prop · GM03100D3 · 1999-01-01 00:00:00 — Bilaga 3 Fördelningspolitisk redogörelse Den regionala inkomstfördelningens utveckling Bilaga 3 Fördelningspolitisk redogörelse Den regionala inkomstfördelningens utveckling Sammanfattning 5 1 Bakgrund 5 2 Sysselsättning och ekonomisk utveckling 5 3 Dataunderlag, mätmetoder och indelningar 6 4 Inkomstspridningen mellan regioner 7 4.1 Ekonomisk standard 7 4.2 Ekonomisk standard efter boendekostnader och barnomsorgsutgifter 8 5 Befolkningsförändringarnas inverkan 9 6 Fördelningen av offentlig välfärdskonsumtion 10 7 Den kommunala inkomstspridningen 11 8 Sammanfattande kommentarer 12 Sammanfattning I denna fördelningspolitiska redogörelse under- söks om spridningen i ekonomisk standard mel- lan olika regioner i landet har förändrats . Huvudresultaten är följande. Trots ekonomisk kris, hög arbetslöshet, budgetsanering och stor befolkningsom- flyttning finns det inga tydliga tendenser till en ökad spridning i ekonomisk standard mellan personer som bor i olika delar av landet. Den ekonomiska standarden minskade 1991-1996 något mer för de som bor i till- växtregioner som storstäder och högskole- orter än för dem i småregioner och gles- bygder, särskilt regioner som domineras av offentlig sysselsättning. Enligt en fram- skrivning till 1998 bedöms återhämtningen i ekonomin delvis ha gynnat boende i områ- den som drabbades hårdast 1991-1996. Det är relativt obetydliga skillnader () i ekonomisk standard efter boendekostnad och barnomsorgsavgift mellan boende i storstäder jämfört med andra regioner och glesbygdskommuner. Befolkningsomflyttningar förklarar delvis den förhållandevis svaga inkomstutveck- lingen för och andra storstäder. Den ekonomiska välfärden i form av kon- sumtion av offentliga välfärdstjänster (barn- omsorg, utbildning, äldreomsorg) har ökat mer i småregioner och glesbygder än i storstäder och högskoleorter 1993-1997. Spridningen i genomsnittlig ekonomisk standard mellan invånare i landets olika kommuner har varit i stort sett oförändrad . 1 Bakgrund Regionalpolitiken har till stor del fördelningspo- litiska mål och syftar till att ge likvärdiga lev- nadsvillkor för medborgarna i hela riket. Den så kallade lilla regionalpolitiken omfattar framför allt företagsstöd och särskilda stöd till glesbyg- den. Den stora regionalpolitiken omfattar de statliga bidrags- och skatteutjämningssystemen. Därtill görs exempelvis insatser för kommuni- kation, utbildning och kultur som riktas till vissa regioner. De offentliga välfärdssystemens om- fattning påverkar också sysselsättningen i olika regioner. De sociala transfereringarna bidrar till en jämn inkomstfördelning över hela landet. Det senaste årtiondet har förutsättningarna för den regionala utvecklingen förändrats genom bl.a. EU-inträdet, en ökad global konkurrens, ekonomisk kris med hög arbetslöshet och en nödvändig budgetsanering. Omfattande regio- nala satsningar har genomförts bl.a. på infra- struktur och högskolor i hela landet. Mot denna bakgrund är det angeläget att när- mare granska hur fördelningen av den ekono- miska välfärden i olika regioner har utvecklats . Analyserna har utarbetats av fördelningspolitiska enheten vid Finansdeparte- mentets ekonomiska avdelning med tekniskt stöd från SCB:s program för inkomst- och för- mögenhetsstatistik. 2 Sysselsättning och ekonomisk utveckling Den regionala sysselsättningen och arbetslös- heten har naturligtvis ett betydande inflytande på spridningen i inkomster i olika delar av landet. analyser visar att nedgången i syssel- sättningen var ganska jämn i de olika regionerna. Under den ekonomiska återhämtningen efter 1994 har skillnaderna ökat. med en stor andel privata tjänster klarade sig avsevärt bättre särskilt . Småregioner som ofta domineras av offentlig sysselsättning klarade sig sämre och har haft en svag utveckling även Den ekonomiska utvecklingen i olika regioner följs bl.a. i skatteunderlaget i kommuner, SCB:s regionala räkenskaper och genom välfärdssta- tistiken. Inkomstutjämningen mellan kommuner och mellan landsting baseras på den beskattningsbara inkomsten per invånare. SCB redovisar statistik över skattekraften. Några utförligare analyser av om spridningen i skatteunderlaget ökar eller minskar görs i allmänhet inte. I SCB:s regionala räkenskaper följs bruttore- gionprodukten (BRP) . Enligt senaste analys av statistiken har Stockholms- regionen haft den högsta ekonomiska tillväxten 1985-1995, dock inträffade en viss nedgång 1993-1995. Även klarade sig något bättre under den ekonomiska krisen . Skillnaderna är dock ganska små. Utvecklingen av de genomsnittliga förvärvs- inkomsterna (inkl. transfereringar, per capita eller äldre) tyder enligt på att en viss regional utjämning har skett . Småregioner och mindre centra har haft en gynnsammare utveckling än Stockholms- och . SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden () tyder på att de disponibla inkomsterna justerade för försörjningsbörda i genomsnitt har ökat i bl.a. norra glesbygden medan de har mins- kat något i 1990-1995. Andra indi- katorer på ekonomisk utveckling pekar i delvis motsatt riktning, exempelvis andelen med in- komster under socialbidragsnormen. 3 Dataunderlag, mätmetoder och indelningar Redogörelsen i denna bilaga baseras i huvudsak på bearbetningar av den så kallade LINDA-data- basen (individdatabas). I den följs inkomster m.m. för ca 300 000 personer och deras hushållsmedlemmar varje år 1960-1996. har byggts upp genom ett sam- arbete mellan , Riksförsäk- ringsverket, och med särskild finansiering bl.a. från och Samhällsvetenskapliga forsknings- rådet. ger med sitt stora urval och panel en mycket hög statistisk säkerhet i de föränd- ringar som beräknas. SCB:s Inkomstfördel- ningsundersökningar (HINK) bedöms ge för osäkra skattningar vid indelning i regioner. Omläggningen av inkomststatistiken i samband med skattereformen 1990-1991 gör det svårt att jämföra med . För att kunna bedöma utvecklingen används det storurval ur SCB:s inkomst- och förmögenhets- register 1997 som utgör ett underlag till skatte- prognoser. Från denna databas görs en fram- skrivning till 1998. Resultaten visar således inte den faktiska inkomstfördelningen utan en be- dömning av det troliga utfallet. Den ekonomiska standarden mäts enligt gängse metoder i individernas genomsnittliga disponibla inkomst som justerats för skillnader i hushållens försörjningsbörda (Faktaruta 1). LINDA:s uppgifter om hushållens sammansätt- ning bygger på mantalsskrivningen och har där- för olika begränsningar. Det saknas bl.a. uppgif- ter om faktiskt samboende varför man tvingas använda deklarationsuppgifterna om vilka som är samboende och likställda med gifta (har varit gifta eller har eller har haft gemensamma barn). I underskattas särskilt antalet faktiskt samboende utan barn och kvalitén kan variera över tiden. Trots detta bedöms en justering för försörjningsbörda med hjälp av hushållsuppgif- terna i ge en mindre missvisande be- skrivning av den faktiska utvecklingen än utan justering. Landet kan delas in geografiskt, efter befolk- ningstäthet eller efter ekonomiska förhållanden och näringsstruktur, eller kombinationer därav. Varje indelning har sina fördelar och brister, ingen indelning ger en fullständig bild av tren- derna i olika delar av landet. I följande analyser används därför flera kompletterande indelningar som tar hänsyn till läge, ekonomisk struktur och/eller arbetsmarknadsförhållanden. Faktaruta 1 Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster från arbete, kapital och transfereringar minus betald skatt, givet underhållsbidrag samt återbe- talning av studiemedel och socialbidrag. Erhållna studiemedel betraktas som transferering. Ekonomisk standard: Hushållens disponibla inkomst justerad för försörjningsbörda priser. Justering för försörjningsbörda: Den disponibla inkomsten divideras med hushållets samman- lagda konsumtionsvikt ("konsumtionsenheter"). Ensamboende ges vikten 1,16, samboende vuxna 1,92, barn i åldern 0,56, 0,66, 0,76. Vikterna baseras på Socialstyrel- sens tidigare normer för socialbidrag. Median: av befolkningen har lägre inkomster än medianinkomsten. Riksområden : Riksområden är en geografisk indelning av landet i åtta delar. Indelningen tar inte hänsyn till strukturella skillnader på arbets- marknaden, i ekonomiska och andra förhållan- den mellan landsbygd och stad inom det geogra- fiska området. Regionfamiljer: på indel- ning av kommunerna i 81 lokala arbetsmark- nadsregioner (LA-regioner). Kommunerna sam- manförs i grupper med utgångspunkt i statistik om pendlingsresor, avstånd och arbetsmark- nadens styrka. LA-regionerna sammanförs sedan i sex regionfamiljer efter produktionsförutsätt- ningarna med hänsyn till befolkning, företagar- andel, eftergymnasial utbildning, avstånd till kommuncentrum resp. till högskoleort. De sex regionfamiljerna är inte geografiskt samlade och innehåller strukturella skillnader. Kommungrupper: indel- ning av kommuner som bygger på folkmängd, läge, befolkningstäthet och näringsstruktur. Varje grupp innehåller kommuner från olika delar av landet men strukturen är relativt homo- gen. 4 Inkomstspridningen mellan regioner Syftet med följande kartläggning är att ge en översiktlig bild av spridningen i ekonomisk stan- dard mellan personer som bor i olika regioner i landet . Några analyser av vilka faktorer som förklarar förändringar över tiden görs inte. 4.1 Ekonomisk standard Trots ekonomisk kris, arbetslöshet och budget- sanering finns det inga tydliga tendenser till en ökad spridning i ekonomisk standard mellan per- soner som bor i olika delar av landet. Den geografiska indelningen i s.k. riksområ- den visar att under 1991-1996 minskade den ekonomiska standarden något kraftigare bland de som bor i och än i andra områden (tabell 4.1). De som bor i och Mellersta hade lägre standardminskningar än andra regioner. Framskrivningen till 1998 tyder på att den ekonomiska återhämtningen har varit något mer gynnsam för perso- ner i och något mindre för de som bor i . Sammantaget finns det emellertid en tendens till utjämning mellan riks- områden med relativt hög ekonomisk standard och andra områden med lägre standard. Indelningen efter bl.a. arbetsmarknadens egenskaper i s.k. regionfamiljer visar att personer i tillväxtregioner som storstadsområden och hög- skoleregioner i genomsnitt hade den största minskningen av den ekonomiska standarden . Personer i småregioner med hög an- del offentlig sysselsättning klarade sig bäst. Framskrivningen till 1998 tyder på att inkoms- terna för de som bor i regioner som drabbades mest av standardminskningar har återhämtat sig något bättre. Den sammantagna bilden är en ganska oförändrad spridning mellan region- familjerna . Tabell 4.1 Individernas disponibla inkomst justerad för försörjningsbörda i olika regioner 1991-1998. Föränd- ring, % 1991/96 Fram- skriv- ning 1996/98 Hela riket 92 900 86 400 -7,0 3,2 Riksområden 104 200 95 600 -8,3 4,0 91 900 85 100 -7,4 3,4 m öarna 87 600 82 300 -6,1 2,9 92 000 85 700 -6,8 3,0 91 700 85 600 -6,7 3,1 88 300 83 400 -5,5 2,7 Mellersta 89 400 84 300 -5,7 2,4 91 500 85 200 -6,9 2,5 Regionfamiljer Storstadsregioner 99 800 91 600 -8,2 3,8 Universitets- o hög- skoleregioner 92 100 85 400 -7,3 3,3 Regionala centra 90 200 84 500 -6,3 2,7 Sekundära centra 88 200 82 700 -6,2 3,5 Småregioner, privat sysselsättning 87 700 82 300 -6,2 3,0 Småregioner, offentlig sysselsättning 85 000 80 600 -5,2 2,2 Kommungrupper Storstäder 99 100 90 700 -8,5 3,2 Förortskommuner 104 300 95 900 -8,1 4,3 Större städer 93 500 86 600 -7,4 3,1 Medelstora städer 90 200 84 600 -6,2 3,2 Industrikommuner 88 700 83 700 -5,6 3,4 Landsbygdskommuner 83 200 78 400 -5,8 2,5 Glesbygdskommuner 83 200 79 000 -5,0 2,9 Övr större kommuner 88 800 82 700 -6,9 3,0 Övr mindre kommuner 87 300 82 000 -6,1 2,5 Källa: samt storurval från Inkomst- och förmögenhetsstatistiken, beräkningar Indelningen i kommungrupper bekräftar de ten- denser som visas av den geografiska och arbets- marknadsrelaterade indelningen. Minskningen i ekonomisk standard 1991-1996 var betydligt större för personer i storstäder och förortskom- muner jämfört med dem i exempelvis glesbygds- och landsbygdskommuner. Även i medelstora städer och glesbygdskommuner har utvecklingen varit något mindre ogynnsam. Återhämtning har delvis utjämnat skillnaderna men sammantaget har storstäder haft en något mindre gynnsam utveckling. 4.2 Ekonomisk standard efter boende- kostnader och barnomsorgsutgifter Enbart jämförelser av justerade disponibla in- komster mellan personer som bor i olika delar av landet kan ge en delvis vilseledande bild av den ekonomiska välfärden. Det kan finnas betydande regionala skillnader i konsumtion och priser. I vissa regioner kan den ekonomiska standarden reduceras av jämförelsevis höga resekostnader, matpriser osv., i andra delar är boendekostnader, offentliga avgifter osv. Den "osynliga" eller informella ekonomin kan också variera i omfattning. Egenproduktion, byte av tjänster etc. kan vara vanligare i vissa delar av landet medan möjligheten att konsumera sub- ventionerad kultur, högre utbildning o.dyl. är högre i andra delar. Underlaget för att ta hänsyn till sådana skill- nader är emellertid svagt eller obefintligt. Det finns ingen statistik som entydigt visar att boen- dekostnaderna skulle ha ökat betydligt mer i storstadsregioner än i mindre regioner. Både SCB:s Inkomstfördelningsundersökningar (HINK) och Bostads- och hyresundersökningar (BHU) tyder på att ökningarna varit ganska lika 1991-1995/96. Undersökningar av regionala prisskillnader på andra varor och tjänster saknas. Omfattningen av och förändringar i den infor- mella ekonomin är mycket svåra att mäta. I HINK finns det emellertid uppgifter om hushållens boende- och barnomsorgsutgifter. Om dessa basutgifter frånräknas de disponibla inkomsterna enligt visar det sig att skillnaderna i ekonomisk standard mellan de som bor i olika regioner i genomsnitt är ganska obe- tydliga. Enligt den geografiska indelningen har storstadsboende endast högre köpkraft än de som bor i kommuner (tabell 4.2). De andra regionala indelningarna ger liknande små skillnader. Jämförelsen har naturligtvis begränsningar. Det beaktas inte att samma boendekostnad oftast innebär en lägre boendestandard i stor- stadsområden än i andra delar av landet, ej heller förmögenhetsutvecklingen i olika regioner. Tabell 4.2 Individernas disponibla inkomst justerad för försörjningsbörda efter boendekostnader och barnomsorgs- avgifter 1996. Kronor Index (Sverige=100) Hela riket 61 600 100 Riksområden 66 300 108 60 900 99 m öarna 60 200 98 61 200 99 60 700 99 60 200 98 Mellersta 61 900 100 61 400 100 Regionfamiljer Storstadsregioner 63 700 103 Universitets- o högskoleregioner 61 200 99 Regionala centra 61 000 99 Sekundära centra 60 900 99 Småregioner, privat sysselsättning 60 500 98 Småregioner, offentlig sysselsättning 58 600 95 Kommungrupper Storstäder 62 000 101 Förortskommuner 67 100 109 Större städer 61 600 100 Medelstora städer 61 300 100 Industrikommuner 61 900 100 Landsbygdskommuner 57 600 94 Glesbygdskommuner 58 000 94 Övr större kommuner 60 700 99 Övr mindre kommuner 59 500 97 Källa: , HINK SCB, beräkningar 5 Befolkningsförändringarnas inverkan Den regionala inkomstspridningen påverkas av förändringar i befolkningens sammansättning. ökar befolkningen i storstads- regioner, universitets- och högskoleregioner och i vissa andra regionala centra. I småregioner minskar befolkningen. har tendensen till minskad befolkning i småregioner förstärkts och berör även många regionala centra. har ungdomar och kvinnor ofta valt att flytta till storstadsområdena där det finns bättre tillgång till jobb. Under vissa perioder av har denna utveckling enligt dolts av höga födelsetal och ett stort antal invandrare som genom invandringspoliti- ken utplacerades i hela landet. när födelse- talen och invandringen minskar och många in- vandrare väljer att flytta till storstadsregionerna blir de underliggande tendenserna synligare. hade av kommu- nerna ett utflyttningsöverskott och folkmängden minskade i 210 kommuner. De yngsta minskar mest i utflyttningskommuner men ökar mest i inflyttningskommuner. Den relativt stabila regionala inkomstsprid- ningen kan dölja förändringar som beror på flyttningar mellan kommuner och skillnader i befolkningsutveckling. För att un- dersöka hur befolkningsutvecklingen påverkat trenden i den regionala inkomstspridningen har en standardvägning genomförts med avseende på ålder. Den innebär förenklat att man undersöker hur inkomstutvecklingen skulle ha varit i res- pektive region om ålderssammansättningen inte hade förändrats. Resultaten visar att förändringarna i regioner- nas ålderssammansättning i allmänhet har haft en obetydlig inverkan. Utan dessa förändringar skulle skillnaderna mellan riksområden ha mins- kat ytterligare något 1991-1996. Stockholms- området skulle haft en något sämre utveckling medan storstäder i allmänhet hade haft en något mindre negativ trend. Det gäller även glesbygds- kommuner och vissa andra mindre kommuner. Standardvägningen förändrar dock resultaten endast med några tiondels procentenheter. Ett annat sätt att analysera hur omflyttningen har påverkat den ekonomiska standardutveck- lingen i regionerna är att jämföra inkomstut- vecklingen för de personer som bott kvar i re- gionen med utvecklingen för samtliga personer inom regionen dvs. inklu- sive de som flyttat till eller från regionen. De skillnader som visas kan delvis tolkas som effek- terna av omflyttningen. I tabell 5.1 visas att skill- naderna i förändring av den ekonomiska stan- darden var mindre för personer som bott kvar hela perioden än för samtliga personer. Skillnaderna var störst i storstadsområden och andra tätorter. Detta pekar på att omflyttningen delvis förklarar varför dessa regioner hade en något sämre utveckling . Den något svagare utvecklingen för Stockholms- området beror exempelvis delvis på att personer med relativt låga inkomster flyttat in från andra delar av landet. Inverkan av andra faktorer som exempelvis skillnader i utbildningsnivå har inte analyserats. Tabell 5.1 Förändring av disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda 1991-1996 för personer som bor kvar i regionen jämfört med för samtliga personer vid periodens början resp. slut. Samtliga Diffe- rens Andel ej flyttat Riksområden -6,1 -7,0 -0,9 89 -6,6 -8,3 -1,7 89 -6,2 -7,4 -1,2 89 m öarna -5,4 -6,1 -0,7 88 -5,9 -6,8 -0,9 91 -5,9 -6,7 -0,8 91 -5,5 -5,5 0 89 Mellersta -5,6 -5,7 -0,1 88 -6,3 -6,9 -0,6 90 Regionfamiljer -6,1 -7,0 -0,9 88 Storstadsregioner -6,5 -8,2 -1,7 90 Universitets- o högskole- regioner -6,1 -7,3 -1,2 88 Regionala centra -5,8 -6,3 -0,6 88 Sekundära centra -5,7 -6,2 -0,6 85 Småregioner, privat sysselsättning -6,2 -6,2 0,1 85 Småregioner, offentlig sysselsättning -5,6 -5,2 0,5 86 Kommungrupper -6,0 -7,0 -1,0 84 Storstäder -6,4 -8,5 -2,0 80 Förortskommuner -6,4 -8,1 -1,7 83 Större städer -5,9 -7,4 -1,5 87 Medelstora städer -5,7 -6,2 -0,6 85 Industrikommuner -5,1 -5,6 -0,6 85 Landsbygdskommuner -5,9 -5,8 0,1 84 Glesbygdskommuner -5,6 -5,0 0,6 84 Övr större kommuner -6,4 -6,9 -0,5 85 Övr mindre kommuner -6,1 -6,1 0,0 83 Källa: , beräkningar 6 Fördelningen av offentlig välfärdskonsumtion Till den ekonomiska välfärden bör man egent- ligen också räkna värdet av den individuella kon- sumtionen av offentliga tjänster. Ett huvudmotiv för subventionerna av offentliga tjänster är att ge alla medborgare oavsett social ställning, ekono- miska förhållanden och bostadsort, lika tillgång till skola, vård och omsorg. Kostnadsutjäm- ningen i utjämningssystemet för kommuner och landsting syftar till att ge alla kommuner likvär- diga ekonomiska förutsättningar att ge sina invå- nare god service oberoende av inkomstförhållan- den och opåverkbara strukturella kostnader. SCB och beräk- nar vad skilda verksamheter kostar i lan- dets olika kommuner. För att få en indikator på värdet av konsumtionen av de viktigaste väl- färdstjänsterna har för varje kommun summerats nettokostnaderna för barnomsorg, grundskola, gymnasium samt handikapp- och äldreomsorg och beräknats per invånare. har detta kon- sumtionsvärde minskat mer i Stockholmsområ- det och än i andra delar av landet (tabell 6.1). Indelningen i regionfamiljer visar en liknande bild. Minskningen har varit starkare i storstads- och högskoleregioner medan exem- pelvis konsumtionsvärdet ökat i småregioner som domineras av offentlig sysselsättning. Störst ökning har inträffat i glesbygdskommuner. För- ändringarna i befolkningen, dvs. sammanlagt antal barn i barnomsorg, i åldern och antal personer , visar inget tydligt samband med ändringen i värdet av konsum- tionen. Tabell 6.1 Konsumtionsvärde av barnomsorg, grundskola, gymnasieskola och äldreomsorg per invånare år 1993- 1997. Andel barn i barnomsorg, ungdomar i åldern samt personer av befolkningen. Område Konsum- tions- värde 1997 För- ändring 1993/97 Andel av befolk- ningen 1997, % För- ändring 1993/97, % Hela riket 19 700 -2,7 42,3 4,9 Riksområden 19 100 -6,5 39,6 5,1 19 200 -2,3 42,9 5,2 m öarna 20 400 0,4 44,5 4,8 18 100 -6,3 42,2 3,8 19 300 0,6 42,1 5,3 21 100 -1,4 44,2 5,7 Mellersta 22 600 -0,5 43,6 3,4 23 600 -1,0 42,3 5,4 Regionfamiljer Storstadsregioner 18 600 -5,3 40,1 5,2 Universitets- o hög- skoleregioner 19 200 -2,8 42,4 4,5 Regionala centra 20 300 -1,3 43,2 4,7 Sekundära centra 20 700 0,6 45,0 5,3 Småregioner, privat sysselsättning 22 300 -0,4 44,6 5,7 Småregioner, offentlig sysselsättning 23 100 1,9 45,9 5,7 Kommungrupper Storstäder 19 000 -4,9 38,7 1,5 Förortskommuner 18 100 -6,6 40,5 8,9 Större städer 19 200 -4,2 41,4 4,1 Medelstora städer 20 100 -1,6 43,8 5,9 Industrikommuner 20 400 0,3 44,3 5,7 Landsbygdskommuner 21 100 1,2 46,0 4,6 Glesbygdskommuner 25 000 6,2 47,1 5,0 Övr större kommuner 20 800 -0,7 44,7 5,6 Övr mindre kommuner 21 600 4,0 45,0 5,5 Källa: SCB, , beräkningar Dessa beräkningar ger bara en ungefärlig bild av utvecklingen. Betydande delar av den offentliga konsumtionen ligger utanför måttet, t.ex. hälso- och sjukvård, högre utbildning, individ- och familjeomsorg osv. Vissa skillnader i redovis- ningsmetoder och omläggningen detta år gör det något osäkert att jämföra nivåer före och efter. De disponibla inkomsterna säger inte allt om vil- ken konsumtionsstandard man har i olika regio- ner. Värdet av den offentliga konsumtionen säger inte heller allt om kvalitén i de offentliga tjänsterna eftersom det kan finnas skillnader i produktionskostnader mellan olika delar av landet. Resultaten tyder dock på att bilden av en ganska jämn fördelning av ekonomisk standard mellan regionerna och tendenser till utjämning troligen skulle förstärkas om man bättre kunde beakta värdet av offentliga välfärdstjänster. 7 Den kommunala inkomstspridningen Den regionala inkomstspridningen kan dölja för- ändringar som sker inom regioner eller mellan de rikaste och de fattigaste delarna av landet. Inkomstutveckling för dem som bor i kommu- ner med liten befolkning kan synas dåligt när man beskriver förändringarna för stora grupper av kommuner. Ett sätt att undersöka detta är att jämföra genomsnittsinkomsterna i enskilda kommuner. Har klyftan ökat eller minskat mellan de kom- muner vars befolkning har högst ekonomisk standard och de kommuner vars invånare har lägst? Det finns inga etablerade metoder för sådana analyser. De flesta metoder avser främst att stu- dera om regioners ekonomiska utveckling kon- vergerar eller divergerar över tiden. I det följande har en praktisk ansats valts, nämligen att analy- sera kommunerna på samma sätt som man nor- malt undersöker fördelningen bland hushåll och individer. Ett mått på spridningen är kvoten mellan den genomsnittliga ekonomiska standarden bland den tiondel kommuner med högst standard och den tiondel med lägst. Denna kvot visar att skill- naden i genomsnittsinkomst är . Kvoten varierar med det finns ingen trend till ökad spridning.