prop · GM0336 · 1999-01-01 00:00:00 — Om en domstol har funnit att någon är skyldig till ett brott mot vapenlagen eller vapenförordningen, eller till ett annat brott vid vilket skjutvapen använts, skall en kopia av domen eller beslutet sändas till polismyndigheten i den ort där den dömde är folkbokförd (17 kap. 3 § vapenförordningen). I fråga om den som driver handel med skjutvapen eller ammunition, ingår i styrelse för skyttesammanslutning eller företräder huvudman för museum skall enligt bestämmelsen underrättelse även sändas till polismyndigheten i den ort där rörelsen bedrivs, styrelsen har sitt säte eller museet är beläget. Motsvarande underrättelseskyldighet gäller när en domstol lämnat ett yrkande om förverkande enligt vapenlagen helt eller delvis utan bifall. Genom domstolarnas underrättelser uppmärksammas den polismyndighet hos vilken ett vapeninnehav är registrerat på vissa av de omständigheter som kan föranleda att ett tillstånd enligt vapenlagen återkallas. Skyldigheten att underrätta omfattar emellertid inte samtliga uppgifter som är relevanta för detta ändamål. Det finns till exempel inte någon skyldighet för domstolarna att underrätta polismyndigheten om att en person dömts för något annat våldsbrott än ett sådant där skjutvapen använts. Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle kunna användas för att från andra register, t.ex. från det register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister eller det register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister, hämta in uppgifter om att det föreligger sådana omständigheter som kan utgöra grund för ett beslut om återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen och ammunition eller för att omhänderta skjutvapen och ammunition i avvaktan på ett sådant beslut. Centrala register skulle således effektivisera polisens arbete och vara av stor betydelse för polisens verksamhet att förebygga, upptäcka och utreda brott. anser att de centrala vapenregistrens roll i förebyggande verksamhet brottslighet och psykisk sjukdom bör bli föremål för särskild utredning. Som framgått av det sagda är ett syfte med att inrätta centrala vapenregister att underlätta polisens brottsutredande verksamhet. Regeringen delar i och för sig förbundets uppfattning att det är angeläget att hitta en lösning för att få uppgifter om personer som är psykiskt sjuka och på grund av sjukdomen är olämpliga att inneha vapen. Frågan behandlas av vapenutredning som föreslår att läkarnas anmälningsplikt skall utökas. förslag är föremål för beredning inom . Frågan om vapenregistrens roll för att förhindra att personer som på grund av psykisk sjukdom är olämpliga som vapeninnehavare bör lämpligen beredas i samband med detta förslag. Regeringen är därför inte beredd att i samband med förevarande lagstiftningsärende ta ställning till Svenska Jägareförbundets förslag. Centrala register behövs för uppdatering av de lokala registren De lokala vapenregistren uppdaterades tidigare genom aviseringar från folkbokföringsregistret. Som framgått av avsnitt 3.4 upphörde med aviseringen och har Datainspektionens tillstånd att föra ett temporärt centralt vapeninnehavareregister som uppdateras från namn och adressregister. Ändamålet med det temporära registret är att tillgodose de lokala registerenheterna med den information om adressändringar, namnändringar, dödsfall etc. som tidigare erhölls från . Det är viktigt att det även finns en fungerande uppdatering av de lokala registren. Det är naturligtvis möjligt att uppdatera varje lokalt vapenregister genom samkörning med namn och adressregister. Det mest rationella systemet synes dock vara att de lokala vapenregistren även i fortsättningen uppdateras från ett centralt vapeninnehavarregister. Utländska medborgare har det i princip varit ett ovillkorligt krav för att tillstånd att inneha skjutvapen i skall kunna beviljas att sökande är fast bosatt i och således folkbokförd på en bestämd adress inom landet. I och med den ökade rörligheten av personer över gränserna främst inom den europeiska unionen kan inte detta krav längre upprätthållas lika strikt. Det måste t.ex. vara möjligt för en person, som är bosatt i ett annat land och som vill förvärva ett skjutvapen för att inneha det i och därefter föra det med sig till sitt hemland, att söka och beviljas tillstånd till innehavet. I sådana fall är det emellertid inte möjligt att knyta registreringen av vapeninnehavet till folkbokföringsadressen. En polismyndighet som tar emot en ansökan om tillstånd kan därför ha svårt att kontrollera om sökanden redan tidigare av en annan polismyndighet har beviljats tillstånd att inneha andra skjutvapen. Ett centralt register över samtliga vapeninnehavare skulle väsentligt underlätta en sådan kontroll. Kontroll av vapenhandlare Den som vill bedriva handel med vapen måste ha tillstånd enligt vapenlagen. Tillstånd får meddelas den som har rätt att driva handel i allmänhet, har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig (2 kap. 10 § vapenlagen). Det är naturligtvis angeläget att handeln med skjutvapen och ammunition underkastas en sträng kontroll. Om vapenhandlarna registrerades i ett centralt register skulle polisen vid handläggning av vapenärenden där en vapenhandlare anges som överlåtare direkt kunna kontrollera att denne har ett giltigt tillstånd till handel med skjutvapen. Ett centralt register skulle även kunna användas för att registrera uppgifter av betydelse för tillståndsfrågan, t.ex. uppgifter om konkurs, likvidation etc. Integritets- och säkerhetsaspekter Åtskilliga skäl talar alltså för inrättandet av centrala vapenregister. Centrala vapenregister skulle effektivisera polisens arbete och minska administrationskostnaderna som rättssäkerheten skulle förstärkas. Centrala register skulle även få stor betydelse för såväl den brottsutredande som den brottsförebyggande verksamhet polisen bedriver. All automatiserad behandling av personuppgifter kan i och för sig ses som ett intrång i den enskildes personliga integritet. Behovet av inrättande av register och annan automatiserad behandling måste därför alltid noga övervägas. Vid utformandet av de regler som skall gälla för automatiserad behandling av personuppgifter måste integritetsfrågorna alltid ställas i förgrunden. En utgångspunkt är härvid bestämmelserna i 2 kap. 3 § andra stycket regeringsformen om att en person i den utsträckning som föreskrivs i lag skall skyddas mot att den personliga integriteten kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av automatisk databehandling. Generella bestämmelser om tillåten behandling av personuppgifter finns som redan nämnts i personuppgiftslagen (1998:204). Som framgått av avsnitt 4.1.1 skulle inrättandet av vapenregister i och för sig vara möjligt redan med stöd av personuppgiftslagen. Med hänsyn härtill och med hänsyn till de fördelar centrala vapenregister medför kan det från integritetssynpunkt knappast finnas några betänkligheter mot att inrätta centrala vapenregister. Vad som främst talar emot att inrätta centrala vapenregister är i stället säkerhetsaspekten. Som redan anförts beträffande de lokala registren medför en ökad koncentration av uppgifter om vapen och vapeninnhavare en ökad sårbarhet för obehörigt intrång i registren. Datainspektionen, som godtar förslaget som det nu är utformat, varnade i sitt remissyttrande över skrivelse för att ett centralt vapenregister skulle kunna få ödesdigra konsekvenser om uppgifterna kom i orätta händer, t.ex. genom att den organiserade brottsligheten eller utländska organisationer med intresse av att identifiera vapeninnehavare fick tillgång till dem. Dessa farhågor är i och för sig berättigade. De bör dock inte överdrivas. Uppgifter om vilka personer som är vapeninnehavare har varit registrerade centralt i folkbokföringsregistret genom de s.k. v-markeringarna. Självklart förutsätter inrättandet av centrala vapenregister att lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder vidtas för att skydda uppgifterna. I sammanhanget måste också erinras om att det av 31 § personuppgiftslagen följer att den personuppgiftsansvarige skall vidta de åtgärder som är lämpliga bl.a. med beaktande av de särskilda risker som finns med behandlingen av uppgifterna. Det kan t.ex. gälla åtgärder för åtkomstskydd, behörighetskontroller eller loggning för att i efterhand kontrollera vem som har haft åtkomst till uppgifterna, tidpunkten för åtkomsten och vilka uppgifter åtkomsten gällt. Som framgår av avsnitt 10 kommer närmare föreskrifter om förandet av vapenregistren att utfärdas av regeringen. Sammanfattningsvis talar således övervägande skäl för att centrala vapenregister bör inrättas. 7.2 Tre separata register inrättas Regeringens förslag: De centrala registren skall vara tre till antalet, ett över vapeninnehavare, ett över vapen och ett över vapenhandlare. Dessa tre register skall föras separat och de får inte samköras med varandra. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Riksåklagaren framhåller dock att det från åklagar- och brottsutredningssynpunkt skulle vara värdefullt om det fanns möjlighet till samkörning av de centrala registren under speciella förhållanden. påpekar att vapenhandlarregistret inte kommer att omfatta handel med skjutvapen som regleras av lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Skälen för regeringens förslag: För att minska risken för sårbarhet bör uppgifter om vapeninnehavare och uppgifter om vapen inte registreras i samma register. I stället bör, såsom föreslagit, tre separata centrala vapenregister inrättas. Det bör således finnas ett register över vapeninnehavare, ett över vapen och ett över vapenhandlare. bör innehålla uppgifter om personer eller organisationer som har meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition. Registret bör utöver personuppgifter om vapeninnehavaren endast innehålla en hänvisning till det lokala register där tillståndet finns registrerat. bör innehålla uppgifter om sådana vapen för vilka tillstånd till innehav har meddelats enligt vapenlagen. bör dessutom innehålla uppgifter om vapen som upphittats eller anmälts stulna eller försvunna. bör innehålla uppgifter om personer och organisationer som meddelats tillstånd att bedriva handel med skjutvapen eller att ta emot skjutvapen för översyn, reparation eller skrotning. Såsom påpekat kommer registret inte att omfatta den som driver handel med skjutvapen enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Det är heller inte syftet med detta lagstiftningsärende. Uppdelningen på tre separata register innebär att det inte är möjligt att ur de centrala registren utläsa närmare vilka slags vapen en viss person eller organisation har rätt att inneha. Dessa uppgifter skall endast finnas i de lokala registren. För att ytterligare minska risken att registrerad information kommer i orätta händer och kan sammanställas på ett sätt som utgör ett hot, t.ex. för registrerade vapeninnehavare, bör de centrala registren inte få samköras med varandra. Regeringen kan visserligen instämma i Riksåklagarens påpekande att det i vissa situationer från utredningssynpunkt skulle vara värdefullt att få samköra de centrala registren t.ex. vid misstanke om särskilt grova brott eller om det är av synnerlig vikt för utredningen. Inrättandet av centrala vapenregister och sammanslagningen av de lokala vapenregistren medför dock stora effektivitetsvinster för den brottsutredande verksamheten i förhållande till vad som gäller . Regeringen gör bedömningen att säkerhetsaspekterna överväger intresset av den ytterligare effektivitetsvinst det skulle innebära att i speciella situationer få samköra de centrala vapenregistren. 8 Vapenregistrens ändamål Regeringens förslag: Vapenregistren skall ha till ändamål att 1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott och 2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Av förgående avsnitt har framgått att det finns många olika skäl att inrätta vapenregister. Vapenregister fyller en viktig funktion i polisens brottsutredande och brottsförebyggande verksamhet. Vapenregister behövs också för att effektivisera vapenärendehandläggningen. En utgångspunkt för personuppgiftslagen (1998:204) är att behandlingen av personuppgifter skall ske för ett visst ändamål. Den personuppgiftsansvarige skall bl.a. se till att uppgifter bara samlas in för uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in samt att de uppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet med behandlingen (9 §). Avgränsningen av registrens ändamål är således av stor betydelse för hur ett register skall kunna användas. Det ligger i sakens natur att en ändamålsbestämmelse inte kan bli allt för preciserad. Med hänsyn till vad som i föregående avsnitt anförts om behovet av vapenregister bör såväl de lokala som de centrala vapenregistren ha till ändamål att 1. ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott, 2. underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen. Vapenregistren kommer således att föras bl.a. för att förebygga, upptäcka och utreda brott. Polisdatalagens (1998:622) allmänna bestämmelser kommer därför i och för sig att gälla för vapenregistren. Eftersom det knappast kan bli aktuellt att behandla s.k. känsliga personuppgifter i vapenregistren får detta inte annan följd än att polisdatalagens bestämmelser om utlämnande av uppgifter blir tillämpliga för uppgifter i vapenregistret. Det innebär att uppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistiken skall lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik (6 §). Uppgifter får vidare lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt (7 § första stycket). Dessutom får regeringen meddela föreskrifter om att uppgifter på begäran får lämnas ut till polis- eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till om det behövs för att myndigheten eller organisationen skall kunna förebygga, upptäcka eller utreda brott (7 § andra stycket) eller att uppgifter får lämnas ut även i andra fall (8 §). 9 Hemvärnsmän Regeringens förslag: Hemvärnsmän som tilldelats skjutvapen för förvaring i bostaden skall registreras såsom vapeninnehavare såväl i det lokala vapenregistret som i det centrala vapeninnehavarregistret. Av det centrala vapeninnehavarregistret får det inte framgå om personen är hemvärnsman eller innehar vapen med stöd av tillstånd enligt vapenlagen. Uppgifter om vilka vapen hemvärnsmännen innehar skall inte heller registreras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Försvarsmaktens högkvarter föreslår dock att det av lagen bör framgå att det inte skall var möjligt att ta fram sammanställningar över hemvärnsmän. Skälen för regeringens förslag: Hemvärnet har till uppgift att skydda viktiga totalförsvarsanläggningar i hembygden och att skydda en myndighets eller ett företags egna anläggningar och verksamhet (1 § hemvärnsförordningen [1997:146]). Vid ett överraskande angrepp mot skall hemvärnet ta upp försvaret till dess mobiliserade styrkor kan överta uppgiften. De flesta av ca. 70 000 hemvärnsmän har därför tilldelats militära skjutvapen som förvaras i deras bostäder. Enligt 17 § förordningen (1996:31) om statliga myndigheters skjutvapen m.m. skall Försvarsmakten informera berörd lokal polismyndighet om sådana militära skjutvapen som har tilldelats hemvärnspersonal och som förvaras i bostäder. Informationen skall avse vapentyp samt namn och adress i fråga om den som har vapnet. framhåller i sin skrivelse att det är nödvändigt att finna ett enkelt datoriserat system för överföring av informationen för att undvika resurskrävande rutiner. föreslår därför att uppgifterna skall registreras såväl i det lokala vapenregistret som i det centrala vapeninnehavarregistret. Försvarsmakten uttryckte i sitt yttrande över skrivelse vissa farhågor kring förslag att registrera uppgifter om hemvärnsmän i det centrala vapenregistret. Försvarsmakten pekade på att förslaget innebar att alla uppgifter om hemvärnets hela tillgängliga krigsorganisation skulle komma att finnas tillgänglig i det centrala register som föreslog och att uppgifterna i orätta händer kunde komma att reducera effekten av hemvärnet. I sitt yttrande över förslag framhöll Försvarsmakten vidare vikten av att värna om säkerheten för hemvärnsmännen och deras familjer. Under ärendets fortsatta beredning förklarade sig Försvarsmakten och vara eniga om det system som föreslås i promemorian. Det innebär att respektive försvarsområde inom Försvarsmakten löpande förser motsvarande polismyndighet med uppgifter om de hemvärnsmän som tilldelats vapen för förvaring i bostaden. Uppgifterna registreras i det lokala vapenregistret. Uppgifter om vilka vapen hemvärnsmännen tilldelats får däremot inte registreras. Dessa uppgifter kan polisen endast få efter kontakt med respektive försvarsområde. En spärr läggs in i systemet så att det inte går att ta fram sammanställningar över hemvärnsmän. Uppgifterna om vapeninnehavaren överförs från det lokala vapenregistret till det centrala vapeninnehavarregistret. I det centrala vapenregistret sker registreringen på ett sådant sätt att det inte framgår huruvida vapeninnehavaren har tillstånd enligt vapenlagen att inneha skjutvapen eller är hemvärnsman. För att inte syftet med att införa ett centralt register över vapeninnehavare skall gå förlorat är det viktigt att alla vapeninnehavare också registreras. Även hemvärnsmännen bör därför registreras i registret. är det naturligtvis viktigt att skydda hemvärnet så att det inte går att få fram uppgifter som, i orätta händer, skulle kunna sabotera hemvärnets organisation eller skada enskilda hemvärnsmän och deras familjer. Promemorians förslag bygger som nämnts på den lösning och Försvarsmakten kommit fram till. Förslaget synes väl avvägt. Ingen remissinstans har heller framställt några erinringar mot det. Förslaget bör därför genomföras. Försvarsmakten har emellertid föreslagit att det redan av lagen bör framgå att det inte skall vara möjligt att ta fram sammanställningar över hemvärnsmän i de lokala registren. Regeringen finner ingen anledning att motsätta sig Försvarsmaktens önskemål. Det bör således i lagen anges att det lokala registret inte får användas för att göra automatiserade sammanställningar över hemvärnsmän. 10 Närmare bestämmelser om registren Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att utfärda föreskrifter om förandet av vapenregistren. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Datainspektionen anser att promemorian lämnar många frågor obesvarade, såsom vilka närmare uppgifter vapenregistren skall innehålla om de registrerade, vilka som skall ha åtkomst till registren och hur det är tänkt att fungera rent praktiskt. Skälen för regeringens förslag: I lag bör endast anges vilka register som får föras och för vilket ändamål det får ske. Det krävs naturligtvis mer detaljerade bestämmelser om registrens innehåll, samkörning med andra register, behörighetsbegränsningar etc. Sådana bestämmelser är dock av den karaktären att de inte bör ges lagform. Det bör i stället ankomma på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att utfärda närmare föreskrifter om förandet av vapenregistren. Datainspektionen har efterlyst en närmare precisering av registrens innehåll, vem som skall ha tillgång till dem etc. Regeringen instämmer i Datainspektionens uppfattning att det kan vara av värde för att få information även om sådant som inte bör lagregleras. I det följande lämnas en närmare redogörelse för hur vapenregistersystemet är tänkt fungera. Lokala vapenregister De lokala vapenregistren skall innehålla all information som krävs för polismyndighetens vapenärendehantering. Det innebär att alla uppgifter av intresse för ett vapenärende skall registreras i det lokala vapenregistret, såsom ansökan, uppgifter som kommer fram under handläggningen och polismyndighetens beslut. Av vapenförordningen (1996:70) framgår vilka uppgifter en ansökan skall innehålla. En ansökan om tillstånd att inneha skjutvapen skall t.ex. innehålla uppgifter om sökandens namn, personnummer och hemvist samt vapnets typ, fabrikat, modell och kaliber. Vidare skall uppgifter om överlåtarens eller upplåtarens namn, person- eller organisationsnummer och hemvist samt vapnets tillverkningsnummer anges. Om vapnet saknar tillverkningsnummer skall annan uppgift som tillåter identifiering anges. I ansökan skall dessutom anges antal och slag av skjutvapen som sökanden redan innehar samt uppgift om ändamålet med innehavet och vilka omständigheter sökanden vill åberopa till stöd för sin ansökan. Samtliga dessa uppgifter kommer att registreras i registret. Av Försvarsmakten får polismyndigheterna löpande uppgifter om personnummer, namn och adress för aktuella hemvärnsmän. Dessa uppgifter skall, som framgått av avsnitt 8, också registreras i de lokala vapenregistren. När ändringar görs i ett lokalt vapenregister är systemet så uppbyggt att motsvarande ändring automatiserat görs i det centrala registret. När en ny vapeninnehavare registreras i ett lokalt vapenregister överförs således uppgifter om vapeninnehavaren till det centrala vapeninnehavarregistret och uppgifter om vapnet till det centrala vapenregistret. Det centrala vapeninnehavarregistret skall innehålla uppgifter om polismyndighetskoder, polisområdeskoder samt namn, personnummer och adress på de personer som meddelats tillstånd att inneha vapen eller ammunition enligt vapenlagen. Registret skall även innehålla motsvarande uppgifter om personer som är hemvärnsmän och tilldelats militära skjutvapen för förvaring i bostaden. Uppgifter om nya vapeninnehavare och hemvärnsmän överförs automatiserat från de lokala vapenregistren till vapeninnehavarregistret, utan att det framgår om vederbörande person är hemvärnsman eller annan vapeninnehavare. uppdateras från namn och adressregister med information om adressändringar, dödsfall, emigrationer etc. Som tidigare framgått (se avsnitt 6.1) skall det centrala vapeninnehavarregistret användas bl.a. för att automatiserat uppdatera de lokala vapenregistren. Registret skall också, som närmare utvecklats tidigare, användas i brottsförebyggande syfte. Det bör därför kunna samköras med andra register som förs av polisen, t.ex. misstankeregistret och belastningsregistret. Personuppgiftslagen innehåller inga särskilda bestämmelser om samkörning. Personuppgiftslagen innehåller emellertid ett förbud mot att behandla uppgifter för något ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Eftersom misstankeregistret och belastningsregistret också har till ändamål att ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott behövs inga särskilda bestämmelser om samkörning. Centrala vapenregistret Det centrala vapenregistret skall innehålla uppgifter om vapnen, såsom tillståndsnummer, tillståndstyp, tillståndets giltighetstid, vapentyp, fabrikat, modell, kaliber, tillverkningsnummer, ammunitionsklass, EU- kategori, kombinationstyp, piptyp, automattyp etc. Det centrala vapenregistret skall, som framgått av avsnitt 6.2, även innehålla uppgifter om vapen som upphittats eller anmälts stulna eller försvunna. Det centrala vapenregistret skall uppdateras automatiserat genom de lokala vapenregistren och genom polisens datasystem för brottsanmälningar (RAR). Om ett vapen övergår till en ny ägare ändras tillståndsnumret. Om ett vapen anmäls stulet registreras det.