prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — har påpekat att förslaget inte behandlar vilka solvenskrav som skall gälla för andelar i interna värdepappersfonder. Remissinstanserna har i stort tillstyrkt försäkringsrörelsepromemorians förslag. Flera instanser har dock avstyrkt regeln om skäliga avgifter vid byte av värdepappersfond. Hovrätten för och har ifrågasatt bestämmelsen eftersom skälighetsprincipen slopas. har ansett att bolaget bör få ta ut lägre avgift. har ansett att prövningen förutsätter en helhetsbe- dömning. Inspektionen har vidare framhållit att reglerna om innehav i fondföretag inte går att tillämpa på fonder som tillkommit efter eftersom dessa fonder måste vara öppna för alla former av fondsparande. Skälen för regeringens förslag Begränsningar för placering m.m. I 4 § fondförsäkringslagen slås fast att fondförsäkringsbolag är skyldiga att placera för fondförsäkringar i de värdepappersfonder eller ut- ländska fondföretag som försäkringstagaren från tid till annan bestäm- mer. Bolaget får dock i villkoren begränsa antalet tillgängliga fonder eller fondföretag. Bestämmelsen om flyttningsrätt för placeringarna är utmärkande för fondförsäkring och bör utan saklig ändring överföras till FRL. för fondförsäkring får placeras i svenska värdepappersfonder. Fondförsäkringspremier får också placeras i utländska fondföretag om dessa är underkastad lagstiftning eller offentlig reglering som väsentligen stämmer överens med den som gäller för värdepappersfonder här i landet (1 § fondförsäkringslagen). Denna bestämmelse bör ändras. Premierna bör kunna placeras i alla sådana fonder som får förvaltas av fondförvaltare som har rätt att driva verksamhet enligt lagen om värdepappersfonder. Även s.k. nationella värdepappersfonder drivs enligt denna lag men med undantag för en eller flera bestämmelser (jfr 3 § lagen om värdepappersfonder). Även sådana värdepappersfonder bör kunna omfattas av fondförsäkring under förut- sättning att de allmänna skyddsreglerna för försäkringstagarna om infor- mation m.m. är uppfyllda. Premierna får också placeras i sådana utländ- ska fonder som bedrivs av utländsk förvaltare med tillstånd enligt lagen om värdepappersfonder. Dessa förvaltare står under särskild tillsyn och är underkastade en reglering som i huvudsak överensstämmer med den för svenska värdepappersfonder (jfr prop 1997/98:151 del 2 s. 723). Det finns därför inte längre behov av ett bemyndigande om rätt att utfärda föreskrifter om vilka länder som godtas i sammanhanget. En justering bör således göras i reglerna om definitionen av fondför- säkring och i reglerna om skuldtäckningstillgångar (se vidare författ- ningskommentaren till 2 kap. 3 b § och 7 kap. 10 §). I 5 och 6 §§ fondförsäkringslagen regleras hur försäkringsbolaget får disponera över utdelning från fondandelar och ersättning vid inlösen av fondandelar. Dessa bestämmelserna bör utan sakliga ändringar föras över till FRL. I försäkringsrörelsepromemorian har det föreslagits en regel om att av- gift vid byte av värdepappersfond skall vara skälig. Som flera remissinstanser påtalat är den föreslagna regeln om avgifts- uttaget tveksam när skälighetsprincipen slopas. Det kan också ifråga- sättas om den skulle kunna få någon självständig betydelse. Det bör därför inte införas en sådan bestämmelse. Särregler i placerings- och solvenshänseende Fondförsäkringsbolag får använda andelar i värdepappersfonder och motsvarande fonder som förvaltas av utländska fondförvaltare för skuld- täckning utan de begränsningar som föreskrivs i 7 kap. 10 b och 10 c §§ FRL (tillgångs- och enhandsbegränsningar). Detsamma gäller bestäm- melserna i 7 kap. 10 e § FRL om att tillgångarna skall placeras så att valutakursförluster begränsas (se 8 och 10 §§ fondförsäkringslagen). Undantagen från dessa bestämmelser är naturliga att göra med hänsyn till att försäkringstagaren normalt står den finansiella risken vid fondför- säkring. Bestämmelserna bör därför utan ändringar i sak tas in i FRL. Av bestämmelserna bör dock klarare än framgå att undantaget gäller inom fondförsäkring för sådana åtaganden som försäkringstagaren står den finansiella risken för. I försäkringsrörelsepromemorian har föreslagits att en särskild place- ringsbestämmelse införs som knyter an till de andelar i värdepappers- fonder som försäkringsbolaget innehar. I avsnitt 8.4.3 har det föreslagits en särskild placeringsregel för tillgångar som skuldtäcker villkorad åter- bäring som utgår från EG:s försäkringsdirektiv. Denna placeringsregel, som i likhet med nuvarande 8 och 10 §§ fondförsäkringslagen föreskriver undantag från de vanliga placeringsreglerna, bör kunna tillämpas även för andelar i värdepappersfonder som svarar mot de åtagandena som fondförsäkringstagarna bär risken för. Den generella systematiken för placeringsreglerna kan gälla även i dessa fall (se författningskommenta- ren till 7 kap. 13 §). I promemorian föreslås att reglerna i 13 § fondförsäkringslagen om be- räkningen av solvensmarginal för avsättningar inom fondförsäkring utan några sakliga ändringar tas in i FRL. Enligt regeringens förslag skall rörelserisker som föreligger i samband med förvaltningen beaktas mera generellt (jfr avsnitt 8.7). De branschglidningsregler som finns i 7 kap. 17 a § FRL för innehav i andra finansiella företag föreslås inte ändrade i detta sammanhang (jfr avsnitt 8.5). Frågan blir då i vilken utsträckning som reglerna i 9 § fond- försäkringslagen, som föreskriver ett generellt undantag från bransch- glidningsreglerna i 7 kap. 17 a § FRL för fondförsäkringsbolags innehav i fondföretag, bör behållas. I princip bör samma regler gälla för alla livförsäkringsbolag, om inte avvikelser är motiverade med hänsyn till livförsäkringens särart. Om ett livförsäkringsbolag meddelar fondförsäkring framstår ett innehav i ett fondbolag som ett naturligt sätt att organisera verksamheten. Det måste alltså förutsättas att innehavet av fondbolaget är motiverat av fondför- säkringsverksamhet. Om ett undantag från 7 kap. 17 a § för innehav i fondföretag skall behållas bör undantaget vara villkorat av att innehavet ingår som ett led i organiserandet av bolagets fondförsäkrings- verksamhet. I försäkringsrörelsepromemorian har dessutom föreslagits att innehavet på samma sätt som bara skall avse fondbolag vars enda uppgift är att förvalta värdepappersfonder som uteslutande är avsedda för place- ringar hänförliga till fondförsäkring. har påpekat att fonder som tillkommit efter måste vara öppna för alla former av fondsparande. Fonden kan till skillnad från tidigare fonder inte vara stängda på så sätt att endast fondförsäkringsbolag kan förvärva fondandelar. Det innebär att om en bestämmelse med angivet innehåll tas in i FRL kommer bestämmelsen i praktiken att sakna betydelse för fonder som tillkommit efter 1994. Undantaget från branschglidningsreglerna för vissa fondföretag bör därför inte nu föras över från fondförsäkringslagen till FRL. Eftersom det inte kan uteslutas att bestämmelsen kan få betydelse för vissa äldre innehav bör bestämmelsen övergångsvis behållas för befintliga innehav. I det föregående har föreslagits att nuvarande vinstutdelningsförbud för konventionella livförsäkringsbolag skall upphävas och att livförsäkrings- bolag som får dela ut vinst skall inrätta reservfond samt redovisa balanserad vinst (se avsnitt 7.6 och 8.8.1). Nuvarande särbestämmelser i 10 § fondförsäkringslagen om möjligheter till vinstutdelning till aktieägare, om indelning av eget kapital och om beaktande av balanserad vinst i kapitalbasen kommer således i sak att följa av FRL för fondförsäkringsbolag som har villkor om vinstutdelning i bolagsordningen. Bemyndigande att meddela undantag från FRL I 7 § fondförsäkringslagen finns ett bemyndigande att meddela från FRL avvikande föreskrifter. När bemyndigandet infördes ansågs det i första hand avsett för dispenser från kravet på grunder (se prop. 1989/90:34 s. 46 och 47). När ordningen med upprättandet av grunder nu upphävs (jfr avsnitt 8.3.1) och reglerna för fondförsäkringar och andra livförsäkringar görs mera enhetliga minskar behovet av att behålla ett så generellt be- myndigande som det här är fråga om. Detta bemyndigande bör därför upphävas. I samband med anmälan av grunder får regeringen eller Finansinspek- tionen uppställa särskilda villkor för avsättning till reservfond (11 § fondförsäkringslagen). Bestämmelsen är inte bara tveksam med hänsyn till att regler för beräkning av solvensmarginalen numera har anpassats till fondförsäkring. I den mån buffertkapitalet i ett försäkringsbolag är otillfredsställande bör utrymme för krav på kapitalbasförstärkningar dessutom kunna ställas enligt den allmänna rörelseregel som föreslås lagfäst i 1 kap. 1 a §. Särbestämmelsen i 11 § avseende möjligheten att ställa särskilda villkor om avsättningar till reservfond bör inte föras över till FRL. Angående vissa övergångsfrågor för nuvarande fondförsäkringsbolag, se avsnitt 14.2 11 Särskilt om kollektiva försäkringar 11.1 Bakgrund Individuella och kollektiva försäkringar Med individuell försäkring brukar avses sådana försäkringar där försäk- ringstagarna var för sig ansvarar för m.m. sedan de enskilt ingått ett försäkringsavtal med försäkringsgivaren. Kollektiva försäkringar finns i två former. En typ är gruppförsäkringar där en gruppföreträdare förhandlat fram standardiserade villkor för medlemmar i en på förhand avgränsad grupp. En annan form är kollektivavtalsgrundade försäkringar som baseras på kollektivavtal eller i övrigt förhandlas fram mellan parter som har rätt att träffa bindande kollektivavtal enligt arbetsrättsliga principer. Såväl liv- som skadeförsäkringar meddelas genom kollektiva för- säkringar. De kollektiva försäkringarna har emellertid störst utbredning i fråga om liv-, sjuk- och olycksfallsförsäkringar. Av de totala tillgångar om som är hänförliga till dessa försäkringsslag svarar försäkringar grundade på kollektivavtal för över halva beloppet. De kollektiva försäkringarna har från början normalt omfattat olika grup- per av anställda men har efterhand kommit att utsträckas till andra grup- per som föreningsmedlemmar och låntagare i bank. Gruppförsäkringar (obligatoriska och frivilliga) Gruppförsäkringar avtalas efter förhandlingar mellan en gruppföreträdare och en försäkringsgivare. Gruppförsäkring meddelas genom ett grupp- avtal som utgör en plan för försäkringen för en i avtalet angiven grupp personer. är vanligtvis en ensidigt utfärdad handling, varigenom försäkringsbolaget förbinder sig att meddela försäk- ring i enlighet med i avtalet angivna villkor. Avtalet brukar vanligtvis grundas på en av försäkringsbolaget upprättad offert där det anges t.ex. beräkningsgrunder för , hur många personer som minst måste ansluta sig för att avtal skall komma till stånd, eventuella hälsokrav, för- säkringsbelopp, förmånstagarförordnande och tidpunkt för försäkringens ikraftträdande. Inte sällan kan medverkan från andra än medlemmen ställas upp som en förutsättning för gruppavtalet, t.ex. genom medverkan i rutinerna för inkassering och redovisning av eller genom intyg att nyanmälda personer är fullt arbetsföra. Gruppförsäkringar avtalas ofta utanför arbetsmarknaden men kan ha anknytning dit genom arbetsgivarens eller fackföreningens medverkan vid premieinbetalningen. Försäkringsvillkoren kan anknyta till regler i lag eller avtal om anställ- ningsförhållanden. Medverkan av någon annan än gruppmedlemmen är en förutsättning i s.k. obligatoriska gruppförsäkringar där den enskilde inte kan välja att stå utanför försäkringen. I dessa fall har de försäkrade normalt inte någon kontakt med försäkringsgivaren som i sin tur oftast inte känner till vilka de enskilda försäkrade är. De obligatoriska försäkringarna lägger normalt inte några skyldigheter på gruppmedlemmen, t.ex. att betala . På den svenska marknaden förekommer obligatoriska grupplivförsäkringar och olycksfallsförsäkring vid fritidsskador eller i samband med idrottsut- övning. En medverkan av annan är också vanlig vid gruppförsäkringar där medlemmen endast kan reservera sig mot försäkringsavtalet. Andra gruppförsäkringar är däremot utformade som ramavtal mellan gruppföre- trädaren och försäkringsgivaren där medlemmen själv har att ta ställning till om han vill ingå försäkringsavtalet i enlighet med ramavtalet. Med- lemmen är därefter själv ansvarig för premiebetalningarna m.m. Grupp- försäkringar där den enskilde har reservationsrätt eller skall ansluta sig till försäkringen med ansvar för o.d. brukar betecknas frivillig gruppförsäkring. Särskilt när det gäller gruppförsäkringar för stora kollektiv förs för- handlingar av gruppföreträdare med stor kompetens. Även sedan avtalet kommit till stånd upprätthålls kontakten med försäkringsbolaget av gruppföreståndaren, som kan ha till uppgift att anmäla sådana ändrade förhållanden inom gruppen som enligt gruppavtalet har betydelse. Som framgått kan gruppföreträdaren även ha vissa administrativa upp- gifter som premieinsamling. Vid gruppförsäkring bestäms försäkringsbeloppet i allmänhet enligt generella regler, dvs. med lika belopp eller i relation till basbeloppet eller på grundval av ålder, kön, civilstånd, lön eller personalkategori. Även premieberäkningen brukar ske enligt generella grunder och omräknas inför varje nytt räkenskapsår, s.k. årsomräkning, utifrån de uppgifter som gruppföreträdaren lämnat. Då träffas ofta också överenskommelser om uppkomna överskott skall användas för att reducera premierna eller höja ersättningsnivåerna. Genom att försäkringsgivaren kan ändra premien kan säkerhetsmarginalerna hållas låga. Begränsade kostnader för an- skaffning, marknadsföring och administration bidrar också till låga pre- mier. Endast naturligt sammansatta grupper kan godtas vid gruppförsäkring. Gruppen får heller inte bestå av mindre goda försäkringsrisker. Dåvar- ande har i ett cirkulär 1991:1 godtagit grupp- bildningar i form av personalgrupper hos viss arbetsgivare, viss bransch eller koncern. Enligt cirkuläret godtas även föreningsgrupper bestående av fackföreningar samt grupper bestående av personer som är låntagare eller sparare hos en penninginrättning. I praxis har också andra grupp- bildningar godtagits, t.ex. nykterhets- och studentföreningars medlem- mar, medlemmar i en bostadsrättsförening och kommunala förtroende- män. Vidare kan gruppförsäkringar omfatta t.ex. kunderna i ett varuhus respektive deltagare och publik vid en idrottsanläggning. Kollektivavtalsgrundade försäkringar har sin grund i förhandlingarna på arbetsmarknaden. De skiljer sig från gruppförsäkringar i det hänseendet att de ingår som en del i arbetsmarknadsparternas uppgörelser om anställningsförhållanden. Försäkringsvillkoren bestäms ofta i arbets- rättslig ordning genom kollektivavtal som ett led i uppgörelsen mellan arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer om anställningsvillkor. Arbetsmarknadsparterna kan vidare träffa separata avtal, som inte be- höver komma till uttryck i något dokument, om att försäkringsgivaren har kontraheringsplikt. I kollektivavtalsförhållanden disponerar parterna i stort sett fritt över avtalet och kan genom ändringar påverka kollektivavtalets utformning. ingås emellertid formellt mellan den enskilde arbets- givaren och försäkringsgivaren. Där kan ändringar inte utan vidare göras eftersom försäkringsavtalet styrs av kollektivavtalet. Det är också arbets- givaren som ansvarar för att försäkringen tecknas hos en överenskommen försäkringsgivare, att försäkringspremier betalas och att för försäkringen nödvändig information ges in till försäkringsgivaren. Det är emellertid den anställde eller dennes familj som enligt försäkringsbestämmelserna har rätt till försäkringsersättning. Tolkning och tillämpning av försäkringsvillkoren har i praxis skett i första hand efter arbetsrättslig praxis. Försäkringsvillkoren avviker även på olika sätt från andra försäkringar. Det förekommer t.ex. garantivillkor som innebär att ett försäkringsskydd gäller även om arbetsgivaren inte betalar premierna. Vidare kan arbetsgivaren inte säga upp försäkringen så länge denna är bunden av avtalet. Kollektivavtalsförsäkringarna innebär från de försäkrades synpunkt en förstärkt trygghet genom att anställ- ningsförhållandet i sig utgör en grund för försäkringen och att ställningen gentemot försäkringsgivaren säkerställs av organisationerna som för- handlat fram försäkringsvillkoren. Från försäkringsgivarens synpunkt är kollektivavtalsförsäkringarna speciella eftersom de ofta inte saluförs på samma sätt som individuella försäkringar i konkurrens med andra försäk- ringar. Sistnämnda förhållande hänger samman med att arbetsmarknadens parter har inflytande på val av försäkringsgivare, premiesättning och återbäringsmedlens behandling samt utformningen av försäkringsvill- koren och tilllämpningen av dessa. Kollektivavtalsparternas inflytande är särskilt starkt när det gäller försäkringsbolag som de äger. har det blivit allt vanligare med kollektivavtal som helt eller delvis medger konkurrens mellan olika försäkringsgivare. Kollektivavtalsgrundade försäkringar förekommer vanligast i form av tilläggspensionsförsäkringar, liv- och sjukförsäkringar, arbetsskadeför- säkringar och avgångsbidragsförsäkringar. Den sistnämnda försäk- ringstypen är försäkringar som faller ut om anställningsförhållandet upp- hör på grund av uppsägning eller sjukdom. I kollektivavtalsgrundade försäkringar tillämpas i vissa fall än mera generella principer för premie- beräkningen än vid gruppförsäkring. Avtalen kan inte sällan rymma en omfördelning mellan olika åldersgrupper, kön o.d. Premiens storlek kan som framgått normalt vid behov fortlöpande ändras och är också be- roende av hur återbäringsmedlen hanteras. Förhandlingarna mellan kollektivavtalsparterna avgör om överskotten utnyttjas för att öka pen- sionsförmånerna eller för att sänka arbetsgivarnas . I vissa fall bestäms t.ex. återbäringen genom beslut av arbetsmarknadsparternas representanter i försäkringsgivarens styrelse. Detta beslut har således såväl närings- och bolagsrättslig som arbetsrättslig karaktär. Vilka särdrag kännetecknar kollektiva försäkringar? Ett gemensamt drag hos kollektiva försäkringar i förhållande till dagens individuella försäkringar är som framgått att en individuell riskprövning är mindre markerad och att mer eller mindre enhetliga och vill- kor tillämpas för samtliga medlemmar i kollektivet. Tillhörigheten till kollektivet bestämmer också försäkringsskyddet och kan i vissa fall med- föra även automatisk anslutning med eller utan reservationsrätt och ett skydd efter det att personen lämnat kollektivet. En kollektiv riskpröv- ning och enhetliga villkor utgör således ett särdrag i kollektiva försäk- ringar. En grundidé bakom kollektiva försäkringar är att förenkla administra- tionen genom att den individuella riskprövningen begränsas, att kollekti- vets föreståndare handhar insamling och redovisning av . An- skaffnings-, marknadsförings- och skaderegleringskostnaderna kan då begränsas. Därigenom kan även premierna sättas lägre. Ett mer eller mindre starkt intresse kan också vara att förbättra försäkringsskyddet för personer som kanske annars stått utan försäkring. Förenklingar av admi- nistrationen och meddelandet av solidarisk försäkring utgör alltså ett annat särdrag hos kollektiva försäkringar. Särskilt kollektivavtalsgrundade försäkringar, men i stor utsträckning också gruppförsäkringar, är på ett eller annat sätt förknippade med arbetsmarknaden. Även individuella försäkringar kan dock ha en sådan anknytning. De olika försäkringsformerna kan dessutom vara samord- nade med varandra. Skillnaden mellan kollektiva försäkringar och in- dividuella försäkringar är störst i sådana fall där försäkringsvillkoren till- kommer i arbetsrättslig ordning och de kollektivavtalsslutande parterna har ett väsentligt inflytande över försäkringsverksamheten. Det särskilda inflytandet över försäkringsgivaren eller försäkringsvillkoren skiljer ofta kollektivavtalsgrundade försäkringar från många gruppförsäkringar. För såväl kollektivavtalsgrundade försäkringar som gruppförsäkringar är det vanligt att försäkringstagarna företräds av kompetenta företrädare. An- knytningen till arbetsmarknaden, ett mer eller mindre starkt inflytande över försäkringsvillkoren från försäkringstagarnas sida och särskild kompetens hos försäkringstagarnas företrädare är således andra särdrag som finns i kollektiva försäkringar. Nuvarande särreglering av kollektiva försäkringar Gällande rörelseregler för försäkringsbolag är i huvudsak utformad med tanke på individuella försäkringar och med utgångspunkt från skyddet för enskilda försäkringstagare. I nuvarande försäkringsrörelselagstiftning saknas i princip särbestämmelser för kollektiva försäkringar. I 1 kap. 10 § första stycket FRL finns för vissa slag av livförsäkringar dock en möjlighet till dispens som kommit att få betydelse för gruppliv- försäkringar. Denna möjlighet har utnyttjats när det gäller kravet på upp- rättande av försäkringstekniska grunder (jfr avsnitt 8.3.1). I praxis har avsteg från skälighetsprincipens traditionella tillämpnings- område ansetts godtagbara för kollektivavtalsgrundade försäkring och frivillig gruppförsäkring (se avsnitt 6.1). I stället för att kräva att premien är skälig i förhållande till den enskildes risk har det ansetts tillräckligt att kollektivets totala premie är skälig i förhållande till vad försäkringen avser att täcka. En utjämnad premiesättning har skett inom kollektivet och en annorlunda hantering av överskottsmedlen har då godtagits. Den gällande soliditetsprincipen har inte heller förhindrat de kollektiva försäkringarnas utveckling (se avsnitt 6.2). Särbehandlingen av kollektiva försäkringar har i större utsträckning gjorts på civilrättens område. Således gäller t.ex. inte konsumentförsäk- ringslagen (1980:38) för försäkringar som grundas på kollektivavtal eller på gruppavtal som handhas av företrädare för gruppen. Särskilda regler för kollektiva försäkringar har även föreslagits i ett promemoriaförslag till ny försäkringsavtalslag (Ds 1993:39) som är föremål för beredning inom . 11.2 Särbestämmelser för kollektiva försäkringar Regeringens bedömning och förslag: Det bör inte införas några sär- skilda rörelse- eller tillsynsregler för kollektivavtalsgrundad försäk- ring eller gruppförsäkringar (kollektiva försäkringar). De särförhål- landen som finns för sådana försäkringar skall i stället beaktas inom ramen för de allmänna rörelsereglerna. En särbestämmelse införs när det gäller delägarskap i ömsesidiga försäkringsbolag. En försäkrad som inte är försäkrings- tagare får göras till delägare på grund av en försäkring som meddelas på grundval av ett kollektivavtal. Det förutsätter dock att delägarska- pet medges i det ömsesidiga bolagets bolagsordning. har förordat att det i avvaktan på en särskild översyn införs en dispensmöjlighet så att bolag som meddelar avtalsför- säkringar i vissa fall och efter särskild prövning kan medges undantag från FRL men att en närmare bestämmelse bör avvakta genomförandet av ny lagstiftning om försäkringsavtal (se betänkandet s. 84). har med hänvisning till pågående beredning av förslag inte lämnat några lagför- slag utan mera allmänt diskuterat om särregler fordras i förhållande till gällande rätt och förslag. Utredningen har ansett att särregler för kollektiva försäkringar bör införas om skälighetsprinci- pen behålls och att kollektivavtalsgrundade försäkringar definierade på visst sätt bör undantas från en av föresla- gen bestämmelse om sänkning av återbäring i vissa fall. Utredningen har också föreslagit att de försäkrade skall kunna göras till delägare i ömse- sidiga försäkringsbolag när det är fråga om kollektivavtalsgrundade för- säkringar (se betänkande s. 99-111). Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag (se promemorian s. 261 268). I pro- memorian föreslås att det bolag där delägarskapet skall förekomma är förutsatt i kollektivavtalet.