prop · GM03129 · 1999-01-01 00:00:00 — Detta innebär att hänvisningen i 3 kap. 15 § tredje stycket bankrörelselagen till 3 kap. 5 § lagen bör stå kvar oförändrad. I fråga om upplysningsskyldighet har i det föregående (avsnitt 5.1.5) föreslagits att den grupp funktionärer till vilka revisorn är skyldig att lämna vissa uppgifter, nämligen medrevisor, granskare, ny revisor och, i vissa fall konkursförvaltare, även skall omfatta lekmannarevisorn. Samma skyldighet bör åvila en granskare i förhållande till lekmannarevisorn. Hänvisningen i 3 kap. 15 § tredje stycket bankrörelselagen till 3 kap. 14 § lagen kan därför stå kvar oförändrad. Tidsfrister för väckande av skadeståndstalan I fråga om tidsfrist för väckande av skadeståndstalan i vissa fall gäller samma regler för granskare som för revisor (5 kap. 8 § 3 bankrörelselagen). Vissa ändringar föreslås emellertid nedan beträffande tidsfristens längd och utgångspunkt (se avsnitt 5.3). 5.2 Allmän granskning 5.2.1 Allmän granskning vid sidan av revision Regeringens förslag: I sparbanker och medlemsbanker skall det vara möjligt att utse personer med uppgift att göra en allmän granskning av bankens verksamhet utöver den lagstadgade revisionen. Sådana personer skall benämnas lekmannarevisorer. Det skall inte finnas någon begränsning av hur många lek- mannarevisorer som skall kunna utses i en och samma bank. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Föreningen yttrar generellt att föreningen tillstyrker förslaget men förklarar sig ändå vidhålla den uppfattning som föreningen gett uttryck för i ett annat lagstiftningsärende, nämligen att föreningen avstyrker att bestämmelser om lekmannarevisorer införs. För- eningen hänvisar därvid till sitt yttrande över departementspromemorian Förtroenderevisorer i aktiebolag, Ds 1996:65. Bakgrund: Enligt svensk rätt har det varit möjligt att, som komplement till en eller flera auktoriserade eller godkända revisorer, till revisorer i bl.a. sparbanker och medlemsbanker utse personer utan den formella kompetens som en auktorisation eller ett godkännande innebär (jfr 3 kap. 3 och 4 §§ bankrörelselagen). Detsamma har varit fallet när det gäller bankaktiebolag. För bankaktiebolag, liksom för övriga aktiebolag, gäller emellertid att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor kan vara revisor i bolaget (10 kap. 11 § första stycket aktiebolagslagen). Som en följd av att kompetenskravet för revisorer i aktiebolag höjdes på detta sätt blev det inte längre möjligt för de personer som var revisorer och som saknade formell revisorskompetens att vara revisorer i aktiebolag. Det ansågs emellertid värdefullt att det fanns möjlighet för sådana personer att även fortsättningsvis utföra någon form av löpande granskning, framför allt i kommunala bolag men även i andra företag (se prop. 1997/98:99 s. 170 f.). Därför infördes bestämmelser om en ny slags granskningsmän, s.k. lekmannarevisorer. Dessa har till uppgift att bevaka särskilda aspekter på bolagens verksamhet men inte att svara för den re- vision som föreskrivs i den civilrättsliga lagstiftningen. De skall i stället göra en s.k. allmän granskning. I förekommer personer utan formell revisorskompetens som revisorer i flertalet sparbanker och medlemsbanker. Förekomsten av denna typ av revisorer skall ses mot bakgrund av de traditioner som finns i svensk sparbanksrörelse och svenskt föreningsliv, där valet av revisorer styrs av särskilda förtroendeaspekter och kompetensbehovet är delvis annorlunda än i vanliga företag. Genom tidigare behandlat förslag (avsnitt 5.1.3) att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor skall kunna vara revisor i sparbanker och medlemsbanker kommer det inte längre att vara möjligt att till revisor i sådana banker utse någon som inte har den formella kompetens som en auktorisation eller ett godkännande innebär. En sådan förändring aktualiserar behovet av regler som på något annat sätt kan tillgodose behovet av sådan "lekmannarevision" som har kunnat ske inom ramen för bankrörelselagens regler om revision. Det är naturligt att därvid ta sin utgångspunkt i de regler om allmän granskning som gäller för bankaktiebolag och andra typer av aktiebolag. De överväganden om allmän granskning som redovisas i detta avsnitt knyter därför mycket nära an till övervägandena om allmän granskning av aktiebolag i prop. 1997/98:99 (s. 170 184). Skälen för regeringens förslag: Förslaget att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor kan vara revisor i en sparbank eller medlemsbank utgör en nödvändig anpassning till det s.k. revisorsdirektivet. Det direktivet behandlar endast frågan vem som är behörig att utföra lagstadgad räkenskapsrevision. Andra former av granskning nämns inte. EG-rätten torde därför inte hindra att det i en sparbank eller medlemsbank utses andra granskare utan de kvalifikationer som fordras enligt revisorsdirektivet så länge dessa inte tar del i ansvaret för räkenskapsrevisionen. Direktivet förhindrar däremot att personer som saknar formell revisorskompetens utses att svara för granskningen av bankernas räkenskaper och att sådana personer undertecknar revisionsberättelsen på det sätt som sker enligt den nuvarande svenska lagstiftningen. En sparbank har till ändamål att främja sparsamhet och en medlemsbank att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. Genom att till revisorer i sparbanker och medlemsbanker utse lekmän och yrkesrevisorer som inte uppfyller vissa formella kompetenskrav torde man i allmänhet vilja åstadkomma att verksamheten granskas av personer som har anknytning till den och som därmed är särskilt lämpade att pröva om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt samt att den står i överensstämmelse med de särskilda syftena med verksamheten. Dessutom kan dessa personer genom sin särskilda erfarenhet och kompetens ofta tillföra företaget något utöver vad de examinerade revisorerna gör. Det är mot denna bakgrund väsentligt att lagstiftningen tillhandahåller bestämmelser som möjliggör en fortsatt granskning genom lekmän och yrkesrevisorer utan formell kompetens. Som framgått ovan kan EG- rätten inte anses förhindra regler om sådan granskning så länge denna inte sammanblandas med räkenskapsrevisionen. Det föreslås därför att det på samma sätt som för aktiebolag införs regler om ett nytt slag av granskningsmän. Dessa skall ha till uppgift att bevaka särskilda aspekter på sparbankernas och medlemsbankernas verksamhet men inte svara för den revision som föreskrivs i den civilrättsliga lagstiftningen. Deras uppdrag bör inte vara av tillfällig karaktär utan avse en löpande granskning av banken. Det är lämpligt att liksom beträffande aktiebolag benämna dessa granskare lekmannarevisorer. 5.2.2 Hur skall lekmannarevisorn utses? Regeringens förslag: Lekmannarevisor skall utses av stämman eller enligt bestämmelser i stadgarna. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I aktiebolag, däribland bankaktiebolag, utses lekmannarevisor av bolagsstämman. Som skäl härför har i prop. 1997/98:99 (s. 174) bl.a. anförts att det från systematisk synpunkt kan vara en fördel att lekmannarevisorer utses på samma sätt som gäller för val av styrelseledamöter och revisorer. Det är för aktiebolagens del vidare möjligt att genom bestämmelser i bolagsordningen låta någon annan än stämman utse lekmannarevisor. Samma ordning bör gälla för sparbanker och medlemsbanker. Det föreslås därför att lekmannarevisor i dessa banker skall utses av stämman och att det skall vara möjligt att genom bestämmelser i sparbanks reglemente och medlemsbanks stadgar låta någon annan än stämman utse lekmannarevisor. 5.2.3 Lekmannarevisors mandattid och entledigande Regeringens förslag: Lekmannarevisorns mandattid skall bestämmas av stämman. Lekmannarevisorn skall kunna entledigas . Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.1.2 har föreslagits att revisor i sparbank och medlemsbank alltid skall utses för en bestämd tid . Syftet med förslaget är att stärka revisorns ställning i förhållande till bankens ledning. I fråga om lekmannarevisorer är skälen för en bestämd mandattid inte lika tydliga. Medan revisorn har att ta till vara även andra intressenters än insättarnas respektive medlemmarnas intressen, har lekmannarevisorn till uppgift att utöva en slags kontroll för insättarnas och medlemmarnas räkning. Mot denna bakgrund finns det inte tillräckliga skäl att föreskriva någon särskild mandatperiod för lekmannarevisorn. Detta bör i stället vara en fråga för den som utser lekmannarevisorn, dvs. Om stämman inte fattar något beslut om hur länge uppdraget skall bestå, får det anses gälla tills vidare. I denna del fordras ingen reglering i lag. När det gäller frågan om en lekmannarevisors uppdrag kan upphöra bör det gälla samma principer som för en revisor, dvs. det bör finnas rätt för den som har utsett lekmannarevisorn att när som helst entlediga denne. Detta är en naturlig följd av den förtroendeställning som lekmannarevisorn intar. Även lekmannarevisorn bör i likhet med en revisor ha en rätt att när som helst lämna sitt uppdrag. Dessa principer bör framgå av lagen. 5.2.4 Behörighetskrav, jäv och kreditjäv Regeringens förslag: En lekmannarevisor skall omfattas av i huvudsak samma allmänna behörighetskrav och jävsbestämmelser som en revisor. Normalt får en lekmannarevisor inte stå i skuld till banken. Lekmannarevisor i medlemsbank får emellertid stå i skuld till banken i vissa undantagsfall. En medlemsbank skall i sådana undantagsfall inte få lämna kredit till lekmannarevisorn på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp. En sådan begränsning i fråga om villkoren skall inte gälla för sparbanker och medlemsbanker vid kredit till lekmannarevisorn närstående personer eller företag. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bakgrund: Dagens "lekmannarevisorer", dvs. personer som verkar som revisorer men som saknar formell revisorskompetens, omfattas av samma allmänna behörighets- och kompetenskrav som examinerade revisorer. De får således inte vara underåriga, försatta i konkurs eller underkastade näringsförbud och inte heller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Härutöver fordrar lagen att de har den insikt i och erfarenhet av redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn till arten och omfattningen av bolagets verksamhet fordras för att fullgöra uppdraget (3 kap. 3 § bankrörelselagen). För samtliga revisorer gäller dessutom ett antal bestämmelser om jäv. Bestämmelserna förhindrar att den som på något av vissa angivna sätt står den reviderade banken nära är revisor i banken. Som sägs i avsnitt 5.1.4 syftar bestämmelserna i 2 kap. 17 § bankrörelselagen om s.k. kreditjäv framför allt till att förhindra att personer i ledande ställning i bankerna bedriver spekulativ verksamhet med lånade pengar och till att garantera att sådana personer står fria och obundna av egna intressen då de skall bedöma villkor för krediter, värdera säkerheter m.m. Innebörden av bestämmelserna är, som också framgår i avsnitt 5.1.4, att en bank inte på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp får lämna kredit till personer med viss anknytning till banken. Till den krets som omfattas av bestämmelserna om kreditjäv hör t.ex. styrelseledamöter och anställda i ledande ställning i banken. Till samma krets hör även sådan revisor i banken som avses i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen, dvs. annan revisor i medlemsbank än auktoriserad revisor. I det nämnda avsnittet anges att det, till följd av vissa andra föreslagna ändringar, inte längre finns något behov av att kreditjävsbestämmelsen omfattar sådana revisorer. Det har därvid föreslagits att "sådan revisor i banken som avses i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen" inte längre skall upptas i bestämmelsen. Skälen för regeringens förslag De allmänna krav som bankrörelselagen ställer på den som skall utses till revisor bör enligt regeringens mening gälla även för den som skall utses till lekmannarevisor. Således bör denne inte vara underårig, försatt i konkurs eller underkastad näringsförbud. Inte heller bör den som skall utses ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Ett allmänt kompetenskrav på insikt i och erfarenhet av redovisning och ekonomiska förhållanden är, vad gäller revisorer, naturligt med hänsyn till revisorernas betydelse för tredje mans skydd. Lekmannarevisorns granskning skall till skillnad från revisorns granskning ske ur ett insättar- respektive medlemsperspektiv. Uppgiften är alltså snävare än en revisors uppgift. Det är därför naturligt att det överlämnas till huvudmännen respektive medlemmarna att själva avgöra vilken kompetens som skall krävas. Någon anledning att i lagen uppställa krav på insikt och erfarenhet av visst slag finns därför inte. En särskild fråga är om även revisionsbolag skall kunna vara lekmannarevisor. Det har inte framkommit att det skulle finnas något behov av detta. Aktiebolagslagen innehåller inte någon bestämmelse om att ett revisionsbolag kan vara lekmannarevisor i aktiebolag. Till detta kommer att ett uppdrag som lekmannarevisor kommer att vara ett utpräglat förtroendeuppdrag av det slag som normalt bör lämnas till en fysisk person. Det föreslås därför inte några regler om att revisionsbolag skall kunna vara lekmannarevisorer. Skall lekmannarevisorn omfattas av jävsbestämmelser? Det är självfallet viktigt att en lekmannarevisor är obunden i förhållande till bankens ledning. Med regler om jäv kan man undvika förhållanden som kan medföra risker för obehöriga hänsynstaganden vid granskningen. Härigenom ökar trovärdigheten av den granskning som lekmannarevisorn utför, något som är viktigt i alla banker. Av dessa skäl föreslås att regler om jäv skall gälla även för lekmannarevisorer. I huvudsak bör samma regler om jäv gälla för lekmannarevisorer som för revisorer enligt bankrörelselagen. För revisorer finns det emellertid en bestämmelse som hindrar den att vara revisor som står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet. För att det skall vara möjligt för medlem i medlemsbank att utses till lekmannarevisor bör ett undantag i nämnda jävsbestämmelse göras när det gäller medlemsbanker. Undantaget bör utformas så att en låneskuld eller säkerhet utgör jävsgrund endast om den går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken. Ett motsvarande undantag gäller visserligen nu för sådana revisorer som inte är auktoriserade eller godkända (3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen). Det undantaget har emellertid i avsnitt 5.1.4 föreslagits upphöra att gälla i och med att möjligheten att utse icke examinerade revisorer tas bort. Kreditjäv för lekmannarevisor och denne närstående personer och företag De personer som är revisorer och som saknar formell revisorskompetens kommer, enligt förslaget i avsnitt 5.1.3, inte längre att kunna vara revisorer i medlemsbanker. Som konstaterats i avsnitt 5.1.4 föreligger alltså inte längre något behov av en kreditjävsbestämmelse med hänsyn till denna kategori personer i deras egenskap av revisorer. Frågan är emellertid om den avsedda kategorin personer, i egenskap av lekmannarevisor i medlemsbank, även fortsättningsvis bör omfattas av en motsvarande bestämmelse om kreditjäv. Det kan som en utgångspunkt fastslås att de syften som bär upp bestämmelserna om kreditjäv naturligtvis har tydlig relevans i fråga om personer som har stort inflytande över verksamheten i en bank. Detsamma gäller i fråga om bl.a. revisorer, som ju i revisionsberättelsen uttalar sig om t.ex. huruvida årsredovisningen upprättats i överensstämmelse med gällande lag. Den roll lekmannarevisorn i promemorian föreslås få är emellertid väl avgränsad från de nämnda lednings- och kontrollfunktionerna. Det finns därför inte lika starka skäl för att lekmannarevisorn skall tillhöra kreditjävskretsen som för att t.ex. revisorn skall göra det. Lekmannarevisorns kontrollfunktion kommer emellertid ändå att vara sådan att det är viktigt att han är obunden i förhållande till bankens ledning. Detta talar för att lekmannarevisorn trots allt bör omfattas av bestämmelser om kreditjäv. Det förtjänar att uppmärksammas i sammanhanget att personer som är revisorer och som saknar formell revisorskompetens måste förväntas komma att, i egenskap av lekmannarevisor, fortsättningsvis fylla en funktion som i praktiken i stora delar motsvarar den funktion de fyllt i revisorsrollen (jfr avsnitt 5.2.5). Det är då naturligt att lekmannarevisorn hör till den krets som omfattas av kreditjävsbestämmelsen. En särskild fråga är om även lekmannarevisorn närstående personer och företag skall omfattas av bestämmelser om kreditjäv. Denna fråga har samband med de bestämmelser om s.k. närståendejäv som /99 har avskaffats för revisorer i bankaktiebolag och de motsvarande nu gällande bestämmelser som föreslås avskaffas för revisorer i sparbanker och medlemsbanker, 3 kap. 5 § andra stycket bankrörelselagen (se avsnitt 5.1.4). Bestämmelsernas innebörd, som närmare redogjorts för i nämnda avsnitt, är i korthet bl.a. att en person vars make eller sambo står i skuld till en sparbank eller medlemsbank inte får vara revisor i banken. Detsamma gäller om skulden avser en juridisk person i vilken revisorn eller dennes make eller sambo har ett väsentligt ekonomiskt intresse. Undantag gäller emellertid för godkänd revisor och s.k. förtroenderevisor i medlemsbank om låneskulden inte går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken. Någon bestämmelse om närståendejäv gäller inte för lekmanna- revisorer i bankaktiebolag (jfr 11 kap. 11 § aktiebolagslagen). Detta innebär bl.a. att en person kan vara lekmannarevisor i en sådan bank även om personens make eller sambo står i skuld till banken. Det innebär också t.ex. att ett företag som lekmannarevisorn har ett ekonomiskt intresse i kan stå i skuld till bankaktiebolaget utan att detta utgör jäv för lekmannarevisorn. Detsamma har föreslagits gälla för lekmannarevisorer i sparbanker och medlemsbanker (se ovan i detta avsnitt). När det gäller frågan om huruvida närstående till lekmannarevisor skall omfattas av någon bestämmelse om kreditjäv, dvs. att en sparbank eller medlemsbank inte skall få lämna kredit till de närstående på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp, ligger det nära till hands att ta sin utgångspunkt i de lagändringar som för bankaktiebolagens del trädde i kraft /99. Dessa innebär, som framgått ovan, att bestämmelserna om närståendejäv avskaffats utan att någon bestämmelse om kreditjäv gjorts tillämplig i motsvarande mån. Bestämmelser om kreditjäv finns för kreditmarknadsföretagens del i 3 kap. 10 § lagen om finansieringsverksamhet och för värde- pappersbolagens del i 3 kap. 7 § lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse. Ingen av dessa bestämmelser omfattar närstående till lekmannarevisor. I detta sammanhang bör vidare framhållas att lekmannarevisorns roll i en bank är väl avgränsad från t.ex. den kontrollfunktion som en revisor utövar. Det förhållandet måste tillmätas viss betydelse när det gäller fråg- an var gränsen för den kreditjäviga kretsen skall dras. De nu förda resonemangen leder fram till slutsatsen att någon kreditjävsbestämmelse inte behöver införas för närstående till lek- mannarevisorer i sparbanker och att inte heller närstående till lek- mannarevisorer i medlemsbanker behöver omfattas av någon sådan bestämmelse. Detta innebär att samma regler kommer att gälla för sparbanker och medlemsbanker som för bankaktiebolag i detta avseende. 5.2.5 Lekmannarevisorns uppgift Regeringens förslag: Lekmannarevisorn skall granska att eller medlemsbankens ändamål följs, att verksamheten sköts på ett från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och att den kontroll som görs inom banken är tillräcklig. Granskningen skall ske enligt god sed vid detta slag av granskning. Lekmannarevisorn skall vidare göra den granskning som stämman föreskriver, om föreskrifterna inte strider mot lag, stadgarna eller god sed. Lekmannarevisorn får inte underteckna en revisionsberättelse. En sparbanks eller medlemsbanks styrelse skall lämna lek- mannarevisorn det material och de upplysningar om banken som fordras för granskningen. En lekmannarevisor skall ha samma tystnadsplikt och samma upplysningsskyldighet som en revisor har. Lekmannarevisorn skall redovisa resultatet av granskningen i en granskningsrapport. Rapporten skall lämnas till bankens styrelse senast före den ordinarie stämman och sändas till huvudmännen i en sparbank och hållas tillgänglig för medlemmarna i en medlemsbank. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom tillstyrker förslaget i sin helhet eller lämnar det utan erinran. anser, i fråga om de frister inom vilka revisionsberättelse, granskningsrapport och yttrande över särskild granskning skall avlämnas eller hållas tillgängliga, att de regler som gäller för sparbanker och medlemsbanker bör anpassas till vad som gäller för bankaktiebolag. Därmed skulle en granskningsrapport lämnas till bankens styrelse senast i stället före den ordinarie stämman. Skälen för regeringens förslag När det gäller granskningsuppdragets omfattning gör bankrörelselagen inte skillnad mellan å ena sidan de revisorer som är examinerade revisorer och å andra sidan revisorer utan formell kompetens. De lekmän som utses till revisorer i en sparbank eller medlemsbank har således samma uppgifter och samma ansvar som de auktoriserade och godkända revisorerna i banken. Detsamma gällde för aktiebolag före . 1997/98:99 (s. 178) har emellertid angetts att, trots den formella likställdheten, få av de dåtida "lekmannarevisorerna" beskrev sitt uppdrag genom att hänvisa till aktiebolagslagens bestämmelser. I stället betonade man ofta dels uppgiften att granska om företagets verksamhet hade stämt överens med det särskilda syfte som hade angetts för bolaget, dels uppgiften att göra en övergripande förvaltningsrevision. Räken-skapsrevisionen utfördes så gott som alltid av bolagets övriga revisorer. I nämnda proposition har vidare angetts att reglerna om lekmanna- revisorer i aktiebolag borde utformas så att lekmannarevisorernas uppdrag i huvudsak stämmer överens med de uppgifter som flertalet av de lekmän som tidigare verkade som revisorer i praktiken fullgjorde. Lekmannarevisorerna borde således ha till uppgift att kontrollera om verksamheten höll sig inom de ramar som bolagsordningen angav. Om det i bolagsordningen hade angetts särskilda syften med verksamheten, borde lekmannarevisorerna också granska att dessa tillgodosågs inom verksamheten. Till lekmannarevisorernas uppdrag borde vidare höra att kontrollera om verksamheten sköttes på ett från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt samt att granska om den kontroll som gjordes inom företaget var tillräcklig. Dessa granskningsuppgifter kom till uttryck i aktiebolagslagen. Det ansågs naturligt att lekmannarevisorerna dessutom utför de särskilda granskningsuppgifter som aktieägarna beslutar om (samma proposition s.178). I aktiebolagslagen infördes därför en särskild bestämmelse om att lekmannarevisorerna skall följa de föreskrifter som bolagsstämman meddelar, såvida de inte strider mot lag, bolagsordning eller god sed. Detta ansågs ge möjlighet att utforma lekmannarevisorernas granskningsuppdrag på ett flexibelt sätt utifrån de behov som finns i varje enskilt företag.