prop · GM03143 · 1999-01-01 00:00:00 — När omfattningen av rätten för den enskilde att använda samiska, finska eller meänkieli hos statliga förvaltningsmyndigheter skall bestämmas måste liksom för rättsväsendet språkkunskaperna hos myndighetspersonalen tillsammans med behovet av att använda sitt eget språk vara avgörande för vilken nivå i konventionen som sådana regler bör motsvara. De högsta åtagandenivåerna förutsätter att hela eller stora delar av personalen vid myndigheterna behärskar samiska, finska och meänkieli. Med hänsyn till dessa krav på språkkunskaper hos myndigheternas personal är sådana åtgärder omöjliga att införa . Regeringen anser det dock möjligt att införa en rätt som innebär att de som använder samiska, finska eller meänkieli har rätt att göra framställningar i muntlig eller skriftlig form på dessa språk och få svar på sitt språk. Detta motsvarar den tredje åtagandenivån i minoritetsspråkskonventionen. Regeringen föreslår därför att regler om rätt för enskilda att använda samiska respektive finska och meänkieli i kontakt med statliga förvaltningsmyndigheter i ärenden som rör myndighetsutövning mot dem införs. Den enskilde kommer härigenom ges en rätt att vid muntliga och skriftliga kontakter med myndigheterna använda samiska, finska och meänkieli. har föreslagit att motsvarande regler även bör gälla domstolar vid handläggning av förvaltningsärenden. En sådan regel har enligt regeringens meningen en så begränsad tillämpning att det inte finns skäl att låta domstolar vid handläggning av förvaltningsärenden omfattas av de nya reglerna. Regeringen föreslår även att myndigheterna skall vara skyldiga att svara på det språk den enskilde använder i kontakt med myndigheten. När det gäller omfattning av en sådan skyldighet gör vi följande överväganden. När det gäller muntliga förfrågningar från enskilda och muntliga svar från myndigheterna i sådana ärenden kan myndigheterna i flera fall med tillvaratagande av egen personals kunskaper klara sådan service om man får begränsa sådana förfrågningar till vissa i förväg bestämda tider. I många fall kan dock tolk behöva anlitas. Hos myndigheter som måste anlita tolk bör en möjlighet att begränsa servicen på samiska, finska och meänkieli till vissa i förväg bestämda tider finnas. Vi föreslår därför att myndigheterna får rätt att bestämma särskilda tider och särskild plats för samisktalandes, finsktalandes och meänkielitalandes besök och telefon- samtal. Enligt minoritetsspråkskonventionen skall staterna förbinda sig att genomföra det slag av åtgärder vi nu föreslår i rimlig utsträckning. En sådan bestämmelse kan därför inte anses strida mot konventionen. När det gäller skriftliga kontakter mellan den enskilde och en myndighet finns större svårigheter. Kunskaperna i att läsa och skriva samiska, finska och meänkieli får antas vara sämre hos personalen vid myndigheterna än kunskaperna i att tala och förstå språken. För att klara att uppfylla ett sådant krav är man beroende av att anlita utomstående översättare. Förutom att skriftliga översättningar är kostsamma är de också tidskrävande. Särskilt gäller detta översättning av skriftliga beslut av myndigheter eftersom särskilt stora krav på kvalitet måste ställas på sådana översättningar. Det kan mot denna bakgrund konstateras att ju större krav som ställs på myndigheterna att ta emot skriftliga handlingar på samiska, finska och meänkieli och att ge skriftliga svar på dessa språk ju större blir kostnaderna och ju mer tidskrävande blir handläggningen vid myndigheterna. Särskilt gäller detta om myndigheterna skall avfatta skriftliga beslut även på samiska, finska och meänkieli eftersom detta alltid kräver att en utomstående översättare anlitas. Regeringen anser därför att det är orealistiskt, såväl praktiskt som ekonomiskt, att ställa krav på myndigheterna att avfatta skriftliga beslut även på samiska, finska och meänkieli. Rätten att skriftligt kommunicera med myndigheterna på dessa språk bör därför begränsas till en rätt för den enskilde att lämna in skriftliga inlagor till myndigheten. Om en enskild använt samiska, finska eller meänkieli i sina skriftliga kontakter med myndigheten i ett ärende som rör myndighetsutövning bör myndighetens skyldighet således begränsas till att muntligen översätta och förklara sina skriftliga svar och beslut riktade till den enskilde. För att den som använder samiska, finska eller meänkieli skall känna till sin rätt att få beslutet muntligen översatt, skall en skriftlig upplysning på respektive språk om att sådan muntlig översättning eller förklaring kan ges av myndigheten alltid följa med skrift eller beslut från myndigheten till den enskilde. Den enskilde skall ha rätt att välja finska eller meänkieli eller vilken varietet av samiska som han eller hon vill använda vid sin kontakt med myndigheten. Myndigheten bör vid sina muntliga kontakter, så långt möjligt, använda samma varietet av samiska som den enskilde. När det gäller finska och meänkieli skall myndigheten vid sina muntliga kontakter med enskilda använda samma språk som den enskilde. Som Lagrådet påpekat bör detta tydligare komma till uttryck i lagtexten. För att myndigheterna så långt möjligt skall kunna ge samma service på samiska, finska och meänkieli som på svenska är det önskvärt att myndigheten så långt möjligt använder den personal som behärskar dessa språk hos myndigheten i kontakt med enskilda som väljer att kommunicera med myndigheterna på dessa språk. Tolk eller översättare bör bara anlitas om den egna personalen inte behärskar språken tillräckligt väl. Ersättning till tolk eller översättare skall betalas av myndigheten. Någon uttrycklig regel om detta behöver inte enligt regeringens mening tas in i de föreslagna lagarna. För att myndighetens personal skall kunna användas i så stor utsträckning som möjligt kan personalen vid olika myndigheter behöva omorganiseras och vidareutbildas. har föreslagit att en bestämmelse om att myndigheterna skall erbjuda sin personal fortbildning skall tas in i de föreslagna lagarna. Kommittén har även föreslagit att en regel införs som gör att myndigheterna utöver andra kunskapskrav, skall betrakta tvåspråkighet i samiska och svenska, finska och svenska eller meänkieli och svenska som en särskild merit vid anställning av personal hos myndigheter inom förvaltningsområdet. Det är myndigheternas ansvar att avgöra om sådan utbildning skall erbjudas personalen och vad som skall utgöra en särskild merit vid anställning. Regeringen anser därför att sådana bestämmelser inte bör tas in i de föreslagna lagarna. Även om man organiserar arbetet vid myndigheterna så att egen personal med kunskaper i samiska, finska och meänkieli utnyttjas så långt möjligt för att bemöta dem som vill utnyttja rätten att använda dessa språk, kommer myndigheter i många fall vara tvungna att anlita utomstående tolkar eller översättare. För att tolkar och översättare skall kunna utnyttjas så effektivt som möjligt kan myndigheterna samordna sitt utnyttjande av tolkar och översättare. Regeringen föreslår också att myndigheterna skall sträva efter att även i övrigt ge information och upplysningar till allmänheten på samiska, finska och meänkieli om det begärs. Blanketter och informationsblad avsedda för allmänheten skall också kunna översättas till samiska, finska eller meänkieli, eller till tvåspråkiga versioner, när behov av detta bedöms föreligga. Bedömningen av om ett sådant behov finns får göras mot bakgrund av efterfrågan på muntlig information på samiska, finska och meänkieli hos myndigheterna. De statliga myndigheterna bör kunna erbjuda den service som redovisas inom befintliga ramar. 7.4 Landstingskommunala och kommunala förvaltnings- myndigheter Regeringens förslag: Den enskilde skall få använda samiska, finska och meänkieli vid skriftliga och muntliga kontakter med landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har anknytning med förvaltningsområdet. Myndigheten skall ge muntliga svar på samiska, finska och meänkieli samt även i övrigt sträva efter att bemöta den enskilde på respektive språk. Myndigheten skall få bestämma särskilda tider och särskild plats för besök och telefonsamtal. Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Kommittén har även föreslagit bestämmelser om att myndigheterna dels vid behov skall erbjuda sin personal vidareutbildning i de aktuella språken, dels skall betrakta tvåspråkighet som en särskild merit vid anställning av personal. Kommittén har därutöver föreslagit att en uttrycklig regel om att kostnaderna för tolk och översättare betalas av myndigheten. Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är positiva till förslagen. kommun är positiv till förslaget men påpekar att förslaget kräver betydligt större utbildningsinsatser än kommittén antagit. kommun anser att rätten att använda sitt eget språk kan leda till orimliga kostnader och ifrågasätter om den blir ett skydd för språket. De remissinstanser som representerar samerna föreslår att rätten att använda samiska även skall avse skriftliga beslut. kommun, kommun, kommun, kommun och kommun är positiva till förslagen. Skälen för regeringens förslag: Konventionens bestämmelser när det gäller rätten för enskilda att använda landsdels- eller minoritetsspråk hos kommunala eller landstingskommunala myndigheter är utformade på liknande sätt som bestämmelserna om rätt att använda språken i kontakt med statliga myndigheter. Åtagandena är dock något mer vagt formulerade. Skälet till skillnaden i formulering när det gäller de åtaganden som gäller för kommunala och landstingskommunala myndigheter jämfört med vad som gäller för statliga myndigheter anges i konventionskommentaren vara att man velat ta hänsyn till den kommunala självbestämmanderätten. Avsikten har dock inte varit att myndigheterna på nivå skall ge sämre service på landsdels- eller minoritetsspråken än de statliga myndigheterna. Regeringen föreslår med hänsyn till innehållet i konventionen och konventionskommentaren att regler om rätt för enskilda att använda samiska, finska och meänkieli hos landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndigheter skall utformas på samma sätt som regler om rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos statliga förvaltningsmyndigheter. Ett gemensamt regelsystem för alla förvaltningsmyndigheter oavsett om de är statliga, landstingskommunala eller kommunala, underlättar också för de myndigheter som skall tillämpa reglerna och gör reglerna mer lättöverskådliga för den enskilde. Regeringen föreslår således att den enskilde skall få använda samiska, finska och meänkieli vid muntliga och skriftliga kontakter med landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndigheter samt att dessa myndigheter skall ge muntliga svar på samma språk. Myndigheterna skall även i övrigt sträva efter att bemöta den enskilde på respektive språk och få bestämma särskilda tider och särskild plats för besök och telefonsamtal. 7.5 Förskoleverksamhet och äldreomsorg Regeringens förslag: En kommun skall när den erbjuder plats i förskoleverksamhet ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på samiska, finska respektive meänkieli. Vidare skall en kommun erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar samiska, finska respektive meänkieli. Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är positiva till förslagen. Detta gäller även representanter för äldreomsorg och förskoleverksamhet i berörda kommuner. Skälen för regeringens förslag: I konventionens artikel 10.3 behand- las rätten att få samhällsservice från förvaltningsmyndigheter på landsdels- eller minoritetsspråk. För att nå upp till konventionens krav krävs att samiska, finska och meänkieli används inom förvaltningsområdena för samiska respektive finska och meänkieli i samhällsservice från förvaltningsmyndigheter eller personer som handlar på deras uppdrag. Som vi sagt finns olika nivåer för staternas åtaganden. Exempel på samhällsservice som avses är enligt konventionskommentaren service vid sjukhus, postbefordran, transporter och elleveranser. I artikel 13.2c) behandlas ett närliggande område nämligen rätten att bli bemött på landsdels- eller minoritetsspråk vid institutioner som erbjuder social omsorg såsom, sjukhus, pensionärshem och vårdhem. Regeringen anser att det inte är möjligt att uppfylla kraven enligt dessa konventionsbestämmelser inom alla områden för statlig, landstingskommunal och service eller social omsorg. Kostnaderna skulle bli för höga och de praktiska problemen att genomföra sådana rättigheter för stora. Vi har mot denna bakgrund ansett att rätten att bli bemött på samiska, finska och meänkieli i denna del av den offentliga förvaltningen i ett första steg bör begränsas till de områden där möjligheten att bli bemött på sitt eget språk är mest angelägen och kan antas leda till det bästa stödet för språkens bevarande. De områden vi har funnit vara mest angelägna är förskoleverksamhet och äldreomsorg. Förskoleverksamhet på det egna språket är mycket viktig för samis- kans, finskans och meänkielis bevarande i förvaltningsområdena eftersom språkinlärningen är som intensivast före skolstarten. För att de barn som använder samiska, finska eller meänkieli i sina hem skall kunna utveckla en aktiv tvåspråkighet på det sätt som eftersträvas i konventionen, är det därför mycket viktigt att språkinlärningen stöds redan i förskolan. När det gäller omsorgen om äldre är dessa ofta de starkaste språk- bärarna och bärare av kultur och traditioner. Det är därför viktigt för språkens och kulturens bevarande att de äldre som använder samiska, finska och meänkieli kan fortsätta att göra detta. Därtill kommer den omständigheten att det inom äldreomsorgen har visat sig att äldre kan förlora kunskaperna i det sist inlärda språket men behåller kunskaperna i det först inlärda språket. För denna generation kan följaktligen samiska, finska eller meänkieli vara det enda språk de kan kommunicera med omgivningen på. Det är mot denna bakgrund nödvändigt att kunna erbjuda äldreomsorg på samiska, finska och meänkieli för dem som har dessa språk som modersmål. I de enkäter som sänt till kommunerna har frågor ställts angående i vilken omfattning samiska och finska används i förskoleverksamhet och äldreomsorg. Svaren har varierat men samtliga kommuner har uppgett att man har personal både inom förskolan och äldreomsorgen som behärskar samiska respektive finska. Samtliga kommuner har också uppgett sig vara positiva till att organisera förskoleverksamheten och äldreomsorgen så att den personal som behärskar samiska och finska kan användas i verksamheten. I flera kommuner sker redan en sådan samordning, permanent eller på försök. De flesta kommuner som har sådan verksamhet har rapporterat att man har goda erfarenheter av denna verksamhet. Regeringen föreslår att kommunerna i förvaltningsområdet för samiska respektive i förvaltningsområdet för finska och meänkieli, när plats i förskoleverksamhet erbjuds barn, skall ge föräldrar som så önskar möjlighet att placera barnen i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på samiska, finska respektive meänkieli. Detta medverkar till att artikel 10.3 och 13.2 delvis uppfylls. Det motsvarar konventionens krav i artikel 8.1 a iii). Skälet till att vi utformat förslaget på detta sätt är att kommunerna erbjuder förskoleverksamhet på samiska respektive finska i varierande omfattning och i olika former. Det finns också olika förutsättningar i olika kommuner när det gäller tillgång på språkkunnig personal, personalens pedagogiska utbildning när det gäller barns tvåspråkighet och vad gäller antal barn vars föräldrar kan antas efterfråga förskoleverksamhet på samiska, finska eller meänkieli. De olika förutsättningarna motiverar enligt regeringens uppfattning att kommun- erna i ett första steg får möjlighet att organisera förskoleverksamheten enligt de resurser och den efterfrågan som finns . Kommunerna ges således med detta förslag möjlighet att själva välja hur de vill utforma den verksamhet som erbjuds på samiska, finska och meänkieli. När kommunerna utformar förskoleverksamhet på samiska, finska och meänkieli är det angeläget att sådan förskoleverksamhet utformas så att den också innehåller inslag av den kultur och de traditioner som hänger samman med språken. Det är också önskvärt att förskolepersonalen får utbildning i hur de bäst kan stödja barnens tvåspråkighet. När det gäller äldreomsorgen föreslår regeringen regler som innebär att kommunerna åläggs en skyldighet att erbjuda äldreomsorg där hela eller i vart fall delar av verksamheten bedrivs på samiska, finska respektive meänkieli. På motsvarande sätt som gäller för förskoleverksamheten finns olika förutsättningar hos olika kommuner när det gäller att anordna äldreomsorg där personalen använder samiska, finska eller meänkieli. Detta gör att vi utformat vårt förslag så att kommunerna i ett första steg kan välja i vilken form och omfattning sådan verksamhet skall erbjudas. Vårt förslag medverkar till att artikel 10.3 och 13.2 delvis uppfylls. Ett mycket viktigt inslag i äldreomsorgen är att eftersträva att en användning av samiska, finska och meänkieli förenas med en respekt för den samiska, finska och tornedalska kulturen och traditionerna så att de äldre kan få ett bemötande som så mycket som möjligt liknar det de varit vana vid när det gäller språk, kultur och traditioner. Äldreomsorg med sådana inslag förekommer redan permanent eller på försök i flera av de aktuella kommunerna. För att personalen inom förskoleverksamheten och äldreomsorgen i ökad utsträckning skall ha möjlighet att bemöta barn och äldre på samiska, finska och meänkieli kan kommunen behöva bereda personalen fortbildning i samiska, finska och meänkieli. Sådan fortbildning kan innehålla utbildning i samisk och tornedalsk historia och traditioner samt utbildning om barns språkinlärning. För de ökade kostnader som föranleds av regeringens förslag i detta avsnitt och i avsnitt 7.4 bör kommunerna och tillföras . 7.6 Kommunindelning och språkgränser Regeringens bedömning: Nuvarande bestämmelser om förut- sättningar för ändringar i den kommunala indelningen är tillräckliga för att uppfylla minoritetsspråkskonventionens krav att den administrativa indelningen inte skall hindra främjandet av landsdels- eller minoritetsspråk. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår en bestämmelse som klargör att en ändring i kommunindelningen inte får ske på ett sådant sätt att den hindrar att samiska och finska främjas. Remissinstansernas synpunkter: anser inte att har respekt för det samiska geografiska området. Indelningslagen bör därför ändras i enlighet med kommitténs förslag. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Vid en jämförelse av de historiska språkgränserna för samiska respektive finska och meänkieli med kommungränserna för kommunerna i förvaltningsområdena för dessa språk kan konstateras att dessa gränser inte sammanfaller. I två av de kommuner som omfattas av förslagen, och , talas både samiska, finska och meänkieli. Samiska talas mest i de västra delarna av kommunerna och i norra delen i kommun medan finska och meänkieli talas mest i de östra delarna. Av bestämmelsen i artikel 7.1b) i minoritetsspråkskonventionen framgår att gällande eller ny administrativ indelning av landet inte skall hindra främjandet av ifrågavarande landsdels- eller minoritetsspråk. Regeringen anser att det är viktigt att den administrativa indelningen av landet inte utgör hinder för att främja landsdels- eller minoritetsspråk. Enligt vår mening utgör den nuvarande indelningen inte något sådant hinder. Förutsättningarna för ändringar i den kommunala indelningen regleras i lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och landsting. Där anges i 1 kap. 1 § att en ändring i rikets indelning i kommuner kan göras om en sådan ändring kan antas medföra bestående fördel för en kommun eller en del av en kommun eller andra fördelar från allmän synpunkt. Särskild hänsyn skall tas till den eller de kommuner som närmast berörs av indelningen. Om en sådan kommun motsätter sig en indelningsändring får beslut om ändring meddelas endast om det föreligger synnerliga skäl. Särskild hänsyn skall också tas till befolkningens önskemål och synpunkter. Av förarbetena till lagen framgår att en indelningsändring inte bör genomföras utan att det föreligger från allmän synpunkt objektivt bärande skäl till ändringen (prop. 1978/79:157). Vilka skäl som skall föreligga och hur tungt de skall väga i förhållande till eventuella skäl mot en ändring har i huvudsak överlämnats till praxis. Vid denna avvägning bör alla omständigheter som talar för eller emot en ändring uppmärksammas. Befolkningens förhållanden skall ges en central plats vid bedömningen. Regeringen anser mot bakgrund av vad som har sagts att lagstiftningen ger tillräckliga garantier för att en indelningsändring inte kommer att genomföras om den skulle hindra främjandet av samiska, finska och meänkieli. 8 Rikstäckande åtgärder 8.1 Utbildningsfrågor 8.1.1 Grundskola och gymnasieskola Regeringens bedömning: I läroplanen för det obligatoriska skol- väsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) respektive de frivilliga skolformerna (Lpf 94) bör det anges att eleverna skall ges kunskap om minoritetsspråken och om de nationella minoriteternas kultur, religion och historia. Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens bedömning. Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är i allmänhet positiva till förslagen som gäller och gymnasieskolan. Remissvaren från kommunerna är särskilt positiva. och Samernas folkhögskola framför att även utbildning av förskolelärare och fritidspedagoger samt övrig skolpersonal bör omfattas av förslaget. föreslår att regeringen gör en noggrann kostnadsanalys av insatsen vid landets lärarutbildningar för att garantera att man når önskvärt resultat. har inte några invändningar mot förslagen. Skälen för regeringens bedömning: Av minoritetsspråkskonven- tionens artikel 7.1c) och 7.1d) framgår att staterna skall bygga sin politik, lagstiftning och praxis på mål och principer som främjar landsdels- eller minoritetsspråken i syfte att skydda dem samt underlättar och/eller uppmuntrar användningen av språken i tal och skrift i det offentliga och privata livet. I artikel 7.1f) och 7.3 anges att staterna skall tillhandahålla lämpliga former och medel för undervisning i landsdels- eller minoritetsspråk på alla vederbörliga nivåer samt att de skall främja ömsesidig förståelse mellan språkliga grupper och verka för att respekt, förståelse och tolerans med avseende på landsdels- eller minoritetsspråk inkluderas bland målen för olika slag av undervisning och utbildning. I artikel 8.1b), 8.1c), 8.1d) och 8.1g) framgår att staterna skall tillhandahålla undervisning i landsdels- eller minoritetsspråk samt i den historia och kultur som hör till språken i och gymnasiet som en integrerad del av läroplanen. Detta skall ske utan att försämra undervisningen i statens officiella språk. I artikel 8.1i) ställs också krav på att staten skall inrätta ett eller flera övervakningsorgan för att följa undervisningen i landsdels- eller minoritetsspråken och periodiskt avge rapport om sina resultat. I artikel 8.2 anges att staterna även utanför det geografiska område där tillräckligt många använder landsdels- eller minoritetsspråk skall, om antalet användare av ett landsdels- eller minoritetsspråk motiverar det, tillåta, uppmuntra eller tillhandahålla undervisning på eller i landsdels- eller minoritetsspråk på alla vederbörliga utbildningsnivåer.