prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — I bestämmelsen förtydligas att tillstånd inte får ges, om för- värvaren i väsentlig mån har åsidosatt skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska angelägenheter eller gjort sig skyldig till all- varlig brottslighet. Förbudet mot främmande verksamhet I 1 kap. 3 § FRL stadgas att försäkringsbolag inte får bedriva annan rörelse än försäkringsrörelse, om det inte finns särskilda skäl (förbudet mot främmande verksamhet). Det ursprungliga syftet var att försäkrings- bolagen skulle ha en betryggande soliditet genom att förhindra place- ringar i riskfyllda projekt. Som ytterligare motiv har också åberopats att försäkringsbolagens verksamhet inte borde blandas samman med den i det övriga näringslivet. Under vissa perioder har som skäl för en be- gränsning även anförts att det är olämpligt att försäkringsbolag får ett för stort inflytande i näringslivet (jfr SOU 1987:58 s. 84 85 och 131 163). Förbudet mot främmande verksamhet kompletteras av förbud, dels att inneha av rösterna i ett annat bolag (se avsnitt 8.5 om femprocentsregeln), dels att allmänt utnyttja lånemarknaden (se avsnitt 8.6.1 om låneförbudet). I 1 kap. 8 a § och 7 kap. 22 28 §§ FRL finns regler om minsta kapital- bas. Försäkringsbolag skall, utöver sådana tillgångar som motsvarar för- säkringstekniska avsättningar, ha tillgångar av viss sammansättning upp- gående till visst belopp. Kapitalbasen kan ses som en buffert mot oförut- sedda svängningar i verksamheten. Försäkringstekniska avsättningar samt upprättande av grunder I 7 kap. 1 och 2 §§ FRL finns bestämmelser om beräkning av försäk- ringstekniska avsättningar. Den allmänna principen är enligt 1 § att dessa avsättningar skall motsvara vad som erfordras för att uppfylla alla åtaganden som skäligen kan förväntas uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal. Enligt 7 kap. 3 8 §§ skall försäkringsbolag upprätta grunder för livför- säkringar och skadeförsäkringar som meddelas för än . Grunderna skall ange bl.a. hur försäkringspremier beräknats samt beräk- ning och fördelning av återbäring. Grunderna syftar enligt 3 § till att trygga bolagets förmåga att fullgöra sina förpliktelser enligt ingångna avtal och att meddela försäkringar till en kostnad som är skälig. Reglerna kompletteras av ett förbud mot s.k. returprovisioner i 15 §. I försäkrings- avtalen görs normalt en koppling till grunderna för försäkringen. I 7 kap. §§ FRL finns placeringsregler för försäkringsbolag som ger uttryck för soliditetsprincipen. Grundtanken är att det belopp som utgörs av försäkringstekniska avsättningar skall mot- svaras av tillgångar av visst slag vars värde uppgår till minst de försäk- ringstekniska avsättningarnas storlek (jfr prop. 1995/96:10 del 4 s. 91). I 9 § fastslås det grundläggande kravet att bolaget skall inneha till- gångar till ett belopp som motsvarar de försäkringstekniska avsättning- arna för egen räkning med tillägg för viss deposition (skuldtäckning). Inte alla tillgångar godtas för skuldtäckning. De tillgångar som tillåts anges i 10 a och 10 b §§. Den grundläggande tanken är att endast till- gångar som uppfyller en viss kvalitet i fråga om kreditvärdighet, värde- beständighet eller likviditet godtas för skuldtäckning (se prop. 1994/95:184 s. 167). De tillgångar som används för skuldtäckning skall enligt 9 a § uppfylla krav på matchning och tillfredsställande diversifiering. Matchningsprincipen innebär att tillgångarna är godtagbara med hän- syn till försäkringsbeståndets karaktär. En aspekt med principen är att tillgångarnas avkastningsprofil skall vara anpassad till de bindande åtagandenas utbetalningsprofil. En annan aspekt på matchningsprincipen är att tillgångarna har tillräcklig likviditet. Diversifieringsprincipen inne- bär att tillgångarna skall väljas så att lämplig riskspridning uppnås. En utgångspunkt härvidlag är att reducera risken för att en enskild tillgång eller ett tillgångsslag får en avgörande betydelse för den totala avkast- ningen i portföljen. Syftet är att begränsa risktagandet. Den allmänna diversifieringsregeln konkretiseras med regler i 10 b § om absoluta gränser för vad som vid skuldtäckningen kan godtas av ett och samma tillgångsslag (tillgångsbegränsningar). får exempelvis högst av de tillgångar som skall skuldtäckas motsvaras av aktier och motsvarande värdepapper. I 10 c § finns gränser för hur stor del som får skuldtäckas med en enskild placering (enhandsbegräns- ningar). får exempelvis högst skuldtäckas med en enskild fastighet, tomträtt eller byggnad. Reglerna om tillgångsbegränsningar och enhandsengagemang utgör ramar som bolaget måste hålla sig inom men innebär inte automatiskt att diversifieringsprincipen är uppfylld. Enligt 10 d § skall de tillgångar som används för skuldtäckning vara lokaliserade inom EES-området (lokaliseringskrav) om riskerna i skade- försäkring är belägna inom EES eller om livförsäkringsverksamhet be- drivs inom EES. För risker och verksamhet utanför EES krävs att till- gångarna finns i . Lättnaderna för risker inom EES är betingade av EG:s direktiv. Kravet på lokalisering till för risker utanför EES har motiverats av att den internationella konkursrätten inte är till- räckligt samordnad. Det sjunde kapitlet i FRL innehåller också andra riskhanteringsregler. Enligt 10 e § skall tillgångar som används för skuldtäckning placeras så att risken för valutakursförluster begränsas. Optioner och terminskontrakt och liknande finansiella instrument får enligt 17 b § användas för att sänka risken i försäkringsbolag eller för att effektivisera förvaltningen om det kan ske utan att de finansiella riskerna överstiger den risknivå som är förenlig med sund försäkringsverksamhet. Hur dessa tillgångar närmare skall värderas regleras i 10 f §. Med hän- syn bl.a. till skyddssyftet bakom riskspridningsreglerna skall tillgång- arna, med vissa undantag, värderas till verkligt värde. Enligt 7 kap. § FRL skall ett försäkringsbolag upprätta riktlinjer för placering av medel som används för skuldtäckning. Livförsäkringstagare och den som avser att teckna en livförsäkring skall som huvudregel upp- lysas om innehållet i sådana riktlinjer. Ett försäkringsbolag skall enligt 7 kap. 11 § FRL föra ett register som utvisar de tillgångar som används för skuldtäckning samt deras värde. Enligt 11 a § har försäkringstagare förmånsrätt vid konkurs för vissa fordringar. Det gäller bl.a. livförsäkring och skadeförsäkring som med- delas än samt fordran på grund av återförsäkring av- seende sådana försäkringar. I 7 kap. FRL finns även andra särskilda bestämmelser för rörelsen. I 12 § finns för försäkringsbolag som inte har koncession för kreditförsäk- ringsrörelse ett förbud mot att ingå borgen eller ställa annan säkerhet, om inte medger det för varje särskilt fall. Ett sådant ökat risktagande utan skälig ersättning för riskökningen har inte ansetts för- enligt med försäkringstagarnas intresse (prop. 1994/95:184 s. 201). I 14 § finns ett förbud mot återförsäkring av vissa försäkringsavtal, om inte medger det. Bestämmelsen avser att förebygga vissa osunda återförsäkringsavtal inom livförsäkring. I 18 § finns ett förbud mot försäkringar med solidariskt ansvar, om inte medger annat. Vidare skall enligt 16 § anskaffning av försäkringar ske enligt god för- säkringssed. Denna regel har ett nära samband med marknadsförings- reglerna. I 19 § finns regler om vilka uppgifter ett försäkringsbrev skall innehålla samt ett bemyndigande för regeringen eller att meddela föreskrifter om vilken information som skall lämnas till för- säkringstagare och den som avser att teckna en försäkring. Tillsynsreglerna finns i 19 kap. FRL. Enligt 1 § skall verka för en sund utveckling av försäkringsväsendet (jfr avsnitt 6.2 och 13). För att skall kunna fullgöra tillsynen åläggs för- säkringsbolagen och vissa andra olika skyldigheter. I 3 § stadgas bl.a. en skyldighet för befattningshavare att lämna de upp- lysningar som begärs. I 12 § finns motsvarande skyldighet för den som kan antas bedriva verksamhet som omfattas av FRL. I 5 § regleras statistik som skall upprättas och uppgifter som skall lämnas av bolagen för övervakning av att premiesättning och, särskilt för konsumentförsäk- ringar, att andra försäkringsvillkor är skäliga. Inom ramen för sin tillsyn har rätt att utnyttja olika sanktioner och andra befogenheter. I 8 § ges möjlig- het att sammankalla försäkringsbolagets styrelse. I 9 § finns regler om rätt att få del av handlingar för granskning. I 11 § finns bestämmelser om rätt för inspektionen att meddela behövliga erinringar eller föreläggande om rättelse i vissa fall. I 11 § finns också regler enligt vilka Finansin- spektionen får begränsa ett försäkringsbolags förfoganderätt eller för- bjuda bolaget att förfoga över sina tillgångar i . Förverkande av koncession ankommer på regeringen. I proposi- tion 1998/99:186 föreslås en ändrad ordning fr.o.m. . Rätten att förverka övergår då i normalfallet på . I 2 och 11 §§ anges de grunder enligt vilka koncession kan förklaras för- verkad. Skälen för regeringens förslag och bedömning Remissinstanserna har över lag godtagit promemorians förslag till allmän lagstruktur. Regeringen ansluter sig till förslaget att de allmänna krav som bör tillgodoses genom särregleringen slås fast i en bestämmelse av portalkaraktär (jfr avsnitt 6.2). Den allmänna bestämmelsen kompletteras av mer detaljerade bestämmelser för verksamhetens bedrivande (se vidare avsnitt 8). På samma sätt som bör FRL även innehålla regler om tillsyn (jfr avsnitt 13). De särregler som gäller för fondförsäkringsbolag i förhållande till andra livförsäkringsbolag finns intagna i lagen (1989:1079) om liv- försäkringsrörelse med anknytning till värdepappersfonder. Vi åter- kommer till dessa bestämmelser i avsnitt 10. Anpassningen till allmänna associationsrättsliga regler Det är av sakliga och systematiska skäl angeläget att försäkringsbolag inte står utanför det regelverk som gäller på den allmänna associations- rättens områden. Den grundläggande principen bör alltså vara att all- männa associationsrättsliga regler bör gälla även för försäkringsbolag, om inte avvikelser är befogade med hänsyn till försäkringsbolagens sär- art (jfr prop. 1997/98:166 s. 55). Frågan blir då under vilka närmare för- utsättningar avvikelser från allmänna bolagsregler kan vara befogade för försäkringsbolag. Särskilda regler kan undantagsvis vara motiverade redan genom att verksamheten avser meddelande av försäkringar. Det gäller t.ex. redovis- ningsregler som kan behöva anpassas med hänsyn till försäkringsspeci- fika förhållanden. Avvikelser kan även vara befogade att göra för ömsesidiga bolag. Det bör i så fall vara fråga om avvikelser som är motiverade av de särdrag som kännetecknar denna företagsform (se avsnitt 9). Vidare kan avvikelse vara motiverade av hänsyn till skyddet för för- säkringstagarna och andra ersättningsberättigade. Gränsen mellan näringsrätt och bolagsrätt är ibland oklar. De särskilda försäkringsrörel- sereglerna har ofta karaktären av kompletteringar till de allmänna bolags- rättsliga reglerna. Det kan också vara befogat med särskilda verksamhetsregler för att genomföra tvingande bestämmelser i för försäkringsbolag. Sådana bestämmelser kan ibland vara utformade så att de inte lämnar större utrymme till de enskilda medlemsländerna vid införlivandet. Det kan således konstateras att skillnader mellan de associationsrätts- liga bestämmelserna för försäkringsbolag och för aktiebolag i allmänhet kan vara motiverade. Avvikelser bör dock finnas endast om det är moti- verat med hänsyn till sådana särskilda skäl som anförts. Det finns alltså anledning att, som flera remissinstanser varit inne på, ytterligare minska skillnaderna i den associationsrättsliga regleringen för försäk- ringsbolag och allmänna företag. Flera steg i den riktningen föreslås i detta sammanhang. Vidare arbete med den inriktningen sker inom ramen för den associationsrättsliga översyn som bedrivs inom Finansdeparte- mentet (se avsnitt 3). 5.4 Försäkringsrörelselagens tillämpningsområde och försäk- ringstagarbegreppet Regeringens förslag: Återförsäkringsbolag, captiveförsäkringsbolag och små lokala ömsesidiga försäkringsbolag skall tills vidare omfattas av rörelseregler och tillsyn. Regeringens bedömning: Det bör inte nu införas någon generell definition av termen försäkringstagare. förslag: har ansett att det inte finns tillräckliga skyddsbehov för reglering av återförsäkring, men har inte föreslagit någon ändring av FRL:s tillämpningsområde (se betänkandet s. 103 och 104). Utredningen har inte särskilt behandlat frå- gor om captivebolag, mindre lokala bolag eller ändring av begreppet för- säkringstagare. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens förslag. I promemorian föreslås att andra ersättningsberättigade på grund av försäkringen skall likställas med försäkringstagare i den mån inte annat framgår av enskilda bestämmelser (se promemorian s. 109 113 och 303 305). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat förslag i denna del. Flertalet remissinstanser har lämnat promemoriaförslaget utan invänd- ningar. Några remissinstanser har dock avstyrkt en generell utvidgning av FRL:s försäkringstagarbegrepp. Hovrätten för har an- sett att begreppet försäkringstagare bör definieras. Bakgrund: I försäkringsverksamhet återförsäkrar försäkringsbolag regelmässigt en del av tecknade avtal hos en annan försäkringsgivare. På så sätt fördelas riskerna. Det sistnämnda företaget (återförsäkraren) får som regel del i inbetalda som ersättning för de risker som tas över från det företag (direktförsäkraren) som tecknade försäkringen. Man brukar tala om att återförsäkraren mottar återförsäkring och att direktförsäkraren avger återförsäkring . För återförsäkringsbolag gäller flertalet bestämmelser i försäk- ringsrörelselagen. Försäkringsbolag som uteslutande bedriver återför- säkring är dock enligt 7 kap. 9 § FRL undantagna från bestämmelserna om skuldtäckning och placeringar. I sådana försäkringsaktiebolag be- höver inte heller någon särskild försäkringstagarledamot i styrelsen utses (se 8 kap. 1 §). Vidare finns i 1 kap. 10 § en bestämmelse som möjliggör undantag från FRL för mottagen återförsäkring i den mån det är skäligt. Inom större koncerner förekommer att ett särskilt koncernbolag bildas för att mot ersättning från andra koncernbolag ta över dessa bolags ris- ker. Det förra bolaget (captivebolaget) kan bedriva sin verksamhet som direktförsäkrare eller som mottagare av återförsäkring för ett annat för- säkringsbolag (som är direktförsäkrare). Captivebolag omfattas i princip av samma bestämmelser i som andra försäkringsbolag. Ett flertal mindre ömsesidiga försäkringsbolag bedriver skadeförsäk- ringsrörelse som i huvudsak avser s.k. husdjursförsäkringar. Verksam- heten är lokalt begränsad och avser i regel försäkringar för kreatur inom lantbruk. Även små lokala ömsesidiga bolag omfattas av FRL. Enligt 1 kap. 10 § kan dock under vissa förutsättningar undantag medges för ömsesidiga bolag vars verksamhet är av en begränsad omfattning. Enligt är arbetet med dessa dispenser tidskrävande. Inspek- tionen har också ifrågasatt behovet av att sådana bolag som uteslutande meddelar husdjursförsäkringar skall stå under tillsyn. har hos begärt att sådana bolag helt skall undantas från FRL (dnr Fi4693/95). I ett stort antal bestämmelser i förekommer begreppet försäk- ringstagare . Lagen innehåller dock ingen generell definition av begrep- pet. Med försäkringstagare avses normalt den person som ingått avtal om försäkring. Även den som övertagit äganderätten till försäkringen kan jämställas med försäkringstagaren. Försäkringstagaren kan vara identisk med den vars intresse försäkrats för skada eller den på vars liv eller hälsa försäkringen gäller (den försäkrade). Den försäkrade kan också vara någon annan än försäkringstagaren, t.ex. en familjemedlem eller en an- ställd. Rätt att ta ersättning från en försäkring kan dessutom tillkomma en tredje man som är en annan än den försäkrade, t.ex. förmånstagare till livförsäkringar eller den som har rätt till ersättning från en ansvarsförsäk- ring. Med försäkringstagare avses enligt lagen (1927:77) om försäkrings- avtal den med vilken försäkringsgivaren ingått avtal om försäkring. Med försäkringshavare förstås den vars intresse är försäkrat mot inträffande skada. I konsumentförsäkringslagen (1980:38) definieras försäkrings- tagare som den som har tecknat försäkring hos ett försäkringsbolag. För- säkrad kallas i samma lag den vars intresse har försäkrats mot skada eller på vars person en försäkring har tecknats. Konsumentförsäkringslagen reglerar inte personförsäkringar. I personförsäkringar avses, som framgått, med försäkrad den på vars liv eller hälsa försäkringen gäller. I olika sammanhang talas om försäkringens innehavare som beteckning för försäkringsägare. En förmånstagare till livförsäkring får efter försäk- ringsfallet ofta en sådan rätt till försäkringen att han kan ses som inne- havare. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som framhållits i avsnitt 5.1 bör motivet för särskilda rörelseregler och särskild tillsyn för försäkringsbolag vara att skydda kollektivet direktförsäkringstagare och andra ersättningsberättigade på grund av direktförsäkringar. Allvarliga konsekvenser uppkommer för dem om åtagandena på grund av försäk- ringar inte kan fullföljas mot dem. Försäkringstekniken är komplicerad och försäkringsavtalet speciellt. Rörelsereglernas skyddsintressen ställer inte krav på några justeringar nu i tillämpningsområdet för FRL. Det finns dock anledning att särskilt beröra tillämpningen på återförsäkrings- bolag, captivebolag och mindre lokala bolag. Det bör också behandlas om det i olika bestämmelser använda begreppet försäkringstagare , som normalt avser den som ingått försäkringsavtalet med försäkringsgivaren, bör justeras för att omfatta även andra ersättningsberättigade. Särregleringens tillämpning på återförsäkringsbolag, captivebolag och små lokala bolag Återförsäkringsavtal ingås mellan jämbördiga parter i kommersiella av- talsförhållanden. Det saknas därför intresse att särskilt skydda de som avger eller mottar återförsäkring. Såsom framhållits i annat sammanhang kan det emellertid få allvarliga konsekvenser för ett direktförsäkrings- bolag och dess kunder om ett återförsäkringsbolag inte kan fullgöra sina åtaganden enligt återförsäkringsavtal med direktförsäkraren (jfr prop. 1994/95:184 s. 145). Enligt vår mening måste detta förhållande beaktas i lagstiftningen. Såsom varit inne på skulle möjligen detta bäst kunna beaktas genom mera detaljerade riskspridningsregler för direkt- försäkraren med bl.a. begränsningar för hur stor andel som får återför- säkras hos en och samma återförsäkringsgivare. En alternativ väg är dock att på samma sätt som låta svenska åter- försäkringsbolag omfattas av flertalet av rörelsereglerna i FRL, t.ex. krav på koncession och ägarprövning samt tillsyn. De ingripanden som i öv- rigt kan aktualiseras hos direktförsäkrare till följd av alltför riskfylld åter- försäkring får i sådant fall hanteras och beivras inom ramen för andra rörelseregler. Enligt 7 kap. 9 § kan också i särskilda fall vägra avdrag vid skuldtäckningen för avgiven återförsäkring som inte bidrar till att sänka risken. Ett frångående av dagens ordning förutsätter åtminstone att mera ut- vecklade riskspridningsregler för återförsäkringsaffärer införs. Det sak- nas dock underlag för att föreslå några sådana bestämmelser i detta sammanhang. I avvaktan på en sådan prövning bör vissa återförsäkrings- bolag alltjämt underkastas bl.a. FRL:s skuldtäcknings- och placerings- regler. Det gäller återförsäkringsbolag som meddelar livförsäkring och lång skadeåterförsäkring (jfr prop. 1997/98:54 s. 35 f). Återförsäkrings- bolag bör tills vidare även i övrigt omfattas av flertalet rörelseregler. Det finns emellertid anledning att ytterligare överväga behovet av en regle- ring i ett senare sammanhang. När det gäller captiveförsäkringar inom en koncern är behovet av skydd för försäkringstagarna utan tvekan svagt. Det talar för att dessa försäkringsbolag inte bör omfattas av regleringen eller stå under tillsyn. En sådan lösning skulle även kunna frigöra resurser i Finansinspek- tionens tillsynsarbete. Flera problem återstår dock att lösa. Captivebolag omfattas av sär- skilda rörelseregler och tillsyn i flera jämförbara länder. Det kan också noteras att vissa captivebolag getts koncession för att försäkra risker som berör anställda, t.ex. sjuk- och olycksfallsförsäkring under tjänsteresa. Det är osäkert om försäkringsdirektiven ger utrymme för att helt un- danta sådana försäkringsbolag från särregleringen. Frågorna kring bo- lagen har inte närmare berörts av i slutbe- tänkandet. En avreglering på denna punkt förutsätter en genomgång av åtskilliga författningar för försäkringsbolag, bl.a. redovisnings- och skattelagstiftningen. Problematiken liknar den som gäller för mindre ömsesidiga bolag. Även här kan det ifrågasättas om skälen för en särreglering är tillräckligt starka. Regeringen är således inte beredd att nu föreslå att captivebolag och mindre lokal bolag skall undantas från särregleringen. En översyn bör dock inledas med inriktning på begränsningar i regleringen för de subjekt som behandlats i detta avsnitt. Återförsäkringsbolag, captivebolag och mindre ömsesidiga försäk- ringsbolag bör, tills vidare, omfattas även av de ändrade rörelseregler som vi föreslår i kommande avsnitt, i den mån inte annat särskilt före- skrivs. De annorlunda skyddsintressen som föreligger för återförsäk- ringsverksamhet, captiveförsäkringar och mindre ömsesidiga bolag får i stället i avvaktan på en senare översyn beaktas inom ramen för tillämp- ningen av rörelsereglerna och vid utövandet av tillsynen. I FRL används normalt endast begreppet försäkringstagare trots att det enligt vår mening oftast kan vara sakligt befogat att bestämmelsen om- fattar även andra ersättningsberättigade på grund av försäkringsavtal, t.ex. efterlevande som har rätt till ersättning på grund av en livförsäkring. I t.ex. 7 kap. 11 a § anges att försäkringstagare har förmånsrätt enligt för- månslagen för fordringar enligt vissa försäkringsavtal. I vissa bestäm- melser har dock rättigheter för andra än försäkringstagarna särskilt be- aktats. Enligt t.ex. 14 kap. 26 a § har även den som har rätt på grund av försäkringen möjligheter att anföra invändningar mot en beståndsöver- låtelse. I andra fall kan det, å andra sidan, vara mer naturligt att bestäm- melsen gäller endast försäkringstagare (se t.ex. 1 kap. 7 § som anger att försäkringstagarna är delägare i ömsesidiga försäkringsbolag). I försäkringsrörelsepromemorian har försäkringstagarbegreppet i FRL justerats med hänsyn till det fastslagna motivet för särregleringen. - Promemorians förslag innebär att rörelsereglerna kompletteras med en allmän bestämmelse som innebär att när termen försäkringstagare an- vänds i FRL, skall även andra ersättningsberättigade på grund av för- säkringen omfattas, om inte annat följer av de enskilda bestämmelserna i lagen. Flera remissinstanser har avstyrkt promemorians lösning. Hovrätten för anser att begreppet försäkringstagare bör definieras i lagen och att det i varje enskild bestämmelse skall anges om också andra ersättningsberättigade omfattas. anser att dagens försäkringstagarbegrepp bör behållas och det i varje bestämmelse bör anges om andra ersättningsberättigade omfattas. menar att det utvidgade försäkringstagarbegreppet är av godo i flertalet fall men att det torde bli svårtillämpat, bl.a. när det gäller att förutse vilka andra ersättningsberättigade som kan finnas och att beakta deras intres- sen. Det är inte givet att den i promemorian valda lösningen behöver bli så svårtillämpad som remissinstanserna har befarat, eftersom bl.a. rörelse- reglerna och tillsynen avser att skydda kategorierna som kollektiv och inte som enskilda avtalsparter.