prop · GM0383 · 1999-01-01 00:00:00 — Det bör poängteras att det endast är vid tjänsteresor där arbetet utförs på samma ort som avdragsrätten för tiden därefter skall bedömas enligt bestämmelserna för tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Vid tjänsteresor som pågår men inte på samma ort bedöms däremot rätten till avdrag helt enligt de bestämmelser som gäller för tjänsteresor. 4.1.3 Tillfälligt arbete utanför bostadsorten En avdragsgill ökning av levnadskostnaderna anses inte uppkomma en- bart på grund av att den skattskyldige arbetar på annan ort än den där han eller hon har sin bostad (punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL). Avdrag medges dock om 1. arbetet avser endast , 2. arbetet visserligen inte kan betecknas som kortvarigt men ändå typiskt sett är tidsbegränsat till sin natur eller sådant att en fast anknytning till den tidigare bostadsorten krävs, 3. arbetet skall bedrivas på flera olika platser eller 4. det av annan anledning inte skäligen kan ifrågasättas att flyttning bör ske till arbetsorten. Avdrag medges endast om övernattning sker på arbetsorten och om av- ståndet mellan bostadsorten och arbetsorten är längre än . Avdrag medges vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten under längst (tvåårsgränsen). I skall inräknas tid som avdrag medgetts för samma resa enligt punkt 3, dvs. den tid som avdrag för ökade lev- nadskostnader medgetts som för tjänsteresa. Avdrag kan dock medges än , om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det. En principiellt viktig skillnad mellan bestämmelserna om avdrag vid tjänsteresor och dem om avdrag vid tillfälligt arbete, är att vid tjänste- resor krävs för avdrag att övernattning sker utom den vanliga verksam- hetsorten medan det avgörande för avdragsrätten vid tillfälligt arbete är att övernattningen sker på arbetsorten, dvs. Det innebär att den som har sitt tjänsteställe i bostaden betraktas skattemäs- sigt vara på tjänsteresa och berättigad till avdrag för ökade levnadskost- nader så snart han eller hon övernattar på en plats som ligger mer än från bostadsorten. Var en arbetstagares tjänsteställe anses beläget är således av avgörande betydelse för bedömningen av om det är fråga om en tjänsteresa eller ett tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Denna dis- tinktion har, som framgår av vad som sägs nedan, betydelse för hur stora belopp som avdrag för ökade levnadskostnader får göras med. Avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete beräknas an- tingen enligt utredning om den faktiska kostnadsökningens storlek eller schablonmässigt. De schablonmässigt beräknade beloppen är olika bero- ende på om arbetsgivaren betalat ut traktamente eller inte. För den som har medgetts avdrag för tjänsteresor och som alltjämt får traktamente, uppgår avdraget till av helt maximibelopp () per dag. I andra fall, dvs. om traktamente inte har betalats ut, medges avdrag med halvt maximibelopp () per dag . För tid därefter medges avdrag av helt maximibelopp (). Avdrag för kostnad för logi medges med den faktiska utgiften på samma sätt som gäller vid tjänsteresor. Logikostnaden får beräknas schablonmässigt för den som av borto- varon medgetts avdrag enligt reglerna för tjänsteresa och som fortfarande uppbär nattraktamente. Avdrag medges då med belopp som motsvarar traktamentet. Avdraget får dock inte överstiga ett halvt maximibelopp () per natt. Om arbetsorten är belägen utomlands gäller i stället för nämnda ande- lar av maximibeloppet motsvarande andel av normalbeloppet för det land där arbetsorten är belägen. Den som vid tjänsteresa utomlands har rätt till avdrag för ökade lev- nadskostnader har också rätt till avdrag för kostnader för medföljande barns grundläggande skolgång i det land där arbetet utförs som han eller hon har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader (punkt 3 d av anvisningarna till 33 § KL). Avdrag för ökade levnadskostnader kan medges förutom vid tjänste- resa och tillfälligt arbete, också vid dubbel bosättning. Avdragsrätten vid dubbel bosättning behandlas dock inte i detta sammanhang. 4.2 Avdrag för preliminär skatt Avdrag för preliminär skatt skall göras från ersättning för ökade levnads- kostnader vid tjänsteresa endast till den del ersättningen överstiger de schablonbelopp som gäller för avdragsrätten vid inkomsttaxeringen eller, när det gäller kostnad för logi, den faktiska utgiften (8 kap. 19 § skatte- betalningslagen [1997:483, SBL]). Om en tjänsteresa, där avdragsrätten bedöms enligt bestämmelserna om tillfälligt arbete, varar på samma ort eller, för dem som arbetar vid någon av Europeiska unionens institutioner eller organ eller vid Europaskolorna, på samma ort, skall skatteavdrag beräknas på hela ersättningen. får dock, efter ansökan av den som betalar ut ersättningen, besluta att skatteavdraget skall göras endast till den del ersättningen överstiger ovan nämnda schablonbelopp även under en viss . 4.3 Arbetsgivaravgifter Med lön likställs kostnadsersättning som inte enligt 8 kap. 19 § SBL skall undantas vid beräkning av avdrag för preliminär skatt (2 kap. 3 § första stycket lagen [1981:691] om socialavgifter). Det innebär att om skatteavdrag inte skall göras från kostnadsersättning så skall inte heller arbetsgivaravgifter beräknas på ersättningen. 4.4 Kontrolluppgifter Arbetsgivare, som vid en arbetstagares tjänsteresa har betalat ut ersätt- ning för ökade levnadskostnader som understiger eller motsvarar de be- lopp för vilka arbetstagaren har rätt till avdrag med eller, i fråga om er- sättning för kostnad för logi, den faktiska kostnaden, skall i kontrollupp- giften ange att sådan ersättning har utbetalats. Det utbetalda beloppets storlek behöver anges först efter föreläggande av skattemyndigheten (3 kap. 5 § lagen [1990:325] om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK). Om ersättning betalats ut för en eller flera tjänsteresor som omfattat en sammanhängande period av mer än , skall detta anges i kon- trolluppgift. 5 En utvidgad avdragsrätt vid tillfälligt arbete 5.1 Tvåårsgränsen Regeringens förslag: Tvåårsgränsen för avdrag för ökade levnads- kostnader vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten slopas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot att tvåårsgränsen för avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten slopas. fram- håller vikten av att regelsystemet är förutsebart och lätt att hantera för både skattskyldiga och skattemyndigheter. Det är därför enligt verkets mening fördelaktigt om avdrag kan medges utan att det krävs en tolkning av vad som är "särskilda skäl". Förslaget löser dock enligt verket inte problemet med vad som avses med kortvarigt arbete eller tidsbegränsat till sin natur , vilka är definitioner som, liksom begreppet tjänsteresa, regelmässigt ger upphov till tolkningsproblem i den praktiska hanteringen. Länsrätten i menar att det förhållandet att av- drag medges utöver tvåårsperioden innebär nya tillämpningssvårigheter eftersom frågan om en förrättning respektive anställning verkligen utgör en tjänsteresa respektive ett tillfälligt arbete måste besvaras även efter tvåårsperioden. Statskontoret anser att eftersom bestämmelserna för tjänsteresa, tillfälligt arbete och dubbel bosättning är nära förknippade med varandra skulle det vara naturligt med en helhetslösning. Statskon- toret delar dock utredningens bedömning att det föreligger en risk för olikartad tillämpning med den utformning som reglerna har . Enligt bör också den bortre tidsgränsen för rätt till avdrag vid dubbel bosättning tas bort redan nu då det annars uppkommer en omotiverad skillnad mellan dem som har dubbel bosättning till följd av ett permanent arbete och dem som har en mer eller mindre dubbel bo- sättning genom att ha tagit tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Skälen för regeringens förslag: Det har riktats kritik mot reglerna om avdragsrätt för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utanför bo- stadsorten som pågår än på samma ort. Kritiken, som kommer från såväl arbetsgivarorganisationer som arbetstagarorganisa- tioner, kan sammanfattas så att bestämmelsen om en avdragsrätt och med möjlighet till förlängd avdragsrätt i speciella fall inte fungerar på ett tillfredsställande sätt. Tvåårsgränsen för avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt ar- bete utanför bostadsorten infördes vid skattereform (prop. 1989/90:110, bet. 1989/90:SkU30, SFS 1990:650). fanns det ingen uttrycklig tidsgräns för avdragsrätten. Vid tjänsteresor gällde dock enligt praxis att avdrag enligt schablonmetoden, dvs. avdrag för en schablonmässigt beräknad ökning av levnadskostnaderna, inte medgavs för än . Om arbetet fortgick än på samma ort kunde avdrag i stället medges för den faktiska ökningen av levnadskostnaderna enligt reglerna för s.k. tillfällig anställning. Avsikten med nuvarande regler var att denna praxis skulle gälla också fortsättningsvis. För att uppnå en mer likformig behandling av långvariga bortavistelser ansågs dock att tvåårsgränsen borde lagfästas vid tillfällig anställning. För dem som arbetade inom byggnads- och anläggningsbranschen gällde en särskild bestämmelse under taxeringsåren 1984 1991. Den innebar att de fick tillämpa den dåvarande schablonmetoden även om arbetet på samma ort utanför den vanliga verksamhetsorten pågått än . Motiven till bestämmelsen (prop. 1983/84:68 s. 8, bet. 1983/84:SkU16 s. 10) var att speciella förhållanden gällde för vissa kate- gorier av anställda inom byggnads- och anläggningsbranschen, bl.a. vid kraftverksbyggen där det inte fanns någon reell möjlighet till fast bosätt- ning på arbetsorten. Det ansågs därför påkallat att i någon mån mildra de effekter som en strikt tillämpning av då gällande regler skulle ha inne- burit för deras del. Särregleringen för anställda inom byggnads- och an- läggningsbranschen upphävdes som nuvarande regler infördes. Den nuvarande tvåårsgränsen för avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten är inte absolut utan det finns en ventil för speciella fall. Enligt ventilen medges avdrag , om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det. Argumenten för att införa denna möjlighet till en förlängd avdragsrätt i vissa speciella fall var i huvudsak desamma som motiverade den tidigare särregleringen för arbetstagare inom och anläggningsbran- schen. I propositionen angavs (s. 360) också att yrkeskategorier inom byggnads- och anläggningsbranschen hörde till dem som undantaget skulle kunna gälla för. Det ansågs därför att den tidsbegränsade särregeln för dessa inte behövde förlängas. Efter skattereformen har införts en särreglering av tjänsteställe för na- experter vid någon av Europeiska unionens institutioner eller organ och lärare vid Europaskolorna (prop. 1995/96:152, bet. 1995/96:SkU25, SFS 1996:651). Särregleringen ger dessa arbetstagare en möjlighet att behålla sitt tjänsteställe i under längst . När det gäller deras möjligheter till avdrag för ökade levnadskostnader för tiden angavs i förarbetena att anställningens natur för nationella experter är sådan att de torde medges avdrag under hela sin tjänstgöring, dvs. De har kvar sin anställning i hemlandet med full lön som arbetet som expert inte kan förlängas. Lärare vid Euro- paskolorna däremot torde i de fall dubbel bosättning inte föreligger inte komma i fråga för avdragsrätt än . Deras första förordnande är men tjänstgöringen kan förlängas upp till . Enligt rekommendationer (RSV S 1998:39) kan an- ställda inom byggnads- och anläggningsbranschen höra till dem som kan komma ifråga för tillämpningen av undantaget från tvåårsgränsen. Det kan då röra sig om projekt som tar än att fullfölja. Även uppdrag som ledamot av , liksom vissa kommittéuppdrag, nämns i rekommendationen vara av långvarig karaktär. Utredningen om ökade levnadskostnader m.m. har framhållit att rätts- läget i fråga om vad som avses med begreppen anställningens natur och andra särskilda skäl är oklart. Vägledande praxis om vad som av- ses med begreppen finns inte. Utredningen pekar på att oklarheterna medfört tillämpningssvårigheter. Kombinationen av ventil och en dispensregel framstår också enligt ut- redningen som otillfredsställande. En arbetsgivare kan beviljas dispens enligt 8 kap. 19 § SBL från skyldigheten att göra skatteavdrag på hela den utbetalda ersättningen för tid utöver . Även om arbetsgivaren får dispens är dispensbeslutet inte bindande vid den enskildes taxering. En arbetstagare som uppburit traktamente kan således vid inkomsttaxeringen vägras avdrag för ökade levnadskostnader trots att arbetsgivaren erhållit nämnda dispens. Det har också framförts kritik som innebär att tillämpningen av venti- len är alltför restriktiv och att avdrag i praktiken mycket sällan medges . Från arbetsgivarhåll har hävdats att en strikt upprätthållen tvåårsgräns medför en omotiverad personalomsättning med ökade kostnader som följd. har produktionen inom bygg- nads och anläggningsbranschen till stor del inriktats på infrastrukturen där uppdragen ofta är omfattande och har lång genomförandetid, exem- pelvis . Dessa projekt har medfört att svårigheterna med att tillämpa bestämmelserna i de fall arbetet pågår än på samma ort blivit ännu tydligare. Kritiken mot nuvarande bestämmelser och tillämpningen av dem kommer inte bara från och anläggningsbranschen utan också från annat håll, bl.a. Försvarsmakten. Det är enligt regeringens mening tydligt att nuvarande bestämmelser om avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utanför bo- stadsorten inte är så förutsebara och enkla som de borde vara. Den tillta- gande rörligheten på arbetsmarknaden accentuerar problemen. Kritiken mot bestämmelserna tar sikte främst på osäkerheten om i vilka fall av- drag skall medges och nackdelarna med detta. Det är regeringens uppfattning att otydligheten i fråga om vilka situatio- ner som omfattas av avdragsrätten har en negativ inverkan på rörligheten på arbetsmarknaden. Den enskilde kan i vissa fall inte innan arbetet på- börjas överblicka hur en begäran om avdrag för ökade levnadskostnader kan komma att bedömas vid taxeringen. Eftersom kostnadsavdraget har betydelse för det ekonomiska utfallet av anställningen, är ett besked i frågan således av stor vikt för den enskilde. Kriterierna för att medge avdrag utöver - anställningens natur eller andra särskilda skäl - lämnar också ett betydande utrymme för olika tolkningar som utan vägledande domstolsavgöranden medför en stor risk för oacceptabla olikheter i tillämpningen av bestämmelserna. Det är inte heller önskvärt att utrymmet för avdrag skall vara så litet att tidsbegränsningen av avdragsrätten medför komplikationer för såväl arbetsgivare som arbetstagare vid projekt som pågår än , t.ex. byggandet av . Regeringen ansluter sig därför till utredningens och remissinstansernas bedömning att tvåårsgränsen för avdragsrätt för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten bör slopas. Reglerna blir enligt regeringens mening både tydligare och enklare att tillämpa om avdrags- rätten enbart knyts till kriterierna för avdrag på det sätt som utredningen föreslagit. Avdrag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utan- för bostadsorten bör således medges så länge det tillfälliga arbetet fortgår utanför bostadsorten och kriterierna i övrigt för avdrag är uppfyllda. En anledning till avdrag är att arbetet utanför bostadsorten är kort- varigt. För kortvariga arbeten bör slopandet av tidsbegränsningen i prak- tiken inte få någon större betydelse, eftersom ett arbete som varar än vanligen inte anses som kortvarigt. Slopandet av tvåårsgränsen får i stället främst betydelse när anledningen till ökade levnadskostnader är att arbetet, som visserligen inte kan betecknas som kortvarigt, typiskt sett är tidsbegränsat till sin natur eller sådant att en fast anknytning till den tidigare bostadsorten krävs. Vad som åsyftas här är framför allt tjänsteresor som varar än på samma ort och där avdragsrätten alltså bedöms enligt bestämmelserna om tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Det gäller således bl.a. objektsanställningar inom byggnads- och anläggningsbranschen där arbetstagarens vanliga verk- samhetsort bestäms utifrån bostaden. Slopandet av tvåårsgränsen får givetvis inte leda till slutsatsen att varje arbete som är tidsbegränsat ger rätt till avdrag för ökade levnadskostna- der. Det krävs för att avdrag skall medges att arbetet typiskt sett är tids- begränsat till sin natur. Det krävs också att en definitiv avflyttning inte har skett till arbetsorten, att övernattning har ägt rum på arbetsorten och att den är belägen minst från bostadsorten. Dessa krav för avdrag bedömer regeringen vara tillräckliga för att den utvidgade avdragsrätten inte skall missbrukas. En fråga som uppkommer när tvåårsgränsen slopas är om det finns anledning att ändra nuvarande schablonmässigt beräknade kostnads- belopp för måltider och småutgifter när arbetet pågått än på samma ort. Denna fråga och frågan om avdrag för logikostnader be- handlas särskilt i avsnitt 5.2 och 5.3. anser att tidsgränsen för avdrag för ökade levnads- kostnader vid dubbel bosättning bör avskaffas med tvåårs- gränsen vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten. Avdragsrätten vid dub- bel bosättning är emellertid knuten till personliga förhållanden och inte till omständigheter hänförliga till arbetet eller anställningen, som är fallet i fråga om avdragsrätten vid tillfälligt arbete. Tidsbegränsningen för avdrag vid dubbel bosättning kräver bl.a. därför att man gör andra överväganden än de som är aktuella i detta lagstiftningsärende. Det ingår i uppdraget till Utredningen om ökade levnadskostnader m.m. att under- söka om tidsgränsen för avdrag för ökade levnadskostnader vid dubbel bosättning är lämplig. Även om det som samfundet påpekar kan upp- komma skillnader mellan dem som har dubbel bosättning i följd av ett permanent arbete och dem som har en mer eller mindre dubbel bosätt- ning genom att ha tagit tillfälligt arbete utanför bostadsorten, bör tids- gränsen för avdragsrätt vid dubbel bosättning enligt regeringens mening först behandlas av utredningen. Regeringen avser därefter att återkomma till frågan. Det finns anledning också efter det att tvåårsgränsen slopas för av- dragsrätt för ökade levnadskostnader vid tillfälliga arbeten utanför bo- stadsorten att försöka ännu tydligare än precisera i vilka fall av- drag för ökade levnadskostnader vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten bör medges. Det gäller t.ex., som flera remissinstanser påpekat, att definiera vad som bör avses med begreppet tillfälligt arbete. Regeringen utgår från att denna fråga närmare övervägs av om ökade levnadskostnader m.m. varefter det kan finnas anledning att återkomma till med ett förslag i denna del. En tidsmässig utökning av rätten till avdrag för ökade levnadskostna- der innebär att även avdragsrätten för vissa skolavgifter enligt punkt 3 d av anvisningarna till 33 § KL utökas tidsmässigt. Slopandet av tvåårsgränsen medför en ändring i punkt 3 a av anvis- ningarna till 33 § KL. Likaså medför det att dispensbestämmelsen i 8 kap. 19 § SBL blir obehövlig och kan slopas. 5.2 Måltider och småutgifter Regeringens förslag: Om traktamente betalats ut när arbetet pågått än på samma ort skall den avdragsgilla merutgiften för måltider och diverse småutgifter schablonmässigt beräknas till högst av maximi- eller normalbeloppet per dag. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att det avdragsgilla beloppet skall beräk- nas till högst av maximi- eller normalbeloppet per dag när arbetet har pågått än på samma ort. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland Riksskatte- verket och ställer sig bakom eller har inget att invända mot utredningens förslag. Flera remissinstanser bl.a. Byggentrepre- nörerna, i (LO), , , och , är däremot av den uppfattningen att nuvarande högsta avdragsgilla schablonbelopp på av maximi- eller normalbeloppet per dag när traktamente betalas ut, skall behållas också om tvåårsgränsen för avdragsrätten slopas. LO anser att det sannolikt finns stora variationer i möjligheten att med tiden anpassa sina kostnader framför allt beroende på vad för typ av arbete det handlar om. Allmänt sett torde enligt LO stora byggnadsprojekt innebära en form av boende som i mindre grad än andra typer av jobb underlättar en anpassning av kostnaderna. En minskad avdragsrätt kan uppfattas som en signal till personalen att avbryta det tillfälliga arbetet för att återgå till jobb antingen på hemorten eller på någon annan ort med fortsatt rätt till det högre avdraget, vilket kan innebära risk för produktionsstörningar. Vidare råder det stora och kanske omotiverade skillnader mellan avdragsbeloppen beroende på om man uppbär traktamente eller ej vid tillfälligt arbete. Det är ytterligare en anledning till att man bör avvakta en fullständig översyn av det avdragsgilla schablonbeloppets storlek innan avdragsbeloppet vid tjänsteresa ändras. Det är därför enligt LO:s mening olämpligt att nu föregripa utredningens slutliga ställningstagande genom en kraftig reducering av beloppet. Även Byggentreprenörerna, och anser att man inte nu bör ändra de avdragsgilla schablonbeloppens storlek utan att utredningens fortsatta arbete bör avvaktas. Dessa remissinstanser menar också, liksom , att det inte finns något egentligt belägg för att merutgifterna sjunker vistelse på samma ort. anser att utredningens synsätt, att det är rimligt att kräva att den enskilde aktivt bidrar till en anpassning av kostnaderna under bortovaron, torde stå i konflikt med skatteförmågeprincipen. Några remissinstanser pekar också på att övergångsbestämmelserna till lagändringen blir enklare om nuvarande avdragsnivåer behålls. anser emellertid att schablonbeloppen för måltider och småutgifter är väl generösa och förutsätter att beloppsgränserna ses över i utredningens fortsatta arbete. Verket pekar på att det med utredningens förslag till lagtext är oklart om de första tre månadernas bortovaro, under vilken avdragsrätt funnits enligt bestämmelserna om tjänsteresa, skall inräknas i . Det bör också enligt göras ett förtydligande i gällande lagtext att avdrag inte skall medges med ett belopp som överstiger utbetalt traktamente. Skälen för regeringens förslag: De avdragsgilla merutgifterna för måltider och diverse småutgifter beräknas i princip bara schablonmässigt. Vid tjänsteresor där traktamente betalas ut under hela resan och arbetet pågår på samma ort medges avdrag under de första tre må- naderna med ett helt maximi eller normalbelopp per dag, dvs. för närva- rande med per dag vid resa inom . När arbetet pågått än sjunker det avdragsgilla schablonbeloppet per dag till av maximi eller normalbeloppet, dvs. till för närva- rande per dag vid resor inom . Någon ytterligare minsk- ning av det avdragsgilla schablonbeloppet när traktamente betalas ut sker inte. Utgångspunkten är i stället att avdrag normalt inte skall medges un- der än . Vid tillfälligt arbete utanför bostadsorten medges avdrag för schab- lonmässigt beräknade merutgifter för måltider och diverse småutgifter med ett halvt maximi eller normalbelopp per dag, dvs. med per dag om arbetet utförs i , under arbetets tre första månader och av nämnda belopp för tid därefter, dvs. med per dag. Det bör starkt betonas att vad som är och skall vara avdragsgillt endast är de merkostnader som uppkommer med anledning av tjänsteresan eller det tillfälliga arbetet. Det är inte meningen att avdragsrätten för ökade levnadskostnader, till följd av bl.a. behovet av att ha enkla och lättilläm- pade bestämmelser med schablonbelopp, skall leda till en skattemässig överkompensation genom att avdrag medges också för levnadskostnader som normalt inte är avdragsgilla. Med den utgångspunkten kan rege- ringen inte dela vissa remissinstansers inställning att en eventuell juste- ring i de avdragsgilla beloppen skall anstå till dess utredningen har pre- senterat en fullständig översyn i den delen.