prop · GM031D9 · 1999-01-01 00:00:00 — () anser att kriminalvårdens ansvar bör grundas direkt på författningsstöd och inte överlåtas av en polismyndighet i varje enskilt fall. JO framhåller därutöver att regeringen bör bemyndiga att utfärda närmare föreskrifter för verkställighet av LOB. Med hänsyn till regeringsformens bestämmelser om normgivningsmakten ställer sig Justitiekanslern () tveksam till att det är genomförbart att en polismyndighet bemyndigas att överlåta myndighetsutövning till en kriminalvårdsmyndighet. För att inte oklarhet skall råda om vilken myndighet som bär ansvaret för en viss åtgärd mot en person som tagits i förvar eller underlåtenhet att vidta en åtgärd förordar JK en lösning som innebär att polisen behåller ansvaret för myndighetsutövningen men att den faktiska förvaringen i häkte ändå möjliggörs. och Riksåklagaren anför att polisen även fortsättningsvis bör besluta om frigivning av en omhändertagen person. Skälen för regeringens förslag: Det föreligger inte något lagligt hinder mot att någon som tagits i förvar placeras i häkte. Personer som hålls i förvar med stöd av LOB förvaras emellertid regelmässigt i en polisarrest. Av såväl lagtext som förarbeten framgår att lagstiftaren också har utgått från detta när lagen kom till. Bland annat anges i lagtexten att den omhändertagne får hållas kvar hos polisen. I fall där den omhändertagne med hänsyn till ordnings- eller säkerhetsskäl skall tas i förvar är det regeringens uppfattning att det inte föreligger principiella eller praktiska hinder mot att den omhändertagne förvaras hos kriminalvården. har det skett en utveckling av häktesverksamheten som har inneburit bl.a. en förhöjd kompetens hos häktespersonalen och ett bättre omhändertagande av dem som förvaras i häktena. Miljön i flertalet av häktena har också blivit bättre. Häktena har dessutom i större utsträckning än polisarresterna tillgång till sjukvårdspersonal. Det finns alltså goda förutsättningar för att anordna förvaringen och tillsynen i häktena på ett tillfredsställande sätt. Mot bakgrund härav föreslår regeringen att LOB ändras så att lagtexten inte kan tolkas som att en omhändertagen person endast kan förvaras hos polisen. När en omhändertagen person förvaras i ett häkte bör ansvara för de åtgärder som har samband med förvaringen och tillsynen. En av de viktigaste uppgifterna vid omhändertagande av en person vid akut berusning är att avgöra om den berusades tillstånd är sådant att han eller hon bör underkastas läkarundersökning. Den fortlöpande tillsynen måste också inriktas på bedömningen om den omhändertagne behöver vård. På häktena finns kompetens att utöva sådan tillsyn. Det bör åligga kriminalvården att ombesörja att den omhändertagne förs till sjukhus eller att läkare tillkallas, om hans eller hennes tillstånd ger anledning till det. Enligt standardminimiregler för behandlingen av fångar, vilka åtagit sig att följa, skall personer som omhändertagits på "civil grund" hållas åtskilda från personer som hålls i förvar på grund av "kriminell gärning". Med hänsyn bl.a. till detta bör personer som omhändertagits med stöd av LOB så långt möjligt förvaras i andra delar av häktena än sådana intagna som frihetsberövats på grund av brottsmisstanke, eller på annat sätt hållas åtskilda från den gruppen. Av 7 § första stycket LOB framgår att den omhändertagne skall underrättas om anledningen till omhändertagandet. Även i fortsättningen bör detta vara en uppgift för polisen. I regel underrättas den omhändertagne i samband med ingripandet. Det kan naturligtvis förekomma att den omhändertagne företer en sådan berusningsgrad att han eller hon inte har möjlighet att uppfatta en underrättelse som görs på ett sådant tidigt stadium. Det bör då vara en uppgift för kriminalvården att underrätta honom eller henne på nytt när det låter sig göras. Bedöms den omhändertagne vara i behov av hjälp eller stöd från samhällets sida, skall polisen enligt 7 § andra stycket innan omhändertagandet upphör ge honom eller henne råd eller upplysningar samt, i den mån det lämpligen kan ske samråda med annat samhällsorgan som har till uppgift att tillgodose sådant behov. Regeringen anser att det inom kriminalvården finns kompetens att fullgöra dessa uppgifter. Det är naturligt att kriminalvården också fullgör de uppgifterna i den mån de inte redan har fullgjorts av polisen. Det ligger närmast till hands att polisen behåller ansvaret för frigivning av en omhändertagen person även när personen förvaras hos kriminalvården. Att införa en annan ordning skulle kräva ytterligare överväganden beträffande beslutsgången. Det saknas underlag för sådana överväganden i detta ärende. Ett beslut att den omhändertagne skall friges bör normalt kunna meddelas av beslutsfattare hos polisen efter föredragning per telefon av en kriminalvårdstjänsteman. En placering i häkte av den som har tagits i förvar får självfallet inte innebära att tiden för omhändertagandet förlängs. Den kriminalvårdsmyndighet som förvarar den omhändertagne skall därför underrätta den polismyndighet som har beslutat om omhändertagande så snart det finns skäl att ompröva beslutet. Enligt 27 § polislagen skall protokoll föras över ingripanden som innebär att någon omhändertas. I de fall ansvaret för tillsynen av en omhändertagen har övergått från polisen till en kriminalvårdsmyndighet bör, bl.a. av kontrollskäl, en fullständig dokumentation av frihetsberövandet, innefattande även kriminalvårdens åtgärder, förvaras hos polisen. Regeringen kommer därför att förordna att skall överlämna kopia av de handlingar som har upprättats där till den polismyndighet som har beslutat om omhändertagandet. Regeringen avser att bemyndiga att meddela de närmare föreskrifter som behövs för kriminalvårdens medverkan vid verkställighet av lagen. De nu föreslagna ändringarna i LOB tar endast sikte på att undanröja de hinder som kan anses föreligga mot att förvara omhändertagna personer hos kriminalvården. Enligt regeringens bedömning kan det emellertid föreligga behov av att också i andra avseenden överväga ändringar. Lagen har varit i kraft i stort sett oförändrad . därefter har bl.a. polisens organisation och arbetssätt förändrats. Detta har ändrat förutsättningarna för att genomföra den s.k. förmansprövningen enligt 5 §. Det saknas emellertid nu underlag för sådana mer övergripande ändringar av lagen. Regeringen avser därför att tillsätta en utredning för att se över lagen. Ekonomiska konsekvenser De föreslagna ändringarna syftar till ett effektivare utnyttjande av polisens och kriminalvårdens samlade resurser. Möjligheten att placera omhändertagna i förvar hos kriminalvården kommer att leda till en besparing för polisen och totalt sett en besparing för staten. Kriminalvården skall få täckning för de ökade kostnader som uppstår inom kriminalvården när omhändertagna förs över från polisarresterna till häktena. Anslaget för kriminalvården skall därför höjas med ett belopp som motsvarar kostnadsökningen. Den höjningen skall finansieras genom att anslaget för polisen sänks. Regeringen har för avsikt att utvärdera de ekonomiska konsekvenserna av reformen när den har varit i kraft . Ikraftträdande De nya bestämmelserna bör träda i kraft . Inga övergångsbestämmelser behövs. Författningskommentar 4 § I första meningen har orden hos polisen strukits. Ändringen syftar till att klargöra att det inte föreligger något hinder mot att en omhändertagen person förvaras hos en kriminalvårdsmyndighet. Om polisen beslutar att den omhändertagne skall tas i förvar kan den omhändertagne alltså förvaras hos en kriminalvårdsmyndighet. Polisen har dock samma möjligheter som tidigare att antingen själv svara för förvaringen eller att hålla kvar den omhändertagne utan att ta honom i förvar. I samma mening har även redaktionella ändringar gjorts. Någon ändring i sak är emellertid inte avsedd. I paragrafen klargörs också att när en omhändertagen person förvaras av en kriminalvårdsmyndighet åligger det den myndigheten att utöva tillsyn av den omhändertagne enligt 6 § samt att fullgöra de uppgifter som anges i 7 § första och andra styckena, om uppgifterna inte redan har fullgjorts av polisen. Bestämmelsen kommenteras i den allmänna motiveringen. 6 § Paragrafen har ändrats med hänsyn till den nya lydelsen av 4 §. Redaktionella ändringar har också gjorts utan att någon ändring i sak därmed är avsedd. Bestämmelsen kommenteras i den allmänna motiveringen. 7 a § Paragrafen är ny. Den innebär att den kriminalvårdsmyndighet där den omhändertagne förvaras har skyldighet att underrätta den polismyndighet som har beslutat om omhändertagandet så snart den omhändertagnes tillstånd är sådant att det finns skäl att ompröva beslutet. skall alltid underrätta polismyndigheten efter omhändertagandet, om beslut om frigivning inte redan har meddelats. Skäl att ompröva beslutet föreligger alltid , eftersom den omhändertagne som huvudregel skall friges då. 4.1 Omfattning Polisens verksamhet syftar enligt polislagen till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet och i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. Det övergripande målet för polisverksamheten är att minska brottsligheten och att öka människors trygghet. består numera av 21 polismyndigheter. Målsättningen att varje län skall utgöra en polismyndighet har uppfyllts . är högsta polisorgan i länet och bestämmer bland annat verksamhetens huvudsakliga inriktning. De flesta polisfrågor hos handläggs av länspolismästaren. är central förvaltningsmyndighet för polisväsendet. Till hör Säkerhetspolisen, och . Styrelsen är chefsmyndighet för . är också ansvarig myndighet för totalförsvarsfunktionen Ordning och säkerhet m.m. vilken redovisas närmare under utgiftsområde 6 Totalförsvaret. Tabell 4.1Utgiftsutvecklingen Miljoner kronor (löpande priser) Utfall 1997 Anslag 1998 Utgifts- prognos 1998 Förslag anslag 1999 Beräknat anslag 20001 Beräknat anslag 20012 10 876,8 10 956,7 10 796,0 11 460,2 11 362,6 11 575,6 1 Motsvarar 11 prisnivå. 2 Motsvarar 11 prisnivå. Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall - Kampen mot våldsbrottslighet, narkotikabrottslighet och ekonomisk brottslighet har prioriterats. Insatserna mot kriminalitet med rasistiska inslag har ökat. - Insatserna mot grov och gränsöverskridande brottslighet har intensifierats. - Utredningsbalanserna och genomströmningstiderna har ökat. - Polisen har ökat sina insatser på tider och platser där risken för brott och ordningsstörningar är störst. - Polisen har förbrukat mer än vad som anslagits för verksamheten. Vid budgetårets utgång uppgick den ackumulerade skulden till . Förändringar - Polisen skall få en enklare och mer ändamålsenlig beslutsstruktur . - Reformeringen av utbildningssystemet har inletts med att två omgångar aspiranter har antagits till den nya grundutbildningen. - Utbildningsreformen fortsätter genom att rekrytering och utbildning av chefer inom polisväsendet moderniseras. - En modell för vidareutbildning och kompetensutveckling för all personal introduceras. - Polisens organisation för att bekämpa den grova och organiserade brottsligheten ses över. - Insynen i och kontrollen över polisens registerhållning förstärks. - Östersjösamarbetet och utvecklingssamarbetet på rättsområdet vidareutvecklas. - Polisens bidrag till internationella fredsbevarande insatser ökar. - Regeringen satsar ytterligare på polisen för budgetperioden 1999- 2001. Det sker genom en ramhöjning med , ytterligare och ytterligare . Ramhöjningen vid periodens slut uppgår alltså till . Vidare höjs ramen med , varav för kriminaliseringen av sexuella tjänster och till följd av att det nya passet blivit dyrare än väntat. Avslutningsvis satsar regeringen engångsvis för insatser i de utsatta storstadsområdena. Prioriteringar - Polisen skall prioritera kampen mot våldsbrott, narkotikabrott och ekonomisk brottslighet. En större uppmärksamhet skall ägnas miljöbrotten. - Särskild uppmärksamhet skall ägnas den grova och gränsöverskridande brottsligheten, den så kallade mc- brottsligheten, brott med rasistiska inslag, våld mot kvinnor samt övergrepp mot barn. - Insatserna mot vardagsbrottsligheten skall öka. 4.3 Resultatbedömning Det övergripande målet för polisväsendet för var att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Följande verksamhetsmål ställdes upp för all polisverksamhet: - Det problemorienterade arbetssättet skall ligga till grund för all polisverksamhet på alla nivåer. - Polisens arbetstider skall anpassas till verksamhetens krav. - Polisen skall fortsätta att utveckla ändamålsenliga arbetsformer, särskilt för att förebygga brott och ordningsstörningar och för att förbättra utredningsverksamheten. - Samverkan med dem som berörs av eller kan förebygga brottslighet skall utvecklas, liksom samverkan med åklagarna. Det internationella samarbetet skall utnyttjas för att bekämpa den organiserade brottsligheten. - Kompetensen inom polisen skall höjas. - Möjligheten att använda modern teknik skall utnyttjas. Följande prioriteringar och verksamhetsmål för särskilda verksamhetsområden är också av intresse för bedömningen av polisväsendets resultat . - Utbyggnaden av närpolisverksamheten skall fortsätta. - Utryckningsverksamheten skall utvecklas, dels organisatoriskt för att säkerställa närpolisverksamheten, dels metodmässigt för att öka effektiviteten. - Brottsutredningsverksamheten skall bli effektivare. - Prioriterade områden är våldsbrottslighet, narkotikabrottslighet och ekonomisk brottslighet. - Särskild uppmärksamhet skall ägnas brott med rasistiska inslag. Polisväsendet har redovisat sin verksamhet enligt en ny modell för resultatredovisning. Det nya redovisningssättet försvårar jämförelser bakåt i tiden för vissa nyckeltal. har dock räknat om delar av tidigare års statistik och på så sätt gjort jämförelser möjliga. 4.3.1 Det problemorienterade arbetssättet Med problemorienterat avses ett polisarbete som bedrivs metodiskt och kunskapsbaserat. Det problemorienterade polisarbetet skall genomsyra all polisverksamhet, inte bara närpolisens. Det är dock framför allt inom närpolisen som detta arbetssätt har utvecklats. Lyckade exempel på ett problemorienterat arbetssätt finns till exempel när det gäller insatser för att förebygga och ingripa mot ungdomsbrottslighet och åtgärder mot krogrelaterat våld, men också i kampen mot mc-brottslighet och rasism. Ett vanligt mått på hur det problemorienterade arbetsättet har slagit igenom är hur väl förläggningen av arbetstider har anpassats till verksamhetsbehovet. Av årsredovisningen framgår att arbetstiderna har anpassats eller i huvudsak anpassats till verksamhetens krav vid elva polismyndigheter och att arbete med den inriktningen pågår i övriga polismyndigheter. Antalet överenskommelser om periodplanerad arbetstid har ökat. hade av poliserna periodplanerad arbetstid. Andelen poliser med timmar har minskat påtagligt: från . Regeringen har uppdragit åt att utvärdera de rationaliseringsåtgärder som polismyndigheterna i , och har vidtagit för att anpassa arbetstiderna till verksamhetens krav. Granskningen har avsett utryckningsberedskapen och omfattat de utryckningsenheter, närpoliser och trafikpoliser som i olika stor utsträckning står till förfogande för utryckningsverksamhet. Av rapporten framgår att planeringen av utryckningsverksamheten inte tillräckligt beaktar normala variationer i behovet. Framför allt gäller det utryckningsenheterna och trafikpolisen, som arbetar efter fasta tjänstgöringslistor. Sådana listor gäller ofta under mycket långa tider med endast marginella förändringar. Det medför att utryckningsenheternas arbetstid inte utnyttjas optimalt. Närpolisens verksamhet blir ofta lidande av att dess resurser tas i anspråk för att stödja utryckningsenheterna i aktiviteter som inte beaktats i dessas planering. uppfattning, som kommer till uttryck i rapporten polisarbete och närpolisverksamheten, är att anpassningen av bemanningen till brottslighet och andra problem i närpolisområdena är klent ut-vecklad. 4.3.2 Närpolisverksamheten Kostnaden för närpolisverksamheten är eller av polismyndigheternas totala kostnader. Från till ökade andelen närpoliser från av poliskåren. Enligt polismyndigheterna fanns det ca 6 000 närpoliser, eller en närpolis per 1 400 invånare. Den organisatoriska utbyggnaden av närpolisverksamheten har därmed i stort sett nått den nivå som myndigheterna planerat. Emellertid är bemanningen på vissa närpolisområden, kanske främst i storstadsområdena, alltför låg. Kvaliteten på närpolisens brottsutredningar har enligt uppfattning förbättrats men utredningsverksamheten tar i mån-ga närpolisområden alltför mycket tid. Behovet av metodutveckling, teknikstöd och effektivisering är stort. 4.3.3 Utryckningsverksamheten Utryckningsenheternas andel av alla poliser sjönk från . Utryckningsverksamheten bedrivs alltså nu med en mindre andel av den totala personalresursen men redovisar i stort sett samma resultat som . anser att verksamheten bedrivs på en godtagbar nivå. Det totala antalet ingripandemeddelanden var cirka 1,1 miljoner. Flertalet av polismyndigheterna redovisar att mellan av samtliga ingripandemeddelanden avser prioriterade ärenden som kräver ett ingripande. Liknandende nivåer har redovisats . 4.3.4 Kvalificerad kriminalpolisverksamhet bedömer utvecklingen inom området som positiv. Uppbyggnaden av kriminalunderrättelsetjänsten har fortsatt. Det nordiska samarbetet på detta område i kampen mot organiserad brottslighet beskrivs i avsnitt 4.4.2. Samverkan mellan polis, tull, åklagare, tillsyns-myndigheter och ideella organisationer mot till exempel narkotika- och miljökriminalitet har ökat. 4.3.5 Utredningsverksamheten Brottsutredningsverksamheten förbättrades inte . Balanserna ökade från 179 618 till 192 431 ärenden. Också genomströmningstiderna ökade och har fortsatt att öka . hade tiden ökat det vill säga en ökning . En förklaring till den mycket stora ökningen i genomströmningstid är enligt den intensifierade avarbetningen av gamla ärenden. minskade emellertid balanserna totalt sett och var lägre än 1997. Den tydligaste minskningen noteras för utredningar om tillgrepps- och skadegörelsebrott, det vill säga sådana brott som oftast utgör så kallad vardagsbrottslighet. Även ekobrottsbalanserna har minskat. Våldsbrottsbalanserna har minskat mycket marginellt. Trafikbrotts- och narkotikabrottsbalanserna har ökat. Det totala antalet ärenden som redovisades till åklagare var något lägre än 1996. Uppklaringsprocenten ökade från 1997. Kvaliteten på närpolisens brottsutredningar har enligt uppfattning förbättrats. Styrelsen anser att samarbetet med åklagarna har utvecklats och fungerar bättre . Riksåklagaren och har fortsatt att samverka för en effektivare utredningsverksamhet, se avsnitt 5.3.9. Kontaktmän med särskilt ansvar för utredningsverksamheten och för samarbetet med åklagarna har utsetts inom varje polismyndighet. Polismyndigheter som kunnat uppvisa förbättrade och rationellare arbetsmetoder har lyfts fram som goda exempel för andra polismyndigheter. 4.3.6 Våldsbrottslighet Den anmälda våldsbrottsligheten ökade . Statistiken för tyder på att ökningen fortsätter. Av det totala antalet anmälda brott utgör våldsbrotten . Polismyndigheternas kostnader för insatserna mot våldsbrottsligheten uppgick till , vilket motsvarar av de totala kostnaderna. För att effektivare kunna bekämpa den krog relaterade våldsbrottsligheten ökade polisen sina insatser vid tider och platser där risken för brott och ordningsstörningar är störst och förbättrade samarbetet med till exempel krogägare och ordningsvakter. Antalet anmälda misshandelsbrott mot kvinnor har ökat. Polisen har en viktig roll när det gäller att förebygga, upptäcka och beivra våld mot kvinnor. Genom uppbyggnaden av närpolisen och det problemorienterade arbetssättet har polisens möjligheter att förebygga våld mot kvinnor förbättras. Det är emellertid viktigt att ytterligare utveckla polisens arbete med att ge utsatta kvinnor bättre skydd. Ett antal myndigheter fick ett uppdrag av regeringen att vidta specifika åtgärder för att bekämpa våldet mot kvinnor. skall bland annat inventera de insatser som görs vid polismyndigheterna i fråga om våld mot kvinnor och också redovisa vilket genomslag åtgärderna fått. skall också genomföra en satsning på fortbildning av personal inom rättsväsendet, och hälso- och sjukvården. En första redovisning av uppdraget skall lämnas . Regeringen har uppdragit åt att vara nationell rapportör för i frågor som rör handel med kvinnor. Våldsbrottsärendenas genomströmningstider ökade , liksom balanserna. uppgick balansen till 27 173 ärenden. hade balansen minskat till 24 515 ärenden vilket är obetydligt lägre än 1997. Antalet till åklagare redovisade våldsbrottsärenden sjönk från av antalet anmälda våldsbrottsärenden . 1997 Antal inkomna ärenden 56 117 57 862 Antal ytredningar som redovisats till åklagare 19 424 Genomströmnings-tid/ ärende antal dagar 107** Utredningskostnad/ärende som redovisats till åklagare 50 746 * exklusive i , ** medianvärde 4.3.7 Narkotikabrottslighet Av det totala antalet anmälda brott uppgår narkotikabrotten till . Polisens kostnader för insatser mot denna brottslighet uppgick till ca , vilket motsvarar av polisens totala kostnader. Narkotikaärenden är som regel så kallade initiativärenden som uppdagas i samband med spaning och utredning. Antalet anmälda brott speglar därför i första hand polisens satsningar på denna typ av brottslighet. Antalet inkomna ärenden ökade jämfört med och antalet ärenden som redovisades till åklagare var också högre. Andelen ärenden som redovisats till åklagare var av antalet anmälda ärenden, en ökning jämfört med . Utredningsbalanserna ökade med 700 ärenden eller . gör bedömningen att resultatet av polisens insatser mot narkotikabrottsligheten är i nivå med resultatet föregående år. Tabell 4.3 Narkotikabrottsutredningar m.m. 1997 Antal inkomna ärenden 21 Antal utredningar som redovisats till åklagare 14 555 15 593 Utgående balans den 31/12 5 426 6 110 Genomströmningstid/ärende antal dagar 57* 67** Utredningskostnad/ärende som redovisats till åklagare 28 944 Antal misstänkta under i verifikationsanalyser 345 446 * Medianvärde exklusive i ** Medianvärde Många polismyndigheter har inrättat gatulangningsgrupper eller andra grupper som inriktar verksamheten på att bekämpa detaljhandeln och därmed motverka nyrekrytering av narkotikamissbrukare. Inom närpolisverksamheten bedrivs såväl drogförebyggande arbete som spaning och utredning mot narkotikabrottsligheten på gatunivå. Polisens och tullens beslag av narkotika och dopingmedel ökade jämfört med . Antalet provtagningar i samband med skälig misstanke om eget bruk av narkotika ökade från 10 700 till 11 500. Tabell 4.4 Beslag av narkotika och dopingmedel Beslag Narkotika Dopingmedel 1997 1996 1997 Polisen 10 000 10 200 170 200 Tullen 800 1 900 73 111 Totalt 10 800 12 100 243 311 4.3.8 Ekonomisk brottslighet Av det totala antalet anmälda brott uppgår andelen ekobrott till . Kostnaden för området ekonomisk brottslighet är , vilket motsvarar av polismyndigheternas totala kostnader. Balanssituationen för ekobrottsutredningar har förbättrats i landet som helhet. Det är ett resultat av regeringens uppdrag att arbeta av balanserna men också en följd av det utökade samarbetet mellan åklagare och polis som innebär effektivare förundersökningsledning och utredningsmetodik, samt av ökade resurser. Utredningsbalanserna sjönk med 3 106 ärenden . Antal inkomna anmälningar Antal redovisade anmälningar Utgående balans 31/12 1997 Kostnad per re- dovisat ärende 6 629 9 Det finns också exempel på framgångsrik förebyggande verksamhet inom ekobrottsbekämpningen. Preventiv ekonomisk kontroll (PEK) är en sådan arbetsform. Den har dock bara använts i begränsad omfattning eftersom merparten av de polisiära resurserna inom ekobrottsområdet tagits i anspråk för den utredande verksamheten. 4.3.9 Rasism Polismyndigheterna ökade sina insatser mot kriminalitet med rasistiska inslag.