prop · GM03134 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt vad som upplysts förekommer sådana försändelser knappast alls vad gäller starköl. Det kan bl.a. mot bakgrund av detta antas att gåvoförsändelser av starköl inte kommer att förekomma i särskilt stor omfattning. För det fall sådana gåvor sänds till mottagare i , finns knappast anledning att behandla dessa försändelser väsentligt annorlunda än vin, varför starköl bör kunna tjäna som vägledning för vad som kan presu- meras vara en enstaka gåvoförsändelse. En helhetsbedömning måste dock naturligtvis alltid göras. Som omständigheter som måste anses tala för att en specifik försändelse inte ens uppfyller de grundläggande förutsättningarna för att kunna betraktas som en gåvoförsändelse kan nämnas t.ex. att försändelsen fraktas med en lastbil fullastad med gåvoförsändelser , eller att gåvomottagaren indirekt eller till någon del synes ha bekostat varan eller transporten. Andra sådana omständigheter kan vara att flera försändelser till en och samma eller olika mottagare innehåller samma innehåll eller att inne- hållet i dessa försändelser kan antas ha anpassats så att införselbestäm- melserna skall kunna utnyttjas maximalt. Ett antal olika tolkningsdata kan således komma att ligga till grund för bedömningen. Härtill kommer att en omständighet kan vara av betydelse i flera olika avseenden. Att det t.ex. på eller i en försändelse inte finns någon uppgift om avsändaren, innebär ju att försändelsen svårligen kan anses utgöra en försändelse mellan två enskilda personer som denna omständighet kan anses tala för att det överhuvudtaget inte är fråga om en gåva. Att det finns ett inbetalningskort i paketet är en annan omständighet som måste anses tala för att det inte är fråga om en verklig gåva. Utrymme finns naturligtvis här för att i rättstillämpningen, dvs. genom rättspraxis, utveckla närmare förutsättningar för bedömningen. Det kan i detta sammanhang noteras att vad gäller andra EU-länders hantering av gåvoförsändelser och de gränser som dessa länder på olika sätt uppställt, dessa gränser såvitt det är känt för regeringen i princip innebär en uppdelning av vad som kan antas utgöra antingen en gåvoför- sändelse eller, närmast, en kommersiell försändelse för vilken beskatt- ning skall ske. Synsättet i dessa länder är alltså inte i överensstämmelse med den utgångspunkt som regeringen har för resonemangen och försla- gen, dvs. att endast vad som är eller kan anses vara en gåvoförsändelse skall tillåtas föras in i på detta sätt. Endast försändelser till en enskild person från en enskild person i ett annat land bör vara tillåtna. Detta torde minska riskerna för att det sker otillåten marknadsföring av spritdrycker, vin och starköl under förespeg- ling av att en försändelse utgör en gåva eller för att det skickas försändel- ser som egentligen utgör t.ex. genom postorder försålda varor, dvs. otill- låten distansförsäljning. Utöver att mottagaren av dryckerna skall vara en enskild person bör föreskrivas att dryckerna skall vara avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk . Även för mottagandet av de ifrågavarande dryckerna skall, liksom vad i övrigt gäller mottagande etc. av alkoholvara, gälla en lagstadgad ålders- gräns . Det skall vidare föreskrivas att det skall vara fråga om gåvoförsändelse under yrkesmässig befordran , dvs. postbefordran eller annan liknande befordran, t.ex. genom transportföretag. Härav följer bl.a. att det inte blir möjligt att föra in en försändelse med egen personbil under förespegling av att det är fråga om en tillåten gåvoförsändelse till tredje man. Att en gåva kan föras in såsom resandeinförsel inom ramen för den skattefria kvoten är något annat. I den formella underrättelsen från har bl.a. uttalats att de svenska reglerna för gåvoförsändelser måste ge möjlighet att mot- taga alkoholdrycker utan att dryckerna behöver hämtas på något av detaljhandelsmonopolets försäljningsställen. Den ålderskontroll som måste genomföras är väsentlig för skyddet av ungdomen. har genom t.ex. punktskattekontrollagen skyl- dighet och befogenhet att utföra en kontroll, förutom av den aktuella för- sändelsens status, av åldern hos mottagaren av t.ex. en alkoholvara som tagits om hand vid kontroll. har vid dessa kon- troller också tillgång till diverse registeruppgifter. En kontroll av motta- garens ålder kan ske genom att får del av vederbörandes per- sonnummer. Detta kan ske vid kontroll av folkbokföringsuppgifter som finns i för tillgängliga register eller via skattemyndigheten. Det är också viktigt att här påminna om att den som under vissa förut- sättningar för in alkoholdrycker utan att vara behörig därtill eller utan att betala erforderlig skatt för dryckerna, kan dömas för varusmuggling enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling eller skattebrott enligt skattebrottslagen (1971:69). Punktskattekontrollagens bestämmelser om postförsändelser En utgångspunkt för regeringens förslag har varit att en försändelse som inte är eller kan anses utgöra en gåvoförsändelse inte skall släppas in i . Den lag, förutom alkohollagen, som påverkas av detta ställ- ningstagande är främst punktskattekontrollagen. Denna ger dock olika kontrollmöjligheter beroende på om befordran av en försändelse sker genom post eller genom en yrkesmässig vägtransport. Om befordran sker per post, gäller bestämmelserna om postförsändel- ser i 3 kap. punktskattekontrollagen. Enligt dessa bestämmelser, som är tillämpliga både på kommersiella och privata försändelser, gäller bl.a. följande. Enligt 3 kap. 1 § har tullmyndigheten befogenhet att undersöka om en postförsändelse innehåller alkohol- eller tobaksvaror och att öppna en sådan försändelse när det finns anledning att anta att den innehåller alko- hol- eller tobaksvaror. En sådan försändelse får dock öppnas endast vid postkontor dit post från utlandet ankommer, dvs. vid de särskilda utväx- lingspostkontoren, eller hos tullmyndigheten. Enligt den utformning som lagtexten har gäller att om mottagaren av en alkoholvara som påträffas i en postförsändelse inte har partihandels- eller tillverknings- tillstånd enligt 4 kap. 2 § alkohollagen eller inte fyllt , skall varan återsändas till avsändaren, om detta är möjligt. I annat fall skall varan tas om hand. Mot bakgrund av regeringens förslag beträffande bl.a. gåvoförsändel- ser bör lagtexten utformas så att innebörden blir att varan skall sändas tillbaka till avsändaren, om mottagaren inte är berättigad att föra in varan vare sig kommersiellt eller för privat bruk. Bestämmelser om förfarandet när en vara inte kan sändas åter, och där- för har tagits om hand, finns i 3 kap. 6, 7 och 9 §§ punktskattekontrol- lagen. Enligt dessa bestämmelser gäller följande. Enligt 3 kap. 6 § skall ett beslut om omhändertagande upphävas bl.a. om det inte längre finns grund för att omhänderta varan. Det kan, enligt förarbetena till lagen (prop. 1997/98:100 s. 200), t.ex. ha framkommit att skattskyldighet inte föreligger därför att det vid tullens undersökning framgår att det är fråga om en gåvoförsändelse. För att tullmyndigheten skall kunna upphäva ett beslut av denna anledning bör det krävas att det vid myndighetens kon- troll framstår som sannolikt att det verkligen är fråga om en gåva. Om mottagaren av försändelsen direkt eller indirekt till någon del bekostat varan eller transporten bör varan, i enlighet med vad som tidigare redo- gjorts för, inte anses som en gåva. I de fall där försändelsens status är tveksam, t.ex. då det saknas uppgift om avsändare, bör varan omhänder- tas om det inte av andra omständigheter framgår att det verkligen är fråga om en gåvoförsändelse. Den möjlighet att kontrollera postförsändelser som 3 kap. i punkt- skattekontrollagen ger utrymme för gäller inte brev eller paket m.m. som förs över gränsen med budbilar eller liknande. Försändelser som förs över gränsen på detta sätt är inte att anse som postförsändelser i den mening som avses i 3 kap. 1 §, och får därför inte underkastas någon kontroll enligt den bestämmelsen. Om en sådan försändelse skall under- sökas får, enligt förarbetena (prop. 1997/98:100 s. 198), undersökningen i stället ske med stöd av reglerna i 2 kap. 1 8 §§ som gäller yrkesmässiga vägtransporter. Punktskattekontrollagens bestämmelser om yrkesmässiga vägtransporter Reglerna är när det gäller yrkesmässiga vägtransporter annorlunda upp- byggda än reglerna beträffande postförsändelser. I punktskattekontroll- lagen (1 kap. 6 §) stadgas att transporter av bl.a. alkoholvaror skall åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av cirku- lationsdirektivet. I syfte att kontrollera detta får tullmyndigheten, enligt 2 kap. 1 §, undersöka vägtransporter av punktskattepliktiga varor som är eller kan antas vara yrkesmässiga. Om en punktskattepliktig vara, t.ex. en alkoholvara, påträffas vid en s.k. transportkontroll och det finns anled- ning att anta att transporten inte sker i enlighet med cirkulationsdirek- tivets bestämmelser får alkoholvaran tas om hand (2 kap. 9 §). Syftet med omhändertagandet skall vara att kontrollera om punktskatt för varan skall betalas i och vem som i så fall är skattskyldig. Skatt skall, enligt 2 kap. 13 §, påföras en omhändertagen vara om skattskyldighet har inträtt och varan har transporterats i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser. I 2 kap.15 § första stycket regleras när ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara skall upphävas. Av punkt 1 framgår att ett omhändertagande skall upphävas om det inte längre finns grund för omhändertagandet. Bestämmelsen bör (enligt prop. 1997/98:100 s. 192) läsas tillsammans med förutsättningarna för omhändertagande i 2 kap. 9 §. Enligt 2 kap. 16 § får en alkoholvara under vissa förutsättningar inte lämnas ut. Bestämmelsen är enligt förarbetena (prop. 1997/98:100 s. 194) tänkt att tillämpas på varor som har varit omhändertagna. Föreligger förutsättningar för att upphäva ett omhändertagande skall tullmyndig- heten självmant fatta ett beslut om upphävande. Med stöd av denna para- graf kan dock tullmyndigheten i samband därmed fatta ett beslut om att vägra lämna ut varorna. Ett sådant beslut kan även fattas . För att bestämmelsen över huvud skall bli tillämplig krävs att det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning på den svenska marknaden. Varor som är avsedda för export till tredje land eller för för- säljning i något annat EU-land kan alltså tullen inte vägra att lämna ut med stöd av bestämmelsen. För att alkoholvaror enligt 2 kap. 16 § inte skall få lämnas ut krävs dess- utom att den som gör anspråk på varorna saknar tillverknings- eller parti- handelstillstånd enligt alkohollagen eller föreskrivet tillstånd för försälj- ning enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. I andra stycket föreskrivs bl.a. att alkoholvara inte får lämnas ut till den som är och att detta gäller även om första stycket inte är tillämpligt. Denna paragraf föreslås bli ändrad så att innebörden av andra stycket blir att en omhändertagen alkoholvara inte får lämnas ut till den som saknar rätt att föra in varan enligt bestämmelserna i alkohollagen eller lagen om försäljning av teknisk sprit m.m. 10 Illegal alkoholhantering Regeringens förslag: Den som förvärvar eller innehar sprit eller spritdryck som är olovligt tillverkad eller mäsk som är avsedd för olovlig tillverkning av sprit eller spritdrycker döms till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som förvärvar eller inne- har olovligt renad teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat. förslag: Överensstämmer delvis med utred- ningens förslag. Utredningen föreslog inte någon kriminalisering även av innehavet. Enligt utredningen borde däremot även förvärv av lagligt till- verkad spritdryck, vin eller starköl från någon som inte är berättigad driva detaljhandel med eller som uppenbart inte är berättigad att servera varan kriminaliseras. Remissinstanserna: , Alkoholinspektionen, System- bolaget, , i , i Västra Göta- land, Landsråd, , Hotell- och Restaurangföretagare, , och Föreningen styrelsernas Alkoholhandläggare tillstyrker utredningens förslag. Åklagarkammaren i framhåller att även innehav av olovligt tillverkad sprit bör kriminaliseras. , Riksåklagaren, och avstyrker främst den del av kriminali- seringsförslaget som omfattar s.k. langning av legalt tillverkad alko- holdryck och anför att en sådan ordning inte är rimlig. efterlyser uppgifter om vilka grupper som konsumerar svartsprit. En analys av konsekvenserna av en kriminalisering bör föregå införandet av en straffpåföljd. anser att en kriminalisering av olov- ligt förvärv av fullständigt denaturerad sprit inte är motiverad utifrån missbrukssynpunkt. anser att det är angeläget att skydda ungdomar när det gäller bruk av alkohol och hembränd sprit i synnerhet, men framhåller att en kriminalisering kan innebära en risk att samhällets fokus och de polisiära resurserna i alltför hög grad kommer att riktas mot den drabbade (köparen) i stället för mot förövaren (säljaren), som är den verkliga problemkällan. hoppas därför att en ingående diskussion om hur lagen skall följas upp föregår en eventuell kriminalisering. anser att en kriminalisering av köpet av illegal alkohol är teoretiskt bra men i realiteten ett verk- ningslöst förslag. Skälen för regeringens förslag: En allmän uppfattning i är att den storskaliga tillverkningen och smugglingen av framför allt sprit- drycker är ett allvarligt samhällsproblem. Denna försäljning ger näring åt en organiserad brottslighet, som i nästa led förser ungdomar med billig sprit. synes inte kopplingen mellan denna välorganiserade grova brottslighet och det egna lilla köpet framstå som tillräckligt tyd- ligt för att motivera ett direkt avståndstagande. En av grundpelarna i den svenska alkoholpolitiken är skyddet för ung- domen. Risken för alkoholskador är särskilt stor innan kroppen har hunnit utvecklas och de ungdomar som tidigt börjar med alkohol löper större risk att hamna i ett alkoholberoende än de som skjuter upp sin alkoholdebut. Det är därför vi har åldersgränser för detaljhandel med och servering av alkoholdrycker och det är därför vi strävar efter en så långt möjligt alkoholfri uppväxttid. Befattningen med smuggelsprit och hembränt är ingen isolerad förete- else utan en verksamhet som i hög grad har kopplingar till organiserad brottslighet. Statistiken visar att majoriteten av smugglare och hembrän- nare har varit inblandade i annan brottslighet. Såväl utredningen sprit och ungdomar (Ds 1997:8) som det Oberoende Alkoholsamarbetet (OAS) har visat på detta samband. Det har också visat sig att en stor del av försäljningen av svartspriten riktar sig till ungdomar. Undersökningar har visat att ungdomar dricker hembränt och smuggelsprit därför att den är lätt att få tag på; några åldersgränser tillämpas inte vid försäljningen, den är tillgänglig dygnet runt och den illegala spriten är förhållandevis billig. Det görs stora insatser för att bekämpa den illegala alkoholhanteringen, framför allt från polisens sida. Upprepade tillslag görs mot misstänkta spritfabriker o.dyl. Någon nedgång i handeln med smuggelsprit och hembränt har emellertid inte kunnat noteras. Tvärtom tenderar denna handel att öka. En åtgärd som regeringen därför föreslår för att kunna vända denna negativa trend är att genom lagstiftning ge polis- och tullmyndigheter större befogenheter att ingripa mot förvärv av illegal sprit. anför i sitt betänkande (s. 72) bl.a. följande: Enligt arbetsgruppens mening finns det starka skäl för en kriminalise- ring av allt innehav av olovligt tillverkad sprit. Det främsta skälet är att förekomsten av olovligt tillverkad sprit tenderar att öka, vilket innebär ökad tillgänglighet. Särskilt oroande är att distributionen i allt högre grad riktar sig mot ungdomar. Den tidigare redovisade attitydunder- sökningen bland 2 600 svenskar visar att 72 pro- cent av ungdomar mellan tror sig kunna skaffa ett par liter hembränt . När det gäller smuggelsprit är motsva- rande siffra . Tillgängligheten i kombination med lägre pri- ser och avsaknad av åldersgräns för inköp av svartsprit innebär enligt arbetsgruppens mening ett allvarligt hot mot den uppväxande genera- tionen. Ett annat skäl är att det torde medföra betydande svårigheter att bevisa om innehavet verkligen är avsett för eget bruk eller om det är en förberedelse för försäljning. Vidare skulle det försvåra för tillverkarna och försäljarna av svartsprit att få avsättning för sina produkter om innehav för eget bruk kriminaliserades. Ovan nämnda enkätundersök- ning visar att en majoritet () vill kriminalisera köp av svart- sprit. En kriminalisering av allt innehav av svartsprit skulle därigenom troligen inte uppfattas som en oskälig åtgärd. Man kan heller inte bortse från den opinionsbildande kraft som finns i lagstiftningsinstitu- tet. gäller enligt alkohollagen att olovlig försäljning av alko- holdrycker kan straffas med böter eller fängelse i högst (10 kap. 2 §). Är brottet grovt, t.ex. om verksamheten har bedrivits yrkesmässigt eller i större omfattning, kan fängelsestraff i högst dömas ut (10 kap. 3 §). Innehav av spritdrycker, vin och starköl i uppenbart syfte att olovligen sälja dem är också straffbart (10 kap. 5 §). För köparen har dock inte föreskrivits något straffrättsligt ansvar i dessa situationer. De inköpta dryckerna kan emellertid tas i beslag och förverkas. I lagen (1960:418) om straff för varusmuggling anges att den som för- värvar, forslar, döljer, förvarar eller avyttrar gods som varit föremål för varusmuggling döms, om gärningen sker uppsåtligen, för olovlig befatt- ning med smuggelgods till böter eller fängelse i högst . Om gär- ningsmannen inte insåg, men hade skälig anledning anta att godset varit föremål för smuggling, utdöms böter. Någon ändring i sak av denna bestämmelse har inte föreslagits i promemorian Ds 1998:53 Ny smugg- lingslag. Som jämförelse kan nämnas att all befattning med narkotika, som inte är medicinskt motiverad, är straffbelagd. Enligt narkotikastrafflagen (1968:64) kan den som innehar, brukar eller tar annan befattning med narkotika dömas till fängelse i högst eller om brottet är att anse som ringa till böter eller fängelse . En annan före- teelse som samhället har markerat mot är användning av dopningsmedel. Enligt lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel kan den som överlåter, framställer, förvärvar i överlåtelsesyfte, bjuder ut till för- säljning, innehar eller brukar förbjudna dopningsmedel dömas till böter eller fängelse i högst . Den som för in olovliga dopningsmedel till landet kan enligt lagen jämförd med lagen (1960:418) om straff för varusmuggling dömas till böter eller fängelse i högst . framhåller i sitt remissvar den grundläggande principen inom svensk lagstiftning att handlingar som riktar sig enbart mot den egna personen eller mot eget intresse vanligtvis inte skall vara straff- belagda. Exemplen ovan visar emellertid att undantag från denna regel förekommer inom andra områden. Det har också visats att inköpt illegal sprit ofta säljs vidare, bl.a. till ungdomar. Hanteringen av illegal sprit kan därför inte ses som en isolerad handling riktad enbart mot den egna per- sonen. I svartspritsutredningen redovisas en intervjuundersökning med 2 600 personer i åldrarna 15 som genomfördes av . När det gäller attityderna till försäljning och köp av hembränt framgick att av de tillfrågade instämde i påståendet att det är ett allvar- ligt brott att sälja hemtillverkad sprit till ungdom . På frågan om det är ett allvarligt brott att sälja till vuxna var det som svarade att så var fallet. Man lät även de intervjuade ta ställning till påståendet Man borde ändra lagen så att det blev straffbart att köpa hemtillverkad sprit . Nära två tredjedelar, , instämde i detta påstående. genomförde en ny intervjuunder- sökning, omfattande 5 000 personer. En av frågorna var om det bör vara straffbart att köpa svartsprit. Av respondenterna var 64 pro- cent för förslag om kriminalisering, och mot. Därmed torde det kunna sägas vara relativt väl belagt att det finns en folkvilja för att förbjuda köp av illegal sprit. Yrkesmässig import och partihandel skall enligt regeringens förslag få bedrivas endast av dem som har blivit godkända som upplagshavare eller registrerade som varumottagare. Distansförsäljning till privatpersoner föreslås även fortsättningsvis vara otillåten, medan det däremot föreslås att det under vissa förutsättningar skall vara tillåtet att skicka sprit- drycker, vin eller starköl som gåva till en enskild person i . Denna sistnämnda möjlighet kan enligt locka vissa personer att bedriva distansförsäljning under täckmantel av gåva. Ett förbud mot distansförsäljning måste därför enligt utredningen följas upp med någon form av straffansvar för den som bryter mot bestämmelserna. Enligt regeringens uppfattning är dock införsel genom distansförsälj- ning kriminaliserad bl.a. genom varusmugglingslagen. Dels kan den som för in eller tar emot alkoholdrycker utan att vara behörig därtill dömas för varusmugglingsbrott, dels kan köparen dömas till olov- lig befattning med smuggelgods. Härutöver kan även ansvar enligt alko- hollagen komma i fråga i dessa situationer. Mot denna bakgrund anser regeringen att det saknas anledning att ytterligare straffbelägga förfaran- den i samband med distansköp. förslag omfattar dock fler situationer än enbart köp av olovligen tillverkad sprit och distansförsäljning. Framför allt träf- far förbudet det som brukar benämnas langning, nämligen lovligen till- verkad och inköpt alkohol som olovligen säljs direkt till konsumenter. Det föreligger dock vissa skillnader mellan olovligt tillverkad sprit och alkoholdrycker som är föremål för langning, inte minst därigenom att den olovligt tillverkade spriten inte varit föremål för någon beskattning. Regeringen anser vid en samlad bedömning att det skulle föra för långt att kriminalisera även köpet av s.k. langad sprit. Enligt regeringen finns det däremot starka skäl som talar för en krimi- nalisering av förvärv och innehav av olovligt tillverkad sprit eller sprit- dryck. Tillverknings- och försäljningsledet är redan straffbelagt. Vad det nu gäller är alltså frågan om det dessutom bör införas ett ansvar för den köpare som i full medvetenhet om att drycken är olovligt tillverkad ändå köper eller innehar den. Enligt regeringens mening finns knappast skäl att vidhålla att ett sådant förfarande bör vara straffritt. Köpet och inne- havet är del i en transaktion, handling eller företeelse som redan är kri- minaliserad. För gemene man torde det också framstå som mer logiskt att såväl försäljningen som köpet är olagligt. Regeringen föreslår sålunda nya straffbestämmelser i alkohollagen och i lagen om försäljning av tek- nisk sprit m.m. som öppnar möjligheten att ingripa också mot den som förvärvar eller innehar olovligt tillverkad sprit eller spritdryck respektive den som förvärvar eller innehar teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat som renats från denatureringsmedel. En sådan straffrättslig skärpning skulle troligen få en moralhöjande verkan, och även underlätta polisens bekämpning av hembränd eller på annat sätt olovligt tillverkad eller renad sprit. För detta ändamål avser regeringen att ge polisen förstärkta resurser, se avsnitt 15. I sammanhanget kan anmärkas att Lagrådet påpekat att definitionerna av sprit, spritdrycker och vin i 1 kap. alkohollagen i visst avseende fått en mindre lyckad utformning. Lagrådet har härvid hänvisat till en brott- målsdom i . Regeringen har redan överläm- nat denna dom till . Utredningen skall redovisa sitt uppdrag till regeringen . 11 Alkoholreklam 11.1 Gällande reglering av alkoholreklamen 11.1.1 Alkoholreklamlagen Särskilda regler för marknadsföringen av alkoholdrycker finns i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alko- holdrycker, den s.k. alkoholreklamlagen. Lagen är tillämplig på närings- idkares marknadsföring som avser alkoholdrycker och som vänder sig till konsumenter.