prop · GM0335 · 1999-01-01 00:00:00 — I övrigt gäller skiljeavtalet ej såvitt därigenom skiljemän utsetts eller bestäm- melse meddelats om skiljemän- nens antal, sättet för deras ut- seende eller förfarandet vid skilje- nämnden. I berörda hänseenden skall lagen (1929:145) om skilje- män tillämpas. Vad som sagts nu utgör dock ej hinder för att i skiljeavtalet utse arrendenämnden till skiljenämnd eller bestämma för skiljemanna- åtgärdens avslutande än den tid som anges i nämnda lag. Vid jordbruksarrende och bostadsarrende får avtal mellan jordägare och arrendator, att fram- tida tvist med anledning av arrendeförhållandet skall hän- skjutas till avgörande av skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skiljedomen, inte göras gällande i fråga om arrendatorns rätt eller skyldighet att tillträda eller kvarsitta på arrendestället, fastställande av arrendevillkor i fall som avses i 9 kap. 12 eller 13 § eller 10 kap. 6 a § eller bestämmande av ersättning enligt 9 kap. 14 §. I övrigt gäller skilje- avtalet inte såvitt därigenom skiljemän utsetts eller bestäm- melse meddelats om skilje- männens antal, sättet för deras utseende eller förfarandet vid skiljenämnden. I berörda hän- seenden skall lagen (1999:000) om skiljeförfarande tillämpas. Vad som sagts nu utgör dock inte hinder för att i skiljeavtalet utse arrendenämnden till skiljenämnd eller bestämma för meddelande av skiljedom. 12 kap. 66 § Avtal mellan hyresvärd och hyresgäst, att framtida tvist med anledning av hyresförhållandet skall hänskjutas till avgörande av skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skilje- domen, får ej göras gällande i fråga om hyresgästens rätt eller skyldighet att tillträda eller behålla lägenheten, fastställande av hyres- villkor i fall som avses i 51, 52 eller 55 §, återbetalning av hyra och fastställande av hyra enligt 55 d § eller bestämmande av ersättning enligt 58 b §. I övrigt gäller skiljeavtalet ej såvitt därigenom skiljemän utsetts eller bestämmelse meddelats om skilje- männens antal, sättet för deras utseende eller förfarandet vid skiljenämnden. I berörda hänseen- den skall lagen (1929:145) om skiljemän tillämpas. Vad som sagts nu utgör dock ej hinder för att i skiljeavtalet utse hyres- nämnden till skiljenämnd eller bestämma för skilje- mannaåtgärdens avslutande än den tid som anges i nämnda lag. Avtal mellan hyresvärd och hyresgäst, att framtida tvist med anledning av hyresförhållandet skall hänskjutas till avgörande av skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skilje- domen, får inte göras gällande i fråga om hyresgästens rätt eller skyldighet att tillträda eller behålla lägenheten, fastställande av hyres- villkor i fall som avses i 51, 52 eller 55 §, återbetalning av hyra och fastställande av hyra enligt 55 d § eller bestämmande av ersättning enligt 58 b §. I övrigt gäller skiljeavtalet inte såvitt därigenom skiljemän utsetts eller bestämmelse meddelats om skilje- männens antal, sättet för deras utseende eller förfarandet vid skiljenämnden. I berörda hänseen- den skall lagen (1999:000) om skiljeförfarande tillämpas. Vad som sagts nu utgör dock inte hinder för att i skiljeavtalet utse hyresnämnden till skiljenämnd eller bestämma för meddelande av skiljedomen. Denna lag träder i kraft . 2.5 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) Härigenom föreskrivs att 9 kap. 43 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 kap. 43 § Ett förbehåll i bolagsordningen att tvister mellan bolaget och styrelsen, en styrelseledamot, den verkställande direktören, en likvidator eller en aktieägare skall hänskjutas till skiljemän har samma verkan som ett skiljeavtal. Om styrelsen begär skiljeförfarande mot bolaget, tillämpas 42 §. Är det fråga om klandertalan av styrelsen mot bolagsstämmans beslut, är rätten till talan inte förlorad enligt 40 § första stycket, om styrelsen inom där angiven tid har kallat till stämma enligt 42 §. Om bolaget är ett publikt aktie- bolag, gäller inte 23 § första stycket och andra stycket första meningen lagen (1929:145) om skiljemän. I stället skall bolaget svara för ersättningen till skilje- männen. Skiljemännen får dock på yrkande av bolaget förplikta bolagets motpart att helt eller delvis ersätta bolaget för dessa kostnader, om det finns särskilda skäl för det. Om bolaget är ett publikt aktiebolag, skall bolaget svara för ersättningen till skiljemännen. Skiljemännen får dock på yrkande av bolaget förplikta bolagets motpart att helt eller delvis ersätta bolaget för dessa kostnader, om det finns särskilda skäl för det. Denna lag träder i kraft . 2.6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 8 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 kap. 17 § Sekretess gäller hos domstol i mål eller ärende i domstolens rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. I mål eller ärenden enligt 13 § tredje stycket, 23 § andra stycket, 60 och 63 §§ kon- kurrenslagen (1993:20) gäller dock sekretess för uppgift om sådana förhållanden redan om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. Första stycket tillämpas inte, om annan sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att sekretess inte skall gälla. För uppgifter som avses i första stycket och som lämnas vid ett förhör enligt 26 § eller 50 § lagen (1999:000) om skiljeförfarande gäller sekretess hos domstol, om en part begär det och det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 2.7 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § konkurslagen (1987:672) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 6 § Har en borgenärs fordran fastställts av domstol eller av kronofogdemyndighet med stöd av lagen (1990:746) om betal- ningsföreläggande och handräckning, skall detta godtas som stöd för behörighet att begära gäldenären i konkurs, även om avgörandet inte har vunnit laga kraft. Detta gäller dock inte, om en domstol har förordnat att avgörandet inte får verkställas. En fordran som har fastställts genom skiljedom skall också god- tas, om skiljedomen får verkställas enligt 3 kap. 15 eller 16 § utsökningsbalken och en domstol inte har meddelat ett sådant förordnande som avses i 18 § i samma kapitel. En fordran som har fastställts genom en giltig skiljedom skall också godtas, om skiljedomen får verkställas enligt 3 kap. 15 eller 17 § utsökningsbalken och en domstol inte efter talan mot skiljedomen har bestämt annat. I andra fall än de som avses i första och andra styckena skall borgenären styrka sin behörighet att begära gäldenären i konkurs. Denna lag träder i kraft . 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning Härigenom föreskrivs att 33 och 38 §§ lagen (1990:746) om betal- ningsföreläggande och handräckning skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 33 § Om svaranden i ett mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning bestrider ansökningen i rätt tid, skall sökanden genast underrättas om det. Om sökanden vill vidhålla sitt yrkande, kan han begära att målet eller, om bestridandet avser endast en del av yrkandet, målet i den bestridda delen skall överlämnas till tingsrätt. Underrättelse enligt första stycket skall innehålla upplysning om vad som sägs där samt i 34, 35 och 37 §§. En invändning om skiljeavtal skall behandlas som ett be- stridande. 38 § Om det behövs, skall sökanden få tillfälle att yttra sig över vad svaranden har anfört i bestridandet. Begär sökanden ersättning för kostnader som uppkommit efter ansökningen, skall han ange detta i ett sådant yttrande. får inte förordna om ytterligare skriftväxling i målet. En invändning om skiljeavtal hindrar inte att ansökningen prövas. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare för att se över skiljemannalagstiftningen, främst lagen (1929:145) om skiljemän. Enligt direktiven (dir. 1992:22) skulle utredaren även undersöka om förekomsten av skiljeklausuler i vissa avtal på grund av de kostnader som är förenade med skiljeförfarandet medför att vissa anspråk inte görs gällande eller att enskilda parter inte har ekonomiska möjligheter att göra sina anspråk gällande. Utredaren skulle även överväga om förfarandereglerna i allmän domstol kunde ändras i syfte att göra rättegång i domstol till ett mera slagkraftigt alternativ till skiljeförfarande när det gäller slitande av förmögenhetsrättsliga tvister på näringslivets område. Utredaren överlämnade delbetänkandet Ny lag om skiljeförfarande (SOU 1994:81), innefattande en översyn av skilje- mannalagstiftningen. Betänkandet har remissbehandlats. En samman- ställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr 94/2395). De lagförslag som lades fram i betänkandet finns i bilaga 1. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 2. Betänkandets lagförslag jämte en kortfattad presentation har publicerats på engelska under titeln . Denna version har genom Handelskammares Skilje- domsinstituts försorg sänts ut till ett antal utländska skiljedomsexperter. En sammanställning av deras yttranden finns tillgängliga i ärendet (dnr 94/2395). En förteckning över experterna finns i bilaga 3. Utredarens slutbetänkande Näringslivets tvistlösning (SOU 1995:65) överlämnades . Även detta betänkande har remiss- behandlats. Remissvaren finns tillgängliga i (dnr 95/3110). Betänkandets lagförslag, i nu aktuella delar, finns i bilaga 4. Remissinstanserna redovisas i bilaga 5. I denna proposition tar regeringen upp dels utredningens förslag om en ny lag om skiljeförfarande och övriga förslag i delbetänkandet, dels vissa därmed sammanhängande frågor som behandlats i slutbetänkandet. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Lagrådet har föreslagit vissa ändringar. Främst är det fråga om rena förtydliganden. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. De fall där regeringen har en annan uppfattning än Lagrådet behandlas i avsnitt 5.8, 5.9, 6.2.3 och 13.3. I övrigt kommenteras Lagrådets synpunkter i de delar av övervägandena och författningskommentaren där de hör hemma. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten jämfört med lagrådsremissen. 4 Bakgrund och utgångspunkter 4.1 Översikt över svensk skiljedomsrätt 4.1.1 Kort historik över lagstiftningen Skiljeförfarandet i har gamla anor. Ett stadgande som handlar om avtal där parterna enas om att låta en mellan dem uppkommen tvist avgöras av betrodda män förekommer redan i stadslag från 1300- talet. lag finns i 4:15 utsökningsbalken en bestämmelse av innebörd att för det fall parterna avsagt sig rätten att klandra gode männens avgörande kunde verkställighet ske. Några andra bestämmelser angående skiljeförfarande gavs inte. Ett förslag till lagstiftning om skiljeförfarande framlades 1826. förslag till allmän civillag innehöll nämligen ett kapitel om skiljesmän . I motiven talas om att tvistande parter för att slita tvister utsåg personer som de hade förtroende för. Detta förfarande borde enligt kommitténs mening inskränkas till dispositiva tvister. Vidare innehöll förslaget en bestämmelse av innebörd att om parterna inte förbehållit sig rätt att klandra avgörandet skulle det anses att de hade utfäst sig att godta skiljemännens avgörande. En nästan likalydande bestämmelse återfinns i 2 § första stycket skiljemannalagen. förslag upptogs i stort oförändrat i lagberedningens förslag till rättegångsbalk av . I motiven talas om att det fanns åtskilliga stadganden om att tvister som rörde allmänna inrättningar, verk eller bolag skulle avgöras av skiljemän. De framlagda förslagen ledde dock inte till lagstiftning. Frågan om en legal reglering av skiljeförfarandet upptogs i det s.k. principbetänkandet angående rättegångsväsendets ombildning som nya lagberedningen presenterade 1884. Lagberedningen ansåg att rättegångs- lagen borde innehålla regler om skiljemannaförfarande som grundades på frivilliga överenskommelser. utfärdades lagen om skiljemän (se NJA II 1887 nr 4). Lagen innehöll bestämmelser om skiljeavtalets föremål och dess verkan som rättegångshinder. Bland annat upptogs det grundläggande stadgandet att parterna skulle anses ha utfäst sig att nöja sig med skiljedomen om skiljeavtalet inte innehöll förbehåll om rätt för parterna att överklaga skiljedomen. Överexekutor gavs befogenhet att i vissa fall utse skiljeman. Slutligen gavs föreskrifter om förfarandet och om skiljedomens form. Stadgandena om verkställighet av skiljedom i 46 § utsökningslagen anpassades till den nya lagens bestämmelser. Redan vid riksdagsbehandlingen av skiljemannalag uttalades farhågor för att lagens bestämmelser skulle lämna möjlighet till obstruktion från en part som ville hindra eller försvåra tvistens prövning av skiljemän. En motion om revision eller ändring i skiljemannalagen väcktes 1918. uttalade sig över motionen och anförde bl.a. att erfarenheten hade visat att de förväntningar, som vid lagens tillkomst ställdes på skiljemännen, inte gått i uppfyllelse och att de möjligheter lagen erbjöd en part att i samråd med en av honom till skiljeman utsedd person hindra eller fördröja förfarandet hade utnyttjats i stor utsträckning. Bristerna i för- farandet kunde enligt utskottets mening avhjälpas endast genom en allmän omarbetning av lagen. Med anledning av en framställning från om en fullständig revision av skiljemannalag framlades 1919 ett förslag till ändring i skiljemannalagen. Det ansågs nämligen föreligga ett trängande behov att undanröja de möjligheter till obstruktion som lagen erbjöd och man ville tillgodose detta behov genom vissa detaljändringar i lagen. tillstyrkte förslaget men framhöll att denna partiella reform inte fick undanskjuta den revision av lagen i dess helhet som hade begärt. Förslaget godtogs av och skiljemannalagen ändrades 1919. framhöll 1926 på nytt att det förelåg behov av en fullständig omarbetning av skiljemannalagen. En utredning i syfte att åstadkomma en revision av lagen inleddes inom . Utrednings- arbetet utmynnade i lagen (1929:145) om skiljemän och medförde ändrad lydelse av 46 § utsökningslagen. Lagen har härefter inte ändrats på något mera genomgripande sätt. Så föranledde införandet av nya rätte- gångsbalken 1948 endast några smärre justeringar i 15 §. antog två överenskommelser angående det internationella skiljedomsväsendet. tillkom sålunda det s.k. Genèveprotokollet angående skiljedomsklausuler och en konvention om verkställighet av utländska skiljedomar (Genèvekonven- tionen). Överenskommelserna går ut på att utländska skiljeavtal och skiljedomar under vissa förutsättningar skall erkännas i de fördrags- slutande staterna. I samband med anslutning tillkom lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar (LUSK). inleddes ett arbete inom i syfte att åstadkomma en ny internationell reglering på området. Arbetet ledde till New Yorkkonvention om erkännande och verkställighet av skiljedomar. Konventionen har ett vidare tillämpningsområde än . En utländsk skiljedom skall enligt New Yorkkon- ventionen i princip kunna verkställas vare sig den meddelats i en kon- ventionsstat eller ej och oavsett vilken stats jurisdiktion parterna är under- kastade. Det finns dock möjlighet att göra förbehåll i två hänseenden. En stat kan enligt artikel I(3) begränsa tillämpningsområdet till skiljedomar som meddelats i en annan fördragsslutande stat eller till rättsliga för- hållanden som anses som kommersiella enligt det fördragsslutande landets lag. Konventionen innehåller skärpta bestämmelser för att motverka obstruktion från en part som motsätter sig verkställighet av skiljedomen. Konventionen har tillträtts av omkring etthundratio stater över hela världen. ratificerade New Yorkkonventionen . Något förbehåll som begränsade konventionens tillämpningsområde gjordes inte. I samband med tillträdet företogs vissa ändringar i LUSK. 4.1.2 Skiljemannalagens struktur och bakomliggande principer Staten har inte något självständigt intresse av att alla tvister skall prövas av allmän domstol. Staten har därför inte ansetts ha anledning att motsätta sig att parter ingår skiljeavtal beträffande frågor som de kan träffa förlikning om. Principen om att avtal skall hållas gäller sålunda även beträffande skiljeavtal. En annan sak är att bristen på prejudikat på det förmögenhetsrättsliga området gör det önskvärt att fler tvister skall avgöras av domstol i stället för av skiljenämnd. Denna fråga, som blivit föremål för utredningens överväganden i slutbetänkandet Näringslivets tvistlösning (SOU 1995:65), behandlas dock inte i detta lagstiftnings- ärende. Lagstiftningen ger enligt förarbetena (NJA II 1929 s. 5) framför allt i tre hänseenden rättsverkan åt skiljeavtal. Avtalet har verkan som process- hinder. Om part gör en befogad invändning vid domstol om att parterna har träffat ett skiljeavtal beträffande tvisten skall domstolen inte befatta sig med denna. Part ges vidare möjlighet att framtvinga fullgörelse av ett skiljeavtal och lagstiftningen försöker dessutom så långt möjligt motverka obstruktion under förfarandet. Slutligen tillerkänner lagstiftningen rätts- verkan åt en skiljedom. Denna kan verkställas genom en exekutiv myndighets försorg, och allmän domstol får inte mot en parts bestridande göra en ny prövning av tvisten. Av detta synsätt framhålls det i förarbetena följer emellertid att staten inte har något direkt ansvar för skiljedomars riktighet eller för det kloka i att ingå ett skiljeavtal. Ansvaret för skiljemännens sakkunskap och oväld vilar i första hand på parterna själva. Det har dock ansetts vara ett statsintresse att försöka tillgodose objektiviteten i skiljeförfarandet utan att för den skull låta staten få det direkta ansvaret för förfarandet och utan att därigenom beröva den enskilde den frihet som han med fog kan göra anspråk på. Vidare har det ansetts rimligt och riktigt att staten uppställer vissa formella krav och, så långt det kan ske utan ett otillbörligt begränsande av parternas avtalsfrihet, försöker bereda möjligheter för materiellt riktiga avgöranden. Skiljemannalagens bestämmelser är uppdelade i olika grupper under rubrikerna skiljeavtalet, skiljemännen och huru de utses, förfarandet, skiljedoms ogiltighet och av skiljedom, skiljedomskostnaderna samt särskilda bestämmelser. I motiven anges att lagen är tvingande för parter och skiljemän om inte annat anges. Skiljemannalagen reglerar i första hand skiljeförfarande som grundar sig på avtal mellan parterna, s.k. konventionellt skiljeförfarande. Det före- kommer i vissa fall att det i lag föreskrivs att en tvist skall avgöras av skiljemän. Man brukar då tala om legalt skiljeförfarande. I de flesta fall hänvisar bestämmelsen till skiljemannalagens regler, se t.ex. 14 kap. 31 § andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385). Det finns emellertid i äldre författningar några fall då ett legalt skiljeförfarande inte skall ske enligt skiljemannalagen, se t.ex. 9 12 §§ lagen (1919:426) om flottning i allmän flottled. 4.1.3 , som är ett bransch- övergripande institut, etablerades 1917 och inrättades skiljedomsinstitutioner vid samtliga svenska handelskamrar. Under har dock verksamheten koncentrerats till . Det finns även skiljedomsinstitut av branschanknuten karaktär, t.ex. för Spannmåls- och Foderämneshandeln och (). Dessa spelar dock inte längre en lika framträdande roll som . Skiljedomsinstitutioner skiljer sig både i organisatorisk uppbyggnad och erbjuden service. Det finns dock gemensamma drag. Flertalet institutioner har en styrelse och ett sekretariat samt stadgar eller motsvarande som reglerar både organisationen och förfarandet i skiljemål som handläggs vid institutionen ifråga. En huvuduppgift är ofta att medverka vid utseende av skiljemän och handlägga frågor i anslutning därtill, exempelvis jävsfrågor. Flera institutioner biträder också vid administration av skiljemål. 4.1.4 Skiljeförfarandets omfattning Skiljeförfarandet försiggår i allmänhet utan offentlig insyn. Någon registrering av meddelade skiljedomar sker inte. Det är därför svårt att mer precist ange i vilken omfattning som skiljeförfarande förekommer. Utredningen har i sitt slutbetänkande Näringslivets tvistlösning (SOU 1995:65) undersökt frekvensen av skiljeförfarande. Undersökningen ger vid handen att antalet skiljeförfaranden som administrerades av Handelskammares Skiljedomsinstut uppgick till 111. Av dessa hade 89 ärenden internationell anknytning, dvs. minst en av parterna var inte svensk. Motsvarande siffror för var 99 (89), 97 (77), 100 (86) och 110 (88). Bland ärendena ingår även sådana som avslutats utan ytterligare åtgärd än att en part påkallat skiljeförfarande. Undersökningen visar vidare att det totalt förekommer som mest 300 400 konventionella skiljeförfaranden i . I denna siffra är inte arvodesprövningar enligt stadgar inräknade. Omfattningen av de legala skiljeförfarandena framgår inte av undersökningen. Resultatet av undersökningen ger fog för påståendet att en inte obetydlig del av näringslivets tvister löses genom skiljeförfarande. Det kan dock konstateras att den utbredda användningen av skiljeklausuler inte åter- speglar den faktiska omfattningen av skiljeförfaranden. Många standard- avtal innehåller skiljeklausul. Skiljeklausuler är mycket frekventa t.ex. i avtal om entreprenader och om anläggnings- och maskinleveranser. Även i avtal som upprättas särskilt intas ofta en skiljeklausul. Så sker exempelvis i avtal om företags- och aktieöverlåtelser. Legalt skiljeförfarande med anledning av aktieinlösen är vanligt förekommande och gäller ekonomiskt betydande värden. Samhällsutvecklingen har gått i riktning mot allt snabbare kommunika- tioner mellan människor. Detta har lett till att kravet på att uppkommande tvister skall biläggas så snabbt som möjligt har accentuerats. Denna samhällsutveckling torde ha ökat skiljeförfarandets användning. Skiljeförfarande har särskilt stor betydelse i internationella relationer. Skiljedomar erkänns och kan verkställas i mycket större utsträckning utanför det land där domen meddelats än vad som är fallet med domstolsdomar, låt vara att Brysselkonventionen och medfört att domstolsdomar numera i stor utsträckning kan verkställas inom . 4.1.5 Annan lagstiftning i huvuddrag Föreskrifter rörande skiljeförfarande finns i skiljemannalagen, lagen (1929:147) om utländska skiljeavtal och skiljedomar samt i rättegångs- balken och utsökningsbalken. Därutöver finns emellertid föreskrifter angående skiljeförfarande i många olika sammanhang. Det kan gälla allt från att skiljeförfarande påbjuds som tvistlösningsmetod till att skilje- avtal inte får ingås förrän tvist uppkommit eller att skiljeförfarande helt förbjuds. Som exempel på lagstiftning som innehåller regler om legalt skiljeförfarande kan nämnas kyrkolagen (1992:300), lagen (1975:417) om sambruksföreningar och aktiebolagslagen (1975:1385). Exempel på lagar som innehåller begränsningar i rätten att träffa skiljeavtal är luftfartslagen (1957:297), lagen (1974:371) om rättegång i arbetstvister, jordabalken och järnvägstrafiklagen (1985:192). 4.2 Skiljedomsrätten i ett internationellt perspektiv I ett internationellt perspektiv föreligger i modern tid på skilje- domsrättens område två parallella och delvis motsägelsefulla utveck- lingstendenser: å ena sidan en starkt tilltagande internationalisering och å andra sidan en klart markerad nationell profilering. Det kan i detta lagstiftningsärende finnas anledning att något belysa dessa tendenser. Lagen om skiljemän tillkom , som Genèveprotokollet av och av ratificerades av .