prop · GM0394 · 1999-01-01 00:00:00 — Det är regeringens uppfattning att de egna forskningsresurserna vid högskolorna skall bidra till att skapa intressanta forskningsmiljöer inom vissa profilområden, men även med nära koppling till regionens samhälls- och näringsliv. Statens roll är att skapa förutsättningar så att högskolorna blir attraktiva parter för det omgivande samhället. Vid sidan av den direkta statliga finansieringen bidrar den externa finansieringen till en positiv utveckling av forskningen vid högskolorna. Regeringen avser att noga följa utvecklingen vid de mindre och medelstora högskolorna samt hur staten kan stödja forskningen vid dessa. Regeringens beslut att högskolorna i , och skall benämnas universitet samt bedömningen i samma beslut att skulle kunna få rätt att benämnas universitet innehöll åtaganden om ökade resurser. I yttrande över högskolornas ansökningar om rätt att benämnas universitet framhålls att för att skall kunna fullgöra och ansvara för alla åtaganden som åvilar ett universitet krävs en adekvat förstärkning av resurser som ger högskolan möjlighet att fullfölja sitt professorsprogram och i övrigt utveckla verksamheten. Beträffande högskolorna i och framhåller verket att de behöver ytterligare resurser för att bygga upp verksamheten inom de av högskolorna strategiskt utpekade och relativt nystartade områdena naturvetenskap och teknik samt för att fullfölja professorsprogrammet. Det är därför angeläget att de nya universiteten och erhåller tillräckliga egna resurser för forskning så att de kan utveckla och förstärka de egna forskningsprofilerna och bidra till att täcka ett växande behov av forskarutbildade. Följaktligen avser regeringen att, med början , utnyttja en del av de ökade resurser för grundforskning och forskarutbildning som föreslagits i vårpropositionen för att stärka forskningen vid de nya universiteten. De nya universiteten och bör koncentrera sina forskningsresurser till de områden där forskning och forskarutbildning av hög kvalitet kan utvecklas. Det är regeringens uppfattning att de svenska universiteten och högskolorna genom samverkan mellan forskningsgrupper och institutioner vid olika lärosäten kan optimera användningen av forskningsmedel. Mekanismer för prioriteringar Universitet och högskolor förfogar över betydande egna medel för forskning. Det är angeläget att lärosätena noga prövar hur dessa medel används och att fördelning av resurserna inte sker på ett mekaniskt sätt vilket också Forskning 2000 framhållit. Beslutande organ vid varje universitet och högskola bör i högre utsträckning ta ansvar för att resurserna fördelas utifrån uttalade prioriteringar i syfte att skapa slagkraftiga forskningsmiljöer men också för att lärosätena har en väl fungerande infrastruktur, t.ex. bibliotek. Prioriteringar bör bygga bl.a. på utvärderingar av forskningen vid respektive lärosäte. Högskolestyrelserna bör därför ges i uppdrag att , i samband med dialogen om budgeten med respektive redovisa hur utvärderingar av lärosätets forskning och andra åtgärder som syftar till att säkra kvalitetén i forskningen har påverkat fördelningen av lärosätets egna resurser. För lärosäten med vetenskapsområden bör redovisningen ske per område. Det är viktigt att lärosätena utarbetar mekanismer för omprioriteringar så att även nya och tvärvetenskapliga forskningsinriktningar kan tillgodoses. Redovisningen bör även inkludera resultat som härrör från utvärderingar av själva forskningsmiljön vid lärosätet. 6.3 Forskarutbildning Regeringens bedömning: Lärosätena bör förfoga över merparten av de medel för studiefinansiering som krävs för att uppnå statsmakternas examensmål. Examensmålen för forskarutbildningen bör höjas . Vid anställning som forskarassistent bör, liksom enligt nuvarande ordning, i första hand den komma i fråga som har avlagt examen högst före ansökningstidens utgång. Tiden bör dock kunna förlängas, om det finns särskilda skäl som föräldraledighet eller ledighet på grund av sjukdom. Kommitténs förslag: Universitet och högskolor skall ha det fulla ansvaret för forskarutbildningen och ges tillräckliga resurser för forskarutbildningen. En fortsatt öronmärkning av statsmakterna av medel för studiefinansiering i forskarutbildningen kan vara motiverad. Forskningsråden bör ta ett mer aktivt ansvar för forskarutbildningen genom att svara för särskilda insatser inom bl.a. nya ämnen. Statsmakternas examensmål är en rimlig miniminivå vad gäller det totala antalet doktorsexamina. Fördelningen mellan vetenskapsområden bör dock ändras. Antalet forskarutbildade inom teknik och naturvetenskap bör öka. En tidsbegränsad anställning för nyblivna doktorer som biträdande lektor bör inrättas. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser instämmer i att universitet och högskolor skall ha det fulla ansvaret för forskarutbildningen och också ges tillräckliga resurser för det. Ett par remissinstanser stöder förslaget att forskningsråden skall ta ett mer aktivt ansvar för forskarutbildningen, medan andra avstyrker förslaget. Samtliga remissinstanser som yttrat sig om det framtida behovet av forskarutbildade menar att det sannolikt är underskattat. Många remissinstanser instämmer i kommitténs förslag att öka antalet forskarutbildade inom vetenskapsområdena teknik och naturvetenskap. Remissinstanserna har olika åsikter när det gäller förslaget om anställning som biträdande lektor. Ett par remissinstanser ställer sig positiva till förslaget, medan vissa anser att anställning som forskarassistent redan fyller det önskade behovet. Andra anser att förslaget är oklart och bör utredas ytterligare. Skälen för regeringens bedömning: En väl fungerande forskarutbildning är en av de viktigaste förutsättningarna för utveckling som framgångsrikt kunskapssamhälle. Genom forskarutbildningen skall återväxt och expansion av våra utbildnings- och forskningsinstitutioner garanteras och det övriga samhällets växande behov av forskarutbildade tillgodoses. Forskarutbildningen ger utöver meriter inom ett visst forskningsområde också generella färdigheter såsom erfarenheter av att hålla samman en stor arbetsuppgift och att arbeta långsiktigt och självständigt. Det ger också kontakter med den akademiska världen, nationellt och internationellt, och inblick i kunskapsutvecklingens villkor. Anställda med forskarutbildning behövs inte bara för att utföra forskning, utan även för att kunna förstå, tillgodogöra sig och tillämpa forskningsresultat i annan verksamhet. Ansvar och dimensionering I avsnitt 4 i denna proposition behandlas statens uppgifter inom forskningsområdet. Staten skall bl.a. ha ett huvudansvar för forskar- utbildningen. Av högskolelagen framgår att staten som huvudman via universitet och högskolor skall anordna forskarutbildning. ges varje lärosäte med rätt att utfärda doktorsexamen, med undantag för i , ett särskilt uppdrag som innehåller kvantitativa mål för examinationen inom forskarutbildningen. Examens- målen preciseras efter samråd med respektive universitet eller högskola och fastställs i det regleringsbrev som avser i en treårsperiod. Den första treårsperioden avsåg åren 1997 1999. Målen avser minsta antal examina inom de fyra vetenskapsområdena (humanistisk-samhällsvetenskapligt, medicinskt, naturvetenskapligt och tekniskt). Det verkliga behovet av forskarutbildade överstiger de examensmål som regeringen tidigare ansett det realistiskt att sätta upp för kommande perioder. Efterfrågan på personer med forskarutbildning ökar inom alla samhällssektorer. De beräkningar som gjorts inom Utbildnings- departementet visar att examensmålen knappt täcker högskolans eget behov av forskarutbildade lärare. Fler forskarutbildade behövs, t.ex. inom lärarutbildningarna och behovet av forskarutbildade på arbetsmarknaden utanför högskolan är också stort. För att svenskt näringsliv skall fortsätta att utvecklas krävs också fler forskarutbildade. Beräkningar som gjorts av (), () och akademikers centralorganisation () visar att det årliga behovet av forskar- utbildade kan uppskattas till ca 3 000 examina . Detta skall jämföras med det uppsatta målet för innevarande period om i genomsnitt ca 2 000 examina . I finansplanen 1997 bedömde regeringen att av sysselsättningen i finns i kunskapsproducerande verksamhet. Detta innebär ett betydande behov av forskarutbildade inom samtliga vetenskapsområden. Regeringen anser därför att examensmålen bör höjas . För att löpande kunna bedöma framtida behov av högre utbildning inom olika samhällsområden har regeringen uppdragit åt att sammanfatta och analysera tillgängliga underlag avseende tillgång och efterfrågan på högskoleutbildade inklusive forskarutbildade på arbetsmarknaden. Uppdraget skall slutredovisas . En delredovisning skall dock ske . skall utgöra en del av underlaget för regeringens ställningstaganden till dimensionering och inriktning av forskarutbild- ningen. Inom de ramar som ges av statsmakterna har de enskilda lärosätena ett ansvar för att forskarutbildningens dimensionering och inriktning också grundas på en omvärldsanalys. Högskolestyrelsernas ställningstaganden till dimensionering och inriktning av forskarutbildningen bör ingå i de forskningsstrategier som lärosätena bör utarbeta enligt regeringens bedömning i avsnitt 5 i denna proposition. Dessa dokument utgör också underlag för regeringens beslut om mål för examinationen inom de olika vetenskapsområdena. Regeringen avser att återkomma till frågan om examensmål och prioriteringar mellan olika vetenskapsområden i budgetpropositionen för . Redan nu finner regeringen emellertid det önskvärt att lärosäten med examensrätt i forskarutbildningen aktivt engagerar sig för att förbättra lärarförsörjningen för att tillgodose behovet av forskarutbildade lärare vid lärosäten som saknar egen rätt att examinera i forskarutbildningen. Utbildningens uppläggning och genomförande Av betydelse för examinationen, och därmed för dimensioneringen, är forskarutbildningens uppläggning och genomförande. Regeringen anser i likhet med kommittén att dessa frågor bör ägnas ökad uppmärksamhet. Forskarutbildningens organisation i form av särskilda forskarskolor kan t.ex. ha positiva effekter på vidareutvecklingen av utbildningen. Den kan också bidra till att luckra upp strukturer som motverkar tvär- eller mångvetenskaplig utveckling och utbyte på vetenskaplig nivå mellan högskolor och omvärld. Kunskapen om forskarskolornas inverkan och möjligheter i förhållande till forskarutbildningen behöver öka. Regeringen har därför givit i uppdrag att bl.a. kartlägga förekomsten och utvecklingen av forskarskolor vid svenska universitet och högskolor samt redovisa för- och nackdelar som forskarutbildningens organisation i form av forskarskolor har. Uppdraget skall redovisas . Regeringen avser också att ändra instruktionen för så att vid verket också har ansvar för att stödja utvecklingen av forskarutbildningen. Antagningen till forskarutbildningen är också av betydelse för examinationen. Kommittén framhåller att det är angeläget att följa upp de ändringar i högskoleförordningen om tillträde till forskarutbildningen som trädde i kraft . Ändringarna innebär att endast så många doktorander får antas som kan erbjudas handledning och godtagbara studievillkor i övrigt och som har en säkrad studie- finansiering. Regeringen har uppdragit åt att, med utgångspunkt i gällande författningsbestämmelser och statsmakternas intentioner med den reformerade forskarutbildningen, kartlägga, analysera och bedöma de lokalt utformade bestämmelserna om antagning till forskarutbildningen samt konsekvenserna av dem. Uppdraget skall redovisas . Finansiering Forskarutbildningen är i första hand ett åtagande inom ramen för lärosätenas resurser. För perioden 1999 motsvarar den öronmärkta studiefinansieringen av det antal doktorander som behöver vara antagna för att nå examensmålet. För att nå examensmålen kan lärosätena utnyttja anslaget för forskning och forskarutbildning utöver de öronmärkta beloppen, vilket minskar resurserna för annan verksamhet, eller utnyttja externa medel. Det senare sker främst inom tekniskt och medicinskt vetenskapsområde. Den externa finansieringen av forskarutbildningen kan således utgöra en väsentlig och nödvändig förstärkning av lärosätets direkta resurser för ändamålet. Det ingår också i lärosätenas samverkansuppgift att forskarutbildningen skall kunna utformas i samspel med externa intressenter. Det bör emellertid slås fast att även om lärosätena skall vara lyhörda för synpunkter från avnämare utanför högskolan så är det universitet och högskolor själva som är ansvariga för forskarutbild- ningens inriktning, utformning och dimensionering. Regeringen anser därför att lärosätena bör förfoga över merparten av de medel för studiefinansiering som krävs för att uppnå statsmakternas examensmål. Medel för studiefinansiering inom forskarutbildningen bör även fortsättningsvis anvisas under anslagen till vetenskapsområden till universitet och högskolor, och anges som det minsta belopp som får avsättas. Som redovisats ovan har regeringen givit i uppdrag att utreda vissa frågor som berör forskarutbildningen. De avser bl.a. tillgång och efterfrågan på forskarutbildade, lokalt utformade bestämmelser om antagning samt forskarskolor. Det finns emellertid andra frågor som berör forskarutbildningens uppläggning och genomförande och den interna organisationen för forskarutbildningen, examinationen, kostnader och finansiering av forskarutbildningen samt den internationella dimensionen i forskarutbildningen vilka kan behöva en fördjupad och långsiktig analys. Regeringen har erfarit att har inlett ett flerårigt arbete med dessa frågor och välkomnar att de ges hög prioritet i verksamhet. Anställning som forskarassistent motivation att bli färdiga med forskarutbildningen är viktig för examinationen. Det är därför angeläget att möjliga karriärvägar för nyutexaminerade doktorer synliggörs. Kommittén menar att det saknas en form för anställning av lärare vid universitet och högskolor som ger nyblivna doktorer möjlighet att både forska och undervisa och föreslår därför att en biträdande lektor skall kunna anställas. Enligt högskoleförordningen (1993:100) får högskolorna anställa lärare som professorer (inbegripet adjungerade professorer), lektorer (inbegripet adjungerade lektorer), adjunkter (inbegripet adjungerade adjunkter) forskarassistenter, timlärare och gästlärare. Högskolorna får inte anställa andra kategorier av lärare. Regeringen delar kommitténs syn på behovet av en tidsbegränsad anställning för nydisputerade. Enligt regeringens bedömning fyller emellertid anställning som forskarassistent i stor utsträckning den funktionen. Denna anställning ger de nyexaminerade doktorer som högskolan vill rekrytera möjlighet att meritera sig, främst vetenskapligt men också pedagogiskt. Det är redan nu möjligt att inom ramen för denna anställning förordna än . Vidare kan en färdig doktor behålla sin doktorandanställning . Frågan om en postdoktoral anställning bör emellertid utredas ytterligare. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att se över frågan. Vid anställning som forskarassistent bör, liksom enligt nuvarande ordning, i första hand den komma i fråga som har avlagt examen högst före ansökningstidens utgång. Tiden bör dock förlängas vid ledighet på grund av sjukdom, för tjänstgöring inom totalförsvaret eller för förtroendeuppdrag inom fackliga organisationer och student- organisationer eller vid föräldraledighet. Regeringen anser det således angeläget att ledighet av ovannämnda skäl inte negativt påverkar en sökandes möjligheter att få anställning som forskarassistent 7 Samverkan mellan universitet och högskolor och samhället i övrigt 7.1 Samverkansuppgiften Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon ändring av högskolelagens bestämmelse om att universiten och högskolorna skall samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet. Kommitténs förslag: Kommittén anser att bestämmelsen i högskolelagen om universitetens och högskolornas primära uppgifter, utbildning och inomvetenskapligt motiverad forskning, inte är tillräckligt tydligt markerade. Den anser dessutom att innebörden av ordet samverkan är oklar. Den nuvarande lydelsen i högskolelagen om högskolans uppgifter bör därför preciseras och formuleringen om högskolans samverkan med det omgivande samhället bör tas bort. Remissinstanserna: Många av remissinstanserna kommenterar förslaget om en ändring av högskolelagen, framför allt frågan om universitetens och högskolornas samverkan med det omgivande samhället. Endast ett fåtal stödjer kommitténs förslag om en förändring av högskolelagen i detta avseende. En majoritet framhåller vikten av att högskolelagen även fortsättningsvis innehåller krav på läroanstalterna att samverka med det omgivande samhället. Dessa måste vara öppna för olika samhällssektorers behov och att det finns fördelar även för högskolan av denna samverkan. Att ändra i högskolelagen skulle enligt många sända fel signaler och riskera den dialog och de resultat som uppnåtts. I vissa remissvar föreslås att högskolelagen bör förtydligas för att betona att samverkan inte skall ses som en verksamhet vid sidan av grundutbildningen och forskningen utan skall vara integrerad i högskolans hela verksamhet. Skälen för regeringens bedömning: Verksamheten vid universitet och högskolor regleras genom bl.a. bestämmelsen i 1 kap. 2§ högskolelagen där det föreskrivs följande, Staten som huvudman skall anordna högskolor för 1. utbildning som vilar på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt beprövad erfarenhet, och 2. forskning och konstnärligt utvecklingsarbete samt annat utveck- lingsarbete. Högskolorna skall också samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet. Frågan om högskolans samverkan med det omgivande samhället behandlades i det betänkande som den sk. lämnade, Nyttiggörande av forskningsresultat och samverkan mellan högskolan och näringslivet (SOU 1996:70). Vidare behandlades frågan ingående i den senaste forskningspolitiska propositionen Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5). Ändringen av högskolelagen vad avser högskolans samverkan med det omgivande samhället beslutades av med anledning av regeringens beslut i budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1, bet. I nämnda propositioner redogjordes utförligt för bakgrunden till och syftet med att utvidga högskolans samverkansuppgift, den s.k. tredje uppgiften, från att enbart innefatta en skyldighet att informera om sin verksamhet till ett mandat att även samverka med det omgivande samhället vid fullgörande av uppgifterna utbildning och forskning. Det framhölls bl.a. att en ökad samverkan bidrar till att högskoleutbildningarna förnyas och tillgodoser arbets- marknadens föränderliga behov och att forskningen stimuleras till att fördjupa kunskapen om aktuella frågeställningar i samhället. Utbyggnaden av högskolan över hela landet sades dessutom öka högskolans möjligheter till kontakter och samarbete med samhälle och näringsliv, och att bidra till utvecklingen i närområdet. har utvecklingen inom högskolesektorn dominerats av arbetet med ökad samverkan. Många högskolor har beslutat om program för samverkan och på en rad högskoleorter har inrättats organ för samverkan mellan högskolan och näringslivet. Formerna för och innehållet i denna samverkan utvecklas kontinuerligt och varierar helt naturligt beroende på olika förutsättningar på de skilda högskoleorterna, något som ligger helt i linje med syftet med den aktuella reformen. Forskning 2000 menar att samverkan inte är en från undervisning och forskning skild verksamhet utan ett sätt att utnyttja resurser. Regeringen instämmer i att samverkan skall vara en integrerad del av högskolans totala verksamhet. Det innebär t.ex. att högskolan skall bedriva grundutbildning och forskning på ett sådant sätt att den tillsammans med det omgivande samhället gemensamt utvecklar kunskaper och former för att dra nytta av forskningen. Däremot instämmer regeringen inte i att samverkan bara skulle vara en fråga om resurser. Bl.a. ger samverkan möjligheter till en ömsesidig kunskapsbildning som annars inte skulle komma till stånd. Samverkan ger också ett inflöde av idéer till lärosätet som bör få effekt på undervisning och forskning. och högskolor förmår utveckla en god samverkan med externa intressenter inom såväl grundutbildning som forskning, utan att lärosätets integritet riskeras, är en viktig kvalitetsaspekt för verksamheten. är det viktigt att betona högskolans samverkan med hela det omgivande samhället, kommuner, landsting, myndigheter, organisationer, allmänhet, och inte bara företag och näringsliv. Samverkansuppgiften är också en ömsesidig verksamhet som endast kan göras möjlig om samtliga parter, såväl högskolan som näringsliv, myndigheter och organisationer har ett engagemang. Det finns således inget som talar för att ändra högskolelagen i enlighet med förslaget från Forskning . Det har inte heller framkommit något som tyder på att de skäl som anfördes för att utvidga den tredje uppgiften inte längre skulle vara giltiga. Bestäm- melserna i högskolelagen har dessutom inte varit i kraft så länge att det går att med säkerhet uttala sig om dess långsiktiga effekter. Studier har dock inletts inom området och kommer att bidra med kunskaper om samverkansuppgiftens roll och effekter. Redan nu finns exempel på hur enskilda företag och regioner har haft stor nytta av högskolans intensifierade ansträngningar att nå ut med sin utbildnings- och forskningsverksamhet. Regeringen följer upp den samverkan som etablerats mellan högskolor och övriga samhället. Det sker bl.a. genom den ordinarie verksamhets- dialogen med högskolorna och genom särskild återrapportering. Samtliga lärosäten skall till regeringen redovisa handlingsplaner för samverkansuppgiften. Vid pågår också ett handläggnings- och analysarbete av universitetens och högskolornas olika lösningar på samverkansformer. 7.2 Forskning och uppfinningar Regeringens bedömning: Resultaten av forskningen vid universitet och högskolor i form av uppfinningar bör i högre utsträckning kunna kommersialiseras. Högskolelärarna bör dock behålla rätten till sina uppfinningar. Förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden bör inledas i syfte att det träffas ett kollektivavtal som förbättrar möjligheterna till kommersialisering av forskningsuppfinningar. Kommittén: Forskning 2000 föreslår att ett avtal sluts, där universitets- och högskolelärarnas rätt till patent och andra immateriella rättigheter överlåts till universiteten och högskolorna och där regler för ekonomisk ersättning till lärarna för denna överlåtelse anges. Remissinstanserna: Ett mindre antal av remissinstanserna har yttrat sig över kommitténs förslag om de immateriella rättigheterna och flertalet av dessa är negativa till förslaget. Några av de större universiteten och högskolorna anser att det krävs en mer ingående utredning av dessa frågor innan beslut kan fattas. Skälen för regeringens bedömning: Frågan om immateriella rättigheter inom högskoleområdet behandlades ingående i den senaste forskningspolitiska propositionen Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5) med anledning av förslagen från den s.k. NYFOR- utredningen, Nyttiggörande av forskningsresultat och samverkan mellan högskolan och näringslivet (SOU 1996:70) Nämnda utredning hade i uppdrag att bl.a. se över det undantag som gäller för högskolelärare enligt lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar, som ger dessa i motsats till övriga arbetstagare rätten till de uppfinningar som de gör inom anställningen. Utredningen fann att även om detta s.k. lärarundantag upphävdes skulle inte rätten till forskarnas uppfinningar övergå till universiteten och högskolorna, om inte dessa genom en ändring i högskolelagen fick som en av sina uppgifter att kommersiellt exploatera de anställdas uppfinningar, en ordning som dock inte utredningen ansåg sig kunna rekommendera.