prop · GM0388 · 1999-01-01 00:00:00 — 3 § Om en veterinär har anledning misstänka att ett fall av epizootisk sjukdom har inträffat, skall han göra en undersökning för att fastställa sjukdomens art och i övrigt göra vad som är nödvändigt för att förhindra att smitta sprids. Den som har djuren i sin vård är skyldig att tåla det intrång och underkasta sig de åtgärder samt lämna den hjälp som behövs för undersökningen. Om det är nödvändigt för undersökningen, får ett djur som misstänks vara smittat avlivas utan ägarens samtycke. Veterinären skall skyndsamt underrätta och . skall utan dröjsmål underrätta , distriktsveterinären och den eller de kommunala nämnder som utför uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Om det är fråga om en epizootisk sjukdom hos fisk, skall också underrättas och om misstanken gäller sådan epizootisk sjukdom som kan överföras till människor även , och smittskyddsläkaren. Det som sägs om veterinär i andra stycket gäller också den som är ansvarig för det laboratorium där ett fall av epizootisk sjukdom konstaterats. 4 § Om en veterinär har grundad anledning att anta att ett fall av epizootisk sjukdom har inträffat, skall veterinären, i den utsträckning som behövs för att motverka smittspridning, besluta om förbud mot att besöka eller lämna eller utföra transporter till eller från det område där sjukdomsfallet inträffat eller där smitta annars kan antas förekomma (spärrförklaring). Ett sådant beslut skall underställas den myndighet som regeringen bestämmer. Myndigheten skall pröva om beslutet skall fortsätta att gälla. 5 § Om det är klarlagt att ett fall av epizootisk sjukdom har inträffat, skall den myndighet som regeringen bestämmer besluta om förbud enligt 4 § för de områden där smitta förekommer, eller om andra begränsningar i hanteringen av djur eller varor, allt i den utsträckning som behövs för att motverka smittspridning (smittförklaring). Under samma förutsättningar skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om 1. förbud mot transporter av djur eller varor till, från eller inom områden som gränsar till områden där smitta förekommer eller om andra begränsningar i hanteringen av djur eller varor inom sådana angränsande områden, och 2. förbud mot tillträde till vissa djurstallar eller andra anläggningar där djur hålls (tillträdesförbud). 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna i 4 och 5 §§. 7 § Beslut enligt 4 eller 5 §§ skall upphävas av den myndighet som regeringen bestämmer så snart det blivit klarlagt att det inte längre finns förutsättningar för beslutet. 8 § För att förebygga eller bekämpa epizootiska sjukdomar får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om 1. slakt eller annan avlivning av djur som är eller misstänks vara smittade eller kan sprida smitta, 2. slakt eller annan avlivning av andra djur, 3. oskadliggörande av döda djur och produkter av djur samt av avfall och annat material som kan sprida smitta, 4. smittrening, 5. skyddsympning eller annan förebyggande behandling av djur, 6. undersökning av djur och produkter av djur i kontrollsyfte, 7. djurhållning, 8. begränsningar eller andra villkor vad gäller hanteringen av djur, 9. transporter av djur och varor, 10. journalföring i fråga om djur, produkter av djur och djurtransporter, 11. oskadliggörande av skadedjur som sprider smitta, 12. metoder för provtagning och analys. 9 § Efter beslut av den myndighet som regeringen bestämmer skall 1. innehavare av sådana slakteriinrättningar eller bearbetningsanläggningar som är ställda under offentlig kontroll ställa lokaler och utrustning till förfogande för sådan slakt eller avlivning som avses i 8 § 1 och 2, 2. innehavare av redskap eller annan utrustning som oundgängligen behövs för att förebygga eller bekämpa en epizootisk sjukdom tillhandahålla utrustningen, 3. personal vid slakteriinrättningar eller bearbetningsanläggningar som avses i 1 och de personer som handhar utrustning som avses i 2 delta i förebyggande åtgärder eller bekämpning enligt denna lag. 10 § Om det blivit klarlagt att en epizootisk sjukdom kan bekämpas med rimliga insatser, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att bekämpningen skall upphöra. 11 § Regeringen får bemyndiga att i föreskrifter bestämma vilken myndighet som 1. beslut enligt 4 § skall underställas, 2. skall fatta beslut enligt 5 och 7 9 §§. Tillsyn 12 § Den centrala tillsynen över efterlevnaden av denna lag och med stöd av lagen meddelade föreskrifter eller beslut utövas av . utövar tillsynen inom länet. 13 § För tillsynen har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen för att där besiktiga djuren, göra undersökningar och ta prover. har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. 14 § får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att denna lag eller föreskrifter eller beslut meddelade med stöd av lagen skall efterlevas. I beslut om föreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut vite. Om någon inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt ett föreläggande, kan tillsynsmyndigheten besluta om rättelse på hans bekostnad. 15 § skall lämna den hjälp som behövs för att denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter och beslut skall efterlevas. Ersättning 16 § Staten skall ersätta den som på grund av beslut enligt denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter drabbas av 1. förlust på grund av att husdjur avlivas eller dör till följd av skyddsympning eller annan behandling, 2. kostnader på grund av saneringsåtgärder, 3. produktionsbortfall, 4. annan inkomstförlust än som avses i 3. Ersättning för produktionsbortfall lämnas av den kostnad eller förlust som bortfallet medför. I övrigt lämnas full ersättning. Full ersättning för produktionsbortfall lämnas vid utbrott av sådana särskilt allvarliga epizootiska sjukdomar som anges i föreskrifter meddelade av regeringen. 17 § Ersättning enligt denna lag kan jämkas om den ersättningsberättigade uppsåtligen eller genom vårdslöshet själv har medverkat till kostnaden eller förlusten. Detsamma gäller om den ersättningsberättigade vägrar att rätta sig efter en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av lagen. 18 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att 1. ersättning inte lämnas för kontrollåtgärder eller förebyggande åtgärder som vidtas enligt lagen eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter, 2. till grund för ersättning för sådan förlust eller kostnad som anges i 16 § första stycket 1 eller 2 skall läggas ett visst högsta värde, 3. ersättning för kostnad eller förlust med anledning av saneringsåtgärder eller produktionsbortfall får lämnas enligt viss angiven schablon. 19 § Den som har deltagit i förebyggande åtgärder eller bekämpning enligt denna lag har rätt till ersättning av staten för arbete och tidsspillan samt för resa och uppehälle. Den som har ställt lokal eller utrustning till förfogande för de ändamål som anges i första stycket har rätt till ersättning av staten för sina kostnader och för förlorad avkastning eller nytta. 20 § Ansökan om ersättning skall göras hos från den dag då anspråket uppkom. Görs inte ansökan inom den angivna tiden är rätten till ersättning förlorad, om det inte finns särskilda skäl. Straff 21 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. inte anmäler misstanke om epizootisk sjukdom enligt 2 § eller bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 2 §, 2. bryter mot ett beslut enligt 4 eller 5 § eller mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 8 §. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud enligt 14 § döms inte till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Innefattar ett brott som avses i första stycket 2 olovlig transport av djur eller varor skall sådan egendom förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Överklagande 22 § Beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen skall gälla , om inte något annat beslutas. Denna lag träder i kraft då epizootilagen (1980:369) skall upphöra att gälla. Den äldre lagen gäller dock fortfarande i de fall där beslut enligt 4 § i den lagen har fattats före . Förslag till zoonoslag Härigenom föreskrivs följande. Allmänna bestämmelser 1 § Denna lag gäller sjukdomar och smittämnen hos djur som kan spridas naturligt från djur till människa och som inte är sådana epizootiska sjukdomar som omfattas av epizootilagen (0000:000) (zoonoser). Lagen gäller dock endast sådana zoonoser som det finns tillräckliga kunskaper om för effektiv kontroll och bekämpning. Zoonoserna anges i verkställighetsföreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I fråga om andra zoonoser än sådana som omfattas av denna lag, finns bestämmelser om kontroll och förebyggande åtgärder i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Förebyggande åtgärder och bekämpning 2 § Den som yrkesmässigt håller djur skall, enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, i fråga om zoonoser 1. låta utföra och bekosta undersökningar av djur, 2. föra anteckningar och lämna uppgifter om verksamheten. 3 § Om en veterinär har anledning misstänka att ett fall av zoonos har inträffat, skall han göra en undersökning för att fastställa sjukdomens eller smittämnets art och i övrigt göra vad som är nödvändigt för att förhindra att smitta sprids. Den som har djuren i sin vård är skyldig att tåla det intrång och underkasta sig de åtgärder samt lämna den hjälp som behövs för undersökningen. Veterinären skall skyndsamt underrätta och . skall utan dröjsmål underrätta smittskyddsläkaren. Om ett fall av zoonos konstateras, skall skyndsamt underrätta , , , smittskyddsläkaren, den eller de kommunala nämnder som utför uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet samt distriksveterinären. Det som sägs om veterinär i andra stycket gäller också den som är ansvarig för det laboratorium där ett fall av zoonos konstaterats. 4 § För att fastställa förekomst av eller frihet från en zoonos får den myndighet som regeringen bestämmer besluta om provtagning eller undersökning av djur och av djurprodukter eller andra föremål som kan bära på smitta. 5 § För att förebygga eller bekämpa zoonoser får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om 1. slakt eller annan avlivning av djur som kan sprida smitta, 2. oskadliggörande av döda djur och produkter av djur samt avfall och annat material som kan sprida smitta, 3. smittrening, 4. skyddsympning eller annan förebyggande behandling av djur, 5. undersökning av djur eller produkter av djur i kontrollsyfte, 6. djurhållning, 7. begränsningar eller andra villkor vad gäller hanteringen av djur eller varor eller såvitt avser kontakter mellan djur och människor, 8. transporter av djur och varor, 9. journalföring i fråga om djur, produkter av djur och djurtransporter, 10. oskadliggörande av skadedjur som sprider smitta, 11. metoder för provtagning och analys samt vad den som är ansvarig för ett laboratorium skall iaktta i fråga om rapportering med anledning av genomförda analyser, 12. andra åtgärder som är nödvändiga. 6 § Regeringen får bemyndiga att i föreskrifter bestämma vilken myndighet som skall fatta beslut enligt 4 och 5 §§. Ett beslut i ett enskilt fall skall upphävas så snart det har konstaterats att det inte längre finns förutsättningar för beslutet. 7 § Den myndighet som regeringen bestämmer får överlåta åt en veterinär att besluta i enskilda ärenden enligt 4 och 5 §§. Tillsyn 8 § Den centrala tillsynen över efterlevnaden av denna lag och med stöd av lagen meddelade föreskrifter eller beslut utövas av . utövar tillsynen inom länet. Tillsynen över efterlevnaden av beslut i enskilda fall enligt 4 eller 5 § får också utövas av en veterinär som utses av eller . 9 § För tillsynen har den som utövar tillsyn rätt att få tillträde till områden, anläggningar, byggnader, lokaler och andra utrymmen för att besiktiga djuren, göra undersökningar och ta prover. har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller också för EG:s institutioner och av institutionerna utsedda inspektörer och experter. 10 § får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att denna lag eller föreskrifter eller beslut meddelade med stöd av lagen skall efterlevas. I beslut om föreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut vite. Om någon inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt ett föreläggande, kan tillsynsmyndigheten besluta om rättelse på hans bekostnad. 11 § skall lämna den hjälp som behövs för att denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter och beslut skall efterlevas. Straff 12 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 2 §, 2. bryter mot ett beslut eller en föreskrift som meddelats med stöd av 5 §, 3. vid fullgörande av uppgiftsskyldighet enligt 2 § 2 lämnar oriktiga uppgifter om något förhållande av betydelse, om inte gärningen är belagd med straff enligt . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud enligt 10 § döms inte till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Innefattar ett brott som avses i första stycket 3 olovlig transport av djur eller varor skall sådan egendom förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat. Överklagande 13 § Beslut av en enskild veterinär får överklagas hos . Andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall gälla , om inte något annat beslutas. Denna lag träder i kraft då lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur upphör att gälla. Den äldre lagen gäller dock fortfarande i de fall där sådant beslut om bekämpning som avses i 1 § i den lagen har fattats före Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. dels att 1, 4 a och 11 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Denna lag avser 1. kartläggning och kontroll av smittsamma djursjukdomar, 2. kontroll av vissa ämnen och restsubstanser i djur och djurprodukter, 3. märkning och registrering av djur, 4. åtgärder för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar. 4. åtgärder för att förebygga och hindra spridning av smittsamma djursjukdomar. Med djursjukdomar förstås i denna lag även smittämnen hos djur. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad en veterinär eller den som är ansvarig för ett laboratorium skall iaktta i fråga om skyldighet att anmäla misstänkta eller inträffade sjukdomsfall hos djur. 4 a § För att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om avlivning av djur, isolering av djur eller andra begränsningar i hanteringen av djur. För att förebygga och hindra spridning av smittsamma djursjukdomar får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om 1. avlivning av djur, 2. isolering av djur, 3. begränsningar eller andra villkor vad gäller hanteringen av djur eller djurprodukter eller såvitt avser kontakter mellan djur och människor. Om bekämpning av epizootiska sjukdomar och salmonella finns särskilda bestämmelser. Om bekämpning av epizootiska sjukdomar och vissa zoonoser finns särskilda bestämmelser. 11 § Beslut av en nämnd enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos . Beslut som annan statlig myndighet än regeringen i enskilda fall meddelat enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall gälla , om inte något annat beslutas. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. epizootilag, 2. zoonoslag, 3. lag om ändring i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till epizootilag 5 § Det framstår i de fall som avses i andra stycket för Lagrådet som oklart, om man alltid kan genomföra nödvändiga åtgärder med hjälp av förvaltningsbeslut eller om med tanke på de mer vidsträckta områden det här är fråga om man ibland kan behöva meddela normföreskrifter. Skulle det senare vara fallet bör inledningen till andra stycket avslutas med orden: meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om . Skulle bestämmelsen ändras i sådan riktning föranleder det en omformulering av ansvarsbestämmelserna i 21 § första stycket 2. 9 § Åtminstone bearbetningsanläggningar kan måhända behöva anlitas för att medverka vid sådant oskadliggörande av döda djur m.m. som avses i 8 § 3. Ett sådant behov kan tillgodoses genom ett tillägg till punkten 1 i paragrafen av förslagsvis följande lydelse: eller sådant oskadliggörande som avses i 8 § 3 . 11 § Bestämmelsen faller helt inom regeringens restkompetens. Det är i princip fel att belasta en lag med sådana bestämmelser, såvida de inte i särskilda fall fyller något praktiskt behov (jfr 1 § tredje stycket). Någon sådan funktion synes förevarande paragraf inte ha. Trots att den införts i samband med ändringar i förordar Lagrådet att den inte tas med i den nya lagen. 16 och 18 §§ Lagrådet delar, av flera skäl, uppfattningen att ersättningsbestämmelserna i 2 kap. 18 § andra stycket regeringsformen inte är tillämpliga på ersättning enligt epizootilagen. Viktigast är härvid att bestämmelserna om avstående av egendom genom expropriation eller annat sådant förfogande inte kan anses avse annan tvångsavhändelse än tvångsövertagande här bortses från 19 § andra stycket i förslaget t.ex. förstörelse av egendom på grund av risk för smitta (Holmberg- Stjernquist, Grundlagarna, s. 136). Inte desto mindre har ersättning enligt epizootilagen något oklart på vilken grund kommit att betraktas som en laglig rättighet för den enskilde. Genom förslaget införs nu en viktig begränsning av denna rätt, genom att produktionsbortfall som huvudregel föreslås bli ersatt endast till hälften. Enligt upplysningar i lagrådsremissen blir ersättningen därmed i vart fall inte sämre än vad som i allmänhet tillämpas i i övrigt. Eftersom proportionalitetsregeln i artikel 1 andra stycket i första tilläggsprotokollet till tar sikte på en avvägning mellan enskilda och allmänna intressen torde mot bakgrund av en sådan europeisk praxis erinringar inte heller kunna riktas mot förslaget ur konventionens synvinkel. Även i övrigt framstår förslaget som rimligt. Bakgrunden till förlusten är i första hand sjukdomen, inte det allmännas åtgärder, och sjukdomen är en del av företagarrisken. Det sagda kan anföras också om andra begränsningar i rätten till ersättning, såsom i fråga om särskilt värdefulla djur. Däremot finner sig Lagrådet inte övertygat om lämpligheten av förslaget att schablonisera ersättningen i vissa hänseenden. Lagrådet är väl medvetet om att det för många ersättningsberättigade är bättre att få snabb ersättning än en ersättning som till alla delar är rättvis. Såvitt angår schablonisering av ersättning för saneringsåtgärder har också vissa sakskäl anförts för den föreslagna regleringen. När det däremot gäller förslaget om ersättning för produktionsbortfall som dessutom lämnats mot bakgrund av en annan ersättningsreglering än den regeringsförslaget innehåller saknas varje underlag för en bedömning. Det sägs i att den exakta utformningen av en schablon är beroende av sjukdomen i fråga och den aktuella produktionens natur, varför den närmare utformningen av ett sådant system inte kan presenteras i förväg. Mer ingående analyser än så borde dock ha varit möjliga. Ersättningen har som antytts kommit att betraktas som en laglig rättighet. Det måste då vara fråga om en rättighet för den enskilde. Låt vara att kollektivet inte förlorar så kan dock den enskilde företagarens rätt bli åsidosatt. Även denna principfråga borde ha övervägts närmare. Mot bakgrund av det nu anförda finner Lagrådet förslaget om ersättning enligt schablon vara otillräckligt berett och avstyrker därför detsamma. Enligt första stycket i 16 § skall staten ersätta den som på grund av beslut enligt denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter drabbas av närmare angiven skada. Med en sådan formulering framgår inte, huruvida det senare ledet i citatet åsyftar beslut enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller skada som har uppstått på grund av sådana föreskrifter eller möjligen båda alternativen. Hur det förhåller sig bör klargöras i lagtexten. För att punkten 2 i 18 § skall bli begriplig bör anges vad det är som skall åsättas ett högsta värde, t.ex. ett visst högsta värde på husdjur eller annan egendom som skall ersättas . 17 § Vissa uttalanden i författningskommentaren till denna bestämmelse skulle kunna tolkas så att jämkning av ersättning skulle kunna användas som sanktion för bristande medverkan från den skadelidandes sida. Här är emellertid fråga om en medvållanderegel vars tillämpning förutsätter kausalitet mellan den skadelidandes handlande och skadans omfattning. Annat kan inte heller utläsas av den föreslagna lagtexten, som Lagrådet lämnar utan erinran. 21 § I första stycket 1 stadgas straff för bland andra den som av oaktsamhet inte anmäler misstanke om epizootisk sjukdom enligt 2 §. Formuleringen antyder närmast, att det är oaktsam underlåtenhet att anmäla en faktisk misstanke som åsyftas. Anmälningsskyldigheten enligt 2 § avser emellertid även den som har anledning misstänka sådan sjukdom; den anmälningspliktige kan alltså göra sig skyldig till oaktsamhet redan genom att inte fatta en sådan misstanke som han har anledning till. Av den lydelse som motsvarande bestämmelse har epizootilag framgår, att även sistnämnda fall omfattas av straffansvaret (jfr prop. 1979/80:61 s. 20) Vid lagrådsföredragningen har upplysts, att detsamma är avsett att gälla enligt den föreslagna lagen. Lagrådet förordar därför, att den nuvarande formuleringen behålls. Det första ledet i punkten 1 skulle då lyda: 1. underlåter att göra anmälan enligt 2 § eller . 22 § Enligt första stycket får beslut enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.