prop · GM0362 · 1999-01-01 00:00:00 — Något skäl att begränsa lagens tillämplighet till byggprodukter som berörs av byggproduktdirektivets egenskapskrav synes däremot inte föreligga. En sådan begränsning kan tvärtom, vilket kommer att redovisas i det följande, försvåra ett ändamålsenligt genomförande av andra tvingande direktiv. Den begränsning som anges för direktivets tillämpningsområde bör därför inte längre gälla för lagens tillämplighet i sig. Det bör framhållas att detta inte innebär någon omedelbar ändring av det sakliga innehållet i bestämmelserna om byggprodukter. Den begränsning av lagens egentliga tillämpningsområde till att gälla de krav som anges i byggproduktdirektivet återfinns nämligen också i 4 § BVL som innehåller de materiella reglerna när det gäller lämplighetskraven på byggprodukter. Den nu föreslagna utvidgningen av lagens tillämpningsområde såvitt gäller byggprodukter avses således inte ändra innebörden av nu angivna regler vars syfte är ett genomförande av byggproduktdirektivet. Avsikten är däremot att skapa en möjlighet att med stöd av bemyndiganden i lagen kunna genomföra också andra EG-direktiv än byggproduktdirektivet som i praktiken rör byggprodukter. Med den vidare definitionen av begreppet byggprodukt kommer lagen att omfatta i princip alla produkter som ingår i ett byggnadsverk. Vad Kammarrätten i anfört i fråga om att det skulle framstå som oklart om hissar och andra anordningar är byggprodukter torde därmed inte bli något problem. Den valda lösningen får dock konsekvenser för vad som skall anses vara en lämplig byggprodukt enligt 4 § BVL. Enligt gällande bestämmelse är en lämplig byggprodukt en sådan produkt som dels har betydelse för byggnadsverkets egenskaper i de avseenden som anges i byggproduktdirektivet, dels själv har sådana egenskaper att byggnadsverket kan uppfylla direktivets krav. Med den föreslagna nya definitionen kommer också en produkt som faller utanför byggproduktdirektivets tillämpningsområde att anses som lämplig enligt 4 § BVL eftersom den inte i sig inverkar på de väsentliga egenskapskraven hos det färdiga byggnadsverket. Denna utvidgning av vad som skall anses vara en lämplig byggprodukt enligt 4 § BVL torde dock inte innebära några komplikationer. Enligt 5 § BVL gäller att byggprodukter som uppfyller det angivna kravet på lämplighet får släppas ut på marknaden och användas på avsett sätt. Nämnda lagrum jämte 6 § styr dessutom omfattningen av den tillsynsskyldighet som stadgas i 7 §, den s.k. marknadskontrollen, vilken skyldighet enligt gällande författning åvilar . Omfattningen av denna tillsyn torde inte direkt påverkas av den förändrade definitionen av vad som skall anses som en byggprodukt. Närmare om regleringen om hissar och andra anordningar Som framgår av redovisningen av reformbehovet har, enligt förarbetena de anordningar som regleras i 13 och 14 §§ BVL inte betraktats som byggprodukter trots att anordningarna eller delar av dessa torde vara att betrakta som byggprodukter enligt byggproduktdirektivet. Detta har inneburit att nämnda anordningar ansetts i princip falla utanför den reglering som införts för genomförandet av byggproduktdirektivet, framför allt 4 och 5 §§ BVL. I promemorian har föreslagits att definitionen på byggprodukter och tillämpningsområdet för bestämmelserna om dessa anpassas till motsvarande regler i byggproduktdirektivet. Promemorians förslag innebär att hissar och värmepannor kommer att betraktas som byggprodukter och omfattas av samtliga regler om dessa produkter, dvs. även 4 och 5 §§ BVL. Härigenom öppnas en möjlighet att med stöd av 4 § och 22 § 1 BVL föreskriva om lämplighetskrav på dessa produkter. Emellertid är lämplighetskravet enligt 4 § utformat på så sätt att en byggprodukt är lämplig om det färdiga byggnadsverket kan uppfylla de väsentliga egenskapskraven enligt byggproduktdirektivet, dvs. 2 § första stycket 1 6. Såsom 4 § BVL nu är utformad synes endast föreligga möjlighet att med stöd av 22 § 1 BVL meddela föreskrifter som tar sikte på nämnda egenskapskrav på det färdiga byggnadsverket, däremot inte andra egenskapskrav som berör t.ex. handikappanpassning. Enligt bilaga I till direktivet 95/16/EG om hissar gäller emellertid beträffande hisskorg (1.2 andra stycket) att den i vissa fall skall vara utformad på så sätt att den inte på grund av sina strukturella egenskaper försvårar eller förhindrar handikappade personers tillgång till och användning av hissen, samt att det är möjligt att på lämpligt sätt anpassa den så dessa personers användning av hissen underlättas. Det redovisade kravet tar således sikte på handikappanpassning, dvs. kravet på det färdiga byggnadsverket enligt 2 § första stycket 8 BVL. Därmed torde det, såsom påpekat, inte vara möjligt att föreskriva om sådana krav på hissar i egenskap av produkter eftersom 4 § BVL som nämnts begränsar omfattningen av bemyndigandet i 22 § 1 BVL. Med hänsyn härtill bör 4 § ändras så att det blir möjligt att föreskriva också om andra krav för vissa byggprodukter än sådana som tar sikte på de väsentliga egenskapskraven enligt byggproduktdirektivet, t.ex. krav om handikappanpassning enligt den nyssnämnda bestämmelsen i hissdirektivet. Därigenom kan alla de skilda produktkrav som ställs på hissar enligt såväl byggproduktdirektivet som hissdirektivet regleras genom föreskrifter meddelade med stöd av 22 § 1 BVL. Lagrådet har pekat på att det remitterade lagförslaget, där 4 § BVL getts ett tillägg med innebörd att även krav enligt föreskrifter meddelade med stöd av 22 § kan uppfyllas, innebär ett cirkelresonemang eftersom 22 § 1 beträffande lämplighetskravet hänvisar till 4 § och 4 § i samma hänseende hänvisar till föreskrifter enligt 22 §. Lagrådet har föreslagit att om syftet är att även krav på handikappanpassning skall införas för byggprodukter bör en direkt hänvisning till krav enligt 2 § första stycket 8 göras i 4 §. Regeringen vill i fråga om den lagtekniska lösningen anföra följande. Syftet med förslaget är att alla de skilda produktkrav som ställs på hissar enligt såväl byggproduktdirektivet som hissdirektivet skall kunna regleras genom föreskrifter meddelade med stöd av 22 § 1 BVL. Den föreslagna ändringen i 4 § sammanhänger också med det redovisade förslaget om utvidgningen av lagens tillämpningsområde såvitt gäller byggprodukter. Avsikten med den sistnämnda utvidgningen är att skapa en möjlighet att med stöd av bemyndiganden kunna genomföra också andra EG-direktiv som i praktiken rör byggprodukter. För att med säkerhet kunna uppfylla detta bör den riktigaste lösningen vara att i 22 § 1 ta bort hänvisningen till 4 §. Lagrådet har mot detta invänt dels att det inte finns några materiella regler som anknyter till lämplighetskravet i 22 § 1 något som dock torde kunna accepteras enligt Lagrådet eftersom en förutsättning är att det finns internationella åtaganden, främst EG-direktiv i grunden dels att det i 2 § första stycket 7 talas om lämplighet för avsett ändamål, något som skulle kunna vilseleda till tolkningen att övriga krav enligt nyssnämnda lagrum inte kan läggas till grund för föreskrifter. I sistnämnda fråga gör emellertid regeringen den bedömningen att någon risk för vilseledande inte föreligger. Uttrycket lämpliga för avsedd användning i 22 § 1 återfinns även i 4 § som anger att byggprodukter skall vara lämpliga för avsedd användning för att få ingå i byggnadsverk, dvs. lämpliga för användning som byggprodukter, varefter det i sistnämnda lagrum ges en definition på vad detta innebär. Uttrycket lämplighet för avsett ändamål i 2 § första stycket 7 tar däremot sikte på byggnadsverket som sådant, t.ex. att ett bostadshus är lämpligt för boende. Även om uttrycken lämpliga för avsedd användning och lämplighet för avsett ändamål vid en första betraktelse kan förefalla lika föreligger enligt regeringens mening en tillräckligt tydlig skillnad mellan de båda uttrycken för att välja den föreslagna justeringen av 22 § 1. Förslaget leder, såsom även Lagrådet pekat på, till att den föreslagna 22 § 5, som behandlas i det kommande, bör erhålla en annan lydelse. Som angetts i det föregående styrs omfattningen av marknadskontroll av 4 6 §§ BVL. Sådana krav på produkter som meddelas med stöd av 22 § 1 BVL kommer därför att påverka tillsynsansvar. Det innebär emellertid ingen reell utökning av ansvarsområde eftersom det i 14 § BVL i dess gällande lydelse föreskrivs att 6 12 §§ gäller i tillämpliga delar för hissar och värmeanordningar. Detta torde innebära att har ansvar för marknadskontrollen såvitt avser dessa produkter. Med de förslag som redovisas kan de särskilda bestämmelserna om hissar och värmeanordningar i 14 § BVL utgå. Förslagen medför att ändringar också måste göras i 22 § 2 och 3 BVL. I dessa bestämmelser sidoordnas byggprodukter, hissar och värmeanordningar. De föreslagna ändringarna innebär att hissar och värmeanordningar skall behandlas som byggprodukter, varför dessa anordningar inte längre skall nämnas särskilt. Hissar, värmeanordningar och andra anordningar kommer enligt vad som föreslagits att anses som byggprodukter i den mån de är avsedda att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk men ännu inte infogats. Efter infogandet kommer dessa anordningar att vara en del av det färdiga byggnadsverket. Det framstår då som naturligt att de särskilda kraven på underhåll m.m. av sådana anordningar samordnas med det allmänna underhållskravet på det färdiga byggnadsverket som regleras i 2 § tredje stycket BVL. Den särskilda bestämmelsen i 13 § BVL bör därför flyttas. 4.3.2 Marknadsföring av hissar och värmeanordningar Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om förbud mot marknadsföring av produkter som inte uppfyller föreskrivna krav. Promemorians förslag: Stämmer delvis överens med regeringens förslag (se promemorian s. 30-32). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga invändningar mot förslaget. har påpekat att det enligt direktivet om värmepannor (92/42/EEG) bör ställas krav på att värmepannor som inte uppfyller föreskrivna krav inte endast hindras att tas i bruk utan även hindras från att släppas ut på marknaden. Skälen för regeringens förslag Hissdirektiven Som redovisats i det föregående finns det tre EG-direktiv som rör hissar, nämligen direktiven /528/EEG och 84/529/EEG, vilkas betydelse begränsas till hisskomponenter, samt direktivet 95/16/EEG om hissar. De två förstnämnda direktiven förutsätter föreskrifter om EEG-typkontroll och EEG-kontroll i fråga om hisskomponenter och om rättsverkningar av sådana förfaranden. Enligt föreskrift i direktivet 95/16/EEG upphör direktiven /528/EEG och 84/529/EEG att gälla . Direktiven ålägger medlemsländerna en skyldighet att se till att komponenter som genomgått EEG-typkontroll får släppas ut på marknaden och installeras, varvid EEG-typkontroll och EEG-kontroll skall ges samma giltighet som motsvarande nationella förfarande. har genom föreskrifter (BFS 1997:1) infört regler om nyssnämnda kontroll. I promemorian som utgår ifrån att nyssnämnda föreskrifter har meddelats utan erforderligt stöd i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. lämnas förslag som avses ge erforderligt bemyndigande. Enligt regeringens mening föreligger emellertid tillräckligt stöd för de meddelade föreskrifterna i den nuvarande bemyndiganderegeln i 22 § BVL som innebär en rätt att meddela föreskrifter om bestyrkande av överenstämmelse med gällande krav på byggprodukter, hissar och värmeanordningar och om märkning av dessa som förutsättning för att de skall få släppas ut på marknaden. Något ytterligare bemyndigande behövs därför inte. Direktivet 95/16/EG om hissar ställer utförliga krav som hissar och säkerhetskomponenter måste uppfylla för att få marknadsföras och användas. Genom de i föregående avsnitt föreslagna ändringarna blir hissar att betrakta som byggprodukter varvid det grundläggande kravet i 4 § BVL på lämplighet som förutsättning för att få användas blir tillämpligt på hissar och säkerhetskomponenter. Någon ytterligare lagreglering erfordas därför inte. De angivna kraven i direktivet blir tillämpliga på hissar som byggprodukter genom förordningsföreskrifter och föreskrifter. Direktivet 95/16/EG ställer emellertid också krav på hinder mot marknadsföring av hissar och hisskomponenter som inte uppfyller direktivets krav. Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. föreslås därför kompletterad med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förbud mot att på marknaden släppa ut byggprodukter som inte uppfyller nämnda krav. Direktiven om värmeanordningar För värmeanordningar finns två direktiv, dels direktivet 78/170/EEG om funktionen hos värmeanordningar m.m., ändrat genom direktivet 82/885/EEG, dels direktivet 92/42/EEG om effektivitetskrav för nya värmepannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle. Enligt promemorian ställer direktivet 92/42/EEG endast krav på att medlemsländerna skall förbjuda användning av pannor som inte uppfyller ställda krav men inte krav på hindrande av marknadsföring. har i sitt remissvar pekat på att direktivet med anledning av den nya modellen för lagstiftning inom EU bör tolkas så att det finns en villkorsmässig koppling mellan uppfyllandet såväl av de tekniska kraven som av de procedurer som gäller för kontroll av överensstämmelse med de tekniska kraven inklusive CE-märkning och rätten att släppa ut en produkt på marknaden. Med det bemyndigande som regeringen föreslår om förbud mot marknadsföring av produkter som inte uppfyller föreskrivna krav kommer stöd för att genom förordning meddela föreskrifter i detta hänseende att föreligga. Direktivet 78/170/EEG om funktionen hos värmeanordningar m.m., som ändrats genom direktivet 82/855/EEG, innehåller inte några funktionskrav och saknar därför praktisk betydelse. Om sådana krav emellertid skulle införas bör det finnas kvar ett stöd för att meddela föreskrifter. Genom de ändringar i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. som redovisats i det föregående föreligger enligt regeringens mening erforderliga bemyndiganden. 4.4 Upphävande av lagen (1977:484) med bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller transportanordningar m.m. Regeringens förslag: Lagen (1977:484) med bemyndigande att meddela föreskrifter om hissar och andra lyft- eller transportanordningar m.m. upphävs. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: lag bemyndigas regeringen att i fråga om dels hissar och andra lyft- eller transportanordningar, dels portar och liknande anordningar meddela föreskrifter som gäller utförande, användande, besiktning eller tillsyn eller som i övrigt är påkallade från säkerhetssynpunkt. Regeringen bemyndigas vidare att meddela föreskrifter om avgifter för sådan provning m.m. som har föreskrivits med stöd av bemyndigandet. Regeringen får slutligen överlåta på en förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter om utförande m.m. (egenskapskrav och kontroll) och åt kommunen att meddela föreskrifter om avgifter. I förarbetena till lagen (prop. 1976/77:125) angavs att det inom området för officiell provning av lyft- och transportanordningar saknades bemyndigande att meddela bestämmelser om provning, kontroll eller besiktning av sådana hissar som stod under tillsyn. De då gällande reglerna om sådana hissar återfanns i kungörelsen (1939:738) angående anordnande och begagnande samt tillsyn av vissa hissar. Eftersom fråga då uppkommit om ändring i denna kungörelse vilket enligt regeringsformen bara kunde ske efter bemyndigande i lag behövdes en lag med erforderliga bemyndiganden. De i tidigare avsnitt föreslagna ändringarna i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. innebär att de bemyndiganden som behövs att meddela föreskrifter om egenskapskrav och kontroll kommer att återfinnas i den lagen. Motsvarande bestämmelser lag bör därför kunna utgå. I enlighet med det s.k. öppna systemet för provning och kontroll föreskrivs i fråga om sådan kontroll beträffande hissar i förordningen (1993:1598) om hissar och vissa andra motordrivna anordningar att den som äger eller annars ansvarar för anordningen kan åläggas att låta undersöka denna genom besiktning eller annan teknisk kontroll (7 och 8 §§). Sådan besiktning skall på uppdrag av den som ålagts att utföra en sådan normalt den som äger eller annars ansvarar för anordningen utföras av ett organ, vars kompetens för uppgiften styrkts genom ackreditering enligt lagen (1992:1119) om teknisk kontroll. Innebörden av denna reglering är att de ackrediterade organen är privaträttsliga subjekt som arbetar på uppdragsbasis och som bestämmer sina avgifter själva. Vidare föreligger möjlighet att med stöd av bemyndigande i lagen (1992:1119) om teknisk kontroll styra prissättningen för angiven kontroll (jfr prop. 1991/92:170, bilaga 11 s. 52). Därmed saknas behov av särskilt bemyndigande att föreskriva om avgifter för kontroll av nu aktuella anordningar. Det bemyndigande som ges lag om avgifter för kontroll kan därmed också utgå. Eftersom bemyndiganden motsvarande de som ges lag således redan finns eller kommer att införas genom de övriga förslag som regeringen redovisat i det föregående kan lagen upphävas. 4.5 Ingripanden mot eftersatt underhåll Regeringens förslag: Det görs tydligt att ingripande mot eftersatt underhåll av byggnader och anordningar skall kunna göras med stöd av reglerna i (1987:10) om tillsyn, kontroll och påföljder. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Kammarrätten i anför att förslaget innebär att det är oklart om det går att ingripa med stöd av plan- och bygglagen:s bestämmelser om en anordning av något annat skäl än eftersatt underhåll inte uppfyller de krav som finns i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m., såsom krav enligt den föreslagna regeln om befintliga hissar (avsnitt 4.7). Kammarrätten i påpekar att en hänvisning till föreskrifter enligt 21 § BVL även bör gälla beträffande underhållskravet. Bakgrund: Enligt 2 § tredje stycket lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (BVL) skall byggnadsverk underhållas så att deras egenskaper i de hänseenden som avses i paragrafens första stycke i huvudsak bevaras. I fråga om tillsyn, kontroll och påföljder hänvisas i 3 § BVL till bestämmelserna i 9 och 10 kap. PBL. Enligt 10 kap. 15 § PBL ges möjligheter att ingripa med föreläggande, om någon underlåter att utföra arbete eller vidta någon annan åtgärd som åligger honom enligt eller enligt någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av lagen. Härvid inställer sig frågan om en underhållsåtgärd som krävs enligt lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. skall anses som en åtgärd som det åligger någon att vidta enligt . Enligt 3 kap. 3 § PBL skall byggnader uppfylla de krav som anges i 2 § BVL i den utsträckning som följer av föreskrifter utfärdade med stöd av 21 § den lagen. Dessa regler i lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. gäller alltså som regler enligt . Enligt 21 § BVL får meddelas de närmare föreskrifter som behövs för att byggnadsverk skall uppfylla kraven enligt 2 § första stycket. Underhållskravet regleras emellertid i 2 § tredje stycket och därmed torde möjligheter att med stöd av ingripa mot eftersatt underhåll saknas. För de anordningar i byggnadsverk som avses i 13 § BVL ställs det längre gående krav på underhåll. Anordningarna skall hållas i stånd. Enligt 23 § BVL får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för kontroll av att anordningarna hålls i stånd. I fråga om ventilationssystem och hissar m.m. finns sådana föreskrifter i förordningen (1991:1273) om funktionskontroll av ventilationssystem och i hissförordningen. Där ges således föreskrifter om en fortlöpande kontroll av anordningarna genom i första hand särskilda sakkunniga eller organ. När det gäller möjligheterna att med stöd av ingripa mot eftersatt underhåll inställer sig samma problem som behandlats . I hissförordningen finns emellertid bestämmelser om användningsförbud och ansvar vid överträdelse av förbud. Vidare finns i förordningen om funktionskontroll av ventilationssystem en föreskrift om att byggnadens ägare möjligt skall avhjälpa vid besiktningen påtalade brister. Därvid skall i enlighet med vad som föreskrivs i övervaka att byggnadens ägare fullgör sina skyldigheter. Bestämmelsen härrör från tiden före reformeringen av lagstiftningen som innebar att underhållskraven fördes över från till lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.. Då hade förordningen sitt stöd i ett bemyndigande i 16 kap. PBL. Reformen innebar emellertid att förordningen nu i stället har stöd i bemyndigande i 23 § BVL. Effektiviteten i den nämnda kopplingen till kan därför ifrågasättas. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i det föregående saknas uttryckligt lagstöd för att med stöd av ingripa mot eftersatt underhåll eller brist i kravet att anordningar skall hållas i stånd. I propositionen som behandlade bl.a. införandet av lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (prop. 1993/94:178 s. 95) angavs följande om underhållskravet: Underhållskravet i 3 kap. 13 § PBL är visserligen inte ett egenskapskrav, men har så nära samband med de tekniska egenskaperna att det av den anledningen delvis bör flyttas till den nya lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. . I 3 kap. 13 § PBL i dess lydelse före ikraftträdandet av lagförslagen i nyssnämnda proposition reglerades dels underhållskravet, dels kravet att anordningar skulle hållas i stånd. I författningskommentaren till ändringarna i nämnt lagrum (prop. s. 112) angavs att de två första meningarna strukits och att dessa bestämmelser överförts till 2 § tredje stycket respektive 13 § BVL. Avsikten var således inte att någon saklig ändring beträffande möjligheten att ingripa mot eftersatt underhåll m.m. skulle ske i samband med överflyttningen från till lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.. Därför bör en uttrycklig regel om ingripande mot eftersatt underhåll m.m. nu åter införas. Detta bör ske på sätt som Kammarrätten i föreslagit, nämligen genom att bemyndigandet i 21 § BVL utsträcks till att gälla hela 2 § BVL. Därigenom kommer nödvändiga föreskrifter att kunna meddelas om kravet på underhåll enligt 2 § tredje stycket BVL. Lagtexten bör, såsom Kammarrätten i anfört, utformas så att det klart anges att det skall vara möjligt att ingripa med stöd av även när det gäller befintliga hissar som inte uppfyller sådana höjda krav som kan komma att föreskrivas för dessa i enlighet med vad som föreslås i avsnitt 4.7. 4.6 Överklagande till förslag: En nämnds beslut att vägra någon godkännande för viss kontroll enligt regleringen om funktionskontroll av ventilationssystem får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Skälen för regeringens förslag: I 15 17 §§ BVL regleras frågor om funktionskontroll av ventilationsansläggningar, varvid regler ges om krav på den som skall utföra kontrollen. Därvid gäller att som funktionskontrollant får endast utses den som fått godkännande (riksbehörighet) av ett organ som ackrediterats för detta ändamål enligt 14 § lagen (1992:1119) om teknisk kontroll eller den som fått godkännade för viss kontroll av den eller de kommunala nämnder som fullgör kommunens uppgifter inom plan- och byggväsendet. Vidare gäller att den kommunala nämnden kan besluta att utse annan funktionskontrollant om en funktionskontrollant åsidasatt sina skyldigheter. Ett sådant beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När det gäller frågan om godkännande av funktionskontrollant för viss kontroll finns emellertid inga regler i lagen om överklagande av nämndens beslut att vägra godkännande.