prop · GM0325 · 1999-01-01 00:00:00 — Sålunda anges under rubriken enskild och offentlig egendom samt bedrägeri följande brottsyper * organiserade stölder, * svindleri och bedrägeri, * beskyddarverksamhet och utpressning, * förfalskning och illegal efterbildning (piratkopiering), * förfalskning av administrativa instrument och handel med förfalskningar, * falskmynteri och förfalskning av betalningsmedel, * databrott samt * mutbrott och bestickning. Till detta kommer att det är en uppgift för Europol att handlägga frågor om penningtvätt som avser sådan brottslighet som faller inom Europols mandat. Europolkonventionen utgör således en god grund för att utveckla Europol till ett effektivt verktyg i kampen mot ekonomisk brottslighet med uppgift såväl i strategiska som i operativa frågor. I de strategiska uppgifterna kan ligga exempelvis att förse EU-organ, medlemsstater och myndigheter i staterna med underlag för beslut i fråga om inriktning och prioriteringar av verksamheten. I de taktiska uppgifterna kan ligga exempelvis att medverka när det gäller att kartlägga internationella, kriminella nätverk och att ge polismyndigheterna underlag för att ingripa också i form av samordnade aktioner i flera länder mot organiserad brottslighet. De brott som tas upp i Europolkonventionens brottskatalog avses att efter hand föras in i Europols verksamhetsområde genom särskilda beslut i . kommer att aktivt verka för att de ekonomiska brotten förs in i verksamhetsområdet och för att Europol utvecklas till ett effektivt instrument för det internationella samarbetet mot den ekonomiska brottsligheten. Skyddet av gemenskapernas finansiella intressen Inom ramen för EU:s tredje pelare bedrivs flera stora projekt som syftar till att effektivisera åtgärder mot bedrägerier som riktar sig mot unionens finansiella intressen och att ta fram verkningsfulla instrument i kampen mot denna form av ekonomisk brottslighet. Som tidigare anmälts lägesrapport till (skr. 1996/97:49, s. 31 f) har en straffrättslig konvention om skydd för EG:s finansiella intressen (bedrägerikonventionen) antagits av medlemsstaterna (EGT C 316, 27.11.1995, s. 48). Konventionen innebär att staterna åtar sig att straffbelägga olika former av bedrägerier som skadligt kan påverka EU:s budget. Syftet med konventionen är att säkerställa en bättre överensstämmelse mellan medlemsstaternas bestämmelser för att effektivisera kampen mot brottslighet som drabbar gemenskapernas finansiella intressen. Vidare syftar konventionen till att förstärka samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot sådana brott. Konventionen skrevs under av medlemsstaterna och kommer att träda i kraft efter det att samtliga medlemsstater har ratificerat den. I promemorian tillträde till bedrägerikonventionen (Ds 1998:1), utarbetad inom , föreslås att nu ratificerar konventionen. I promemorian föreslås vidare införandet av ett nytt brott, subventionsbrott. Enligt förslaget skall straff kunna utkrävas om ett bidrag eller en förmån används i näringsverksamhet för ett ändamål som väsentligt strider mot det för vilket subventionen har beviljats. Inom finns en särskild avdelning för att förebygga och utreda bedrägerier mot de finansiella systemen UCLAF (Unité de Coordination de la Lutte Anti-Fraude). UCLAF har karaktär av fiskalt kontrollorgan men samarbetar också med rättsliga myndigheter såsom polis och åklagare. Vid UCLAF samlas och analyseras uppgifter av olika slag rörande brottsligheten. Genom sin underrättelseverksamhet bidrar UCLAF med faktaunderlag när det gäller strategiska frågor och enskilda nationella brottsutredningar där UCLAF medverkar. I utredningar som rör flera medlemsstater fungerar UCLAF som samordnare för de nationella myndigheterna. Varje medlemsstat är enligt artikel 209A i EG-fördraget skyldig att skydda medel som kommer från EU:s budget mot bedrägeri och andra oegentligheter på samma sätt som de skyddar nationella medel. I syfte att skapa ett administrativt samordningsorgan mellan de myndigheter och departement som ansvarar för att EU-medel används korrekt, kostnadseffektivt och säkert i eller för åtgärder vid misstanke om felaktig användning av medlen, inrättade regeringen en särskild kommitté, EU-bedrägeridelegationen (FI 1996:04, dir. 1996:29, se skr. 1996/97:49 s. 32). Det är av avgörande betydelse både för EU:s effektivitet och för allmänhetens förtroende för EU:s arbete att bidrag verkligen går till de ändamål som beslutats och inte fuskas bort till följd av bristfälligt utformade bidragssystem eller svaga kontroll- och sanktionssystem. Regeringen har därför slagit fast att kontrollen av efterlevnaden av i är en prioriterad fråga. UCLAF har en nyckelroll i detta sammanhang genom sin ställning som samordnare samt underrättelse- och utredningsorgan. För de svenska myndigheterna gäller det att utveckla kompetens och arbetsmetoder när det gäller att samarbeta med UCLAF i fråga om att förebygga och avslöja brott mot EU:s finansiella system. Det handlar både om myndigheter med uppgifter inom bidragssystemen och de finansiella systemen i övrigt och om myndigheter med brottsbekämpande uppgifter såsom polisen, och åklagarväsendet. Inom vissa områden förekommer i vårt land brottslighet som drabbar EU:s budget. Det kan gälla t.ex. bedrägerier i fråga om mervärdesskatt. När det gäller bidragssystemen synes däremot uppsåtliga överträdelser ligga på en låg nivå. Det är naturligt att myndigheternas utvecklingsarbete koncentreras till de områden där fusket är som störst. Utvecklingsarbetet måste dock även ta sikte på områden som är mindre utsatta i syfte att förhindra att fusket växer i omfattning. Det är således viktigt att myndigheterna utvecklar kompetens och arbetsmetoder inom detta område i samarbete med UCLAF. En lämplig åtgärd kan vara att regeringen särskilt slår fast detta i de årliga myndighetsgemensamma målen och riktlinjerna för ekobrottsbekämpningen. Finansieringen av utvecklingsarbetet bör till stor del kunna ske genom UCLAF, som har betydande ekonomiska resurser för utvecklings- och projektarbete av detta slag. Ett utvecklingsarbete med denna inriktning har inletts med EU- bedrägeridelegationen som förmedlare och samordnare. Korruption i form av mutor, bestickning och annan otillbörlig påverkan på beslutsfattare snedvrider konkurrensen och missgynnar det fria handelsutbytet. I en rad internationella organisationer pågår arbete för att motverka korruption. Tyngdpunkten i detta arbete ligger på utarbetande av åtaganden att straffbelägga olika korrupta beteenden i syfte att skydda allmänheten mot dess skadeverkningar i både offentlig och privat verksamhet. Detta har resulterat i bl.a. straffrättsliga konventioner och andra instrument. Flera sådana instrument är också att vänta. I många länder är korruption ett mycket stort problem, bl.a. genom att den tjänar som ett instrument för den organiserade brottsligheten att kringgå tillstånds- och kontrollsystem. är jämförelsevis lite utsatt för korruption. Problemen kan dock komma att öka, om den organiserade brottsligheten får fäste också här i landet. deltar aktivt i det internationella arbetet på området. Den svenska lagstiftningen är redan långtgående, både vad gäller de gärningar som är kriminaliserade och den internationella räckvidden. Inte minst för att skapa likvärdiga konkurrensförutsättningar för svenskt näringsliv ligger det i vårt intresse att så många länder som möjligt åtar sig att bredda sina regelverk. Inom EU har två instrument mot korruption antagits av medlemsstaterna. I det ena, intaget som ett protokoll till bedrägerikonventionen, har staterna åtagit sig att kriminalisera mutbrott och bestickning mot nationella tjänstemän och EU-tjänstemän i de fall gärningen kan skada EU:s finansiella intressen (EGT C 313, 23.10.1996, s. 1). Det andra instrumentet är en särskild konvention om korruption, den s.k. korruptionskonventionen, (EGT C 195, 25.6.1997, s. 1). Den innehåller bl.a. regler om skyldighet att kriminalisera mutbrott och bestickning av nationella tjänstemän och EU-tjänstemän utan någon koppling till EU:s finansiella intressen samt regler om ansvar för juridiska personer och om samarbete med kommissionen i brottsundersökningar. I promemorian Korruption Svenskt tillträde till vissa internationella konventioner m.m. (Ds 1998:29), som utarbetats inom , föreslås bl.a. att skall ansluta sig till instrumenten i fråga, liksom en inom utarbetad konvention som behandlar mutor i internationella affärsförhållanden. Promemorian innehåller också ett förslag om att i kommunalskattelagen (1928:370) införa ett uttryckligt avdragsförbud för mutor. På detta område är det framförallt en FN-deklaration och en rekommendation om skattebehandling av mutor som är av intresse. I deklarationen åtar sig medlemsstaterna bl.a. att vid taxering vägra avdrag för mutor. Enligt rekommendationen skall de medlemsländer som inte redan vägrar avdrag för sådana utgifter se över sin skattelagstiftning i syfte att införa ett avdragsförbud för mutor till utländska statstjänstemän. Kryptering och digital signatur Regeringen har i en skrivelse till behandlat olika frågor som berörs av den mycket snabba utvecklingen av elektronisk handel och redogjort för regeringens principiella inställning i dessa frågor i skrivelsen Elektronisk handel (skr. 1997/98:190). En viktig fråga är därvid tilliten till kommunikationssystemen. En översyn av förutsättningarna för användning av digitala signaturer och kryptering pågår, varvid frågor rörande kampen mot allvarlig brottslighet, exportkontrollens framtid och digitala signaturers status måste lösas. Nationellt har arbetet resulterat i två problembeskrivande publikationer, möjliga svenska handlingslinjer () och promemorian Digital signatur en teknisk och juridisk översikt (Ds 1998:14). Mer preciserade svenska ståndpunkter är under utarbetande och ett omfattande internationellt arbete pågår inom dessa områden. Den sektorsövergripande arbetsgruppen mot organiserad brottslighet betonade vid sitt möte i sin avsikt att bekämpa den organiserade brottsligheten och underströk behovet av konsekventa och samordnade åtgärder från unionens sida. En första åtgärd blev att låta en särskild s.k. högnivågrupp utarbeta en övergripande handlingsplan med särskilda rekommendationer för åtgärder mot den organiserade brottsligheten. Högnivågruppens handlingsplan antogs av (EGT C 251, s. 1) och godkändes av rådet vid dess möte i . Handlingsplanen innehåller 15 politiska riktlinjer och 30 särskilda rekommendationer med uppmaningar till rådet att vidta en rad konkreta åtgärder som spänner över ett vitt fält. Stor vikt läggs vid hur det rättsliga och polisiära samarbetet är organiserat. Ett flertal rekommendationer handlar om att skapa nätverk, centrala kontaktpunkter och andra kontaktytor för att befrämja informationsutbyte och samarbete myndigheter och länder emellan. Vidare betonas vikten av ett tvärsektoriellt arbetssätt i kampen mot den organiserade brottsligheten. I enlighet med en av riktlinjerna har en sektorsövergripande arbetsgrupp för frågor om organiserad brottslighet inrättats. Från deltar i gruppens arbete företrädare för , Riksåklagaren, och . Gruppens arbete är högt prioriterat. En av gruppens huvuduppgifter är att skapa förutsättningar för ett smidigt och friktionsfritt samarbete mellan de rättsliga och brottsbekämpande myndigheterna såväl inom som mellan medlemsländerna. Av särskilt intresse är att se till att det i varje land finns centrala kontaktpunkter och att det skapas kontaktnät som kan underlätta direktkontakter mellan berörda myndigheter och tjänstemän. Och vidare att det upprättas system för utvärdering av tillämpningen och genomförandet på nationell nivå av internationella åtaganden i kampen mot den organiserade brottsligheten. Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i Efter har staterna i skakats av kriser och omvälvningar i det politiska, ekonomiska och sociala livet som bl.a. lett till att det utvecklats en omfattande organiserad brottslighet i många av dessa länder. och andra västländer är attraktiva avsättningsplatser för gods som förs från östländerna och som ingår i kriminell verksamhet av flera olika slag. Till bilden hör inte bara handel med narkotika, vapen och stulna bilar utan också företeelser som beskyddarverksamhet, penningtvätt och smuggling av sprit och cigarretter. För ett framgångsrikt arbete i kampen mot den organiserade brottsligheten i är det angeläget att bidrar till att stärka förmågan hos polisen och andra brottsbekämpande myndigheter i dessa länder och att detta sker inom flera områden och fora. Regeringen har slagit fast att en väsentlig uppgift i detta sammanhang är att utveckla det praktiska samarbetet mellan berörda myndigheter. Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i , som tillsattes efter beslut av regeringschefer vid ett toppmöte i , spelar här en betydande roll (jfr. 1996/97:49 s. 33). Aktionsgruppen, som förstärkts med en operativ kommitté med uppgift att föreslå gemensamma åtgärder för gruppen, har till uppgift att utarbeta åtgärder och påbörja genomförandet av dessa och andra konkreta förslag för att förstärka det regionala samarbetet på området. Arbetet har delats in i fyra huvudområden, nämligen * ökat och förbättrat informationsutbyte, * gemensamma operationer och andra operativa åtgärder, * rättsligt samarbete samt * utredningar, utbildning och annat samarbete. Det är en angelägen uppgift att utveckla aktionsgruppens verksamhetsfält såvitt avser ekonomisk brottslighet. Gruppen avser att fortsättningsvis ägna sådan kriminalitet särskild uppmärksamhet. Inom ramen för den operativa verksamheten genomfördes gemensamma åtgärder såvitt avser bl.a. penningtvätt, handel med narkotika och stulna bilar, illegal migration samt smuggling av vapen och punktskattepliktiga varor. Vid ett möte med generaldirektörerna för skatteförvaltningarna i träffades överenskommelse om att genomföra samordnade kontrollaktioner för att upptäcka och förebygga skattefusk i berörda stater. utvecklingssamarbete med Regeringen har verkat för ett samarbete med länderna i . Insatserna under de första årens samarbete lade tonvikten på utrustningsleveranser. har insatserna emellertid ändrat karaktär och är så gott som uteslutande inriktade på kunskapsöverföring. Dagens samarbetsprogram styrs av en strävan att bidra till ett integrerat präglat av gemensam säkerhet, demokratiska strukturer och bärkraftig utveckling. Regeringen har i propositionen Att utveckla ett grannlandssamarbete (prop. 1997/98:70, bet. 1997/98:U12, rskr. 1997/98:244) lagt fast riktlinjerna för ett fjärde samarbetsprogram med avseende perioden 2001. De svenska insatserna skall inriktas på att underlätta den förestående EU-utvidgningen och särskilt bidra till att , , och blir medlemmar i . Dessutom skall och integreras närmare i de europeiska samarbetsstrukturerna. Att lyckas i kampen mot den organiserade brottsligheten framstår som ett av de viktigaste målen för att skapa en stark säkerhetsgemenskap i och, för del, i synnerhet i . Regeringen har i propositionen pekat på det angelägna i att fortsätta att stärka förmågan hos myndigheterna runt att bekämpa den ökande internationella brottsligheten (prop. s. 27). Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet, liksom de aktiviteter som bedrivs inom spelar här en mycket viktig roll. I syfte att få till stånd samordning av arbetet på rättsområdet och mellan rättsväsendets myndigheter i har på rättsområdet (KUR) bildats. I KUR ingår företrädare för , , , , Riksåklagaren, och . KUR har till regeringen lämnat delbetänkandet (SOU 1998:86) Utvecklingssamarbete på rättsområdet . Kommitténs förslag syftar till att underlätta ökningen av insatser genom att den politiska förankringen av insatserna förbättras med hjälp av bilaterala ramavtal med de tre baltiska staterna och . Vidare skall en organisation skapas för ökad samordning av insatser inom det svenska rättsväsendet. I enlighet med KUR:s förslag har regeringen genom bl.a. inlett överläggningar på politisk nivå med , , och . kommer bilaterala överenskommelser att träffas på regeringsnivå och dessa överenskommelser skall sedan utgör ramverk för utvecklingssamarbetet. I sitt slutbetänkande, som KUR avser att lämna , kommer utvecklingssamarbetet inom rättsområdet i övriga delar av världen att behandlas. Likaså kommer kommittén då att behandla vissa övergripande frågor bl.a. om hur biståndskompetensen skall kunna byggas upp hos den personal som engageras i utvecklingssamarbetet. som kunskapsbas är en organisation där polismyndigheterna i alla eller de flesta staterna i världen ingår. En huvuduppgift är att förmedla kontakter mellan polismyndigheterna i konkreta brottsutredningar och andra ärenden, exempelvis genom att förmedla efterlysningar, att ta reda på om en viss misstänkt brottsling är känd i något annat land eller att förmedla informationer och kontakter rörande ett visst ärende. Det förekommer emellertid också ett utvecklingsarbete exempelvis genom att studerar vissa brottstyper eller aspekter på brottslighet och brottsbekämpning och utarbetar förslag till åtgärder. Det finns goda skäl att ta fasta på den samlade professionella erfarenhet och kompetens som finns inom ram. Där kan en gemensam, global kunskapsbas om den internationella brottsligheten och dess utveckling och om vilka åtgärder som kan användas för att effektivt förebygga och bekämpa denna brottslighet byggas upp. Det finns redan en trend inom att utveckla organisationens strategiska sida exempelvis genom funktioner för kriminalunderrättelseverksamhet. Det bör vara möjligt att bygga vidare på detta arbete. Tullsamarbete kontroll av resande- och varutrafiken i syfte att bl.a. hindra smuggling och bekämpa ekonomisk brottslighet har blivit en alltmer krävande uppgift eftersom sådan brottslighet i stor utsträckning organiseras internationellt. Mellanstatligt administrativt bistånd är en metod att bekämpa brottsligheten i fråga. har ingått bilaterala och multilaterala avtal om tullsamarbete med en lång rad stater. Sålunda har avtal ingåtts med ett antal av EU:s medlemsländer samt med , , , , , , , och . Kompletterande överenskommelser har ingåtts med och i syfte att genom samarbete mellan berörda myndigheter säkerställa en riktig tillämpning av tullagstiftning och fiskal lagstiftning och att underlätta bekämpandet av överträdelser av desamma. Avtalen gäller som förordningar i , såvitt avser (prop. 1997/98:59, bet. 1997/98:SkU:21, rskr. 1997/98:169, SFS 1998:277) och såvitt avser (prop. 1997/98:132, bet. 1997/98:SkU22, rskr. 1997/98:196, SFS 1998:318). Inom det internationella samarbetet med att bekämpa grövre brottslighet läggs allt större vikt vid underrättelseverksamhet och informationsutbyte. På tullområdet är därför ett gemensamt tullinformationssystem inom () under uppbyggnad för att underlätta utbyte av information om grova överträdelser av gemenskapsregler och sådan brottslighet mot nationell lagstiftning som faller under tullmyndigheternas ansvarsområde. EU:s tullinformationssystem kommer att bestå av en internationell databas innehållande information och förslag till kontrollåtgärder för tullens brottsbekämpande verksamhet mot grövre brott både mot EU:s tull- och jordbrukslagstiftning och mot nationell lagstiftning. Reglerna för tullinformationssystemet återfinns dels i EG-förordningen 515/97, dels i konventionen om användning av informationsteknologi för tulländamål (). och de övriga medlemsstaterna undertecknade konventionen och ett avtal om provisorisk tillämpning av denna. Vidare har kompletterats med ett protokoll som ger behörighet att lämna förstahandsavgöranden avseende tolkningen av konventionen. Protokollet undertecknades av medlemsstaterna . har godkänt , avtalet om provisorisk tillämpning och protokollet om tolkning av konventionen. En ny lag (1997:1058) om register i brottsbekämpande verksamhet trädde i kraft (prop. 1997/98:11, bet. 1997/98:SkU8, rskr. 1997/98:74). Genom förordningen (1998:64) om tillämpning av Europeiska unionens tullinformationssystem, som trädde i kraft , regleras svenska myndigheters tillämpning och användning av CIS- systemet i den del som omfattas av EG-förordningen 515/97. Bestämmelserna innebär att tullen, polisen, , och får använda uppgifter i systemet i den mån myndigheten har uppgifter som sammanfaller med ändamålet för CIS, dvs. att förebygga, utreda och beivra överträdelser av EU:s tull- eller jordbrukslagstiftning. Tullen, polisen och har direkt åtkomst till uppgifter i samtliga s.k. kategorier i systemet, medan och , som inte ägnar sig åt operativa insatser, fått mer begränsad åtkomst. När det gäller nordiskt tullsamarbete pågår projekt med s.k. simultanrevisioner. Verksamheten innebär att tullrevision av exempelvis en koncern genomförs i de medverkande länderna, varvid moment som planläggning, genomförande och rapportering koordineras av de centrala tullmyndigheterna i samråd. 5 En ny myndighetsstruktur Några huvudpunkter: och inrättades . Myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för ekobrottsbekämpningen har utfärdats. Ett nytt uppföljningssystem för ekobrottslighet utarbetas. har lämnat sin första rapport om ekobrottsligheten till regeringen. Antalet ekobrottsärenden i balans har i det närmaste halverats. Handläggningen av stora ekobrottmål i domstol har kartlagts. Skattemyndighernas skattebrottsenheter träder i funktion. Sekretess mellan myndigheter och andra organ utreds. och ett nytt med åklagare, poliser, ekonomer, m.fl. för bekämpning av ekonomisk brottslighet inrättades som åklagarmyndighet . Myndighetens organisation och verksamhet regleras i förordningen (1997:898) med instruktion för , som trädde i kraft och då ersatte förordningen (1995:1015) om Riksenheten mot ekonomisk brottslighet. ansvarar för frågor om samordning och andra åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Vid myndigheten handläggs mål som ställer särskilda krav på kännedom om finansiella förhållanden, näringslivsförhållanden, skatterätt eller liknande och som hänför sig till , och län. I de län där inte har ansvaret för åklagarverksamheten samordnar myndigheten under Riksåklagaren verksamhet som rör ekobrott. Mål som rör kvalificerad ekonomisk brottslighet som har nationell utbredning, internationell anknytning, är av principiell natur eller av stor omfattning får övertas av efter framställning från annan åklagarmyndighet. skall utveckla metoder för att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten. Myndigheten skall därvid särskilt följa och analysera utvecklingen av den ekonomiska brottsligheten, följa rättstillämpningen och utarbeta förslag till åtgärder. skall förse statsmakterna, kommuner, myndigheter, näringsliv, organisationer samt allmänheten med färska informationer om ekobrottslighetens utveckling och om nya former av ekobrott har börjat visa sig ( early warning ). utför ekobrottsutredningarna med egen samlokaliserad personal fördelad på fyra avdelningar samt den centrala ledningen med kansli och stab. Två av avdelningarna finns i . En av dessa handlägger målen från övriga landet, den andra ansvarar för mål från . De två övriga avdelningarna finns i respektive och ansvarar för målen från respektive län. arbetar drygt 300 personer vid . kommer rekryteringen av personal att fullföljas. För att skapa förutsättningar för att klara en alltmer komplicerad brottslighet och för att skall kunna ha en offensivare roll inom ekobrottsbekämpningen föreslår regeringen i budgetpropositionen , att tillförs perioden - 2001, varav 1999 och för vart och ett av . Förordningen (1997:899) om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet har från ersatt förordningen (1995:736) om regional myndighetssamverkan för bekämpning av ekonomisk brottslighet. Förordningen innehåller föreskrifter om samverkan mellan myndigheter på central och regional nivå i form av och de regionala samverkansorganen (jfr avsnitt 3.6 och skr. 1996/97:49 s. 15) .