prop · GM033 · 1999-01-01 00:00:00 — Det är dock av främst etiska skäl mycket svårt att genomföra studier på detta område. Utöver fallrapporter finns ett fåtal kontrollerade systematiska studier som starkt stödjer att intag av AAS i höga doser hos en del friska försökspersoner kan ge sannolikt övergående psykiska effekter såsom hypomani/mani, ökad aggressivitet/ilska som tar sig verbala uttryck och ej uttryck i fysiskt våld, ändringar i sexuell lust och förmåga samt utvecklande av depression efter avslutad kur. Det är dock inte klarlagt om det finns ett orsakssamband mellan AAS-missbruk och våldsamt beteende. I vissa fallrapporter hävdas att AAS-missbruk hos friska kan leda till våldshandlingar eller hot om våld eller beroendeliknande effekter. Avsevärda svårigheter föreligger vad gäller tolkningen av dessa enskilda fallrapporter. Det går ej att bedöma i vilken mån en person är benägen att utveckla ett avvikande beteende även utan AAS-missbruk. I många fall använder AAS-missbrukaren en rad andra droger (amfetamin, alkohol, cannabis etc.) vilka i sig eller eventuellt tillsammans med AAS kan påverka beteendet. Det är slutligen av stor betydelse att skilja på orsakssamband/kausalitet ( A leder till B ) och ren association/korrelation ( A förekommer ofta som B ). Ökad aggressivitet kan vara en önskad följd av AAS-missbruket. Det är svårt att bedöma i vilken mån psykiska effekter influeras av förväntningar eller förhoppningar om verkningarna av AAS. De depressioner som ofta drabbar missbrukaren vid avslutandet av en kur kan bero på kroppsfixering som leder till en identitetskris när muskelvolymen eller styrkan minskar. De kan dock också till viss del bero på oerhört låg koncentration av testosteron på grund av hämmad egenproduktion efter en tids AAS-missbruk. Det finns obestyrkta fall där självmord har satts i samband med AAS-missbruk. Beroende kan förenklat definieras som förlust av kontrollen över drogintaget trots negativa verkningar. Dessutom karakteriseras beroende av toleransutveckling (ökande doser krävs för effekt) och abstinenssymptom (ångest, irritabilitet, sömnsvårigheter, illamående, ökad kroppstemperatur, ökad puls och blodtryck). Det har diskuterats om en beroendeutveckling kan förekomma hos en del av dem som missbrukar AAS. Forskarna är inte eniga om hur det förhåller sig på denna punkt. Det finns ett antal fallbeskrivningar i vilka sedvanliga kriterier för beroende uppfylls. Det saknas dock prospektiva (framåtblickande) studier på människa som stödjer dessa iakttagelser. Det är vidare svårt att skilja ut om ett eventuellt beroende i så fall har att göra med fysiologiska effekter av substansen på hjärnan eller med att AAS-missbrukaren är fixerad vid de önskade fysiologiska effekterna (muskelmasseökning, minskad fettmängd etc.) Vid för farmaceutisk biovetenskap, avdelningen för biologisk beroendeforskning vid , pågår forskning avseende anabola steroiders beroendeframkallande effekt. Där anser man att bl.a. resultaten av de djurstudier (på råtta) som genomförts pekar på att anabola steroider kan ha en euforiserande effekt vid intag av de höga doser som missbrukarna använder sig av samt att anabola steroider tycks kunna öka känsligheten för andra droger. Det finns dessutom indikationer på att olika typer av AAS ger psykiska bieffekter i varierande grad, att AAS som injiceras vanligtvis har lindrigare effekt på psyket än de som tillförs genom munnen och att ett dos-effektsamband skulle kunna råda vad gäller psykiska bieffekter. Det senare skulle innebära att AAS i hög dos oftare ger psykiska bieffekter än AAS i lägre dos. I avsnitt 12, om utbildning och forskning, diskuteras bl.a. behovet av ytterligare studier av de psykiska effekterna av AAS. 4.4.2 Tillväxthormon Tillväxthormon, även benämnt somatotropin, human growth hormone (hGH) eller growth hormone (GH), kan ges både till barn och vuxna. Barn med brist på tillväxthormon får detta hormon tills de vuxit färdigt. Vuxna med brist på tillväxthormon har bl.a. ökad risk för hjärt- och kärlsjukdomar, ökad mängd kroppsfett, minskad mängd vätska mellan cellerna, lägre benmineraltäthet samt minskat välbefinnande. Brist på tillväxthormoner och andra hormoner anses av en del forskare kunna påskynda åldrandet. Det är en vanligt förekommande uppfattning bland dopningsmissbrukare att tillförsel av tillväxthormon ökar muskelmassa och muskelstyrka samt stärker senor och ligament. Tillväxthormon som tillförts utifrån kan inte detekteras eller särskiljas från det kroppsegna tillväxthormonet i dopningstester. Detta tillsammans med den utbredda uppfattningen att det saknar bieffekter bidrar till ett stort intresse för tillväxthormon som dopningsmedel trots att det är mycket dyrt jämfört med anabola steroider. Hos patienter med tillväxthormonbrist står det klart att behandling med tillväxthormon minskar fettmassa, ökar muskelmassa och ibland muskelstyrka. Det finns inte vetenskapligt stöd för att muskelstyrkan ökar mer hos friska personer om tillväxthormon används tillsammans med styrketräning. De få studier som gjorts på friska personer visar dock att tillväxthormontillförsel kan ge en ökning av den fettfria delen av kroppsmassan, främst på grund av ökad vätskeansamling i kroppen. Bieffekter Vid tillväxthormonbehandling av barn och vuxna förekommer en rad bieffekter, varav de flesta synes vara av relativt godartad karaktär och övergående vid avslutande av behandlingen. Det förekommer dock rapporter om bieffekter av mer allvarlig karaktär (leukemi, ökat vätsketryck i kraniet) där ett samband med tillväxthormonbehandling varken kan bekräftas eller definitivt uteslutas. Vuxna patienter med onormalt stor frisättning av tillväxthormon (akromegalipatienter) dör oftare i olika former av cancer eller hjärt- och kärlsjukdomar än åldersmatchade kontroller. Vid användning av höga doser med tillväxthormon i samband med dopning föreligger det särskilda svårigheter att bedöma vilka bieffekter som kan uppträda. Missbrukare kan t.ex. kombinera tillväxthormon med en mängd andra preparat (anabola steroider, vitaminer, stimulantia) i höga doser, varvid de olika medlen kan interagera på svårförutsägbara sätt. Att injicera tillväxthormon som utvunnits från avlidna eller att använda orena sprutor innebär en uppenbar risk för infektioner, exempelvis HIV/AIDS och hepatit. Vid behandling med tillväxthormon utvunnet ur hypofysextrakt finns risk för utvecklandet av den allvarliga neurologiska sjukdomen sjukdom. Några negativa psykiska eller sociala bieffekter är inte kända. Långtidseffekterna är okända. 4.5 Missbruket av dopningsmedel i omfattning, orsaker och karaktär 4.5.1 Missbrukets omfattning Information om missbrukets omfattning fås framför allt genom olika frågeundersökningar. Resultatet av dessa påverkas dock alltid av olika metodologiska osäkerhetsmoment som bl.a. hänför sig till urvalet av dem som skall intervjuas, bortfallet bland de tillfrågade och tillförlitligheten i svaren. Undersökningarna kan dock ändå ge en uppfattning om storleksordningen på konsumtionen. () genomför regelbundet undersökningar angående befolkningens drog- och missbruksvanor. har frågor om dopningsmedel ingått i undersökningarna. Frågorna har främst gällt erfarenheterna av anabola steroider och tillväxthormon. CAN:s enkätundersökningar om drogvanor bland ungdomar i årskurs 9 visar att andelen av pojkarna i denna grupp som prövat anabola steroider är liten. Den senaste undersökningen avseende 1997 visade att hade erfarenhet av anabola steroider. Erfarenheten av tillväxthormon är marginell. Erfarenheten bland flickor av samtliga dessa medel är också obetydlig. Några större förändringar har inte skett under de år som frågorna ställts. Som jämförelse kan nämnas att andelen som prövat anabola steroider varit som frågorna ställts utom då den var 0. avser uppgifterna dock enbart dem som uppgett injektionsmissbruk. CAN har även ställt frågor om anabola steroider och tillväxthormon i sina drogvaneundersökningar bland mönstrande pojkar. I den undersökning som genomfördes uppgav att de hade erfarenhet av anabola steroider. Förändringen jämfört var obetydlig (1,och ). Liknande siffror har framkommit vid regionala och lokala undersökningar, där dock vissa variationer mellan olika orter konstaterats. Undersökningarna visar genomgående att andelen ungdomar som har erfarenhet av narkotika är betydligt större än andelen som har prövat anabola steroider eller tillväxthormon. Undersökningar som utförde på CAN:s uppdrag 1993 och 1994 bland befolkningen i åldrarna 15 tyder på att andelen missbrukare är liten. Undersökningarna omfattade vardera året 1 000 personer och genomfördes som besöksintervjuer. Av dem som var och bland kvinnorna i undersökningarna uppgav sig inte någon ha prövat anabola steroider. Inte heller hade någon i undersökningarna prövat tillväxthormon. Utredningen uppdrog 1995 åt att göra en intervjuundersökning. genomförde telefonintervjuer med 10 000 män i åldrarna 18 . I undersökningen ställdes frågor bl.a. om intervjupersonernas erfarenhet av anabola steroider och tillväxthormon, frågor om idrott/styrketräning och om erfarenheten av narkotika och alkohol. 110 män (1,) uppgav att de hade prövat anabola steroider. Av de intervjuade svarade 27 personer (0,) att de hade prövat tillväxthormon . Det visade sig dock att ett antal av uppgivna preparat inte kunde hänföras till tillväxthormon utan utgjorde t.ex. kosttillskott. Endast åtta av de tillfrågade hade med säkerhet använt preparat som innehöll tillväxthormon. Andelen intervjuade som hade prövat narkotika uppgick till . Majoriteten av dem som uppgav att de hade prövat anabola steroider hade enligt egen uppgift gjort detta för . Av undersökningen framgick att bruket är spritt över hela landet, även om vissa regionala skillnader förelåg. Sammanfattningsvis kan de undersökningar som genomförts sägas peka på att missbruket stabiliserats på en relativt låg nivå. Bland män synes erfarenheten av anabola steroider generellt ligga i storleksordningen 1 medan erfarenheterna hos den kvinnliga delen av befolkningen synes vara försumbar. Förekomsten av missbruk av tillväxthormon förefaller att vara marginell. Det är vidare främst bland de yngre männen, upp till , som missbruket förekommer. 4.5.2 Missbrukets orsaker och karaktär Utredningen om dopning hämtade sin information om orsakerna bakom bruket av dopningsmedel och brukets karaktär från olika enkäter och studier som grundats på djupintervjuer med missbrukare. Utredningen lät också psykologen genomföra en intervjuundersökning där drygt 60 s.k. nyckelpersoner intervjuades, dvs. personer som i sitt yrke eller genom ideellt arbete kommit i kontakt med dopningsmissbrukare och därför besitter kunskaper om frågor kring missbruket. Av utredningens material framgår att missbruket har en stark koppling till styrketräning och kroppsbygge samt kroppsfixering. I utredningens omfattningsundersökning uppgav av dem som styrketränade regelbundet, dvs. eller , att de hade prövat anabola steroider. Två tredjedelar av dem som hade erfarenhet av anabola steroider hade också styrketränat. Liknande resultat framkom i en undersökning CAN genomförde 1994 i ett antal gymnasieskolor. Bland dem som styrketränade var andelen som hade prövat anabola steroider . Motsvarande andel bland dem som inte tränade över huvud taget var . Bland motiven till att börja med kroppsbygge kan finnas ett behov av ett projekt , påverkan av rådande mansideal, bristande självförtroende eller ett behov av en identitet. Ett begränsat utbud av andra sysselsättningar kan också vara en bidragande faktor. Gymmet får ofta en central funktion för kroppsbyggaren och de värderingar och normer som gäller på gymmet blir styrande. Ofta sker introduktionen till anabola steroider på gymmet. Många upplever under bruket av anabola steroider en markant förändring av kroppsvolymen. Olika fysiska eller psykiska bieffekter är vanliga. Många känner ett psykiskt välbefinnande som dock kan vara en indirekt effekt som uppstår då kroppen växer och kroppsbyggaren når sitt mål. Vid fortsatt bruk sker i många fall en förändring till det sämre och stressymptom, depressioner, sexuella störningar och aggressioner kan uppkomma. blir kroppsbyggaren ofta sårbar och får svårt att tolerera motgångar, som att t.ex. hindras i sin träning eller tappa vikt. Orsaker till att man upphör med bruket av anabola steroider varierar, men som exempel kan nämnas medicinska skäl och rädsla för bieffekter, att man sakta mognar från sin livsföring eller att yttre förändringar inträffar, som t.ex. familjebildning, som ger alternativa värden. För vissa missbrukare går dock denna livsstil före allt annat och de fortsätter trots negativa konsekvenser. I en intervjuundersökning med ett begränsat antal män som använde anabola steroider framkom att de intervjuade upplevde en känsla av välbefinnande som påminde om den effekt som erhålls vid intag av amfetamin. Enligt utredningens nyckelpersonsundersökning hade endast ett fåtal intervjuade kännedom om att anabola steroider används som psykoaktiv drog, dvs. för att nå ett allmänt välbefinnande eller ökat självförtroende. De intervjuades uppfattning var att ett sådant bruk närmast är av experimentell art och troligen äger rum främst inom en snäv krets av kriminellt belastade unga män. 4.5.3 Samband med social situation och missbruk av andra droger I utredningens nyckelpersonsundersökning framkom att såväl kraftsporter som missbruk av dopningsmedel i och för sig förekommer inom alla socialgrupper men att missbrukarna främst synes komma från de resurssvagare samhällsgrupperna. Bland de extrema missbrukarna i åldrarna 20 är många lågutbildade och verksamma i s.k. lågstatusyrken. De har sällan längre anställningar och är ofta arbetslösa. I den undersökning av missbrukets omfattning som utredningen lät genomföra var andelen som hade prövat anabola steroider bland de arbetslösa och bland dem med enbart grundskoleutbildning . Totalt var det, som tidigare nämnts, av de intervjuade som hade erfarenhet av anabola steroider. Samma tendens avseende utbildning har framkommit också i andra undersökningar. I såväl utredningens omfattningsundersökning som CAN:s undersökningar bland skolelever och mönstrande pojkar har det framgått att en betydligt större andel av dem som har prövat anabola steroider också har prövat narkotika än vad som gäller för samtliga tillfrågade. I utredningens omfattningsundersökning hade t.ex. nära nog var tredje av dem som hade prövat anabola steroider också prövat narkotika jämfört av samtliga intervjuade. Någon skillnad i konsumtion av alkohol mellan dem som hade erfarenhet av anabola steroider och dem som inte hade sådan erfarenhet framgick inte i utredningens omfattningsundersökning. CAN:s undersökningar har däremot uppvisat en mer omfattande alkoholkonsumtion bland dem som uppgav sig ha använt anabola steroider. Enligt de intervjuade i utredningens nyckelpersonsundersökning kombineras bruket av anabola steroider regelmässigt med andra droger eller läkemedel. Det förekommer att narkotiska preparat används för att höja prestationsförmågan och på så sätt öka träningskapaciteten. Narkotiska medel och alkohol används som rekreationsmedel, dvs. för att underlätta avkoppling mellan träningspassen. Olika läkemedel används för att dämpa bieffekterna av anabola steroider och den hårda träningen. Olika medel för muskeluppbyggnad kombineras också. 4.5.4 Samband mellan bruk av anabola steroider och kriminalitet Den eventuella kopplingen mellan bruk av anabola steroider och kriminalitet, utöver den som redan föreligger vid otillåten hantering av dessa dopningsmedel, är ett område där kunskaperna är bristfälliga. En omdiskuterad fråga är om det föreligger ett orsakssamband mellan bruket av anabola steroider och våldsbrott. I ett tidigare avsnitt har redogjorts för de psykiska effekter som man känner till är förknippade med intag av anabola steroider. Ökad aggressivitet är en sådan effekt, men det är inte klarlagt om denna ökade aggressivitet verkligen har resulterat i våldshandlingar. Även om bruk av anabola steroider förekommer i samband med våldsbrott är det mycket svårt att fastställa om det är just intaget av anabola steroider som orsakat det våldsamma beteendet. En annan fråga är hur utbrett missbruket av dopningsmedel (framför allt anabola steroider) är bland kriminellt belastade personer. En viss uppfattning om detta skulle möjligen kunna fås från statistik över beslag av dopningsmedel på kriminalvårdsanstalter. Dessa uppgifter är i regel ganska osäkra och antalet beslag för litet för att man skall kunna se några tendenser till förändring i någon riktning. De beslag som görs är i regel mycket små, men görs något större beslag kan det kraftigt påverka statistiken. Vad man kan utläsa av statistiken är att missbruk av anabola steroider förekommer bland dem som är kriminellt belastade. Uppgifterna kan däremot inte svara på hur omfattande missbruket av dopningsmedel är bland de intagna. Ett annat faktum som pekar på en koppling mellan anabola steroider och kriminalitet är att polisens beslag av dessa medel ofta görs i samband med utredning av annan brottslighet. I sådana fall kan dock medlen vara avsedda att säljas vidare och inte för egen konsumtion. 4.6 Dopningsfrågorna i ett internationellt perspektiv 4.6.1 Regleringen av dopningsmedel i andra länder Utanför är det mindre vanligt att dopning regleras i en särskild lag. I har man dock en dopningslag, vars innehåll motsvarar vad som gäller enligt den svenska dopningslagen. De dopningsmedel som är narkotiska preparat omfattas i regel av narkotikalagstiftningen i respektive land. Andra medel kan omfattas av landets läkemedelslagstiftning eller särskilda föreskrifter som rör läkemedel. Anabola steroider är oftast receptbelagda enligt läkemedelsbestämmelser. I en del fall finns särskilda straffbestämmelser som gäller viss hantering, t.ex. överlåtelse, av anabola steroider. I och finns lagar som förbjuder dopning vid idrottstävlingar. Överträdelse av lagens bestämmelser eller, i , av sanktioner som meddelats med stöd av lagen kan bestraffas med fängelse. Det är sällsynt att själva bruket av dopningsmedel är kriminaliserat. I några delstater/territorier i samt undantagsvis i delstater har man dock valt att kriminalisera även konsumtionen av anabola steroider. I många länder är inte heller innehav för eget bruk av anabola steroider straffbelagt. 4.6.2 Det internationella arbetet mot dopning Det internationella arbetet mot dopning har till stora delar ägt rum inom de internationella idrottsorganisationerna och inneburit åligganden för de nationella idrottsorganisationerna. Även i övrigt har arbetet främst avsett åtgärder för att förhindra dopning inom idrotten och bruket av dopningsmedel har endast i begränsad omfattning behandlats i ett folkhälsoperspektiv. Bland FN-organen har WHO och engagerat sig i arbetet mot dopning och bl.a. utarbetat rapporter och anordnat konferenser. Bland internationella överenskommelser på området kan nämnas ett avtal om internationellt samarbete mot dopning på idrottsområdet kallat Anti-Doping Arrangement (IADA) som undertecknades av och därmed blev gällande mot . Avtalet hade tidigare undertecknats av företrädare för regeringarna i , , , och . Det förekommer även samarbete mellan polis- och tullmyndigheter i olika länder. De nordiska länderna samarbetar i det Nordiska dopingprojektet, som berörs kortfattat under . Europeiskt samarbete Inom EU har ett stort antal direktiv antagits som rör läkemedelskontrollen. Reglerna syftar till att harmonisera frågor om bl.a. tillverkning och försäljning. Angående dopning inom idrotten antog Europeiska gemenskapernas råd och medlemsländerna 1992 ett antal förhållningsregler i en resolution (Code of Conduct Against Doping in Sport). I resolutionen uppmanas och medlemsländerna att tillämpa denna kodex i kampen mot dopning. antog en resolution om idrott och dopning, vars rekommendationer när det gäller dopningsfrågorna i huvudsak överensstämmer med vad som gäller inom konvention mot dopning (se nästa stycke). har bland annat medverkat till framställning av utbildnings- och informationsmaterial samt finansiering av forskningsprojekt. konvention mot dopning öppnades för undertecknande 1989. Konventionen är öppen för medlemmar samt vissa i konventionen angivna stater. Emellertid kan även andra stater ansluta sig efter inbjudan. För del trädde konventionen i kraft . Konventionen tar sikte främst på dopning som ett idrottsproblem och syftet är att minska och slutligen avskaffa dopningen inom idrotten. För bl.a. övervakning och tillämpning av konventionen och beslut rörande konventionen har en särskild övervakningsgrupp tillsatts. Utöver att vissa åtgärder krävs för att minska tillgången på dopningsmedel berörs inte i konventionen frågor om dopning som ett folkhälsoproblem i sig. Vad som skall utgöra dopningsmedel enligt konventionen bestäms i en särskild lista med utgångspunkt i IOK:s lista. Konventionen upptar en rad åtgärder för uppnående av ovan angivna syften och konventionsstaterna åtar sig att, inom ramen för statens konstitutionella befogenheter, verka för dessa syften. Parterna skall bl.a. genom lagstiftningsåtgärder eller administrativa åtgärder begränsa tillgången på och bruket av förbjudna dopningsmedel och dopningsmetoder, i synnerhet anabola steroider. Vid övervakningsgruppens sammanträde beslutades att även folkhälsoperspektivet skall aktualiseras för eventuella åtgärder inom . beslutade att studier skall genomföras av missbruket av dopningsmedel utanför idrotten. kommer att medverka i detta arbete. Nordiskt samarbete antog 1994 en rekommendation avseende hormondopning. rekommenderade därvid att undersöka förutsättningarna för ett utvidgat nordiskt samarbete i syfte att bekämpa missbruket av anabola steroider och andra dopningspreparat. I rekommendationen anmanas även de nordiska ländernas regeringar att på den europeiska dagordningen föra upp problemet med anabola steroider utanför idrotten samt att verka för att alla medlemmar av ratificerar konvention mot dopning. har även gett ekonomiskt stöd till nordiska konferenser om dopning samt verkat för att få till stånd samverkan med bl.a. de baltiska staterna. På myndighetsnivå samarbetar de nordiska tull- och polismyndigheterna genom det Nordiska dopingprojektet. Huvudsyftet med projektet har varit att utbyta information av såväl praktisk som teoretisk art samt att sammanställa statistik över beslagen. Projektet har legat inom ramen för det s.k. PTN-samarbetet (Polis och tull i ) som funnits för narkotikabekämpningen. Internationellt samarbete inom idrottsrörelsen Många av de är även medlemmar i internationella och i en del fall också europeiska specialförbund. med olympiska idrottsgrenar ingår i nationella olympiska kommittéer. Därutöver finns fristående internationella organisationer. För de internationella specialförbunden utgör () ett samlingsförbund. I den olympiska rörelsen, som bl.a. består av internationella specialförbund och de olika nationella olympiska kommittéerna, är IOK det ledande organet. Dessa organisationer samt bl.a. () har länge agerat mycket aktivt för att bekämpa dopningen inom idrotten. Något samstämmigt regelsystem finns inte mellan de olika nationella idrottsförbunden, även om de flesta grundar sina regler om vilka medel som är förbjudna på den av IOK upprättade listan. Den bristande samstämmigheten har skapat problem och harmoniseringsfrågor har därför fått en stor betydelse i det internationella arbetet. Både GAISF och IOK har antagit resolutioner och urkunder i vilka tas upp principer och regler för arbetet mot dopning. har ett antal världskonferenser hållits rörande dopning inom idrotten. Syftet med konferenserna, som kallas för den permanenta världskonferensen mot dopning inom idrotten, är att utbyta information samt diskutera samarbete och åtgärder mot dopning. I viss utsträckning pågår samarbete med de nationella specialförbunden när det gäller t.ex. möjligheterna att genomföra kontroller av idrottsutövare.