prop · GM03137 · 1999-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. betonar att prisreglering inte är förenligt med en fri marknad betonar behovet av att även fortsättningsvis följer upp prisutvecklingen på elmarknaden. Skälen för regeringens förslag: En förutsättning för att kunna köpa el på den öppna elmarknaden har varit att elanvändaren bekostar en elmätare som registrerar förbrukningen och att nätägaren rapporterar förbrukningen till olika aktörer. Kostnaden har inneburit att elanvändare med liten förbrukning funnit det vara olönsamt att installera en timmätare. Dessa kunder har istället varit hänvisade till leveranskon- cessionären i sitt område. Under dessa förutsättningar har priskontroll av inköps resp. leveransvillkor varit viktiga inslag för att ge ett tillfreds- ställande skydd åt de små konsumenterna. När schablonberäkning införs kommer samtliga elanvändare att kostnadsfritt kunna byta elleverantör. Den ökade konkurrensen på marknaden kommer således att utgöra en tillräcklig garanti för att ingen leverantör kan ta ut oskäliga priser av konsumenterna. Således kommer något behov av prisprövning enligt regeringens bedömning inte att finnas då de nya regelverket införs. Vad gäller behovet av konsumentskydd i övrigt utgör enligt rege- ringens mening ellagens särskilda bestämmelser om överföring av el till konsumenter (11 kap.) ett tillräckligt skydd. 5.4 Vissa övriga frågor kopplade till leverans- koncessionssystemet 5.4.1 Elleveranser inom fjärrvärme och naturgasområden Regeringens förslag: Några regler om skydd mot konkurrens från el inom områden där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att distribueras skall inte förekomma i fortsättningen. LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens för- slag. Remissinstanserna: , och Elbruk tillstyrker utredningens förslag att undantaget från leveranskoncessionärernas leveransplikt som gäller inom om- råden där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att distribue- rad avskaffas. Övriga remissinstanser lämnar utredningens förslag inom detta område utan kommentarer. påpekar att dagens skydd urholkats och fjärrvärmen konkurrerar på egna meriter. Skälen för regeringens förslag: En leveranskoncessionär är skyldig att leverera el för normala förbrukningsändamål till alla kunder som så önskar inom det geografiska område koncessionen omfattar. Denna leveransskyldighet gäller dock inte för uppvärmningsändamål i områden där fjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses att distri- bueras. När leveranskoncessionssystemet upphör, så försvinner också denna undantagsregel. Undantaget från leveransskyldighet inom fjärrvärme och naturgas- områden infördes i samband med tillkomsten av lagen (1977:439) om energiplanering. I samband med beslut om handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162, bet. 19993/94:NU22, rskr. 1993/94:358) betonades att undantaget från leveransplikt borde behållas i syfte att ge aktörerna möjlighet till en successiv anpassning till det nya förhållandena på elmarknaden. framhölls att den kund som vägrades leverans för upp- värmningsändamål av leveranskoncessionären skulle ha möjlighet att byta elleverantör. En kund i ett fjärrvärmeområde skulle på så sätt kunna få leverans av el för sin värmeförsörjning, under förutsättning att det fanns kapacitet i nätet för anslutning vid högre effekt. Om sådan kapa- citet saknades måste nätägaren inom skälig tid förstärka nätet för att göra anslutningen möjlig. I regeringens proposition om ny ellagstiftning (prop. 1994/95:222) framhöll regeringen att det, utöver vad leveranskoncessionen skulle ge, fanns behov av att tillfälligt stärka skyddet mot konkurrens från el för vissa fjärrvärme och naturgasverksamheter. Regeringen föreslog mot denna bakgrund att, under en övergångstid , den som innehar nät- koncession efter anmälan från kommunen skall förbjudas att medge ett nätabonnemang som möjliggör en övergång från fjärrvärme eller upp- värmning med naturgas till elvärme. som bedriver fjärrvärmeverksamhet eller distribuerar naturgas och som erhåller detta skydd skall omfattas av likställighets och själv- kostnadsprincipen. Förbudet skulle således gälla till utgången av . beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 995/96:NU1, rskr.1995/96:2). Endast en mindre del av landets samtliga fjärrvärme och naturgas- verksamheter förutsågs ha behov av det särskilda skyddet. Enligt Värme och gasmarknadsutredningens delbetänkande Effektiva värme och miljö- lösningar (SOU 1999:5) har möjligheterna att söka detta skydd också ut- nyttjats i mycket begränsad omfattning. Det övergångslösningar som tillämpats för att tillfälligt stärka skyddet mot konkurrens från el för vissa fjärrvärme och naturgasverksamheter har underlättat en successiv anpassning till det nya förhållandena på el- marknaden. Enligt regeringens mening talar också det begränsade utnytt- jandet av skyddet för att fjärrvärmen och naturgasen nu bör kunna kon- kurrera utan särskilda undantag för eluppvärmning. Regeringens samlade bedömning är således att det inte finns något behov av att i någon annan form upprätthålla det undantag från leveranskoncessionärernas leverans- plikt som gäller inom områden där fjärrvärme eller naturgas distri- bueras eller avses att bli distribuerad. 5.4.2 Konsekvenser för leveranskoncessionärerna bedömning: För vissa leveranskoncessionärer kan sär- skilda problem uppstå till följd av att man tecknat långsiktiga avtal för anskaffning av den kraft man planerat att leverera till sina leverans- koncessionskunder. Avtalen kan innehålla fasta såväl volym som prisvillkor. En särskild förhandlare bör klarlägga omfattningen av problemet med ofördelaktiga kraftanskaffningsavtal och om det finns behov ta upp förhandlingar med berörda parter i syfte att få avtals- villkoren justerade. LEKO utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker för- slaget eller lämnar det utan synpunkter. Elleverantörer anser att förslaget om en särskild förhandlingsman inte är tillräckligt och betonar behovet av kraftfulla åtgärder för att förhindra en forcerad strukturom- vandling med utförsäljningar och konkurser som följd. Kammarrätten i påpekar att problem kan uppkomma i form av t.ex. skade- ståndsanspråk från koncessionsinnehavarna och att denna fråga bör utredas närmare. betonar att en eventuell omför- handling av gällande kontrakt inte bör drabba råkraftleverantören och att det kopplat till den föreslagna förhandlingsmannen bör finnas någon form av fond finansierad av staten ur vilken nämnda förluster kan kom- penseras. Även Elleverantörer förordar en liknande lösning. Skälen för regeringens bedömning: När schablonberäkning införs förändras förutsättningarna för de företag som är leveranskon- cessionärer på ett genomgripande sätt. Som framgått kan leveranskon- cessionssystemet i nuvarande form överhuvudtaget inte längre upprätt- hållas. Införandet av schablonberäkning kan förväntas medföra ökad konkurrens, prispress och minskade marginaler i elbranschen. Som en följd av denna utveckling kommer sannolikt såväl andra affärsstrategier som en större försäljningsvolym än vad många leveranskoncessionärer har att krävas för en långsiktig överlevnad. Enligt det utredningsunderlag som redovisats av LEKO utredningen kommer troligen en årlig energiomsättning på i storleksordningen 500 till 1 000 GWh eller mer att krävas för att det skall vara lönsamt att bedriva en fullskalig elhandelsverksamhet. Att döma av den undersökning utfört åt utredningen torde det vara av de ca 170 företag som bedriver elhandel med stöd av leveranskoncession som har en försäljningsvolym som överstiger 500 GWh . Bland de företag som inte når upp till denna nivå torde ett betydande antal vara ägda av kommuner. Mot denna bakgrund drar regeringen, i likhet med LEKO utredningen, slutsatsen att införandet av schablonberäkning kommer att leda till en genomgripande omstrukturering av försäljningsverksamheten på elmark- naden. Detta kommer sannolikt att medföra att framför allt mindre före- tag som inte förmår anpassa sig till den nya konkurrenssituationen tvingas upphöra med sin verksamhet. Regeringen vill dock betona att dessa konsekvenser skulle ha uppstå oavsett tidpunkt för införandet av schablonberäkning och avveckling av leveranskoncessionssystemet. Många leveranskoncessionärer har tecknat långsiktiga avtal för an- skaffning av den kraft man planerat att leverera till sina leveranskon- cessionskunder. Avtalen kan innehålla fasta såväl volym som prisvill- kor. Resultatet av den undersökning som utfört på LEKO utred- ningens uppdrag visar att ca två tredjedelar av de elhandelsföretag som intervjuats uppger sig ha kraftanskaffningsavtal som sträcker sig längre än till för att täcka leveranser till leveranskon- cessionskunder. LEKO utredningen betonar att tillgängligt utredningsunderlag inte är tillräckligt för att bedöma i vilken utsträckning lång- siktiga kraftanskaffningsavtal verkligen är ett problem för leveranskon- cessionärerna. Enligt LEKO utredningens mening kan man dock inte bortse från risken att vissa leveranskoncessionärer till följd av sina kraftanskaffningsavtal kan få problem genom att leveranskoncessions- systemet upphör i samband med att schablonberäkning införs . I likhet med utredningen och flertalet av remissinstanserna anser regeringen att det är väsentligt att klarlägga omfattningen av de problem som kan komma att uppstå för leveranskoncessionärerna på grund av denna typ av långsiktiga kraftanskaffningsavtal Mot denna bakgrund kommer en särskild förhandlare att ges i uppgift att klarlägga omfatt- ningen av problemet med ofördelaktiga kraftanskaffningsavtal och om det finns behov uppta förhandlingar med berörda parter i syfte att få avtalsvillkoren justerade. 5.4.3 Skydd för små elproducenter bedömning: Mottagningsplikten för elproduktion från små producenter bör etableras på marknadsmässiga grunder. Mark- nadens aktörer bör därför ges möjlighet att på frivillig basis åta sig mottagningsplikten för små producenter t.o.m. utgången av . Detta åtagande bör initieras genom konkurrensupphandling där anbudsgivarna förbinder sig att köpa hela eller vissa delar av elpro- duktionen från de små producenterna till en i anbudet angiven pris- nivå. Regeringen avser att ge i uppdrag att initiera ett förfarande med denna inriktning. Genom anbudsprocessen erhålls en marknadsmässig värdering av den småskaliga elproduktionen där såväl systemtekniska aspekter som möjligheter till marknadsprofilering vägs in i priset. Härigenom er- hålls ett tillförlitligt underlag som sedan kan ligga till grund för en bedömning av behovet av ytterligare skyddsåtgärder för olika kate- gorier av mindre produktionsanläggningar. Med detta förfaringssätt kan stödbehovet för de små producenterna begränsas i väsentlig omfattning. Med resultatet av upphandlingen som underlag avser regeringen att i höstens budgetproposition redovisa sin bedömning av stödbehovet för de små producenterna. LEKO utredningens förslag: Utredningen föreslår att de små elpro- ducenterna ges ett skydd som så långt möjligt motsvarar vad leverans- koncessionen ger . Detta kan åstadkommas bl.a. genom att elprodu- centerna ges en garanterad avsättning för den producerade elen genom att någon aktör åläggs mottagningsplikt. Utredningen föreslår att mottag- ningsplikten för perioden t.o.m. läggs på ett av staten och övriga berörda intressenter särskilt etablerat inköpsbolag eller på de företag som är leveranskoncessionärer. Därutöver föreslår utredningen att de små elproducenterna för perioden t.o.m. ges en ersättning för den produ- cerade elen som motsvarar vad de kan antas ha erhållit om schablon- beräkning inte införts. Ersättningen till de små producenterna bör enligt utredningens bedömning vara /kWh och mottagningsplikten bör endast gälla till detta pris. Nivån bör vara enhetlig för all småskalig produktion och gälla över hela landet. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser ansluter sig till utredningens bedömning att små elproducenter, från det att leveranskoncessionssystemet upphör fram till utgången av , bör få ett skydd som motsvarar det de hade då leveranskoncessionssystemet gällde. betonar att nuvarande system där stödet till de små producenternas sker lokalt inte är tillfredsställande. Ett flertal remissinstanser stöder förslaget om en särskild inköps- funktion för mottagning av el från små elproducenter. , Sveriges Energiföreningars () och anser att ansvaret för att ta emot den småskaliga produktionen i stället bör läggas på eller ett särskilt bolag inom . SERO och anser också att stödet i första hand bör utgå oberoende av ägarkategori, men att en selektering av ägarkategorier kan övervägas. SERO betonar den korta tid som stått till buds för framtagning av förslaget till övergångsbestämmelser och förutsätter att de små elprodu- centernas situation kommer att belysas på ett mer ingående sätt i det fort- satta utredningsarbetet. SERO och VEGAB framför också kritik mot det ekonomiska underlag som legat till grund för utredningens bedömning av värdet av den småskaliga kraftproduktionen och den faktiska subven- tionsnivån till de små producenterna. SERO liksom LRF anser att ersättningsnivån bör återställas till den nivå som gällde då elmarknadsreformen genomfördes, vilket innebär en ersättning på /kWh. VEGAB betonar att stödet bör årstids- differentieras. Skälen för regeringens bedömning: Systemet med leveranskon- cession ger produktionsanläggningar som kan leverera en effekt om högst 1500 kW ett särskilt skydd. Således är leveranskoncessionären skyldig att köpa el från de små elproducenter som är belägna inom det geografiska område koncessionen omfattar. Detta skall också ske till ett skäligt pris. För skälighetsbedömningen svarar . Utgångspunkten för skälighetsbedömningen är att priset skall baseras på koncessionshavarens genomsnittliga försäljningsintäkter per kWh över året med avdrag för skäliga kostnader för administration m.m. och skälig vinstmarginal för koncessionshavaren. Med försäljningsintäkt avses den tariff som koncessionshavaren tillämpar för hushållskunder och andra mindre förbrukare. Vid behandlingen av den nu gällande ellagstiftningen betonade rege- ringen att övergången till en fri marknad på kort sikt kan innebära vissa problem för småskalig elproduktion (prop. 1993/94:162). Närings- utskottet delade denna bedömning (bet. 1993/94:NU22) liksom bedöm- ningen att det föreslagna systemet med mottagningsplikt ger ett tillfreds- ställande skydd för de små producenterna. Utskottet underströk betydel- sen av att konsekvenserna för den småskaliga elproduktionen noga be- lyses i samband med att systemet med leveranskoncession ses över. De små elproduktionsanläggningarna, som kan leverera el med en effekt av högst 1500 kW, består av mindre vattenkraftstationer, vindkraftverk och mindre kraftvärmeanläggningar. Enligt Statens energi- myndighets rapport på elmarknaden utgörs de små kraftverken totalt av ca 1 200 vattenkraftverk och ca 400 vindkraftverk. Till detta kommer vissa kraftvärmeverk. Den småskaliga produktionen utgör av landets totala elpro- duktion, eller knappt . Av detta står vattenkraft för ca och vindkraft för ca . De små kraftverken är anslutna på lokalnätsnivå. En relativt stor del av produktionen är koncentrerad till ett fåtal nätområden. Vindkrafts- produktionen är t.ex. starkt koncentrerad till områden med goda vindför- hållanden, som och . av landets lokalnäts- ägare har småskalig elproduktion av mer betydande omfattning ansluten till sina nät. I några fåtal fall är den småskaliga produktionen t.o.m. av sådan omfattning att den överstiger behovet hos den leveranskoncessionär som har mottagningsplikten. När systemet med leveranskoncession avskaffas upphör också det nuvarande skyddet för den småskaliga elproduktionen. Skyddet för de små producenterna måste härmed ges någon annan form. De små elproducenterna kan inte agera på elmarknaden på samma vill- kor som de större producenterna. Det är viktigt att förutsättningarna är goda för den småskaliga och ofta miljövänliga produktionen. Regeringen bedömer att stabila villkor för de små producenterna kräver att någon form av enhetliga inköpsvillkor och en rimlig prisnivå behålls åtminstone t.o.m. . bör ett förslag till en långsiktig lösning för de små elproducenterna tas fram. Härvid utgör LEKO utredningens fortsatta arbete ett viktigt underlag liksom det arbete som bedrivs inom EU för att, inom ramen för och rådets direktiv /92/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el, utveckla gemensamma regler för stöd till förnybar elproduktion. I detta arbete bör enligt regeringens mening marknadsnära lösningar eftersträvas där den småskaliga elpro- duktionen ges en marknadsmässig värdering, som inbördes konkurrens mellan olika former av småskalig elproduktion skapar incitament till effektivisering och produktivitetsutveckling. Det är enligt regeringens mening viktigt att den övergångslösning som föreslås gälla, från det att leveranskoncessionssystemet upphör fram till utgången av , utformas så att största möjliga flexibilitet skapas vid en övergång till en mer långsiktig lösning. bör såväl den part som åtar sig mottagningsplikten som de små producenterna arbeta på så marknadsmässiga villkor som möjligt. Eftersom leveranskoncessionärernas priser till hushållskunder endast förändrats i begränsad omfattning sedan avregleringen har detta också inneburit en förhållandevis stabil ersättning till de små producenterna. Nivån på denna ersättning är i genomsnitt ca /kWh. LEKO utredningen har dragit slutsatsen att de små elproducenterna bör ges en ersättning som motsvarar vad de kan antas ha erhållit om schablon- beräkning inte införts och att denna ersättning bör gälla tom . Utredningens bedömning är att denna ersättningsnivå ungefär motsvarar /kWh, eftersom ett visst prisfall var att vänta även om schablon- beräkning inte införts. Denna ersättningsnivå kan antas komma att ligga över marknadspriset för el . Att på marknadsmässiga grunder ge en korrekt värdering av den småskaliga elproduktionen och därmed behovet av stöd för att upprätthålla den föreslagna ersättningsnivån är dock förknippat med betydande svårigheter. Detta förhållande påtalas av LEKO utredningen liksom av flera remissinstanser. Svårigheterna beror såväl på osäkerhet kring framtida marknadspriser, som svårigheter att värdera den små- skaliga kraftproduktionen. Viktiga faktorer i detta sammanhang är bl.a. den småskaliga produktionens väderberoende samt behovet av ersättning för ökade administrationskostnader hos den som åläggs mottagnings- plikten. En annan viktig faktor är också att ersättningsbehovet sannolikt skiljer sig mellan olika typer av produktionsanläggningar. Det kan heller inte uteslutas att ersättningsbehovet kan reduceras genom att elför- säljning profileras som grön el med en högre prisnivå än det genom- snittliga marknadspriset. Att utifrån nuvarande underlag besluta om en specifik ersättningsnivå per kWh el för all småskalig elproduktion innebär således en betydande risk för såväl överkompensation som underkompensation av vissa pro- ducenter. En enhetlig ersättningsnivå av detta slag skulle enligt regeringens mening heller inte bidra till en successiv anpassning till mer marknadsmässiga villkor, vilket enligt regeringens mening är väsentligt för den småskaliga elproduktionens långsiktiga konkurrensmöjligheter. Med hänvisning till vad som här anförts är regeringen inte nu beredd att fastställa en enhetlig ersättningsnivå som skall gälla för all småskalig elproduktion eller att ta initiativ till att bilda ett särskilt inköpsbolag som åläggs mottagningsplikten för den småskaliga kraftproduktionen. Regeringen föreslår istället att marknadens aktörer ges möjlighet att på frivillig bas åta sig mottagningsplikten för små producenter. Detta åtagande bör initieras genom konkurrensupphandling där anbudsgivarna förbinder sig att köpa hela eller vissa delar av elproduktionen från de små producenterna till en i anbudet angiven garanterad prisnivå. Genom ett sådant förfarande erhålls en marknadsmässig värdering av den små- skaliga produktionen där faktorer som årstidsvariationer, effektvärdering, effektiva inköpsrutiner, värdering av goodwill och möjligheter att mark- nadsföra s.k. grön el tas med i kalkylen tillsammans med värderingar av den framtida elprisutvecklingen. Självklart står det såväl de stora elhan- delsföretagen som de små producenterna fritt att genom exempelvis ett gemensamt bolag inkomma med anbud. Genom ett sådant förfarande erhålls ett tillförlitligt underlag för att bedöma omfattningen av ett eventuellt stödbehov och hur detta behov skiljer sig mellan olika typer av anläggningar. Med denna värdering som grund kan den garanterade prisnivå, som lagts fast genom anbuds- förfarandet, kompletteras med lämpliga insatser som anpassats till de specifika marknadsförhållanden som gäller för olika kategorier av mindre produktionsanläggningar. Regeringens bedömning är att med detta förfaringssätt kan stödbehovet för de små producenterna begränsas i väsentlig omfattning. Regeringen avser att ge i uppdrag att ta initiativ till en upphandling med denna inriktning. Med resultatet av upphandlingen som underlag avser regeringen att i höstens budgetpropositionen redovisa sin bedöm- ning av det framtida behovet av skyddsåtgärder för de små produ- centerna. 6 Författningskommentar 1 kap. 4 § Med nätverksamhet avses att ställa elektriska starkströmsled- ningar till förfogande för överföring av el. Till nätverksamhet hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. Med anslutning av elektriska anläggningar avses också återin- koppling av en befintlig anläggning och höjning av avtalad effekt i inmatnings eller uttagspunkt. I paragrafen definieras begreppet nätverksamhet. En av de verksamheter som ingår i begreppet är mätning av överförd effekt och energi. I och med att schablonberäkning införs för ett stort antal elanvändare kommer deras elförbrukning inte bara att mätas utan också att beräknas. Därför har definitionen förtydligats på denna punkt. 6 § Med elleverantör avses den som yrkesmässigt levererar el som har producerats av honom själv eller någon annan. En elanvändare som importerar el skall fullgöra de skyldigheter som åligger en elleverantör. Regeringen får föreskriva undantag från första stycket för verksam- het inom en byggnad eller ett begränsat område. Paragrafen motsvarar 8 kap. 5 § i lagrådsremissen. På förslag av Lag- rådet har bestämmelsen i stället tagits in i 1 kap. under rubriken . Elleverantörers skyldigheter regleras i 8 kap. Som framgår av det kapitlets 5 § måste alla elanvändare ha en elleverantör. Syftet med den bestämmelsen är att alla elanvändare skall göra rätt för sig ekonomiskt genom att till en elleverantör betala för den el man förbrukar. För att detta syfte skall uppnås måste elanvändaren ha en seriös elleverantör som har både vilja och förmåga att fullgöra de uppgifter som åligger en elleverantör. Den främsta skyldigheten är att ekonomiskt svara för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som elleverantören levererar till sina kunder. Därför anges i första stycket att endast den som yrkesmässigt levererar el anses som elleverantör. Av definitionen framgår också att som elleverantör anses såväl den som levererar el som han själv har producerat, dvs. en producent, som den som levererar el som andra har producerat, dvs. Om en elanvändare importerar el kan den utländske elleverantören inte åläggas de skyldigheter som gäller för elleverantörer enligt ellagen. Därför föreskrivs i andra stycket att elanvändaren i denna situation måste svara för dessa skyldigheter.