prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — 8.3.3 Förbudet att förespegla återbäring Regeringens förslag: Nuvarande förbud att utfästa återbäring på annat sätt än vad som följer av reglerna om tilldelning tas bort. I stället införs ett förbud att förespegla återbäring som saknar grund i försäkringsavtal. förslag: Saknar motsvarighet till regering- ens förslag. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 189 och 322). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller avstått från att närmare kommentera promemorians förslag. Flera centrala parter på arbetsmarknaden har efterlyst undantags- eller dispensregler för kollektivavtalsgrundade försäkringar där bl.a. beräkning av och återbäring bestäms i överenskommelse mellan arbetsmarknadens parter. har ansett att bestämmelsens ordalydelse och kom- mentar inte är helt överensstämmande. Skälen för regeringens förslag: För försäkringstagarna är det av stor betydelse att villkoren för återbäring finns i försäkringsavtalet. Det vore olämpligt om de nya reglerna medgav att återbäring lämnades av medel som kan användas för vinstutdelning eller förlusttäckning som försäkringstagarna förespeglas att en sådan återbäring kan förväntas även . Det skulle på ett olyckligt sätt locka försäkringstagarna att ingå försäkringsavtal på felaktiga premisser. I FRL bör därför finnas ett förbud mot att förespegla återbäring som saknar grund i försäkringsavtal. Vidare bör nuvarande förbud mot att utfästa återbäring på annat sätt än enligt nuvarande regler om tilldelning utmönstras. Bestämmelsen bör gälla även för kollektiva försäkringar. Inte heller i sådana fall bör information lämnas till försäkringstagarna eller andra om att de kan räkna med framtida återbäring som saknar stöd i avtalet eller i en överenskommelse mellan arbetsgivare och arbetstagare. En sådan överenskommelse sker t.ex. mellan företrädare för arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer i styrelsen för vissa s.k. avtalsförsäkringsbolag. Regeln får således en annan tillämpning för dessa fall. Angående närmare vägledning för tillämpningen, se författnings- kommentaren till 7 kap. 8 §. 8.3.4 Dispensmöjligheten för vissa korta livförsäkringar Regeringens förslag: Nuvarande dispensmöjlighet för korta döds- fallsförsäkringar utmönstras. förslag: Saknar motsvarighet till regering- ens förslag. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 190). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft någon erin- ran mot promemorians förslag. är dock negativt inställda till förslaget. Enligt förbundet är det olyckligt att återinföra ett krav på fixerade beräkningsantagande för premieberäkning och liv- försäkringsavsättningar för gruppliv-, kort dödsfalls- och kollektivavtalad försäkring. har framfört liknande synpunkter. Bakgrund: För livförsäkringar som gäller endast för dödsfall och som meddelas för om högst eller mot en premie som är beräknad och bestämd för längst , får regeringen eller efter dess bemyndi- gande medge undantag från bestämmelserna om liv- försäkring. Från vissa bestämmelser, bl.a. om vinstutdelning och soliditet får dock undantag inte medges (se 1 kap. 10 § FRL). Dispensregeln har utnyttjats för grupplivförsäkringar och även viss individuell försäkring. Syftet med dispensmöjligheten är främst att göra det möjligt att meddela tekniskt enkla former av livförsäkringar utan ordningen med försäk- ringstekniska grunder. Skälen för regeringens förslag: Samma flexibilitet som uppnås med dagens dispensregel i 1 kap 10 § FRL erbjuds inom ramen för de nya reglerna om försäkringstekniska riktlinjer och beräkningsunderlag. Un- dantaget från kravet på tekniskt underlag är särskilt utformat bl.a. för att kunna beakta sådana förhållande som remissinstanserna tagit upp. Un- dantaget har i jämförelse med försäkringsrörelsepromemorians förslag utvidgats för att även kunna tillämpas på livförsäkringar (se avsnitt 8.3.1). Rörelsereglerna kan också beakta särdragen hos kollektiva försäkringar (se vidare avsnitt 11.2). Nuvarande dispensregel i 1 kap. 10 § har för övrigt försetts med flera restriktioner för dispens. Om dispensregeln behålls skulle den behöva kompletteras med ytterligare undantag till följd av andra förslag som läggs fram . Dispensregeln i 1 kap. 10 § bör alltså slopas. 8.4 Vissa placeringsfrågor m.m. 8.4.1 Bakgrund Placeringsreglernas nuvarande omfattning Ett direktförsäkringsbolag skall ha tillgångar till ett värde som motsvarar försäkringstekniska avsättningar och depositioner från återförsäkringsgivare. Dessa tillgångar kallas skuldtäckningstill- gångar. Ett återförsäkringsbolag som bedriver liv- eller lång skadeåter- försäkring skall ha tillgångar till ett belopp som behövs för att säkerställa direktförsäkringsbolagets förmånsrätt (7 kap. 9 § FRL). För skuldtäck- ningstillgångar gäller vissa placeringsrestriktioner (se 9 a-10 e §§). Placeringsreglerna fick sin huvudsakliga utformning vid genomföran- det av tredje generationens försäkringsdirektiv. Regeringen redovisade då sin principiella syn på försäkringsbolagens medelsförvaltning. Denna syn innebär sammanfattningsvis att tillgångarna skall placeras med beaktande av försäkringsrörelsens art, att tillgångarna är avpassade till de åtaganden som bolaget har, s.k. matchning, och att kapitalförvaltningen bör präglas av ett portföljtänkande (prop. 1994/95:184 s. 141). De placeringar som inte är skuldtäckningstillgångar kallas fria tillgångar. Placeringsreglerna gäller inte för tillgångar som bl.a. svarar mot medel i livförsäkringsbolagens återbäringsfond trots att medlen är avsedda för försäkringstagarnas räkning och inte sällan kan komma att förespeglas försäkringstagarna genom årliga återbäringsbesked. De fria tillgångar behöver inte heller registerföras enligt 7 kap. 9 §. En följd av detta är att tillgångarna inte omfattas av försäkringstagarnas förmånsrätt. Inte heller omfattas belopp motsvarande avsättningar till en uppskrivningsfond eller fond för orealiserade vinster av några placerings- regler. I sådana fonder ingår belopp som senare kan komma att tillfalla försäkringstagarna. Den s.k. femprocentsregeln i 7 kap. 17 § och de sär- skilda undantagsreglerna om innehav i andra finansiella företag i 7 kap. 17 a § FRL förhindrar stora innehav i vissa företag. (För en utförligare beskrivning av reglerna i 17 och 17 a §§, se vidare avsnitt 8.5). Vissa begränsningar för förvaltningen av fria medel följer av kravet på sund försäkringsverksamhet. En kapitalförvaltning som innebär att risk- koncentrationen i de fria medlen är så stor att ett försäkringsbolags soli- ditet äventyras och därmed också dess förmåga att fullgöra sina förplik- telser enligt ingångna försäkringsavtal har inte ansetts förenlig med denna princip. har därför också möjligheter att ingri- pa mot placeringen av de fria tillgångarna (prop. 1994/95:184 s. 151). I 7 kap. 10 b § finns vissa absoluta gränser för vad som vid skuldtäck- ningen kan godtas av ett och samma tillgångsslag (tillgångsbegräns- ningar). Någon form av begränsningar har ansetts nödvändiga att upp- ställa. 1994/95:184 har anförts att bedömningen av gränserna måste göras med hänsyn till hur riskfyllt det aktuella tillgångsslaget är och till diversifieringsmöjligheterna inom tillgångsslaget. framhölls att det i och för sig är omöjligt att på ett objektivt sätt rang- ordna tillgångarna efter hur riskfyllda de är som placeringsobjekt. Viss vägledning ansågs dock kunna hämtas från EG:s försäkringsdirektiv, bestämmelser på näraliggande områden, t.ex. kapitaltäckningsreglerna, och historiska erfarenheter. Även om ett visst mått av subjektivitet an- sågs ofrånkomligt poängterades att det var önskvärt att identifiera grup- per där likheterna inom gruppen är stora som skillnaderna i förhållande till andra grupper är tydliga (s. 181). Angående en mera ut- förlig beskrivning av reglerna, se prop. 1994/95:184 s. 180 184. Finans- inspektionen får meddela tillfälliga avvikelser från bestämmelserna, om det finns särskilda skäl, samt även andra än tillfälliga avvikelser från vissa av bestämmelserna, om det finns synnerliga skäl. Nuvarande tillgångsbegränsningar för aktier respektive fastigheter Placeringsreglerna innebär bl.a. att det sammanlagda beloppet av vad som skall skuldtäckas, dvs. försäkringstekniska avsättningar för egen räkning med tillägg för depositioner från återförsäkringsgivare, får täckas med aktier i publika bolag till en andel om högst och med fastigheter till en andel om högst samma nivå (se 7 kap. 10 b § första stycket). Begränsningarna för aktier i publika bolag omfattar även sådana värdepapper som kan jämställas med aktier (se 7 kap. 10 § första stycket 11 och prop. 1994/95:184 s. 172 173 där frågan om vad som hör dit be- rörs). Dessa värdepapper sammanfattas i den fortsatta framställningen med begreppet aktier. Begränsningen för fastigheter omfattar såväl tomträtter, byggnader och andelar i nämnda tillgångar som aktier och jämställda värdepapper ut- givna av sådana publika bolag som har till uppgift att äga fastigheter eller fastighetsrelaterade tillgångar. Dessutom omfattas skuldförbindelser för- enade med panträtt i fastighet eller tomträtt, se 10 § första stycket 13 14. Dessa tillgångar sammanfattas i det följande med begreppet fastigheter. De tillgångsbegränsningar som infördes vid genomförandet av EG:s tredje skade- respektive livförsäkringsdirektiv för aktier respektive fas- tigheter var snävare i förhållande till förslagen i den s.k. placeringspro- memorian. I promemorian föreslogs en gräns vid för aktier respektive för fastigheter (Ds 1993:57). Det hörde samman med att placeringsreglernas omfattning inte fått det tillämpningsområde som förutsattes i promemorian. De fria tillgångarna var alltså större en- ligt regeringens förslag än enligt promemorians utgångspunkter (jfr prop. 1994/95:184 s. 142). I 10 a § regleras användning av aktier och andelar i dotterföretag för skuldtäckning. Endast aktier och andelar i vissa dotterföretag får använ- das. Det gäller dotterbolag som har till uppgift att direkt eller indirekt äga sådana tillgångar som avses i 10 § första stycket eller är ett publikt för- säkringsaktiebolag eller är ett sådant publikt aktiebolag som avses i 17 a §, dvs. bedriver någon form av finansiell verksamhet. Vid tillämpningen av reglerna om tillgångsbegränsningar, liksom reglerna om enhandsbe-gränsningar, skall en genomsyn tillämpas och dotterbolagets tillgångar behandlas som om de ägdes direkt av försäkringsbolaget. I 7 kap. 10 c § finns vissa absoluta gränser för vad som av skuldtäck- ningsbeloppet får motsvaras av en enskild investering (enhandsbegräns- ningar). Reglerna innebär bl.a. att högst får utgöras av en fastighet, tomträtt eller byggnad eller en grupp av sådan egendom som är belägna på sådant sätt att de ur risksynpunkt utgör en investering. Samma gräns gäller för aktier eller skuldförbindelser från samma emittent respektive låntagare. En gräns på gäller dock om emittenten eller låntagaren är av visst särskild slag (kreditinstitut, etc). Det sam- manlagda innehavet av sådana tillgångar får dock uppgå till högst av skuldtäckningsbeloppet, men andelen aktier från samma emittent får inte överstiga av skuldtäckningsbeloppet. En gräns på gäller också för andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma fondbolag eller fondföretag, om inte annat medges av . Begränsningen för aktier och skuldförbindelser skall med vissa undantag tillämpas på motsvarande sätt på emittenter eller låntagare som har en inbördes anknytning (se vidare prop. 1994/95:184 s. 187-190 för en utförligare beskrivning av reglerna). får meddela närmare föreskrifter om en lämplig riskspridning samt medge tillfälliga avvikelser från bestämmelserna i 10 c § om det finns särskilda skäl. Andra regler av betydelse för valet av placeringstillgångar Reglerna om tillgångsbegränsningar och enhandsbegränsningar komp- letteras av vissa andra bestämmelser som får betydelse för valet av skuldtäckningstillgångar. Enligt 7 kap. 10 d § skall, i fråga om skadeförsäkring, tillgångarna fin- nas inom EES om risken är belägen inom EES. I fråga om livförsäkring, skall tillgångarna finnas inom EES när verksamheten utövas där. För risker och verksamhet utanför EES skall skuldtäckningstillgångarna finnas i . får medge undantag från dessa lokaliseringsregler. Skuldtäckningstillgångarna skall även placeras så att risken för valuta- kursförluster begränsas. Regeringen eller skall med- dela föreskrifter om högsta tillåtna valutakursrisk (10 e §). Fordringar på annan än försäkringstagare skall beaktas endast till den del fordran överstiger det belopp som gäldenären har att fordra av bola- get (10 f §). Regeln är främst en värderingsregel men diskvalificerar vis- sa fordringar som skuldtäckningstillgångar om gäldenären har större motfordringar. Optioner, terminskontrakt och liknande finansiella instrument får an- vändas endast för att sänka den finansiella risken i ett försäkringsbolag eller för att effektivisera förvaltningen av bolagets tillgångar. En använd- ning för att effektivisera förvaltningen är villkorad av att den kan ske utan att bolagets finansiella risker överstiger en risknivå som är förenlig med kraven på sund försäkringsverksamhet. Regeringen eller Finansin- spektionen får meddela närmare föreskrifter om tillämpningen (17 b §). Placeringsreglerna i tredje generationens direktiv gäller endast tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna (artiklarna 20-22 i tredje gene- rationens försäkringsdirektiv). Medlemsstaterna får inte fastställa några regler för valet av tillgångar som inte används för skuldtäckning (artikel 18.1 i första skadeförsäkringsdirektivet enligt lydelse i artikel 26 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 21.1 i första livförsäkringsdirekti- vet enligt lydelse i artikel 27 i tredje livförsäkringsdirektivet). Enligt arti- kel 17 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet) skall storleken på de tekniska avsättning- arna för livförsäkring fastställas efter en tillräcklig betryggande prospek- tiv aktuariell metod. Avsättningarna skall omfatta bl.a. alla garanterade återköpsvärden samt återbäring som försäkringstagarna har rätt till, oav- sett hur formerna för återbäring benämns. Försäkringsdirektivens placeringsregler upptar till att börja med en allmän regel som innebär att hänsyn skall tas till den typ av försäkrings- rörelse som företaget bedriver vid valet av de tillgångar som svarar mot tekniska avsättningar. Tillgångarnas risk, avkastning och likviditet skall beaktas. Vidare skall försäkringsföretaget se till att portföljen är väldi- versifierad, dvs. att riskerna är spridda på lämpligt sätt. Den allmänna regeln kompletteras med relativt omfattande bestämmelser av detalj- och riktlinjekaraktär. En lista finns över sådana tillgångar som kan godtas för att täcka tekniska avsättningar. Det betonas dock att länderna skall fast- ställa mer detaljerade regler för vilka tillgångar som får användas och att medlemsländerna kan ställa upp strängare krav. Direktiven anger vidare en rad principer som skall gälla bl.a. i fråga om värderingen av tillgångar, säkerhetskrav, behandling av derivatin- strument, likviditetskrav och koncerngenomlysning. innehåller endast på några punkter uttryckliga begränsningar för hur stora placeringar som får göras i visst tillgångsslag (tillgångsbegränsningar). Högst av de tekniska bruttoavsättningarna får investeras i lån utan säkerhet, högst i kassa och högst i aktier som inte omsätts på någon reglerad marknad (artikel 22 i tredje skade- respektive livförsäkringsdirektivet). Om det bland tillgångarna ingår någon investering i dotterbolag som helt eller delvis förvaltar försäkringsbolagets tillgångar för dess räkning, skall hemlandet vid tillämpningen av artikel 22 beakta de underliggande tillgångar som innehas av dotterföretaget. Hemlandet får behandla dotterföretagets andra tillgångar på samma sätt (se artikel 22.2 iv och prop. 1994/95:184 s. 180). Direktiven innehåller även vissa begränsningsregler för enskilda in- vesteringar (enhandsbegränsningar). Medlemmarna skall fastställa ytter- ligare begränsningsregler även i denna del. För det ändamålet anges olika allmänna riktlinjer, som t.ex. att tillgångsportföljen skall vara väldiversi- fierad, att riskfyllda tillgångar bör behandlas med återhållsamhet och att illikvida tillgångar bör behandlas med försiktighet. Enligt 7 kap. 11 a § har försäkringstagare förmånsrätt vid konkurs för vissa fordringar på grund av försäkringsavtal. Det gäller livförsäkring, sådan skadeförsäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkring till- lämpas med stöd av 1 kap. 5 § och sådan skadeförsäkring som meddelas än . En förmånsrätt följer också för fordran på grund av återförsäkring avseende sådana försäkringar. Fordran på grund av di- rektförsäkring har dock företräde framför fordran på grund av återförsäk- ring. Förmånsrätten omfattar de tillgångar som finns upptagna i skuld- täckningsregistret när bolaget försätts i konkurs eller utmätning äger rum. 8.4.2 Skuldtäckning, registerföring och förmånsrätt Regeringens förslag: Livförsäkringsbolags avsättningar för garan- terad återbäring skall - på samma sätt som nuvarande avsättningar för bl.a. tilldelad återbäring - skuldtäckas med registerförda tillgångar av minst samma värde. I sådana tillgångar skall livförsäkringstagare på samma sätt som ha förmånsrätt. Även avsättningar för villkorad återbäring och åtaganden inom fondförsäkring där försäkringstagaren bär risken, skall skuldtäckas, registerföras och ligga till grund för liv- försäkringstagarnas förmånsrätt. Vidare klargörs att även andra ersätt- ningsberättigade på grund av försäkringsavtalet än försäkringstagarna har förmånsrätt. förslag: Saknar direkt motsvarighet till regeringens förslag. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag om förmånsrätt för andra ersättningsberättigade än försäkringstagare (se betänkandet s. 110 och 111). Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag (se promemorian s.195-197). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt Kollektiv- försäkringsutredningens förslag om förmånsrätt eller lämnat detta utan erinran. Remissinstanserna har godtagit Försäkringsrörelsepromemorians förslag. Skälen för regeringens förslag Skuldtäckning, registerföring och förmånsrätt De försäkringstekniska avsättningar som skall göras för garanterad åter- bäring bör naturligt nog omfattas av krav på skuldtäckning, registerföring och placeringsrestriktioner. I sådana tillgångar har vissa försäkringstaga- re även förmånsrätt (7 kap. 9-11 §§ FRL). Frågan är vad som skall gälla för villkorad återbäring. Villkorad återbäring skall enligt vad som tidigare anförts hänföras till försäkringstekniska avsättningar. Även sådan återbäring bör därför skuldtäckas med registerförda tillgångar. Som en följd av att åtaganden inom fondförsäkring som försäkrings- tagarna bär risken för utgör en försäkringsteknisk avsättning gäller mot- svarande även för sådana avsättningar. Eftersom skuldtäckningstillgångar för villkorad återbäring reserverats för försäkringstagarnas räkning bör dessa, i likhet med tillgångar i fondförsäkringsrörelse, omfattas av försäkringstagarnas förmånsrätt enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979), se 7 kap. 11 a § FRL. En sådan förmånsrätt får anses följa redan av att villkorad återbäring utgör en försäkringsteknisk avsättning, att tillgångar som svarar mot posten skall registerföras och att en villko- rad rätt till återbäringen i och för sig framgår av försäkringsavtalet eller är ensidigt utfäst av försäkringsbolaget. I försäkringsrörelsepromemorian har föreslagits en ändring av 7 kap. 11 a § som innebär att den förmånsrätt som tillkommer försäkringstagare skall tillkomma även andra ersättningsberättigade enligt de i paragrafen angivna försäkringsavtalen. Det finns skäl att klarlägga att den som är ersättningsberättigad på grund av försäkringsavtal utan att vara försäkringstagare, t.ex. i egenskap av förmånstagare, bör tillerkännas förmånsrätt. Som Hovrätten för har anmärkt bör motsvarande justering göras i 4 a § för- månsrättslagen. 8.4.3 Placeringskrav för tillgångar som svarar mot återbäring Regeringens förslag: Nuvarande placeringsregler skall gälla för till- gångar motsvarande garanterad återbäring och andra försäkringstekniska avsättningar än villkorad återbäring och fondförsäkringsåtaganden som försäkringstagarna står risken för. Som får därför bl.a. högst av sådana avsättningar skuldtäckas med aktier i publika bolag och högst med fastigheter. En allmän placeringsregel skall gälla för tillgångar som skuldtäcker avsättningar för villkorad återbäring och åtaganden inom fondförsäkring som försäkringstagaren står risken för. Tillgångarna skall placeras på ett lämpligt sätt med hänsyn till försäkringsåtagandenas karaktär. Sådana tillgångar skall däremot inte omfattas av tillgångsbegränsningarna för aktier och fastigheter eller andra detaljerade placeringsregler. Till- gångarna skall omfattas av försäkringsbolagets egna placeringsriktlinjer. förslag innebär att tillgångsbegränsningarna för aktier och fastigheter höjs till respektive . Gränserna skulle, inom ramen för en ny allmän riskspridningsregel, vara vägledande för tillgångar som svarar mot försäkringstagarfonder och redovisade övervärden, liksom för tillgångar motsvarande eget kapital i ömsesidiga bolag (se betänkandet s. 161 och 165). Försäkringsrörelsepromemorians förslag överensstämmer väsent- ligen med regeringens förslag (se promemorian s. 197-201). I prome- har den allmänna matchnings- och riskspridningsregeln gjorts tillämplig på tillgångar motsvarande villkorad återbäring. Remissinstanserna: Inställningen bland remissinstanserna till För- säkringsutredningen förslag om ändrade tillgångsbegränsningar för aktier och fastigheter har varit blandad. , och har tillstyrkt att gränserna höjs. Kammarrätten i har däremot ansett att förslaget öppnar för ett ökat risktagande. har ansett att förslagets effekter på riskerna i försäkringsbolagens portföljer är oklara. Flera remissinstanser har god- tagit förslag till en allmän riskspridningsregel i och för sig men efterlyst olika förändringar, bl.a. att bestämmelserna borde göras mer konkurrensneutrala mellan ömsesidiga bolag och aktiebolag (för en närmare redogörelse av remissutfallet, se försäkrings- rörelsepromemorian s. 197-198). De flesta remissinstanser har tillstyrkt försäkringsrörelsepromemorians förslag eller lämnat detta utan erinran. har dock ansett att gränsen för aktier bör höjas. har anfört att en höj- ning för både aktier och fastigheter bör prövas. har befarat svårigheter vid tillsynen när den allmänna placeringsregeln gäller tillgångar motsvarande villkorad återbäring och de detaljerade reglerna gäller den garanterade. Någon remissinstans har ansett att man så långt möjligt bör anpassa placeringsreglerna till vad som gäller i övriga . Skälen för regeringens förslag Det saknas anledning att ompröva den principiella syn på försäkringsbo- lagens medelsförvaltning som regeringen gett uttryck för vid införandet av tredje generationens försäkringsdirektiv. Samma gäller bl.a. de all- männa bedömningsgrunder som åberopades i prop. 1994/95:184 för be- stämmande av gränserna för innehav av olika tillgångsslag (prop. 1994/95:184 s. 141). Det bör också framhållas att placeringsreglerna ut- gör viktiga och mera konkreta hjälpregler inom ramen för den stabilitets- princip som lagfästs i den allmänna rörelseregeln för försäkringsbolag och som särskilt avser att säkerställa att åtagandena mot försäkringsta- garna och motsvarande ersättningsberättigade alltid skall kunna full- följas. En självklar ledstjärna för medelsförvaltningen bör också vara att inget tillgångsslag i ett försäkringsbolag blir alltför dominerande. De placeringsregler som infördes i samband med införlivandet av EG:s försäkringsdirektiv har tillämpats under .