prop · GM0333 · 1999-01-01 00:00:00 — I övrigt torde de bestämmelser som finns i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. och förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. tillgodose statens möjligheter att lämna ekonomiska ersättningar till såväl kommuner som sjukvårdshuvudmännen. Kostnader för förläggningsverksamhet, organi- serad verksamhet m.m. bör kunna finansieras från utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar, anslaget A 2 Mottagande av asylsökande. 13 Allvarlig smitta () Sammanfattning: Som skydd för befolkningen finns det en tämligen väl avvägd organisation för att klara av vanliga epidemiologiska situationer men också tillfälliga toppbelastningar av smittsamma sjukdomar. Ambitionen är att det skall finnas en fullgod beredskap för alla typer av särskilt farliga smittämnen. Genom tillkomsten av ett säkerhets- laboratorium på s.k. BSL 4-nivå vid kommer möjlighet att finnas att säkerställa en komplett diagnostisk beredskap för alla typer av särskilt farliga smittämnen. Det övergripande ansvarsområdet för smittskyddet avser dels hälso- och sjukvården, dels hälsoskyddet. Huvudansvaret för smittskyddet, särskilt det personinriktade smittskyddet, åvilar landstingen, medan primär- kommunerna ansvarar för det objektinriktade smittskyddet. har att övervaka det epidemiologiska läget, medan har ett föreskrifts- och tillsynsansvar för smittskyddet i landet. Länsstyrelserna samverkar med landstingen och smittskydds- läkarna via bl.a. länsveterinärer och länshälsovårdskonsulenter. Läns- styrelsen svarar också för tillsynen över primärkommunernas hälsoskyddsarbete. uppgift är att åstadkomma och upprätta en väl fungerande bevakning av smittskyddsläget nationellt och internationellt och att främja en effektiv bekämpning av smittsamma sjukdomar bland människor. Allvarlig smitta kan i fredstid sammanhänga med såväl naturliga epidemier som sabotage- eller terroristhandlingar. I samband med massflykt kan smittsamma sjukdomar medföras, varför även denna situation måste kunna hanteras. Enligt skall samtliga landsting ha epidemiplaner utarbetade för att kunna möta utbrott som kräver mer resurser än som normalt finns tillgängliga. Sammantaget ansåg regeringen i prop. 1996/97:11 om beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred att smittskyddet i är väl rustat för att hantera epidemier av den storleksordning vi har varit vana vid . har med anledning av uppdrag i regleringsbrev för lämnat en redovisning av förmågan att förebygga en situation med allvarlig smitta och att begränsa konsekvenserna för samhället om en sådan situation skulle inträffa. Inom ramen för motsvarande uppdrag angående svåra påfrestningar på samhället i fred har en kartläggning och analys av smittskyddet genomförts i den s.k Smittskyddsgruppen med företrädare från och . Gruppen har kartlagt smittskyddsverksamheten i stort i landet och bl a redovisat olika myndigheters ansvar och uppgifter samt samordningsåtgärder och planering inom området. Gruppens bedömning är att läget är tillfredsställande. Att förebygga allvarlig smitta innebär också att försöka påverka omgivningen, t.ex. att åtgärder vidtas för att minska sårbarheten av och obehörig tillgänglighet till vattendistributionssystemen inkl. vattenverken så att allvarlig smitta genom sabotage inte kan föras ut den vägen. En hotbild som innebär användning av biologiska stridsmedel i sabotage- och terrorverksamhet har uppmärksammats och beskrivits i () rörande nationell beredskap vid incidenter med radioaktiva, biologiska eller kemiska ämnen, som är utarbetad i samråd med och . Rapporten bereds inom . pågår vid med stöd av och av en specialutrustad beredskapsstyrka avsedd för att i höggradigt kontaminerad miljö kunna göra provtagningar och utföra transport av smittade patienter. Denna beredskapsstyrka har utvecklats för att kunna omhänderta och diagnosticera okända eller speciellt farliga smittoämnen. Till dessa hör Ebola- och Lassa-virus som är orsak till blödarfeber med mycket hög dödlighet. Vid finns en specialstyrka med utrustning och kunskap att vårda patienter med höggradigt smittsamma sjukdomar. I samarbete mellan och pågår arbete rörande diagnostik och forskning kring viktiga bakteriella patogener (pest- och mjältbrandsbakterier), som också är tänkbara vid terrorism för bakteriologisk krigföring. De snabba förändringarna av vissa virus betyder att nya virus kommer att fortsätta att utvecklas. deltar i det internationella nätverk som övervakar och diagnostiserar nya varianter av influensa som ger underlag för vaccinrekommendationer men också för tidig upptäckt och åtgärd av särskilt farliga virusinfektioner. I samarbetet med verkar upprätta en krisplan inför en eventuell världsomspännande influensaepidemi. Vid normala epidemier finns en väl fungerande organisation där en smittskyddsläkare har det totala ansvaret vid varje landsting. Även i ett internationellt perspektiv kan sägas att beredskapen är god. Kunskapen inom hälso- och sjukvården om B-stridsmedel är dock inte tillräcklig. Med den förändrade och vidgade hotbilden bör därför denna beredskap ses över. Det bör vara en uppgift för berörda myndigheter att själva genomföra sådana studier. Det är i dessa sammanhang viktigt att den diagnostiska beredskapen övas regelbundet, vilket också bör gälla för diagnostik av sällsynt förekommande smittsamma sjukdomar. Förmågan att ställa rätt diagnos om ett smittämne avsiktligt sprids vid terrorism eller biologisk krigföring är också viktig. Det är också angeläget att följa den globala situationen när det gäller smittsamma sjukdomar och regelbundet bedöma risken för att kan drabbas. Det finns behov för att utveckla och implementera en beredskapsplan för hantering av den typ av epidemier, som skulle kunna orsaka svåra påfrestningar på samhället. Ansvar och befogenheter i sådana situationer behöver därför klarläggas ytterligare. Utformningen bör diskuteras med övriga berörda myndigheter. För att kunna bedriva det diagnostiska arbetet samt spetsinsatser för utveckling och forskning inom området allvarlig smitta måste finnas tillgång till speciella säkerhetslaboratorier som beroende på vilken typ av mikroorganism man arbetar med, har olika krav på säkerhets- arrangemang. Den högsta nivån, BSL4, krävs för arbete med smittämnen som kan resultera i hög dödlighet. Dessa ämnen har hög smittsamhet och leder till sjukdomar för vilka det saknas terapi. Regeringen uppdrog åt i samråd med och närmare klargöra vilken verksamhet som borde bedrivas inom ett säkerhetslaboratorium av s.k. BSL4-typ. Uppdraget har redovisats . Enligt dessa myndigheter kan ett BSL4-laboratorium säkerställa en komplett diagnostisk beredskap för alla former av smitta, vilket saknas i landet. skulle få en god förmåga att snabbt kunna diagnosticera sjukdomar som förs in i landet genom resande eller om svensk personal som tjänstgör i en internationell insats drabbas av allvarlig smitta. Laboratoriet skulle kunna användas gemensamt av forskare vid bl.a. och och vara en grund för den diagnostiska beredskap som erfordras. Regeringen har fattat beslut som innebär att ett sådant laboratorium tas i bruk . 14 Terrorism () Sammanfattning: Regeringen har i prop. 1996/97:11 dragit slutsatsen att nivån för beredskapen mot terrorism kan betecknas som god. Regeringen gör inte nu någon annan bedömning. Enligt instruktionen för leder (Säkerhetspolisen) polisens verksamhet i fråga om bl.a. terrorism- bekämpning. Målet för bekämpande av terrorism är att i första hand förebygga och förhindra våldsdåd med politiska syften, oavsett om dåden avses utföras i eller utomlands. Terroristbekämpningen skall också syfta till att motverka flyktingspionage och annan förföljelse i från regimer eller organisationer i andra länder som förknippas med terrorism. Följden av en terroristattack kan utgöra en svår påfrestning på samhället i fred. Vilken påfrestning för samhället det är fråga om beror på vilken del av samhället som attacken riktar sig mot. Samhällets beredskap för att återställa ordningen och lindra konsekvenserna av en sådan attack beskrivs därför bäst för var och en av de olika samhällsviktiga funktioner som kan drabbas. Den redovisning som lämnas här avser polisens arbete med att förebygga terroristhandlingar och vilka polisiära åtgärder som blir aktuella i händelse av en terroristattack. Med begreppet terrorism brukar avses våld, hot eller tvång för politiska syften. Den svenska lagstiftningen innehåller inte något straffstadgande som uttryckligen tar sikte på terrorism, utan olika brott kan under vissa omständigheter falla in under begreppet. Som exempel kan nämnas mord, sabotage och flygkapning. Kännetecknande för terroristbrott är att brottet utgör ett angrepp på de demokratiska spelreglerna och således hotar grundläggande värden i samhället. I förekommer inte i någon nämnvärd omfattning terrorism som har sin grund i förhållanden inom landet. Däremot kan komma att beröras av den internationella terrorismen, exempelvis genom att ett av terrorister kapat flygplan flygs hit eller genom att utländska intressen i , t.ex. en ambassad, angrips. Det finns också risk för att beslut och åtgärder av svenska myndigheter med anledning av terroristangrepp mot icke svenska intressen kan leda till direkta angrepp mot och svenska intressen. Utländska terrorister kan också tänkas använda som bas för angrepp mot mål i andra länder. Trots de allvarliga terrordåden mot de amerikanska ambassaderna i och samt det bombattentat som samma månad utfördes i Omagh på är den generella trenden att antalet terroristdåd gått ned och stabiliserats, framför allt i västvärlden. De dåd som utförs tenderar emellertid att orsaka fler döda och skadade . Enbart attentaten mot de amerikanska ambassaderna krävde 260 dödsoffer. Terroristhotet domineras av olika yttringar av islamisk extremism. I finns åtskilliga medlemmar eller sympatisörer till organisationer som i sina respektive hemländer och internationellt bedriver politiskt motiverat våld. I har dock deras verksamhet framför allt inriktats på propaganda, penninginsamling och annan stödverksamhet. Det förekommer också att personer, som är bosatta i , beger sig till andra länder för utbildning i ideologi, stridsteknik och liknande, eller t.o.m deltar i väpnade konflikter. Läget för beredskapen och åtgärder Inom verksamhetsgrenen Kontraterrorism vid bedrivs verksamhet för att bygga upp kunskap om terrorismens grunder, idéer och organisation i syfte att kunna förebygga terrorism. Bland annat kartläggs organisationer, som ägnar sig åt politiskt motiverat våld, särskilt deras ledare och organisationsstruktur. Man försöker definiera dessa organisationers våldsmodus, inriktning, farlighet, potential och mål. En viktig del i det förebyggande arbetet är att förhindra att blir bas för politiskt motiverat våld i andra länder. I terrorismbekämpningen ingår också att motverka flyktingspionage och annan förföljelse i från regimer eller organisationer i andra länder, vilka förknippas med terrorism. Inom sker en fortlöpande inhämtning av information, vilken sedan bearbetas, analyseras och delges departement, myndigheter och andra som har behov av sådan information. Informationen hämtas in från en stor mängd olika källor. Säkerhetspolisen har ett brett internationellt samarbete, bl.a. med utländska säkerhets- eller underrättelsetjänster. Den öppna polisverksamheten och andra myndig- heter, t.ex. , , , och , är andra viktiga källor, liksom press, nyhetsmedia och litteratur. Säkerhetspolisen har även kontakt med enskilda personer, som kan lämna uppgifter, och det förekommer att man får spontana tips. Information kan vidare komma fram genom spaningsverksamhet. Den insamlade informationen bearbetas och utgör därefter underlag för beslut om åtgärder. I vissa fall kan den insamlade informationen leda till att det finns anledning att inleda en förundersökning eller åtgärder enligt annan lagstiftning. En del av den information, som Säkerhetspolisen samlar in, vidarebefordras till andra myndigheter och utländska säkerhets- eller underrättelsetjänster. sammanställs ett övergripande hotbilds- dokument avseende vilka hot av terroristkaraktär som föreligger, vilket delges myndigheter och departement. Bedömningen ligger också till grund för Säkerhetspolisens verksamhetsplanering. Säkerhetspolisen gör fortlöpande bedömningar av faktorer som i närtid kan påverka hotbilden på en mer konkret nivå. I arbetet med att förebygga terrorism ingår att verka för att utländska medborgare, som kan befaras begå eller medverka i brottslig gärning som innefattar våld, hot eller tvång för politiska syften skall hindras från att bedriva sådana aktiviteter i . Säkerhetspolisen följer därför kontinuerligt förekomsten inom landet av medlemmar eller sympatisörer till organisationer, som ägnar sig åt politiskt motiverat våld. Säkerhets- polisen yttrar sig över asylansökningar och i ärenden rörande uppehållstillstånd och medborgarskap. Säkerhetspolisen har också möjlighet att själv anhängiggöra ärenden om avvisning eller utvisning. Säkerhetspolisen medverkar vid uttagning av kvotflyktingar till , i syfte att förhindra att personer som från säkerhetssynpunkt inte är önskvärda i över huvud taget kommer till landet. Den information som samlats in av Säkerhetspolisen kan vidare utgöra underlag till regeringen för beslut att förklara diplomater, som ägnat sig åt verksamhet som inte är förenlig med deras status, persons non grata (s.k. PNG-förklaring). Säkerhetsskyddslagen (1996:627) innehåller bestämmelser som gör det möjligt att göra registerkontroll, dvs. hämta uppgifter från polisregister, om det behövs för skyddet mot terrorism. Vid sådan registerkontroll får utlämnandet av uppgifter omfatta alla uppgifter om den kontrollerade som finns i Säkerhetspolisens register samt uppgifter ur person- och belastningsregistret hos avseende vissa särskilt angivna brott. Finns det anledning att misstänka att ett terroristdåd kan komma att genomföras informeras polismyndigheter och andra berörda organ, vilket leder till skärpt bevakning och andra förebyggande åtgärder. Det kan även finnas anledning att varna utsatta personer eller ge dem personskydd. Beredskap för att hantera en uppkommen terroristhändelse Ett terroristangrepp kan ske i olika former och vilka åtgärder som måste vidtas är beroende av angreppets karaktär. Skulle ett terroristangrepp inträffa åvilar ansvaret för att vidta åtgärder i första hand länspolismästaren i det polisdistrikt där angreppet har inträffat. Regeringen kan uppdra att att i särskilda fall leda viss polisverksamhet, t.ex. vid ett terroristangrepp. Säkerhetspolisen bistår den ansvariga polismyndigheten med underlag, bedömningar och liknande. Varje polismyndighet skall upprätta planer för polisinsatser för särskilda händelser, till vilka terroristangrepp räknas. har utarbetat en principorganisation för polisinsatser vid sådana händelser, enligt vilken det bör finnas polischef med ledningsstab, polisinsatschef med fältstab och polisinsatsstyrka. Med utgångspunkt i denna principorganisation kan polismyndigheten anpassa sin organisation och sina insatser efter omständigheterna i det särskilda fallet. skall omgående underrätta om en särskild händelse som bedöms vara en polisiär riksangelägenhet eller annars bör föranleda underrättelse till regeringen. Exempel på detta är då hotet riktar sig mot rikets säkerhet eller andra väsentliga samhällsintressen, då händelsen innefattar en gisslansituation där politiska motiv finns, om gärningsman begär kontakt med eller beslut av regeringen eller av viss regeringsmedlem eller då i annat fall flera människoliv, stora ekonomiska värden eller omfattande miljövärden står på spel. Vid i finns en särskild beredskaps- styrka med uppgift att bekämpa terroraktioner i landet. Beredskapsstyrkan får tas anspråk först efter beslut av Rikspolis- styrelsen. Framställning att få ta styrkan i anspråk skall göras till av vederbörande regionala polischef. Polischefen skall underrätta i . Beredskapsstyrkan, som benämns , bildades . Styrkan består av ett 50-tal polismän, vilka ägnar omkring halva arbetstiden till utbildning, utveckling och övningar. Styrkans utbildning och kompetensutveckling är främst inriktad på insatser mot terrorister, bl.a. förhandling i krissituation, sjukvård, vatten- och rökdykning, insatser mot barrikaderade personer och fritagning av gisslan. Styrkan är tränad för insatser mot alla tänkbara objekt och förfogar över vapen och teknisk utrustning av hög kvalitet. Till är också knutna särskilt utbildade förhandlare för krissitua- tioner. Styrkan har befattningshavare i beredskap dygnet runt, . Dessa är beredda att bege sig till annan plats i efter larm. Även annan personal kan nås och kallas in vid behov. Vid en insats kommer styrkan att vara beroende av stöd från den övriga polisverksamheten. Personal ur med- verkar därför i utbildning av andra poliser. Den får också olika former av stöd från andra myndigheter. Styrkan lånar bl.a. viss utrustning från Försvarsmakten. För att styrkan skall kunna fungera som en nationell resurs får man hjälp från Försvarsmakten med helikopter- och flygtransporter. Ett terroristangrepp kan beröra olika samhällsområden och kräva insatser och beslut från flera myndigheter. Styrkan samarbetar därför med en lång rad myndigheter t.ex. Försvarsmakten, Kriminalvårds- styrelsen, , räddningstjänsten och sjukvården. Man har också tagit kontakt med organisationer och företag som skulle kunna bli berörda, t.ex. utländska flygbolag i . Styrkan har etablerat ett internationellt samarbete med motsvarande styrkor i flera andra länder, bl.a. för att dra nytta av erfarenheter från länder som har mer problem med terrorism Den genomför ett flertal större övningar . En del av övningarna arrangeras tillsammans med andra myndigheter, t.ex. den kommunala räddningstjänsten. Det förekommer att Säkerhets- polisen bistår med att lägga upp övningen. och fungera som stöd under genomförandet. Styrkan har vidare medverkat vid ledningsspel som anordnats av och av . Enligt regeringens mening står förhållandevis väl rustat i kampen mot terrorism. Genom det arbete som bedrivs nationellt inom och internationellt genom olika samarbetsorgan har vi en god överblick över olika terroristorganisationers verksamheter. Om en terroristattack skulle äga rum har polismyndigheterna möjlighet att organisera sig och agera i enlighet med de redan upprättade planerna för polisinsatser vid särskilda händelser, till vilka terroristangrepp räknas. Efter beslut från kan den snabbt tas i anspråk. En särskild fråga är hur beredskapen vid en terroristattack med nukleära, biologiska eller kemiska vapen (N- B- och C- vapen) fungerar. Om en attack med N- B- eller C- vapen väl utförts ställer det särskilda krav på polisen och en rad andra myndigheter. Det kan i detta sammanhang nämnas att regeringen lämnade i uppdrag till en särskild utredare att göra en översyn av förmåga att hantera skyddet mot sådana vapen. Utredaren har lämnat en första redovisning till regeringen . Under det inledande avsnittet om polisen behandlas de generella mål som gäller för den öppna polisens förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred och vilka åtgärder som kan vara motiverade för att förbättra polisens ledningsförmåga i sådana situationer m.m. 15 Kemikalieolyckor och utsläpp av farliga ämnen till sjöss Sammanfattning: Arbetet med att förebygga och minska konsekvenserna av kemikalieolyckor och utsläpp av farliga ämnen till sjöss berör flera samhällsområden och myndigheter. Reglerna inom respektive område är i hög grad internationella och utarbetas inom olika organ i FN och EU. Ett kontinuerligt regelutvecklingsarbete pågår. Regeringen avser mot denna bakgrund återkomma till med förslag till lagstiftning med anledning av EG-direktiven om säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods och om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso II-direktivet). har regeringen givit i uppdrag att inrätta sju regionala resursbaser mot kemikalieolyckor. Resursbaserna skall förstärka samhällets grundberedskap mot olyckor med farligt gods men också vid olyckor med kemikaliehantering i stationära anläggningar. Transport av farligt gods Arbetet med att öka säkerheten vid transporter av farligt gods utgör en del av det samlade arbetet för att förebygga kemikalieolyckor. Inrikt- ningen i arbetet är att eliminera den extra säkerhetsrisk som det farliga godset utgör under transporten. Med hänsyn taget till antalet transporter och de stora volymer som transporteras är olyckor med farligt gods relativt få. Reglerna för transport av farligt gods är i mycket hög grad internationella och utarbetas bl.a. inom olika organ i FN och EU. deltar aktivt i regelutvecklingsarbetet. Ansvarig myndighet för land- transporter är , för lufttransporter och för sjötransporter . Regeringen lämnade skrivelsen Transport av farligt gods (skr. 1997/98:78) till . Skrivelsen behandlades av (bet. 1997/98 FöU8, rskr. 1997/98:236). I skrivelsen redovisas bl.a. hur regeringen avser att behandla frågan om samordning och myndighetsansvar inom området transport av farligt gods. samordningsroll har därvid förstärkts och ett särskilt råd för transport av farligt gods har knutits till verket. I rådet ingår, förutom , och . Med anledning av detta har regeringen utfört ändringar i förordningen om transport av farligt gods samt i instruktionerna för respektive myndighet. I syfte att förbättra samhällets beredskap för att genomföra räddningsinsatser gav regeringen i regleringsbrevet för i uppdrag att utreda behovet av och möjligheterna till att organisera regionala resursbaser mot kemikalieolyckor. konstaterade i redovisningen av uppdraget att samhällets nuvarande resurser mot kemikalieolyckor har karaktären av en grundberedskap. Vid stora och komplicerade räddningsinsatser kan resurser således komma att saknas. Behovet av att förstärka samhällets grundberedskap mot kemikalie- olyckor föreligger såväl vid olyckor med transport av farligt gods, som vid olyckor med kemikaliehantering i stationära verksamheter. Regeringen fattade mot denna bakgrund beslut om att skall inrätta sju regionala resursbaser mot kemikalieolyckor samt att skall svara för att ansvarig personal utbildas. bereds inom även förslag till lagstiftning med anledning av EG-direktivet om säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods. Regeringen avser därefter att återkomma till . Kemikalieolyckor i stationära anläggningar Arbetet med att förebygga och begränsa skadorna av kemikalieolyckor i stationära anläggningar berör flera samhällsområden och myndigheter. Således är och verk- samheter viktiga för anläggningens inre säkerhet. Vidare ansvarar för frågor som rör den yttre miljön kring kemikaliehanterande anläggningar. ansvarar härutöver för frågor som rör planeringen för räddningsinsatser vid olyckor samt vissa skadebegränsande åtgärder i övrigt. Även andra statliga myndigheter som och Kemikalieinspektionen berörs av området. Mot bakgrund av behovet av att se över frågor om lagstiftning m.m. inom kemikalieolycksområdet tillsatte regeringen en särskild utredare. Utredningen om kemikalieolyckor m.m. avlämnade sitt slutbetänkande till regeringen (SOU 1998:13). I utredningen föreslås bl.a. lagstiftning med anledning av genomförandet av EG-direktivet om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (Seveso II-direktivet), samt FN- konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor (Industriolyckskonventionen). Lagförslaget innebär bl.a. att det skall ske en samordnad miljö- och säkerhetsprövning av de verksamheter som hanterar stora mängder farliga ämnen. Prövningen föreslås ske av miljödomstolarna och i vissa fall av länsstyrelserna. Berörda myndigheter såsom , , m.fl. föreslås bistå prövnings- instanserna med expertbedömningar inom respektive myndighetsområde. Till central tillsynsmyndighet förslås .