prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — En villkorsprövning enligt lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare kan därmed ske också för avtalsvillkor som bl.a. banker och värdepappersbolag använder gentemot näringsidkare. När det gäller villkor i försäkringsavtal som meddelas på grund av överenskommelse i kollektivavtal eller en annan överenskommelse mellan parterna på arbetsmarknaden är utrymmet för att tillämpa lagen mycket begränsat. Det är särskilt angeläget att tillämpningen inte sker på sätt som ställer upp begränsningar för parternas fria förhandlingsrätt på arbetsmarknadsområdet. Ett villkor i ett försäkringsavtal kan således svårligen bedömas som oskäligt om villkoret tillkommit till följd av så- dana förhandlingar. En försäkring som grundas på kollektivavtal kan innehålla villkor utanför det område som arbetsgivare och arbetstagare avtalat om. Att lagen formellt gäller även för försäkringar som grundas på kollektivavtal bör därför lika lite som nuvarande skälighetsprincip förhindra eller be- gränsa utrymmet för arbetsmarknadsparternas fria förhandlingsrätt. 13.3.7 Ett garantisystem för försäkringar Regeringens bedömning: En garantiordning för försäkringsersätt- ningar behöver inte införas med anledning av försäkringsrörelse- reformen. förslag: Utredningen har lämnat förslag till ett garantisystem för försäkringstagarna. En utgångspunkt för förslaget har varit att en försäkringsrörelsereform genomförs på det sätt föreslagit. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har besvarat remissen innan försäkringsrörelsepromemorian redovisades. Remissinstanserna har utgått från förslag och har i de flesta fall varit positiva till en garantiordning. och Konkurrens- verket har ifrågasatt behovet av ett sådant system. och har efter att ha tagit del av försäkringsrörelse- promemorian avstyrkt en garantiordning. Skälen för regeringens förslag: föreslog i sitt slutbetänkande Försäkringsrörelse i förändring 3 (SOU 1995:87) en genomgripande reformering av försäkringsrörelselagstiftningen. Refor- men innefattade långtgående inskränkningar i nuvarande näringsrättsliga reglering på området. För att stärka skyddet för försäkringstagarna föreslog utredningen att ett särskilt garantisystem som kunde träda in när ett försäkringsbolag hamnar i obestånd borde övervägas. Mot denna bakgrund tillkallade regeringen en särskild utredare i ämnet (dir. 1996:88). Utredningen som tog sig namnet Försäkringsgarantiut- redningen redovisade sitt betänkande Försäkringsgaranti (SOU 1998:22). Det föreslås där en garantiordning som administreras av ett privaträttsligt organ i form av en ideell förening. Ramen för föreningen regleras i lag. De försäkringsgivare som meddelar försäkringar som ger rätt till ersättning från garantin måste vara medlemmar i föreningen. För- slaget omfattar svenska försäkringsbolag och försäkringsföretag från länder utanför EES som driver verksamhet här i landet. Finansieringen av garantin föreslås ske först efter det att ett obestånd inträffat som grundar ersättning från garantin. Någon egentlig analys av behovet av en garantiordning rymdes inte inom utredningens ram. Utredningen föreslår också att försäkringstagarnas förmånsrätt i de till- gångar som registerförts för att täcka de försäkringstekniska avsättning- arna utvidgas från livförsäkringssidan till att omfatta även skadeförsäk- ringsfordringar. Regeringen gör följande bedömning. En övergång bort från nuvarande system med återbäringsfond i tradi- livförsäkringsbolag, som har utgjort en betryggande buffert mot förluster, innebär att soliditets- och likviditetsproblem kommer att bli mera synliga och kännbara för livförsäkringsbolag. Detsamma gäller slopandet av de särskilda nedsättningsreglerna för ömsesidiga livförsäk- ringsbolag, som fungerat som ytterligare ett skydd mot ekonomiska svårigheter. Genom dessa förändringar blir konkursrisken i livförsäkringsbolag inte lika försumbar som . Det förslag till försäkringsrörelsereform som läggs fram avviker dock på många punkter från Försäkringsutredning- ens förslag. På flera sätt lyfts skyddet för försäkringstagaren fram. Det gäller inte minst förslagen till en tydligare reglering av soliditets- principen och krav på en god riskkontroll (stabilitetsprincipen). Vidare föreslås en ny genomlysningsprincip avsedd att främja en god informa- tion till försäkringstagarna om kostnader och förmåner. Även den nya principen om en god försäkringsstandard får genom förslagen en klarare och tydligare reglering samt inriktas mot att skydda försäkringstagarnas intressen. Dessa förslag gäller såväl liv- som skadeförsäkringsbolag. Av stor betydelse i sammanhanget är att en betydligt större andel av livför- säkringsbolagens åtaganden beläggs med skuldtäcknings- och place- ringskrav genom reglerna om villkorad återbäring. Därigenom ökar också underlaget för livförsäkringstagarnas förmånsrätt. Kraven på lägsta solvensmarginal skärps också i viss utsträckning för livförsäkringsbolag. Försäkringstagarnas enskilda intressen förbättras genom ett slopande av regler om nedsättning av förluster i ömsesidiga livförsäkringsbolag. Detsamma gäller för de föreslagna begränsningarna av uttaxering i ömse- sidiga skadeförsäkringsbolag. Även en övergång från ordningen med grunder till en avtalsbaserad ordning stärker den enskilde livförsäkrings- tagarens rätt gentemot försäkringsbolaget. Genom ändringarna kommer aktieägarnas kapital och annat eget kapital att utgöra det reella riskkapitalet i livförsäkringsaktiebolag. De effekter som detta kan få för bolagen som incitament till en effektiv och betryggande riskhantering och kapitalförvaltning bör inte underskattas. Ett försäkringsbolag som driver försäkringsrörelsen under ömsesidiga principer, dvs. utan att lämna utdelning, får utnyttja den nya konsolide- ringsfonden för att behålla en soliditet som svarar mot dagens åter- bäringsmedel. De reformerade rörelsereglerna behöver således inte i sig innebära att riskerna i de svenska livförsäkringsbolagen generellt sett ökar för försäk- ringstagarnas del jämfört med . En garantiordning är förenad med ett flertal problem. En grundläg- gande problemställning är frågan om systemet i sig lockar fram en bete- endeförändring med ett högre risktagande. Andra frågor rör finansieringen och avgränsningen av systemet. Erfarenheterna av en garantiordning på försäkringssidan är små eftersom få förebilder finns i utlandet. Mot bakgrund av det anförda finns det inte tillräckliga skäl att nu in- föra en garantiordning på försäkringssidan. Det hindrar dock inte att frågan kan prövas på nytt när erfarenhet finns från tillämpningen av de nya försäkringsrörelsereglerna. Frågan om en utvidgning av den särskilda förmånsrätten på försäk- ringssidan till skadeförsäkringar bör beredas ytterligare. 13.3.8 Revision och allmän granskning i försäkringsbolag 13.3.8.1 Kompetenskrav för revisorer i försäkringsbolag förslag: Endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor skall kunna utses till revisor i ett försäkringsbolag. Ett försäk- ringsbolag skall ha minst en revisor utsedd av bolagsstämman. Associationsrättspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Därutöver föreslås i promemorian ytterligare ändringar innebärande en närmare anpassning till aktiebolagslagens regler om revisorer. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot detta förslag i sig. Bakgrund: EG:s revisorsdirektiv (Rådets åttonde direktiv av grundat på artikel i fördraget, om godkännande av personer som har ansvar för lagstadgad revision av räkenskaper 84/253/EEG) innehåller bestämmelser om revisors kvalifikationer. Kva- lifikationskraven gäller, förutom bolag som avses i det fjärde bolags- rättsliga direktivet (Rådets fjärde direktiv av grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag 78/660/EEG), bl.a. försäkringsbolag som avses i försäkringsredovis- ningsdirektivet (Rådets direktiv /674/EEG av om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag). har beslutat ändringar i aktiebolagslagen som syftar till genomförande av revisorsdirektivets bestämmelser om revisorers kvalifikationskrav (SFS 1998:760; se prop. 1997/98:99 s. 133 ff, där bakgrunden till genomförandet närmare utvecklas). Dessa kvalifikationskrav gäller som nämnts även för revisorer i försäkringsbolag. Det följer av hänvisningar som görs i försäkringsredovisningsdirektivet (artikel 1.1) till bestämmelserna om revision i fjärde bolagsdirektivet (artikel 51.1). Försäkrings- redovisningsdirektivet omfattar såväl försäkringsaktiebolag som ömsesi- diga försäkringsbolag. Vissa mindre ömsesidiga försäkringsbolag är dock undantagna från redovisningsbestämmelserna (se artikel 1.a i försäk- ringsredovisningsdirektivet). En möjlighet att för dessa bolag föreskriva undantag från vissa bestämmelser i finns i 1 kap. 10 § FRL. Skälen för regeringens förslag: Mot bakgrund av det anförda och de slutsatser som regeringen redovisar i prop. 1997/98:99 (avsnitt 8) bör bestämmelserna om kvalifikationskrav för revisorer i försäkringsbolag ändras för att överensstämma med EG-rättens regler. Som regeringen påpekar i nämnda arbete löpte tiden för genomförande av revisorsdirekti- vet ut vid utgången av 1997 (se a.a. s. 136). Genomförandet av dessa bestämmelser bör därför inte avvakta det pågående reformarbetet med de associationsrättsliga reglerna för försäkringsbolag, vilket inte kan för- väntas leda till lagstiftning förrän efter . Motsvarande bestämmelser som för revisorer i de allmänna aktiebolagen och därmed även bl.a. bankaktiebolagen bör alltså införas för revisorer i såväl försäk- ringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag. Endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor skall således kunna vara revisor i ett försäkringsbolag. Det innebär att s.k. lekmannarevisorer inte längre kommer att få delta i räkenskapsrevisionen i dessa bolag. Möjlighet att låta lekmannarevisorer göra en allmän granskning av försäkringsbolag behandlas i nästföljande avsnitt. Med införandet av strängare kompetenskrav finns det anledning att överväga om kravet på antalet revisorer utsedda av bolagsstämman bör ändras. I 10 kap. 1 § första stycket FRL föreskrivs att bolagsstämman i ett försäkringsbolag skall välja minst två revisorer. Något krav på flera revisorer gäller varken bankaktiebolag eller allmänna aktiebolag. Kravet på minst två revisorer i försäkringsbolag infördes FRL, men i praktiken innebar detta inte någon nyhet för försäkringsbolagen (prop. 1948:50 s. 323). gällde kravet på minst två revisorer även i all- männa aktiebolag med aktiekapital överstigande visst belopp. Den be- stämmelsen avskaffades med motiveringen att det lätt kan leda till att det förutom den egentlige revisorn utses en person utan lämpliga kvalifi- kationer, men även med hänsyn till att det infördes möjlighet att utse ett revisionsbolag till revisor (1971:15 s. 250, prop. 1975:103 s. 418). Motiven till att bestämmelsen om minst två revisorer i försäkringsbolag behölls FRL framgår inte av förarbetena. Med det nu före- slagna kravet på att en revisor i ett försäkringsbolag alltid skall vara auktoriserad eller godkänd revisorer och att endast en sådan kvalificerad revisor får delta i räkenskapsgranskningen finns inte några starka skäl att behålla särbestämmelsen om krav på minst två revisorer i försäkrings- bolag. I fortsättningen bör därför föreskrivas att det skall finnas minst en revisor, som väljs av bolagsstämman. I försäkringsbolag är kraven på när bolaget skall ha auktoriserad revi- sor inte lika långtgående som för allmänna aktiebolag. För bankaktiebo- lag gäller dock alltid krav på att minst en revisor skall vara auktoriserad (9 kap. 15 § bankrörelselagen). För såväl försäkringsbolag (20 kap. 4 § andra stycket FRL) som allmänna aktiebolag gäller att bolaget måste ha en auktoriserad revisor om balansomslutningen överstiger 1 000 basbe- lopp. Dessutom gäller enligt 10 kap. 12 § aktiebolagslagen punkterna 2-3 att bolaget måste ha en auktoriserad revisor om antalet anställda hos bo- laget uppgått till över 200 eller om bolagets aktier eller skuldebrev är noterade vid börs eller auktoriserad marknadsplats. Dessa sistnämnda krav har inte ansetts lämpliga som kriterium på försäk- ringsbolags betydelse (prop. 1981/82:180 s. 235). Regeringen gör inte någon annan bedömning. Samma synsätt gäller naturligt- vis även för moderbolag i en koncern. Reglerna för när det krävs att ett försäkringsbolag har en auktoriserad revisor bör därför behållas oföränd- rade. I 10 kap. 4 § första stycket FRL föreskrivs att minst en av revisorerna i ett försäkringsbolag måste vara godkänd eller auktoriserad om försäk- ringsbolagets verksamhetsområde omfattar hela riket eller om balansom- slutningen överstiger 100 basbelopp. Med de nya bestämmelserna kom- mer revisorn alltid att vara auktoriserad eller godkänd oavsett dessa rek- visit. Det första stycket i 4 § tjänar därmed inte längre något syfte utan bör upphävas. Som en följd av att reglerna om kompetenskrav ändras bör även reg- lerna om registrering ändras och inte längre knyta an till bestämmelsen om särskilda kvalifikationskrav. Registrering av revisorer bör alltid ske på samma sätt som gäller för styrelseledamöter i ett försäkringsbolag. Slutligen bortfaller syftet med de särskilda bestämmelserna om bosätt- ningskrav för de som inte är godkända eller auktoriserade revisorer. 13.3.8.2 Lekmannarevisorer i försäkringsbolag förslag: Bestämmelser om lekmannarevisorer införs, efter mönster i aktiebolagslagen. En eller flera lekmannarevisorer skall kunna utses, såväl i ett försäkringsaktiebolag som ett ömsesidigt försäkringsbolag, att utföra en allmän granskning av bolagets verk- samhet utöver den lagstadgade revisionen. Lekmannarevisorns uppgift är att granska att bolagets ändamål följs och att bolaget sköts på ett från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt. Lekmannarevisorn skall också granska att den kontroll som görs inom företaget är till- räcklig. Lekmannarevisorn får inte underteckna en revisionsberättelse. En lekmannarevisor omfattas av i huvudsak samma skadeståndsregler som en revisor. Associationsrättspromemorians förslag: Till skillnad från regeringens förslag föreslås i promemorian att 11 kap. aktiebolagslagen i sin helhet skall tillämpas på försäkringsbolagen. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot Associationsrättspromemorians förslag i sig. Bakgrund: Som redogjorts för i det närmast föregående avsnittet in- nebär EG:s revisorsdirektiv att s.k. lekmannarevisorer, dvs. revisorer som varken är godkända eller auktoriserade, inte längre tillåts delta i räken- skapsrevisionen av vissa typer av bolag. Mot denna bakgrund har det införts nya bestämmelser i aktiebolagslagen som ger möjlighet att i aktiebolag utse lekmannarevisorer med uppgift att göra en allmän granskning av bolagets verksamhet utöver den lagstadgade revisionen (SFS 1998:760; se prop. 1997/98:99 s. 170 ff om de bakomliggande skälen). I försäkringsbolag förekommer det inte sällan att lekmannarevisorer deltar i revisionen. anförde i sitt remissyttrande över slutbetänkande Revisorerna och EG (SOU 1993:69) bl.a. att särskilt i de ömsesidiga försäkringsbolagen spelar lek- mannarevisorerna en stor roll för att stärka sambanden mellan försäk- ringstagarna och bolaget. Skälen kan enligt förbundet också vara att till- varata viss specialkompetens när det gäller granskningen av styrelsens och VD:s förvaltning eller bereda olika ägarintressen möjlighet att följa bolagets utveckling. Skälen för regeringens förslag: Mot bakgrund av de ändringar som gjorts i aktiebolagslagen och vad anfört i det ovan nämnda remissvaret, finns det starka skäl att låta bestämmelser om lekmannarevisorer tillämpas även på försäkringsbolag. Det är även med hänsyn till det pågående arbetet med att reformera de associationsrättsliga bestämmelserna för försäkringsbolag önskvärt att reglerna för åtminstone försäkringsaktiebolagen överensstämmer med de för de allmänna aktiebolagen och inte minst bankaktiebolagen, om inte särskilda skäl motiverar en särreglering. Regeringen anser därför att bestämmelser motsvarande dem i aktiebolagslagen om lekmannarevisorer bör införas även för försäkringsbolag. Mot bakgrund av att regeringen avser att närmare se över vilka asso- ciationsrättsliga regler som skall gälla för framför allt de ömsesidiga för- säkringsbolagen anpassas inte reglerna i FRL i detta sammanhang helt till aktiebolagslagen. Aktiebolagslagens bestämmelser om lekmannarevi- sorer är emellertid sådana att de är väl lämpade att införas även för för- säkringsbolagen, såväl för försäkringsaktiebolagen som för de ömsesi- diga bolagen. Vissa särregler krävs dock, bl.a. för de fall där motsva- rande bestämmelser i 10 kap. FRL om revisorer inte anpassats till de nya revisorsbestämmelserna i aktiebolagslagen. Det gäller t.ex. jäv för aktie- ägare, bestämmelser om åtgärder vid misstanke om brott, registrering och tid för avlämnade av rapport. Dessa skillnader kommenteras närmare i författningskommentaren. Enligt förarbetena till aktiebolagslagens regler om lekmannarevisorer innebär bestämmelserna om allmän granskning bl.a. att en eller flera lekmannarevisorer skall kunna utses i ett aktiebolag att granska att bola- gets ändamål följs och att bolaget sköts på ett från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt. Lekmannarevisorn skall också granska att den kontroll som görs inom företaget är tillräcklig. Det är också viktigt att en lekmannarevisor inte får underteckna en revisionsberättelse (prop. 1997/98:99 s. 177 179). Samma regler bör gälla för en lekmannarevisor i ett försäkringsbolag. Lekmannarevisorn i ett försäkringsbolag bör vidare ha samma rätt till insyn som en lekmannarevisor i ett vanligt aktiebolag och vara bunden vid samma tystnadsplikt (se a. prop. s. 179 181). På samma sätt som i allmänna aktiebolag bör lekmannarevisorn redovisa resultatet av sin granskning i en granskningsrapport (a.a. s. 181 183). Det bör också gälla samma regler i fråga om antal och sättet att utse en lekmannarevisor samt vem som får utses som lekmannarevisor (a.a. s. 170 177). Jävsreglerna bör dock knyta an till vad som gäller för van- liga revisorer i försäkringsbolag. Detsamma bör gälla i fråga om vissa andra mindre skillnader mellan revisorsbestämmelserna i och aktie- bolagslagen. Skillnaderna kommenteras närmare i författningskommen- taren. Lekmannarevisorerna bör inte omfattas av den särskilda rapporterings- skyldigheten till enligt 10 kap. 8 a § FRL. Någon skyldighet därtill föreligger inte enligt det s.k. BCCI-direktivet. Inte hel- ler lekmannarevisorer i bankaktiebolag omfattas av en sådan bestäm- melse (jfr prop. 1997/98:166 s. 142). På samma sätt som lekmannarevisorer i allmänna aktiebolag bör lek- mannarevisorerna i försäkringsbolag omfattas av i princip samma skade- ståndsregler som revisorer i allmänhet. Bestämmelser om detta bör infö- ras. I samband med att regler införs om allmän granskning som utförs av lekmannarevisorer, bör det övervägas om inte även regler om särskild granskning bör införas för försäkringsbolagen. Regler om särskild granskning finns i 11 kap. aktiebolagslagen och har länge även funnits för banker och ekonomiska föreningar. En särskild granskare utses som en extraordinär åtgärd, t.ex. när det finns misstanke om oegentligheter eller andra missförhållanden i bolaget. En särskild granskare i ett aktiebolag, en bank, eller en ekonomisk förening kan utses efter ett minoritetsbeslut. För försäkringsbolagen finns inte några motsvarande regler om sär- skild granskare, liksom det inte heller finns regler om t.ex. minoritetsre- visor. Allmänna associationsrättsliga regler bör som huvudregel gälla även för försäkringsbolag, om inte avvikelser är särskilt befogade med hänsyn till dessa bolags särart. En sådan bedömning bör lämpligen göras i samband med den tidigare nämnda allmänna översynen av de associa- tionsrättsliga reglerna för försäkringsbolag. Detta särskilt som det inte framkommit att det föreligger något speciellt behov av att nu införa reg- ler om särskild granskning i försäkringsbolag. 14 Övergångsfrågor för svenska försäkringsbolag 14.1 Allmänna utgångspunkter De förslag som lämnats i tidigare avsnitt innebär åtskilliga förändringar i rörelsereglerna för framförallt traditionell livförsäkringsrörelse. Av betydelse i övergångssammanhang är inte minst förslagen att slopa skälighetsprincipen för såväl liv- som skadeförsäkringsbolag samt att till- låta vinstutdelning i livförsäkringsbolag. Stor betydelse har även de reg- ler för livförsäkringsbolag som är avsedda att främja en mera löpande och konsekvent fördelning än av överskott mellan försäkringsta- garna (som återbäring) och bolaget (som riskkapital). Även förslaget att slopa nuvarande återbäringsfond och att kräva försäkringstekniska av- sättningar för villkorad återbäring måste beaktas vid övergången från gamla till nya regler. Detsamma gäller förslaget att slopa nuvarande ord- ning med försäkringstekniska grunder till förmån för en ordning där rät- tigheterna och skyldigheterna mellan bolaget och försäkringstagarna skall avtalsregleras som bolaget skall upprätta försäkringstek- niska riktlinjer och underlag som ett analys-, styrnings- och kontrollmaterial för verksamheten. Vid bedömningen av övergångsfrågorna bör även förslagen om vissa lättnader i nuvarande rörelse- och placeringsregler beaktas. Det föreslås bl.a. att fondförsäkringar skall få meddelas i samma juridiska person som annan livförsäkringsrörelse. De reformerade försäkringsrörelsereglerna ställer under alla förhållan- den större krav på de enskilda försäkringsbolagen jämfört med tidigare. Möjligheter till en friare produktutformning på livförsäkringsområdet och en fastare reglering av försäkringstagarnas rättigheter och skyldig- heter i avtal ställer större krav på livförsäkringsbolagens förmåga att hantera olika slag av risker och att utforma tydliga livförsäkringsavtal. De svenska livförsäkringsbolagen kan dock antas vara väl rustade för att leva upp till de större krav som ställs. Även kraven på operativa tillsyn ökar. 14.2 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Den nya lagstiftningen skall träda i kraft och tillämpas utan inskränkningar på försäkringsbolag som beviljas koncession första gången därefter (nya bolag). Liv- och skadeförsäkringsbolag som beviljats koncession (äldre bolag) får tillämpa äldre bestämmelser om försäkringstekniska grun- der och återbäringshanteringen samt vissa därtill anknutna bestäm- melser efter ikraftträdandet. Skälighetsprincipen skall gälla även i fortsättningen för sådana liv- och skadeförsäkringar som meddelats före (äldre försäkringar), om inget annat avtalas mellan försäkringsbolaget och försäkringstagaren. Återbäringsfonden för livförsäkringsrörelse och medel avsatta till framtida förfogande för annan försäkring skall före ingången av räkenskapsår som påbörjas återföras och gottskrivas försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade som återbäring eller föras till konsolideringsfonden. Övriga fonder under återbäringsmedel skall föras till motsvarande fonder under bundet eget kapital. förslag: Överensstämmer delvis med rege- ringens förslag (se betänkandet s. 176 183, 295 och 296). Utredningen har inte klart angivit koncessionsbeslutet som avgörande för tillämp- ningen av nya rörelseregler respektive övergångsregler. Utredningen har inte heller föreslagit några övergångsregler för äldre skadeförsäkringar. Försäkringsrörelsepromemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag (se promemorian s. 296 299). I pro- memorian saknas regler om att fondförsäkringsbolag skall tillämpa vissa äldre regler till dess att en ny bolagsordning med vinstutdelningsvillkor blir gällande. Det föreslås inga särskilda sanktionsregler för bolagens underlåtenhet att se till att en ny bolagsordning registreras. Promemorian innehåller inte heller något förslag om att bolagsstämman får besluta om ändringar av bolagsordningen enligt nya bestämmelser före lagens ikraftträdande.