prop · GM03131 · 1999-01-01 00:00:00 — Den oberoende producentens egna eko- nomiska insats i filmen är oftast liten. 1997 var den i genomsnitt . Ett sätt för oberoende producenter att finansiera ett filmprojekt är att sälja rättigheterna till filmen. Därmed för- svinner dock möjligheterna till framtida intäkter från filmen. Ett nytt filmavtal bör därför omfatta stöd som gör det möjligt för oberoende pro- ducenter att bygga upp en kontinuerlig verksamhet och därmed bibehålla bredden och variationen i producentledet. Ett sådant stöd bör inte kopplas till ett särskilt filmprojekt, utan skapa utrymme för producenten att arbeta med flera projekt . Samarbete mellan olika producenter eller mellan producenter och distributörer bör uppmuntras. Mot den här bakgrunden omfattar filmavtal flera former av utvecklingsstöd. Syftet är som nämnts att tillgodose behovet av en vital produktionsmiljö för svensk film. Utvecklingsstödet omfattar projektstöd till manusförfattare, producenter och regissörer, stöd till växt- husverksamhet för unga filmskapare, stöd till fortbildning för etablerade filmskapare samt företagsstöd till oberoende producenter. Företagsstödet kan utgå till en oberoende producent med högst . Styrelsen skall anlita konsulenter för bedömning av bl.a. fördelningen av utvecklingsstöd. Publikrelaterat filmstöd Flertalet remissinstanser instämmer i att filmpolitikens huvuduppgifter kan uppfyllas på ett bättre sätt om det finns flera beslutsingångar till en films finansiering, så att produktionsstödet omfattar såväl olika former av förhandsstöd som ett publikrelaterat stöd. Det finns även ett utbrett stöd bland remissinstanserna för att ett publikrelaterat stöd bör utformas så att bristerna i det nuvarande efterhandsstödet avlägsnas. Ett publikrelaterat filmstöd bör därför utformas så att det ger goda pla- neringsförutsättningar för enskilda filmprojekt. Det bör vidare utgå i relation till såväl producentens egeninsats som till filmens intäkter. Av stor betydelse är att stödet får en egen budgetram för att förhindra att det inkräktar på andra filmstöd. Mot den här bakgrunden innehåller filmavtal ett publikrelate- rat stöd med relativt utförliga bestämmelser. Enligt avtalet skall pub- likrelaterat stöd lämnas till svenska långfilmer med inspelningsstart efter . Stödet skall fördelas med utgångspunkt i filmens bruttobiljettintäkter från öppna visningar på biograf efter filmens premiär. Beroende på hur stor del av filmens finansiering som utgörs av förhandsstöd skall stödet motsvara 25, av bruttobiljettintäkterna. Med förhandsstöd avses här förhands- stöd till långfilm, kort- och dokumentärfilm samt till barn- och ungdoms- film. Publikrelaterat stöd till barnfilm får motsvara av fil- mens bruttobiljettintäkter. Procentsatserna får vid behov, och med beak- tande av tillgängliga medel, justeras av styrelsen. Vid en sådan justering skall styrelsen sträva efter största möjliga tydlighet och framförhållning för att underlätta planeringen av nya filmprojekt. Producenten skall före inspelningsstart lämna en anmälan till Filmin- stitutet, som då fastställer den procentsats som skall gälla för det enskilda projektet. fastställer även den egeninsats som skall återbe- talas genom stödet. Med egeninsats avses finansiering genom privat- kapital eller finansiering från de som medverkar i avtalet. Det senare innebär ett klargörande i förhållande till promemorian Pub- likrelaterat filmstöd. Under remissbehandlingen av förslaget påtalades att det inte var tydligt hur i första hand skulle komma att behandlas inom ramen för stödet. Parterna filmavtal har enats om att skall likställas med privata finansiärer när det gäller publikrelaterat stöd. För att fastställa den punkt då producenten fått full återbetalning av sin egeninsats skall hänsyn även tas till att av en films bruttobil- jettintäkter kan beräknas tillfalla producenten vid sidan av stödet. Av avtalet framgår att det publikrelaterade stödet skall fördelas inom en egen budgetram. Upphovsmannastöd En återkommande kritik i både den svenska och den internationella film- debatten gäller upphovsmännens situation. Trots att det råder stor enighet om att manuskriptets kvalitet är avgörande för en films framgång är manusförfattarens roll undanskymd, på samma sätt som det finns en ten- dens att underskatta producentens roll som kreatör och konstnärligt dri- vande kraft. Tillsammans med regissörens arbete är manusförfattarens och producentens verk den konstnärliga grund som en film vilar på. Ofta är dessa yrkeskategorier dock inte direkt inblandade i, eller har något tydligt ekonomiskt utbyte av, filmens kommersiella exploatering. En uppgift för filmpolitiken är att filmer som produceras skall nå en så stor publik som möjligt. Ett sätt bland flera för att uppnå detta är att sti- mulera svenska filmers manusförfattare, producenter och regissörer att medverka i exempelvis marknadsföringen av filmen. föreslår därför att det bör skapas ett särskilt stöd till filmens upphovsmän (varmed avses manusförfattare, producenter och regissörer) och att stödet ställs i relation till hur många som ser filmen på öppna visningar på biograf. Remissinstanserna är splittrade om det föreslagna stödet. Flera upphovsmannaorganisationer delar utredningens analys och välkomnar förslaget. Andra remissinstanser invänder att ersättningar till filmens upphovsmän även fortsättningsvis bör hanteras inom ramen för förhand- lingar mellan varje enskild films intressenter. Parterna filmavtal har enats om att ett stöd bör lämnas i efterhand till filmens manusförfattare, producent och regissör och att stö- det skall motsvara ett stödbelopp om högst för varje försåld biljett, upp till 100 000 biljetter. Stödet skall fördelas lika mellan de tre kategorierna av upphovsmän. Enligt regeringens bedömning ligger detta stöd väl i linje med den inriktning som insatserna för filmen bör ha. Stöd till distribution och visning av film i hela landet En av de viktigaste uppgifterna för en ny svensk filmpolitik är att säker- ställa tillgången till ett brett utbud av värdefull film i olika visningsfor- mer i hela landet. En näraliggande uppgift är att upprätthålla och utveckla biografens roll som kulturell mötesplats i hela landet. Biografens centrala betydelse som visningsform gynnas av att all biograffilm har en stark tillväxt. Filmpolitikens roll är även att regionalt och lokalt stärka filmens roll i kulturlivet. Barn och ungdomar bör få möjlighet till eget skapande med film och andra medier för rörliga bilder. Filmen bör därför utvecklas som en del av den pedagogiska verksamheten i skolan. För att uppnå dessa syften krävs enligt regeringens bedömning flera helt nya eller kraftigt utbyggda filmpolitiska åtgärder. analyser och förslag baserade på erfarenheterna från nuvarande filmavtal bör vara vägledande. De stöd till distribution och visning av film i hela landet som parterna enats om filmavtal innebär att inriktningen på filmpolitiken har större förutsättningar att förverkligas. Avtalet om- fattar i den här delen stöd till lansering och parallelldistribution, bio- grafstöd, stöd till regional verksamhet, stöd till film i skolan samt stöd till visningsorganisationer, till filmfestivaler och till import och lansering av kvalitetsfilm. Det har däremot inte funnits förutsättningar att inom ramen filmavtal genomföra förslag om ett video- stöd. Stöd till lansering och parallelldistribution redogör utförligt för distributörens roll i den svenska filmbranschen och för de olika aktörer som finns på den svenska mark- naden. Här återges endast en kortare sammanfattning. Schematiskt kan man säga att distributören finns i en kedja mellan fil- mens producent och biografägaren. I praktiken finns dock distributören med under hela filmens produktionsprocess för att bedöma hur filmen bör lanseras, ansvara för framtagning av kopior och för marknads- föringen samt för att sköta kontakten med biograferna. Distributören tar ut en filmhyra av biografägaren. Vanligtvis utgör filmhyran av biljettintäkterna efter mervärdesskatt och avgift till . De avgiftsbefriade s.k. gröna biograferna betalar en garantifilmhyra, som är per film. Biografen står även för fraktkostnaden. Distributören å sin sida betalar kostnaderna för marknadsföring och för filmkopiorna samt ersättning till filmägaren. Film är en riskbransch såväl konstnärligt som ekonomiskt. Det gäller även distributionen. konkurrerar flera filmpremiärer om ut- rymmet i massmedierna. Eftersom uppmärksamheten under den viktiga premiärveckan även avgör filmens möjligheter att nå en större publik när den senare sprids utanför de stora städerna, så drivs kostnaderna för marknadsföringen upp. TV reklamen gör att filmer efterfrågas av biogra- fer i hela landet. Antalet kopior av attraktiva filmer ökar snabbt och där- med får dessa filmer en större spridning. Utvecklingen mot allt större marknadsföringskostnader gör det svårare att nå ut med filmer som inte har starka finansiärer bakom sig eller stöd av framgångar på andra marknader. Marknadsföringen av en normal svensk film kostar ca , medan breda amerikanska publik- filmer marknadsförs för betydligt större summor. Mot den här bakgrunden föreslår att det bör införas ett särskilt lanseringsstöd för svensk långfilm, för att öka spridningen av dessa filmer. Parterna filmavtal har enats om att ett sådant stöd skall inrättas och att anslaget skall vara större än vad föreslår. Stödet skall som regel ges till distributör av svensk film med ett belopp som motsvarar distributörens ekonomiska insats. Om det, med hänsyn till tillgängliga medel eller omständigheterna i övrigt, finns sär- skilda skäl får stödbeloppets storlek fastställas på annat sätt. Beloppet får dock inte i något fall överstiga . föreslår även att det nuvarande stödet till parallell- distribution skall utvidgas till gälla all ny svensk film, för att ytterligare öka spridningen av svensk film i hela landet. Syftet med det nuvarande stödet är att även biografer på orter utanför de 30 största städerna skall få möjlighet att visa aktuell film och att skapa ett bredare utbud av filmer på dessa orter. Mot denna bakgrund omfattar filmavtal även stöd till parallelldistribution av filmkopior. Biografstöd redovisar utvecklingen för biografverksamheten i Sve- rige när det gäller antalet biobesök och antalet biografer från det första svenska filmavtalet till . Huvuddragen i utvecklingen redovisas i tabellen nedan. Vid tiden för det första filmavtalet uppgick antalet biobesök till när- mare 40 miljoner , vilket motsvarade drygt 5 biobesök per invåna- re. I slutet har antalet biobesök minskat till totalt 15 miljo- ner, eller 1,7 besök per invånare. Den stora minskningen låter sig inte förklaras på något enkelt sätt, men en faktor som sannolikt har haft stor betydelse är konkurrensen från andra medier som TV och video. Ung- domar i storstäderna är de flitigaste biobesökarna, men även i denna grupp har besöken minskat talet. En av filmpolitikens vikti- gaste uppgifter är att vända den här utvecklingen och öka det totala anta- let biobesökare i syfte att utveckla biografens roll som kulturell mötes- plats. En jämförelse med situationen i andra länder visar att de låga svenska besökstalen inte behöver vara ödesbestämda. Ett land vars besökssiffror ofta lyfts fram som ett föredöme är , där antalet biobesök är 2,5 per capita. Översatt till svenska förhållanden skulle detta innebära en kraftig ökning av det totala antalet biobesök, till drygt 20 miljoner. Enligt rege- ringens bedömning bör de filmpolitiska åtgärder som vidtas genom filmavtal ge bättre förutsättningar för att närma sig den norska nivån under den kommande avtalsperioden. Med den finansieringsmodell som gäller för filmavtalet, där en procentuell avgift på varje försåld biograf- biljett tillfaller avtalet, skulle en sådan utveckling komma hela det sam- lade filmpolitiska åtgärdspaket till del. Flera tecken tyder på att även filmbranschen tror på att biografverksamheten har en betydande tillväxt- potential i . Totalt antal bio- besök (miljoner) Biobesök per capita Totalt antal bio- grafer Antalet röda resp. gröna bio- grafer 1 1963 1997 39,5 15,2 5,2 1,7 2 157 1 164 472 / 1 685 453 / 711 1 S.k. röda biografer har filmvisning mer än och betalar den biografavgift som filmavtalet reglerar. S.k. gröna biografer har filmvisning högst och är befriade från biografavgiften. En förutsättning för ett ökat antal biobesök i är att den svenska filmproduktionen hålls på en hög nivå. Intresset för svensk film är näm- ligen stort på hemmaplan. I jämförelse med andra europeiska länder har den inhemska filmen en stark ställning i . En annan viktig faktor är självklart att det finns biografer i hela landet som kan visa filmerna. Även här har det skett stora förändringar sedan början . Som framgår av tabellen ovan fanns det vid tiden för det första filmavta- let drygt 2 000 biografer i . Av dessa var en femtedel röda biogra- fer, medan fyra femtedelar var gröna. har det totala antalet biografer nära nog halverats. fanns det bara drygt 1 000 biografer i , varav två femtedelar är röda och tre femtedelar gröna. Nedläggningarna har i första hand gällt biograferna på mindre orter, men även storstäderna har drabbats. Den absoluta mer- parten av landets kommuner har visserligen tillgång till någon biograf, men i många kommuner finns bara en biografsalong som dessutom inte kan ha öppet . Hårt pressade ekonomiska marginaler hos många biografägare ställer krav på stor publiktillströmning. Reperto- aren kan därför inte vara för smal, vilket i sin tur medför att svensk film ofta väljs bort så att publiken inte får någon chans att se den. Ett verkningsfullt sätt att motverka den här utvecklingen är att, som föreslår, skapa ett särskilt stimulansbidrag till bio- grafiägare för visning av svensk film. filmavtal finns ett sådant stöd. förordar att stimulansbidraget även bör omfatta vis- ning av filmer från länder inom EU, för att stärka dessa i konkurrensen med amerikanska filmer. Under remissbehandlingen har kritik riktats mot förslaget för att det skulle diskriminera oberoende amerikanska filmer, filmer från länder i som inte är medlemmar i , liksom asiatisk, afrikansk och latinamerikansk film. Det har inte gått att bortse från dessa invändningar i beredningen av förslag och filmavtal innehåller därför inte något stöd för visning av film från EU länder. Frågan om åtgärder för att stärka den europeiska filmens ställning i förhållande till den amerikanska har dock fortsatt aktualitet inom EU. Från svensk sida läggs därvid särskild vikt hur länder med låg produk- tionskapacitet och ett begränsat språkområde skall kunna hävda sig. Vid fördelningen av stöd till biografägare för öppna visningar av svensk film skall, enligt filmavtal, behov hos biografer i mindre och medelstora orter särskilt beaktas. Stödet omfattar naturligtvis även biografer i de större städerna. Som nämnts har också storstäderna drabbats av nedläggningar av biografer och även det totala antalet biobe- sök har minskat. byggdes de första flerduksbiograferna med flera salonger i samma byggnad för att uppnå en rationellare hante- ring. kom de första filmpalatsen. Den senaste ut- vecklingen representeras av de multibiografer med ett tjugotal biograf- dukar som byggs i () och som det planeras för i andra svenska städer. Enligt är det uppenbart att de nya multibiograferna ökar behovet av ett kulturpolitiskt motiverat stimu- lansbidrag för att försvara särskilt den svenska filmens position. En kategori som drabbats hårt av det ökade antalet flerduksbiografer är singelbiograferna. Av de få kvarvarande klarar sig flertalet enbart med hjälp av kommunala bidrag och genom ideellt arbete av engagerade människor. Några av dessa singelbiografer är både film- och konsthisto- riskt värdefulla. Ett sådant exempel är biografen i som ritades av arkitekten och invigdes . Ett viktigt steg för att utveckla biografens roll som kulturell mötesplats är att satsa på olika former av publikarbete. Medan många andra kultur- institutioner har en lång erfarenhet av att arbeta aktivt för att nå olika publikgrupper, så finns inte samma tradition hos biograferna. Enligt gör visningsorganisationer och regionala resurscentrum för film och video betydelsefulla insatser för att bredda publiken och skulle kunna stödja biograferna i ett sådant arbete. Särskilt på mindre orter kan ett aktivt publikarbete vara betydelsefullt. Det kan handla om att bredda utbudet, förbättra marknadsföringen och att samarbeta med andra kultur- och nöjesarrangörer. För att biografen skall vara konkur- renskraftig måste den också kunna ge publiken en hög teknisk kvalitet på ljud och bild. finns det ett växande behov av att förbättra de tek- niska utrustningen på många biografer. Ett annat viktigt steg kan vara att väcka kommunernas intresse för den lokala biografens framtid. Det nya filmavtalet omfattar mot denna bakgrund ett särskilt stöd för publikarbete på mindre orter. Av samma skäl finns en ökning av det nuvarande stödet till upprustning av biografer med i det nya avtalet. För landets föreningsdrivna biografer gäller att man måste betala mervärdesskatt på bl.a. filmhyror utan att kunna göra mot- svarande avdrag för ingående mervärdesskatt. Skälet är att de föreningsdrivna biograferna enligt reglerna i mervärdesskattelagen (1994:200) om ideella föreningars verksamhet inte själva i allmänhet är skattskyldiga för sin biografverksamhet. All annan yrkesmässigt bedri- ven biografverksamhet är däremot belagd med sex procents mervärdesskatt på entréavgiften, vilket innebär att biografägarna kan göra avdrag för ingående mervärdesskatt. Problemet för de före- ningsdrivna biograferna uppmärksammades i det avtal om förlängning av finansieringsavtal för Stiftelsen som parterna enades om . Enligt förlängningsavtalet skall medel användas för att stödja sådana anordnare av biografföreställningar som inte är mervärdesskatteskyldiga. Även filmavtal innehåller en sådan bestämmelse. Det kan också nämnas att regeringen har tillkallat en särskild utredare med uppgift att bl.a. se över mervärdes- skattelagens bestämmelser om undantag från skattskyldighet för ideella föreningars verksamhet (dir. 1999:10). De svenska biljettpriserna på biograf är höga internationellt sett. har priserna höjts med i genomsnitt och kostar en biobiljett i genomsnitt . Från de svenska biograf- och distributörsorganisationernas sida har det bedömts att det inte finns utrymme för en höjning av biografavgiften från 10 till 12 pro- cent, som föreslagit. Som huvudsakliga skäl mot försla- get anges att de svenska biljettpriserna inte kan höjas ytterligare utan att det får negativa konsekvenser för biobesöken. Enligt filmavtal skall biografavgiften fortsatt vara . I kombination med de kraftiga satsningar som görs avtal för att stimulera bio- grafverksamheten i , bör det därmed finnas förutsättningar för att de svenska biljettpriserna inte kommer att behöva höjas ytterligare . Sammanfattningsvis omfattar biografstödet filmavtal två nya stödformer: ett generellt stimulansbidrag till biografägare för visning av svensk film och ett särskilt stöd till publikarbete för biografägare på orter med mindre än 50 000 invånare. Vidare behålls det befintliga stödet till upprustning av biografer och stödet till sådana anordnare av biografföre- ställningar som inte är mervärdesskatteskyldiga. föreslår även ett särskilt stöd till biograferna för att betala garantifilmhyran för svenska filmer (jfr avsnittet Stöd till lansering och parallelldistribution). Under remissbehandlingen av förslaget har det framkommit en oro från de tilltänkta mottagarna av ett sådant stöd för att det skulle kunna medföra en höjning av garantihyran på andra filmer och att det därför skulle vara mera verkningsfullt att låta de olika visningsor- ganisationerna få del av ett generellt höjt stöd. Mot den bakgrunden innehåller avtal inget stöd till garantihyran av svensk film. Av- talet omfattar i stället ett ökat stöd till visningsorganisationerna (se av- snittet Stöd till visningsorganisationer, till filmfestivaler samt till import och lansering av kvalitetsfilm). Stöd till regional verksamhet En av filmpolitikens viktigaste uppgifter är att regionalt och lokalt stärka filmens roll i kulturlivet. Därför initierade regeringen redan i propositio- nen Kulturpolitik (prop. 1996/97:3) ett särskilt statligt stöd till regionala resurscentrum för film och video. En viktig utgångspunkt för förslaget var att insatserna skulle stimulera utvecklingen av filmverksamhet i hela landet. En annan utgångspunkt var att framför allt barn och ungdomar skulle få ökade möjligheter att skapa film samt andra ljud-, bild- och textmedier. har det statliga stödet till regionala resurs- centrum ökat med . uppgår stödet därmed till . Enligt bidragsvillkoren får fördela stödet till följande resurscentrum: , , Film i , , Film i , Film i , Filmpool , Filmpool Nord, Film och nya medier i , Film i , Film på , Film i Västman- land, Film i Sydost, Film i , Film i samt Film i . Stödet skall främst användas för verksamheter på filmområdet av och för barn och ungdom. Stödet kan även användas till andra verksamheter på det filmkulturella området, såsom åtgärder för att främja spridning och visning av kvalitetsfilm eller till plantskolor för unga filmare. I viss be- gränsad utsträckning kan stödet också användas för produktion och distribution av kort- och dokumentärfilm. Ett villkor för regionalt stöd är vidare att landsting, kommun eller annan huvudman lämnar bidrag till verksamheten med ett belopp som minst motsvarar statsbidraget. visar att utbyggnaden av regionala resurscentrum för film och video har varit framgångsrik. Verksamheten präglas av arbete med filmfrämjande åtgärder, regionala visningskedjor, marknadsföring, filmevenemang m.m. som tillsammans bidrar till distribution och visning av svensk film. Även produktionen av kortfilm har ökat kraftigt. Sats- ningen på regionala resurscentrum har också inneburit ett större regionalt engagemang för filmen som konstart och som tillväxtnäring, vilket inte minst framgår av de förslag till regionala tillväxtavtal som lämnats till regeringen . Flera län pekar ut den regionala filmverksamhe- ten som en viktig faktor för sysselsättning och tillväxt. Tillväxtavtalen skall vara treåriga med början och regeringen fattar beslut om de första avtalen . Parterna filmavtal har enats om en fortsatt satsning på regio- nala resurscentrum för film och video med samma krav på lokal eller regional motprestation som . För att markera regionernas stora bety- delse för en ny svensk filmpolitik är satsningen större än vad Filmutred- ningen föreslår. Även insatser från Stiftelsen kan komma att bidra som ett komplement och en värdefull stimulans. En viktig del av Stiftel- sens uppdrag är att stödja regional utveckling och Stiftelsen bedömer, enligt vad regeringen erfar, att väsentliga insatser kommer att göras ge- nom stöd till regional filmverksamhet och till miljöer där sådan verk- samhet bedrivs då filmavtal löper. Några regioner har kommit långt i satsningen på långfilms- produktion och när det gäller att etablera egna regionala produktions- centrum. nämner särskilt , Filmpool Nord och /Syd som exempel på offensiva inslag i den regionala filmsatsningen som bör kunna få stöd inom ramen för ett nytt filmavtal. pekar utredningen på att långfilmsproduktion inte är möjlig på för många platser i landet. En spridning av begränsade produktionsresur- ser över hela landet är enligt utredningen inte rationell. Parterna filmavtal har mot denna bakgrund enats om att regionalt stöd även skall omfatta stöd till regionala filmproduktionscentrum och att det sam- lade stödet till dessa får uppgå till högst . Film i skolan Till filmpolitikens många viktiga uppgifter hör även att prioritera insatser som riktar sig till barn och ungdomar. Det blir allt viktigare för barn och ungdomar att lära sig tyda de budskap och den information som möter dem i det omfattande mediebruset.