synpunkt är av största betydelse att ett försäkringsskydd mot dödsfall och invaliditet kan erbjudas. Tveklöst är det också så att försäkringsskyddet blir än mera betydelsefullt i krigstider. En given förutsättning för att krigsansvarigheten skall avskaffas är enligt utredningen att försäkringsbolagen inte utnyttjar en s.k. frivillig- linje till att friskriva sig från krigsansvar när det gäller livförsäkring. Enligt utredningen bör det ankomma på att bevaka att försäkringsbolagen tar sitt ansvar i detta avseende. Om det trots allt skulle visa sig att försäkringsgivarna på ett från sam- hällssynpunkt oacceptabelt sätt utnyttjar den möjlighet till friskrivning som ges bör enligt utredningen frågan om tvingande lagstiftning på nytt tas upp. Även utredningen har sålunda den grundinställningen att ett krigsansvar för i vart fall livförsäkring bör finnas. Motiven bakom utred- ningens förslag att avskaffa det obligatoriska krigsansvaret för försäkringsgivarna när det gäller liv- och invaliditetsförsäkringar är alltså inte att försäkringsskyddet skall försämras utan tvärt om att den före- slagna regleringen skall ge försäkringsbolagen ett incitament att utöka ut- budet av krigsskydd på personförsäkringsområdet. Som inledningsvis framhållits är det av största vikt att ett försäk- ringsskydd mot krigsrisk erbjuds på personförsäkringsområdet. Med denna utgångspunkt är det inte ändamålsenligt att införa en bered- skapslagstiftning i enlighet med utredningens förslag, som bygger på den förutsättningen att lagstiftning skall behöva tillgripas om förhållandena ändras. Försäkringsgivarna bör därför även fortsättningsvis enligt lag vara skyldiga att upprätthålla ett krigsansvar som i huvudsak motsvarar det som gäller. Krigsansvarighetslagens tillämpningsområde har begränsats till att avse sådana verksamhetsgrenar där krigsansvarighet rimligen har ansetts kunna åläggas försäkringsgivarna. Sjuk- och olycksfallsförsäkringar har därför lämnats utanför lagen. Detta medför att den teknik för täckande av överkostnader under krig som lagen anvisar, inte automatiskt är tillämp- lig för denna typ av försäkringar. Om ett försäkringsbolag skulle vilja ta på sig ansvarighet för krigsrisk beträffande sjuk- eller olycksfallsför- säkring måste bolaget således, av hänsyn till gällande soliditets- och skälighetskrav, utöka villkoren med bestämmelser om krigspremier, innehållande av försäkringsersättning, krigsbokslut m.m. Detsamma torde gälla om kravet på skälighet ersätts av en allmän stabilitetsprincip, vilket föreslås i propositionen om ändrade försäkringsrörelseregler. Som utredningen framhåller är det angeläget att ansvarighet för krigs- risk införs åtminstone vid vissa former av sjukförsäkring. På det området kan det emellertid enligt regeringens bedömning inte komma i fråga att införa ett obligatoriskt ansvar för försäkringsbolagen. Det bästa vore naturligtvis om försäkringsgivarna på eget initiativ hade utarbetat villkor som erbjöd försäkringstagarna ett utökat krigsansvar för denna typ av försäkringar. Möjligheten har emellertid funnits utan att den har utnyttjats. Skälet härtill kan förmodas vara att krigsförsäkringar inte tillhör det försäkringsområde som givits någon högre prioritering under rådande säkerhetspolitiska förhållanden. Om en fakultativ lagstiftning införs, som även tar hänsyn till försäkringsbolagens skyddsbehov vad gäller riskökningen, finns det emellertid skäl att tro att försäkrings- bolagen skulle vara intresserade av att ansluta sig till denna. När det gäller rena olycksfallsförsäkringar är det mindre sannolikt att försäkringsbolagen skulle vara villiga att ta på sig ansvarighet för krigsrisk eftersom den nödvändiga krigspremien förmodligen skulle bli alltför hög. Det finns emellertid inte något principiellt skäl för att utesluta denna typ av försäkringar från tillämpningsområdet för en fakultativ lagstiftning. Den lagtekniska lösningen Gällande krigsansvarighetslag innehåller tämligen detaljerade bestäm- melser om bl.a. krigsansvarets omfattning och finansiering. Lagen för- utsätter dessutom för sin tillämpning att försäkringsgivarna upprättar särskilda grunder. Fördelen med en så ingående lagstiftningsteknik är naturligtvis att man som regel uppnår en större förutsebarhet om vad som kommer att gälla under de olika förhållanden som anges i lagen. När det gäller beredskapslagstiftning kan det emellertid vara till nackdel med en alltför detaljerad lagstiftning eftersom reglerna skall kunna tillämpas under de mest skiftande förhållanden. Om blir indraget i krig kan detta medföra sådana störningar i försäkringsbolagens verksamhet att samtliga bolag eller vissa av dem inte kan fungera på det sätt som krigsansvarighetslagen förutsätter. Skulle antalet försäkringsfall blir mycket stort och försäkringstagarna på grund av krigsförhållandena få svårigheter att inbetala till bolagen som dessa inte kan omsätta sina tillgångar i kontanta medel, kan situationen bli svårbemästrad och kräva särskild reglering. Om å andra sidan antalet försäkringsfall under krigstillståndet inte skulle komma att öka i någon nämnvärd grad och störningarna i ekonomin endast bli av mindre omfattning, kan det däremot saknas skäl att göra alltför stora avsteg från den fredstida lagstiftningen. Mellan de nu nämna ytterligheterna kan förhållandena naturligtvis variera nästan i det oändliga. För att kunna tillämpas under de vitt skiftande förhållanden som nämnts bör en ny lagstiftning om krigsansvarighet inte vara så detaljerad som den nu gällande utan ges en mera generell utformning. När det gäller valet av lagstiftningsteknik kan man tänka sig olika lösningar. Krigsansvarighetslagen är inte någon beredskapslag i ordets egentliga bemärkelse eftersom den är tillämplig även i fredstid och det är under fredsförhållanden bestämmelsen som förbjuder försäkringsgivare att göra förbehåll om krigsansvar kan sägas ha sin egentliga betydelse. Visserligen blir det inte aktuellt för försäkringstagarna att åberopa bestämmelsen förrän ett försäkringsfall har inträffat under ett krigstill- stånd, men det är i fredstid som de tillämpliga försäkringsavtalen före- trädesvis ingås. Det kan mot denna bakgrund förefalla mest naturligt att bestämmelsen om krigsansvarighet inordnas bland övriga regler om försäkringsavtal i FAL, med en hänvisning till det regelverk som skall gälla under krigsförhållanden. En sådan nyordning övervägs emellertid bäst i samband med det inom pågående berednings- arbetet med en ny försäkringsavtalslag. Något förslag med denna inrikt- ning läggs därför inte fram i detta sammanhang. Under alla förhållanden behövs även bestämmelser om krigsansvarets närmare omfattning och innehåll som inte lämpligen bör placeras i försäkringsavtalslagen. Ett alternativ är naturligtvis att även fortsättningsvis samla dessa regler i en särskild lag. En utgångspunkt för den nu genomförda översynen av försäkringsverksamheten under krig och krigsfara är emellertid att regelverket bör göras mera överskådligt. Detta torde bäst uppnås om beredskapsreglerna så långt det är möjligt samlas i en lag. En sådan lösning är genomförbar om man som föreslås går ifrån den detaljreglering av krigsansvaret som gäller . Krigsansvarets omfattning Krigsansvarighetslagen är tillämplig på försäkringsavtal mellan för- säkringsanstalt som driver försäkringsrörelse i och svensk medborgare eller utlänning med hemvist i . För försäkringar som meddelas utländska medborgare bosatta i utlandet kan försäkringsgivarna således friskriva sig från ansvar för försäkringsfall som inträffar under krigstillstånd. Det finns naturligtvis fog för att hävda att alla som tecknar sin liv- försäkring i bör ha samma skydd och således omfattas av ett krigsansvar. Om en dansk medborgare arbetar i kan det förefalla rimligt att han enligt en kollektiv grupplivförsäkring kan erhålla samma skydd som sina svenska arbetskolleger även om han väljer att bo i . Å andra sidan är det svårt att förutspå vilka konsekvenser som en utvidgning av krigsansvaret skulle kunna få bl.a. från kon- kurrenssynpunkt. Det är vidare ingenting som hindrar att försäkrings- givare i låter bli att friskriva sig från krigsansvar. Skulle så ske och ingenting avtalas om krigsansvaret kommer bestämmelserna härom i den föreslagna beredskapslagen att vara tillämpliga. Mot denna bakgrund bör det obligatoriska krigsansvaret även fortsättningsvis begränsas på sätt gäller enligt krigsansvarighetslagen. Enligt gällande lag är krigsansvarigheten begränsad till försäkringens tekniska återköpsvärde jämte ett maximerat belopp av risksumman som för dödsfall uppgår till och för invaliditet till ett årligt belopp om . Beloppsgränserna fastställdes och har således varit desamma . För att krigsansvarigheten med dagens penningvärde skall motsvara det skydd som gällde när de nuvarande gränserna fastställdes fordras att risksumman för dödsfall höjs till . Risksummor i denna storleksordning torde emellertid förekomma ytterst sällan. Man kan naturligtvis tycka att det skulle vara orimligt att ålägga försäkringsgivarna ett krigsansvar i nu nämnd omfattning. I samman- hanget måste man emellertid beakta att försäkringstagarna betalar i förhållande till den avtalade försäkringsersättningen. Utgångspunkten bör vara att försäkringsavtal i möjligaste mån skall fullföljas även och att ersättning således skall utgå med avtalat belopp. Krigsansvarigheten bör därför fortsättningsvis inte begränsas till ett visst belopp. Skulle så ske kan man nämligen förmoda att försäkringsgivarna skulle ta detta till intäkt för att inte betala ut högre ersättning än lagen anger. Härför talar den omständligheten att försäkringsbolagen, så vitt är känt, trots penningvärdets försämring inte åtagit sig att betala en högre ersättning än lag föreskriver. Med den föreslagna lösningen kommer man ifrån det problem som det innebär att ständigt behöva justera gränserna för att kunna behålla krigsansvaret intakt reellt sett. Sist men inte minst kan ett till beloppet fastställt krigsansvar bli till en illusion om det värsta tänkbara skulle inträffa under ett krig, nämligen att antalet försäkringsfall drastiskt ökar. Försäkringsgivarna bör därför i stället skyddas genom regler som anger hur kostnaderna för en ökad krigsrisk skall bäras. Med ett i princip obegränsat krigsansvar följer också att det saknar betydelse huruvida en försäkringstagare koncentrerat sitt försäkrings- skydd eller om han fördelat detta på flera försäkringar, i samma eller olika bolag. Finansieringen av krigsansvaret Enligt krigsansvarighetslagen gäller att den förlust på riskrörelsen som uppkommit till följd av ett krig (överkostnaden) till hälften, eller den mindre del som regeringen bestämmer, skall täckas genom uttagande av krigspremier medan återstoden skall täckas genom tillskott från för- säkringsgivaren. Möjligheten att ta ut krigspremier är dock begränsad till en viss procentsats av den högsta krigsskyddade risksumma som gällt för försäkringen under kriget. Vidare gäller den inskränkningen att försäkringsgivaren inte är skyldig att tillskjuta mer än vad som kan tas i anspråk utan att tryggheten för gällande försäkringsavtal äventyras eller enskilda försäkringstagares rätt förnärmas. Kan överkostnaden inte täckas genom uttagande av krigspremier och tillskott av försäkrings- givaren i den ordning som sagts skall bristen utjämnas genom att försäkringsersättningar som hållits inne under kriget sätts ner. Motivet till att försäkringsbolagen bör kunna tvingas att tillskjuta mer än hälften av överkostnaden angavs vara att livförsäkringsbolagen genom försäkringsrörelselag praktiskt taget helt skall drivas för försäkringstagarnas räkning. Samtliga överskott som uppkommer skall tillgodoföras försäkringstagarna senast vid försäkringstidens slut i den mån överskotten inte behövs för bolagets konsolidering. Aktieägarna i livförsäkringsaktiebolagen har ingen rätt till överskottsfonderna, utan deras rätt omfattar endast aktiekapitalet och en mindre årlig utdelning på detta. Livförsäkringsbolagens överskott och fonder tillhör sålunda inte några främmande intressenter utan bör betraktas som försäkringstagarnas egendom. Om särskilda regler inte ges för finansieringen av krigsansvarigheten blir följden att försäkringsbolagen tvingas att fullfölja sina åtaganden enligt ingångna avtal. Stiger antalet försäkringsfall drastiskt kommer emellertid bolagen att hamna på obestånd med konkurs eller likvidation som följd. Konsekvensen av en sådan ordning blir att försäkringsfall som inträffar i början av ett krig kan komma att ersättas fullt ut medan ersättningen för senare inträffade dödsfall i sämsta fall kan utgöras av en fordran i konkurs, låt vara en prioriterad sådan. Ökar krigsrisken kan man också befara att många försäkringstagare skulle komma att återköpa sina försäkringar, vilket ytterligare skulle förvärra försäkringsbolagens situation. Det säger sig självt att ett resultat som det beskrivna inte är godtagbart. Med ett obligatoriskt krigsansvar följer därför ett behov av regler som anger hur kostnaderna för en ökad risk skall fördelas mellan i första hand försäkringsgivarna och försäkrings- tagarna, men även mellan de sistnämnda inbördes. Krigsansvarighetslagens bestämmelser om finansieringen av krigs- ansvarigheten är på det stora hela ändamålsenliga och rättvisa. En framtida lagstiftning bör därför i huvudsak bygga på samma grund- läggande principer. Reglerna om hur en till följd av kriget uppkommen förlust på riskrörelsen skall bäras bör emellertid ges en mera generell utformning. Detta innebär att försäkringsgivarna ges en större frihet när det gäller förvaltningen av bolaget under kriget, men härav följer också ett större ansvarstagande gentemot försäkringstagarna. Ett försäkringsbolag skall ha tillgångar till ett värde som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna s.k. skuld- täckningstillgångar, som skall registerföras. Särskilda placeringsregler gäller för tillgångarna och försäkringstagarna har förmånsrätt i dessa om bolaget skulle gå i konkurs. Vid utövandet av verksamheten skall försäkringsbolagen, utöver tillgångar motsvarande försäkringstekniska avsättningar, ha en tillräcklig kapitalbas. Den skall minst uppgå till en nivå som beräknas med utgångspunkt i verksamhetens art och omfattning enligt 7 kap. 23 § FRL för livförsäkringsrörelse (solvensmarginal). Kapitalbasen får dock aldrig vara mindre än som anges i 7 kap. 26 och 27 §§ FRL (garantibeloppet). Gällande regler om försäkringstekniska avsättningar bygger emellertid på att avsättningar endast behöver göras för s.k. tilldelad återbäring. Sådana överskott som reserverats för i första hand försäkringstagarnas räkning i nuvarande återbäringsfond ingår alltså inte i de försäkringstekniska avsättningarna. En betydande del av försäkringsbolagens tillgångar motsvaras alltså av s.k. allokerade återbäringsmedel, som i princip är tillgängliga för förlusttäckning.