prop · GM03119 · 1999-01-01 00:00:00 — Vid sjukdom och andra fall när dagersättningar utgår har försäkringskassorna ett visst ansvar för den försäkrades rehabilitering. Regeringen anser att nuvarande begränsningar mot utbetalning av sjuk- penning vid vistelse utomlands i princip bör behållas. Motsvarande be- gränsningar bör också gälla för förmåner vid havandeskap, tillfällig vård av barn och rehabilitering. Närståendepenning ges aldrig vid vård utomlands. Vad gäller övriga arbetsbaserade förmåner, bortsett från föräldrapenning över garantinivån, skall förmåner kunna utges så länge rätten till förmån består enligt de särskilda lagarna om förmånerna. Dit- hörande frågor om upphörande av den arbetsbaserade försäkringen har behandlats ovan i avsnitt 7. Föräldrapenning över garantinivån är en förmån som kan utgå period- vis . Denna förmån blir numera en helt arbetsbaserad för- mån och skall kunna betalas ut när ett barn vårdas utomlands. Det nuva- rande kravet på att barnet skall vara bosatt i behålls dock. Bestämmelserna i 5 kap. 1 § AFL skall inte längre reglera rätten till ut- betalning vid utlandsvistelse. Sådana bestämmelser skall i stället finnas i 4 kap. socialförsäkringslagen. 11 Handläggningsfrågor 11.1 Inskrivning och beslut hos m.m. Regeringens förslag: Inskrivning hos skall inte längre vara något villkor för rätt till förmåner. Nuvarande bestämmelser om tillhörighet till försäkringskassa ersätts av bestämmelser som anger vilken försäkringskassa som är behörig att fatta beslut (forumregler). Bestämmelser införs också om vilken för- säkringskassa som skall vara behörig att fatta beslut i ett ärende som rör en person som inte är bosatt i . Som huvudregel skall, liksom , den försäkringskassa inom vars verksamhetsområde den enskilde är folkbokförd vara behörig att fatta beslut. Den försäkringskassa inom vars verksamhetsområde den en- skilde regelmässigt tillbringar dygnsvilan eller regelmässigt arbetar skall vara behörig att fatta beslut för en person som inte är bosatt här. Beslut som gäller sjömän skall, om det inte avser pension, liksom fattas av allmänna försäkringskassa. Om inte någon annan försäkringskassa är behörig att fatta beslut, skall ärendet avgöras av allmänna försäkringskassa. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Länsrätten i anser att det för att undvika tillämpningsproblem bör ges föreskrifter i lag om när försäkrings- kassan skall pröva en persons tillhörighet till de olika förmånstyperna. tillstyrker att inskrivning ersätts med en administra- tiv registrering. Verket anser att bestämmelserna om vilken försäkrings- kassa som är behörig att fatta beslut i ett ärende bör ändras så att den en- skilde alltid kan vända sig till den kassa inom vars verksamhetsområde han eller hon är bosatt. Statskontoret har ingen erinran mot att inskrivnings- kravet slopas men anför att en effektiv ärendehantering kräver aktuella register hos handläggande organ. allmänna försäkrings- kassa anför att registreringsfunktionen bör förtydligas så att dess rätts- verkan framgår. anser att det bör införas förhandsbesked angående bosättnings- och arbetsvillkoret för att öka förutsebarheten för den enskilde. Vidare anför att det inte framgår om Utlandskontoret skall handlägga de ärenden i vilka allmänna försäkringskassa är behörig. En sådan ordning skulle innebära nya arbetsuppgifter för Utlandskontoret. anser att konsekvenserna av att slopa begreppet inskrivning inte är tillräckligt utredda. Vidare anser förbundet att även andra som avser att vistas utomlands än biståndsarbetare bör kunna få förhandsbesked. Förslaget att allmänna försäkringskassa skall vara behörig när övriga forumregler inte är tillämpliga kan medföra nya arbetsuppgifter för Utlandskontoret, vilket påverkar kontorets resursbehov. Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) skall den som är försäkrad och bosatt i vara inskriven hos allmän försäkringskassa. Inskrivning sker normalt hos den kassa inom vars verksamhetsområde den försäkrade var folkbokförd föregående år. Var den försäkrade inte folkbokförd , skall inskrivning ske hos den kassa inom vars verksam- hetsområde han eller hon är bosatt vid årets ingång. Om en person bosätter sig här i landet skall inskrivning ske hos den kassa inom vars verksamhetsområde bosättningen äger rum. I AFL uppställs som villkor för rätt till bl.a. sjukpenning och föräldra- penning att den försäkrade är inskriven hos försäkringskassa. Motsvarande villkor för rätt till förmåner finns även i andra författningar, t.ex. lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård. Kravet på inskrivning hos försäkringskassa har vid tillämpningen av för- ordning (EEG) nr 1408/71 och i andra internationella sammanhang vållat åtskilliga problem när det gäller beviljandet av förmåner till personer som skall omfattas av svensk lagstiftning men som inte är bosatta här och därför inte med stöd av 1 kap. 4 § AFL kan skrivas in hos någon försäkringskassa. Denna fråga hanteras på så sätt att i föreskrifter om inskrivning och avregistrering hos allmän försäkringskassa angett att den som enligt förordning 1408/71 har rätt till förmåner enligt svensk lagstiftning skall anses bosatt här i landet så länge denna rätt till förmåner består. I flertalet konventioner ingått föreskrivs att den som skall omfattas av svensk försäkring skall anses bosatt här i landet. Det kan därför ifrågasättas om inskrivning hos försäkringskassa fort- farande skall vara en förutsättning för att någon skall få rätt till en förmån. I förarbetena till 1 kap. 4 § AFL (prop. 1962:90 s. 332) anfördes bl.a. att försäkrad med rätt till sjukpenning måste vara registrerad, eftersom regist- reringen skulle ligga till grund såväl för bestämmande av förmånernas storlek som för avgiftsberäkning. Vidare ansågs det oegentligt att, såsom tidigare skett, använda en konstruktion med medlemskap i försäkrings- kassa för att ange förhållandet mellan den försäkrade och den kassa han tillhör. I stället infördes begreppet inskriven hos kassan. Ändringen avsågs inte innebära någon skillnad i sak mot vad som dittills gällt. Med den konstruktion som 3 kap. AFL ursprungligen hade, var kravet på inskrivning hos försäkringskassa egentligen inte något krav i vart fall inte för rätt till sjukpenning, utan ett krav för att en person skulle kunna placeras i sjukpenningklass. Inskrivning hos försäkringskassa Det finns anledning att ifrågasätta nödvändigheten av att behålla kravet på inskrivning hos försäkringskassa som villkor för rätt till en förmån. Inskrivning förekommer i allmänhet inte som självständigt villkor för rätt till förmån. Beträffande den frivilliga sjukpenningförsäkringen enligt 21 kap. AFL har dock inskrivning en sådan självständig betydelse. Som antytts inledningsvis har inskrivningskravet vållat problem i inter- nationella sammanhang. Inskrivningsvillkoret gäller inte med avseende på alla förmåner som hänförs till socialförsäkringen. Bland annat behöver en svensk medborgare inte vara inskriven för att vara försäkrad för inkomst- grundad ålderspension. Med hänsyn till att sjukpenninggrundande inkomst kan fastställas retroaktivt i samband med ett ersättningsärende behövs inte någon förhandsregistrering för att bestämma sjukpenningförmånens stor- lek. Socialförsäkringssystemet är obligatoriskt, varför det starkt kan ifråga- sättas om rätten till en förmån bör vara beroende av att den enskilde är registrerad eller inskriven hos . Som tidigare konstaterats kan det nuvarande bosättningskravet vid inskrivning inte upprätthållas i t.ex. EES-fall. Bosättning här i landet kan inte längre vara någon nödvän- dig förutsättning för inskrivning, om sådan registrering skall krävas för rätt till en förmån. Med hänsyn till att en del av socialförsäkringen avses bli arbetsbaserad skulle det uppkomma ett betydande administrativt merarbete för försäk- ringskassorna, om även personer med endast tillfälligt förvärvsarbete i skall vara föremål för in- och utskrivning. Regeringen anser mot bakgrund av det anförda att inskrivning inte längre skall vara något villkor för rätt till förmåner inom socialförsäkringen. Den generella inskrivningen kan i princip ersättas med en registrering av försäkringsfall. Beträffande personer som är bosatta i och som skall tillgodoräknas bl.a. försäkringstid (bosättningstid) för garantipension blir det ingen större skillnad. Övriga personer behöver registreras bara i den mån det behövs för att tillgodoräkna intjänande av förmåner eller utbetalning av förmåner. Även om inskrivning hos försäkringskassa inte skall vara något villkor för rätt till en förmån, kommer det även fortsättningsvis att behövas någon form av registrering av uppgifter av olika slag. Däremot kommer det för att en person skall vara försäkrad inte längre att vara något villkor att han eller hon är registrerad som inskriven hos en försäkringskassa. Detta innebär inte att är förhindrad att registrera uppgifter i motsvaran- de utsträckning som . Däremot kan en förmån inte vägras på den grunden att den enskilde inte är inskriven. Om en person begär att få en bosättningsbaserad förmån, skall ta ställning bl.a. till om personen i fråga uppfyller bosättningsvillkoret. Därvid kan naturligtvis använda de uppgifter som finns registrerade hos kassan. Motsvarande gäller den som vill ha en arbetsbaserad förmån. Beträffande inkomstrelaterade pensioner måste i samma omfattning som uppgifter registreras om intjänade pensionrätter och pensionspoäng och annat som skall ligga till grund för framtida beräkning av pension. Däremot finns det anledning att i administrativa föreskrifter ange att personer som är försäkrade eller berättigade till förmåner på lämpligt sätt skall registreras hos en försäkringskassa. De allmänna försäkringskassorna, och har liksom enligt 2 § socialförsäkringsregisterlagen (1997:934) rätt att besluta om registerstrukturen och att tillskapa och föra register inom de ramar som den lagens bestämmelser anger. Mot bakgrund av att regeln om inskrivning hos försäkringskassa också är en forumregel, dvs. den anger vilken kassa den enskilde skall tillhöra, torde någon föreskrift rörande registrering vara nödvändig. Beslutande försäkringskassa - forumregler Bestämmelsen i 1 kap. 4 § AFL om försäkringskassetillhörighet har i princip överförts års lag om allmän sjukförsäkring (SFL). En- ligt förarbetena var det med hänsyn till att de avgifter som de försäk- ringspliktiga betalade till sjukkassorna skulle upptagas på vederbörandes debetsedel och uppbäras i samband med skatteuppbörden inte möjligt att låta bosättningen vara avgörande för vid vilken sjukkassa försäkring skulle ske. I likhet med skattskyldigheten ansågs att försäkringen i stället borde anknytas till mantalsskrivningsorten. Nuvarande regel i 1 kap. 4 § AFL överensstämmer med reglerna om beskattningsort. Som huvudregel sker beskattning i den kommun där den skattskyldige skall vara folk- bokförd året näst före taxeringsåret. Denna överensstämmelse bör tills vidare behållas. Nuvarande regler om tillhörighet till försäkringskassa bör behållas. Ärenden som avser en person som är bosatt i skall således av- göras av den försäkringskassa inom vars verksamhetsområde den en- skilde var folkbokförd föregående år. För den som inte var folkbokförd skall beslut fattas av den kassa inom vars verksamhetsområde han eller hon var bosatt vid det aktuella årets ingång eller, för den som bosätter sig i , av den kassa inom vars verksamhetsområde bosättning sker. Med hänsyn till att en del av socialförsäkringen skall vara arbetsbase- rad behövs det bestämmelser om vilken försäkringskassa som skall vara behörig att fatta beslut i ärende angående en försäkrad som inte är bosatt i . Ärenden som rör sådana personer skall i första hand avgöras av den försäkringskassa inom vars verksamhetsområde den enskilde regel- mässigt tillbringar dygnsvilan. Om dygnsvilan inte tillbringas i , vilket kan vara fallet för t.ex. s.k. gränsgångare, skall ärendet avgöras av den försäkringskassa inom vars verksamhetsområde den enskilde regel- mässigt arbetar. Är den enskilde skall ärendet, om det inte avser pension, avgöras av läns allmänna försäkringskassa. Om det inte med stöd av de angivna reglerna kan bestämmas till vilken försäkringskassa ärendet hör, skall ärendet avgöras av allmänna försäkringskassa. Det finns inte anledning att i lag ange om dessa ärenden skall avgöras av utlandskontoret. 11.2 Anmälnings- och uppgiftsskyldighet Regeringens förslag: Den som bosätter sig i och som inte är folkbokförd här skall anmäla sig till den försäkringskassa som är be- hörig att fatta beslut i ärenden som rör honom eller henne. Samma gäller en anställd som av en svensk statlig arbetsgivare sänds till ett annat land för arbete för arbetsgivarens räkning om den anställde inte är folkbokförd. Om den som arbetar i utan att vara bosatt här vill anmäla detta, skall det göras till den försäkringskassa som är behörig att fatta beslut i ärenden som rör honom eller henne. Bosättningsbaserade förmåner skall inte kunna utges tillbaka än tredje månaden före den då anmälan om bosättning gjordes eller på annat sätt fick kännedom om bosättningen. Andra arbetsbaserade förmåner än förmåner enligt arbetsskade- försäkringen skall inte kunna utges tillbaka än tredje månaden före den då fick kännedom om arbetet. Den som upphör att vara försäkrad i eller som lämnar för som kan antas ha betydelse för rätten till förmåner skall anmäla detta till . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: instämmer i utredningens bedömningar och förslag. Statskontoret ställer sig frågande till att bosätt- ning i skall anmälas till medan arbete bara får anmälas. i län anför att efterlevnaden av anmäl- ningsskyldighet ofta är dålig, varför det är viktigt att beakta kontrollaspek- terna så att den som inte iakttar anmälningsskyldigheten löper risk att fångas upp via myndighetskontroller. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts skall inskrivning hos inte längre vara något villkor för rätt till förmån från socialförsäkringssystemet. För att försäkringskassorna även fortsätt- ningsvis skall kunna administrera de olika förmånssystemen behövs emellertid någon form av registrering hos försäkringskassorna. Vidare behövs bestämmelser om skyldighet eller möjlighet för den enskilde att anmäla sig hos en försäkringskassa för att förmåner skall kunna utbetalas eller tillgodoräknas. Alla som är folkbokförda här i landet skall enligt nuvarande regler automatiskt inskrivas hos . I praktiken sker detta efter avisering från skattemyndigheten. Med hänsyn till att socialför- säkringen i huvudsak är allmän och obligatorisk, men även av administra- tiva skäl, bör denna ordning bestå. Försäkringskassorna skall därför även registrera dem som är folkbokförda inom kassans verksamhets- område. Det stora flertalet personer som finns här i landet kommer därför inte att behöva vidta någon åtgärd för att bli registrerade och för att om övriga förutsättningar är uppfyllda kunna tillgodoräknas eller komma i åtnjutande av olika förmåner inom socialförsäkringen. De föreskrifter som behövs för underrättelser mellan myndigheterna bör meddelas i förordning. Liksom är fallet kommer det även i fortsättningen att finnas perso- ner som är bosatta här i landet men som inte är folkbokförda här. Detta gäller främst personer som efter inflyttning ännu inte hunnit folkbokföras. Vidare skall vissa personer, t.ex. utlandsstuderande, biståndsarbetare m.fl., i socialförsäkringshänseende anses bosatta här även om de inte är folk- bokförda i . Vad gäller personer som kommer till och därvid blir folkbok- förda får en avisering från om verk- ställd folkbokföring. Denna utgör en impuls för kassan att utreda den en- skildes förhållanden för bedömning av om denne skall inskrivas. Beträf- fande personer som inte folkbokförs får kassan inte någon sådan avisering. Den som kommer till utan att bli folkbokförd men som betraktar sig som bosatt här skall därför anmäla sig till för att kunna få bosättningsbaserade förmåner. En motsvarighet till en sådan regel finns för övrigt redan i 1 kap. 5 § andra stycket AFL. Även en statsanställd som är direktutsänd (se avsnitt 8.3) och följaktligen inte är folkbokförd skall anmäla sig, eftersom han eller hon skall anses bosatta här. Den som arbetar i utan att vara bosatt här skall omfattas av den arbetsbaserade delen av socialförsäkringen. Personer som tillhör denna kategori kommer inte med samma automatik som för här bosatta att kunna registreras hos någon försäkringskassa. I flertalet av de aktuella fallen är det fråga om kort tids arbete i (högst ). Försäk- ringen torde därför komma att utnyttjas av endast ett begränsat antal per- soner. Det kan därför inte anses ändamålsenligt med en anmälningsskyl- dighet för denna grupp. Försäkringskassorna skulle i annat fall kunna komma att bli belastade med ett inte obetydligt antal onödiga registre- ringar av personer som skall vara försäkrade under endast , kanske . För den som utan att vara bosatt här i landet skall omfattas av den ar- betsbaserade försäkringen bör det därför vara frivilligt att anmäla sig till den allmänna . En utebliven anmälan medför inte att den som drabbas av ett försäkringsfall inte kan få ersättning från försäk- ringen. Den försäkrade kan i sådant fall, liksom den som redan är registrerad, göra en anmälan till om det inträffade för- säkringsfallet. För att försäkringskassorna inte skall belastas med omfattande under- sökningar av förhållanden i förfluten tid skall varken bosättningsbaserade eller arbetsbaserade förmåner utges tillbaka än tredje månaden före den då anmälan om bosättning eller arbete gjordes eller på annat sätt fått kännedom om bosättningen eller ar- betet. Arbetsskadeförsäkringen skall dock kunna utges till- baka än tredje månaden före den då fick kännedom om arbetet. Detta ersätter nuvarande möjlighet till inskrivning med retroaktiv verkan enligt 1 kap. 5 § AFL. Det bör påpekas att reglerna normalt inte kommer att kunna medföra förlust av pensionsrättigheter, eftersom för- säkringskassorna genom skattemyndighetens beslut om pensionsgrun- dande inkomst bör få kännedom om personer som har arbetat här i landet. Enligt föreskrifter (RFFS 1998:11) skall en för- säkrad som lämnar för som kan antas överstiga an- mäla det till . Om utlandsvistelsen är avsedd att vara , avregistreras den försäkrade från med verkan fr.o.m. dagen efter avresan. Motsvarande bör gälla även fram- deles. Med hänsyn till socialförsäkringens uppdelning på en bosättnings- baserad och en arbetsbaserad del får härvid viss modifiering göras. Den som upphör att vara försäkrad i för bosättnings- eller arbetsbase- rade förmåner skall i allmänhet anmäla detta till , enligt vissa närmare administrativa föreskrifter. Vidare måste den som lämnar än liksom anmäla detta. Eftersom rätten till förmåner vid utlandsvistelse i många fall skall vara ytterligare begränsad (se avsnitt 10) skall anmälningsskyldighet föreligga även vid vissa utlandsvistelser som understiger . I 20 kap. 8 och 9 §§ AFL finns bestämmelser om skyldighet för en- skilda respektive myndigheter, arbetsgivare och försäkringsgivare att lämna uppgifter till bl.a. försäkringskassor rörande förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av AFL. Motsvarande skyldighet att lämna uppgifter bör föreligga även i fråga om förhållanden som kan vara av betydelse för tillämpningen av socialförsäkringslagen. Utöver den typ av uppgifter som enligt de angivna bestämmelserna i lämnas ut re- dan kan det gälla bl.a. uppgifter om när ett arbete har påbörjats respektive avslutats. I socialförsäkringslagen bör finnas en bestämmelse om att handlägg- ningsbestämmelserna i bl.a. om skyldighet att lämna uppgifter skall gälla även vid tillämpning av socialförsäkringslagen. Det innebär bl.a. att en arbetsgivare skall vara skyldig att till lämna uppgifter om sina anställda i fråga om deras anställningsförhållanden (anställningstid, ledigheter, etc.) om det behövs för tillämpningen av socialförsäkringslagen. 11.3 Överklaganden m.m. Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser i lagen om allmän försäkring om omprövning, ändring och överklagande av beslut skall gälla även i ärenden som rör tillämpningen av socialförsäkringslagen. Utredningens förslag rörande bestämmelser om omprövning, ändring och överklagande omfattar även arbetslöshetsförsäkringen. I övrigt överensstämmer utredningens förslag med regeringens. Remissinstanserna: Några invändningar har inte framkommit i denna del. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om omprövning och ändring samt överklagande av beslut finns i 20 kap. 10 13 §§ AFL. Hänvisning till dessa bestämmelser förekommer i andra författningar om förmåner som handhas av försäkringskassorna. Som framgår av avsnitt 5.1 skall socialförsäkringen inte omfatta förmåner som utges på grund av arbetslöshet. Det behövs därför i socialförsäkringen inte någon hänvisning till bestämmelser inom arbetslöshetsförsäkringen. Däremot skall de nämnda bestämmelserna i om omprövning, änd- ring eller överklagande gälla även beträffande tillämpningen av socialför- säkringslagen. Någon bearbetning av dessa bestämmelser bör inte ske i detta sammanhang, eftersom det pågår en samlad översyn av de processuella reglerna inom socialförsäkringen (Utredningen om processuella regler inom socialförsäkringen [dir. 1998:73]). 12 EG-rättsliga konsekvenser 12.1 Nuvarande EG-rättsliga förhållanden 12.1.1 Allmänt om social trygghet är medlem i Europeiska unionen (EU), vilket in- nebär att EG-regler om social trygghet gäller även i . Sådana be- stämmelser finns främst i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om till- lämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Till förord- ningen finns en tillämpningsförordning (nr 574/72). Viss betydelse i sammanhanget har också förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. Bestämmelserna i förordning 1408/71 syftar till samordning men inte harmonisering av medlemsländernas socialförsäkringssystem. De natio- nella bestämmelserna får enligt likabehandlingsprincipen, som uttrycks i art. 6 i och i art. 3 i förordningen, inte vara diskrimineran- de i förhållande till medborgare i andra medlemsländer. Förordningen skall garantera att den som utnyttjar rätten till fri rörlig- het mellan medlemsländerna omfattas av lagstiftningen om social trygg- het i ett av dessa. I förordningen finns bestämmelser om bl.a. likabe- handling av EU-medborgare, bestämmande av tillämplig lagstiftning, sammanläggning av kvalifikationstider, export av förmåner och propor- tionell beräkning av pensioner. En grundläggande princip är att den för vilken förordningen gäller skall omfattas av lagstiftningen i bara en medlemsstat. I regel skall den enskilde omfattas av arbetslandets lagstift- ning, dvs. lagstiftningen i det land där arbetet rent faktiskt utförs. Lagvalsreglerna i förordningen gäller före nationell lagstiftning. EG- domstolen har slagit fast att en medlemsstat inte kan bestämma i vilken utsträckning dess lagstiftning är tillämplig, eftersom detta bestäms av gemenskapsrättsliga regler. I princip avgör lagvalsreglerna bara vilket lands lagstiftning som är tillämplig. har emellertid i flera domar framhållit att syftet med reglerna är även att tillförsäkra att den som täcks av förordningen inte ställs utan socialförsäkringsskydd därför att inget lands lagstiftning är tillämplig. Om förordningen utpekar ett visst lands lagstiftning som tillämplig, skall den enskilde vara försäkrad enligt ett system för social trygghet i det landet. Det ankommer på den nationella lagstiftningen att ange närmare villkor för att tillhöra ett nationellt system för social trygghet och förutsättningarna för att få förmåner. Vidare ankommer på sådan lagstiftning att fastställa villkor för tillgodoräknande av försäkringsperioder.