prop · GM0360 · 1999-01-01 00:00:00 — Detta organ skulle enligt kommissionens förslag svara för alla utredningar av misstänkta bedrägerier, såväl i EU:s institutioner som i medlemsstaterna och i tredje land. Rådets beredning av kommissionens förslag har ännu inte inletts. i noterade dock kommissionens förslag och inbjöd EU-institutionerna att behandla det skyndsamt med målet att beslut fattas . angav också att bedrägeribekämpningen i sin helhet skall följas upp vid dess möte i . 29.2.3 Revisionsrättens iakttagelser Revisionsrätten presenterade sin årsrapport avseende 1997. I årsrapporten ingår, förutom iakttagelser från de olika politik- områdena som finansieras av EU:s budget, en revisionsförklaring om huruvida redovisningen av EU-budgeten är rättvisande och tillförlitlig och om de s.k. underliggande transaktionerna är lagliga och korrekta. Rätten har också avgivit totalt 25 s.k. specialrapporter, vilket är en omfattande ökning i förhållande till . Genom att revisionsrätten presenterat en större del av sina iakttagelser i special- rapporter har årsrapporten i gengäld kunnat komprimeras betydligt. I årsrapporten konstateras i huvudsak samma typ av brister som noterats i föregående års rapport. Administrationen behöver effektiviseras och redovisnings- och kontrollsystemen släpar efter inom i stort sett alla områden. Riskanalyserna till grund för kontroll- verksamheten måste utvecklas och tillämpas bättre inom samtliga områden. Revisionsrätten noterar att flera fel och brister ofta kan härledas till alltför komplicerade regelverk och efterlyser förenklingar. Revisions-rätten välkomnar de skärpta kraven på kontroller och sanktioner som införts inom jordbruks- och strukturfondsområdena, men konstaterar att svagheter ofta finns i internkontrollen och datasäkerheten. Särskilt när det gäller biståndsverksamheten har revisionsrätten noterat brister i kommissionens övervakning av programmen. För såväl strukturfonds-området som biståndsområdet har inte tillräcklig vikt lagts vid utvärdering. I revisionsförklaringen konstaterar rätten att den, i likhet , inte kan avge en positiv förklaring vad gäller de underliggande transaktionerna, då omfattningen av fel och brister är för stor. Rådets beredning av rättens iakttagelser inleds och kommer att avslutas med att en rekommendation avges till Europa- parlamentet om huruvida kommissionen bör beviljas ansvarsfrihet budget. Parlamentet väntas ta ställning till ansvarsfriheten . 29.2.4 Beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen budget Enligt EG-fördraget skall , på rekommendation av rådet, besluta om ansvarsfrihet för kommissionen för berört budgetår. Beslutet skall baseras på redovisningen mot budgeten samt revisions- rättens rapporter. Om parlamentet inte skulle bevilja ansvarsfrihet får det inte någon direkt juridisk effekt för kommissionen, men det skulle naturligtvis innebära en svår politisk belastning för kommissionen och dess relationer till de övriga EU-institutionerna. beslutade att rekommendera parlamentet att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för , men fogade till sitt beslut en rad synpunkter på åtgärder som rådet ansåg att kommissionen bör vidta med anledning av de brister som revisionsrätten pekat på. beslutade att inte ta ställning till ansvarsfrihetsfrågan i avvaktan på kompletterande åtgärder från kommissionen. Efter en långdragen process , där parlamentet successivt kompletterat sina krav på åtgärder och rapporter från kommissionen för att bevilja ansvarsfrihet, beslutade det ansvariga utskottet, budgetkontrollutskottet, att föreslå parlamentet att ansvarsfrihet beviljas. Beslutet fattades med minsta möjliga marginal, med endast en rösts övervikt. Efter en debatt i plenum valde parlamentet emellertid att gå emot budgetkontrollutskottets förslag. Med röstsiffrorna 270 225 beslutades att inte bevilja ansvarsfrihet för kommissionen. Frågan kunde dock inte slutbehandlas då ärendet återförts till budgetkontrollutskottet för att det skulle utarbeta ett nytt förslag till resolution. Som en direkt följd av beslutet begärde den socialistiska partigruppen i parlamentet en misstroendeomröstning mot kommissionen. Denna omröstning schemalades till den första parlamentssessionen . förmodas inte gå vidare i frågan om ny resolution i ansvarsfrihetsfrågan till dess resultatet av denna omröstning står klart. DEL 3 DEN EUROPEISKA UNIONENS FÖRBINDELSER MED OMVÄRLDEN 30 Utrikes- och säkerhetspolitik Det samarbete som etablerades genom Unionsfördraget på det utrikes- och säkerhetspolitiska området, GUSP, utgör EU:s s.k. andra pelare och är mellanstatligt till sin karaktär. I princip fattas samtliga beslut med enhällighet. Utrikesministrarna möts månatligen för att bl.a. diskutera utrikespolitiska frågor. På tjänstemannanivå förbereds frågorna inom EU:s politiska kommitté samt därunder inom ett antal olika GUSP- arbetsgrupper. Inom GUSP finns i första hand följande instrument till förfogande: gemensamma démarcher, gemensamma ståndpunkter och gemensamma åtgärder. En förteckning över gemensamma ståndpunkter och åtgärder samt över gemensamma uttalanden finns i bilaga 6. har medlemsstaterna gjort gemensamma démarcher i ett antal olika frågor. En fortsatt god sammanhållning har bidragit till en tydlig attityd i den politiska dialogen med länder som brister i respekten för de mänskliga rättigheterna. Uppföljningen av EU:s förbindelser med är exempel på detta. Unionen har även ägnat stor uppmärksamhet åt utvecklingen i , särskilt i Kosovo. Gemensamma ståndpunkter på grundval av artikel J 2 i Unions- fördraget, som anger unionens inställning till en särskild fråga av geografisk eller tematisk karaktär, har antagits bl.a. om , om främjandet av icke-spridning och förtroendeskapande i , om arbetet för att stärka efterlevnaden av konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen, samt om mänskliga rättigheter, demokratiska principer och sunt styrelseskick i . Likaså har rådet genom gemensamma ståndpunkter enats om utvidgade sanktioner mot och , samt om fortsatta sanktioner mot , mot och mot UNITA i . Gemensamma åtgärder inom ramen för GUSP beslutas i specifika situationer där operativa insatser från unionens sida anses nödvändiga. De finansiella medel som behövs tas som regel från ett särskilt anslag i EU:s budget (30 miljoner ecu ). har EU på detta sätt beslutat att på grundval av artikel J 3 bl.a. lämna stöd till , till höge representantens strukturer för genomförande av fredsavtalet i Bosnien och och om fortsatt stöd till fredsprocessen i . Ett särskilt sändebud för utsågs också genom beslut om gemensam åtgärd. Vidare förlängdes mandaten för EU:s särskilda sändebud för fredsprocessen i och för området kring de afrikanska . antogs ett beslut om gemensam åtgärd på grundval av artikel J 4.2 i Unionsfördraget, genom vilket EU anmodade Västeuropeiska unionen (VEU) att slutföra en genomförbarhetsstudie av möjliga alternativ för internationella polisiära insatser i för att bistå de albanska myndigheterna. Därutöver antogs gemensamma åtgärder på grundval av samma artikel om stöd till () för övervakning av situationen i Kosovo samt en begäran om VEU:s medverkan i en minröjningsinsats i . har även präglats av de pågående förberedelserna för tillämpningen av de nya instrumenten för GUSP efter Amsterdam- fördragets ikraftträdande. En uttalad ambition har funnits hos medlems- staterna att öka EU:s handlingsförmåga och effektivitet i GUSP för att främja fred och säkerhet. Amsterdamfördraget anger att en hög representant för GUSP skall inrättas. Höge representanten skall biträda rådet och medverka vid utformning, förberedelser och genomförande av beslut samt vid behov kunna företräda unionen utåt. Funktionen som den höge representanten ska utövas av rådets generalsekreterare. har i enats om att denne skall utnämnas möjligt, och att det skall vara en person med en stark politisk profil. Förberedelser har också inletts för att inrätta en gemensam enhet för politisk planering och tidig förvarning (analysenhet) i GUSP inom rådets generalsekretariat under ledning av Höge representanten. Beslutet att inrätta en analysenhet gjordes i en särskild förklaring, som fogades till Amsterdamfördragets slutakt. Syftet med dess förvarningsfunktion är att ge EU möjligheter att på ett tidigt stadium sätta in konfliktförebyggande åtgärder. Målsättningen är vidare att analysenheten skall föra in ett gemenskapsperspektiv i EU:s utrikes- och säkerhetspolitik, såväl på lång sikt som inför och under konkreta kriser. Diskussioner om utvecklingen av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik har förts och väntas fortsätta . Frågan kommer att tas upp vid i . 30.1 Säkerhetspolitik Inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik samordnar unionens medlemsländer sin politik på ett antal områden av säkerhetspolitisk betydelse. har förberedelserna för utgjort en central fråga i det säkerhetspolitiska samarbetet mellan medlemsstaterna. Realförhandlingar inleddes med , , , , och . Parallellt har förberedelser för förhandlingar med , , , och pågått. Utvidgningsprocessen har i sig en betydande säkerhetspolitisk effekt genom att det i förhandlingarna ställs krav på institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt och skydd för minoriteter. Medlemskaps- perspektivet har medfört betydande framsteg inom dessa områden i kretsen av kandidatländer. Samarbetet mellan EU och den militära samarbetsorganisationen () har fördjupats ytterligare. EU och VEU har diskuterat hur man skall kunna utöka en internationell polisiär insats i . Vidare har EU fattat beslut om att VEU skall bistå med satellitövervakning av situationen i Kosovo. EU har därutöver uppdragit åt VEU ge råd om minröjning i . har påtagit sig ledningsansvaret för missionen. Syftet med insatsen är att utöka nationella kapacitet att röja minor. Insatsen är humanitärpolitiskt viktig då den förutsätts bidra till att öka rörelsefriheten och säkerheten när flyktingar återvänder till . har en förnyad debatt om europeiskt försvarssamarbete inletts. Vid Europeiska rådets möte i välkomnades de nya impulser som tillförts debatten om en stärkt europeisk krishanterings-förmåga. Regeringscheferna konstaterade att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken måste stödjas av trovärdig operativ kapacitet för att EU skall kunna spela sin roll fullt ut på den internationella arenan. har EU genom olika program lämnat betydande stöd till fredsfrämjande insatser, framför allt till f.d. , , samt . EU samarbetar i dessa frågor nära med FN och andra internationella organisationer såsom , , VEU samt . Därmed ökar möjligheterna att de internationella organisationernas arbete samordnas och blir ömsesidigt förstärkande. har även stått högt på EU:s dagordning. EU och dess medlemsstater har givit substantiella finansiella och personella bidrag för att s.k. verifikationsmission i Kosovo snabbt skall kunna etableras och verka. EU har såsom den enskilt största bidragsgivaren aktivt stött fredsprocessen i , framför allt genom återuppbyggnadsinsatser. EU:s egen övervaknings- insats i (ECMM) har verksamt bidragit till fredsprocessen i Bosnien och . En ECMM-grupp tjänstgör även i och har till följd av konflikten i Kosovo skärpt sin övervakning i gränsområdet i norra . Den ekonomiska och sociala krisen i underströk vikten av en samlad och genomtänkt strategi för EU:s relationer till landet. har EU avsatt betydande resurser för detta ändamål. Genom att Amsterdamfördraget träder i kraft införs en ny beslutsform, s.k. gemensamma strategier. Vid Europeiska rådets toppmöte i beslutades att EU:s första gemensamma strategi skall gälla i syfte att ytterligare konsolidera EU:s Rysslandspolitik. Vidare beslutades att förberedelser för gemensamma strategier om , Medelhavs- området samt västra skall vidtas. EU-länderna samarbetar även nära inom nedrustningsområdet. Medlemsstaterna har åtagit sig att verka för att övertyga de stater som ännu inte är parter till icke-spridningsfördraget att ansluta sig till detta. 30.2 Mänskliga rättigheter De mänskliga rättigheterna intar en framträdande plats inom EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Det bekräftades ånyo när ställde sig bakom EU:s förklaring om de mänskliga rättigheterna, antagen med anledning av 50- årsminnet av FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Denna EU-förklaring från baseras på den syn och de mål vilka tidigare formulerats i bl.a. Luxemburgförklaringen och i Amster- damfördraget. I förklaringen sägs att principerna om frihet, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter utgör en grundval för EU. Att främja respekt för mänskliga rättigheter utgör också ett av målen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt för utvecklings- samarbetet. Men, sägs det i förklaringen, det finns också ett behov av att främja de mänskliga rättigheterna i våra egna länder. EU antog riktlinjer om dödsstraffet, i vilka en starkt hållen uppfattning uttrycks om att ett universellt avskaffande av dödsstraffet bör eftersträvas. Man bör arbeta för detta mål genom att verka för dödsstraffets successiva begränsning, exempelvis genom att plädera för moratorium. , som länge verkat för dödsstraffets avskaffande, deltog aktivt i utarbetandet av dessa riktlinjer. EU antog också riktlinjer vad avser deltagande i valobservationer. EU arbetade för målet att nå respekt för de mänskliga rättigheterna genom att ta upp dessa frågor i bilaterala relationer med tredje land liksom inom ramen för FN och andra multilaterala forum, särskilt inom . I de bilaterala relationerna kommer frågor om mänskliga rättigheter till uttryck genom s.k. grundläggande klausuler i avtal, genom démarcher och offentliga avsiktsförklaringar. Med har EU etablerat en formell dialog kring mänskliga rättigheter, vilket inneburit en överenskommen struktur för att ta upp frågor och kritik samt för att anordna erfarenhetsutbyten genom seminarier och liknande. EU är en aktiv aktör inom FN:s olika forum för mänskliga rättigheter, särskilt vad avser FN:s kommission för mänskliga rättigheter. Här sker en långtgående samordning av medlemmarnas synpunkter även om utrymme medges för nationella initiativ. års session av FN:s kommission för mänskliga rättigheter lade EU fram resolutionsförslag angående situationen i , , , och samt deltog aktivt i utarbetandet av ordförandeuttalanden om och . EU deltog vidare i utarbetandet av bland annat resolutionsförslag om barnets rättigheter. EU höll ett längre anförande om situationen i olika länder, ett särskilt inlägg om oförmåga att behandla situationen i samt anföranden kring olika tematiska ämnen. På motsvarande sätt upprätthöll EU en hög profil vid behandlingen av resolutionsförslag under kring frågor om de mänskliga rättigheterna. 30.3 Nedrustning Inom nedrustningsområdet skedde ett nära samarbete inom EU. I den inledande allmänna debatten i FN:s generalförsamlings första utskott där nedrustningsfrågorna behandlas höll EU:s ordförandeland ett gemensamt anförande. Totalt antog utskottet 48 resolutioner och ett beslut. Unionens medlemsländer intog en gemensam hållning i fråga om 18 av de 22 resolutioner som fördes till omröstning. I två fall var röstfördelningen mellan EU-länderna helt splittrad med såväl ja- som nej-röster och avståenden. Det ena fallet gällde den resolution om kärnvapennedrustning som lagts fram av länderna i det s.k. åttanations- initiativet: , , , , , , och . Av EU-länderna röstade , och för denna resolution. Förberedelser inför icke-spridningsfördragets granskningskonferens antog en gemensam ståndpunkt om förberedelser för det andra mötet med förberedande kommittén för icke- spridningsfördragets (NPT) granskningskonferens . I denna fastslås bl.a. att EU, där så är lämpligt, skall vidta ansträngningar för att övertyga de stater som ännu inte är parter i NPT att ansluta sig till detta, om möjligt , samt att EU vidare skall bidra till att åstadkomma enighet i substansfrågor vid mötena i den förberedande kommittén liksom vid själva konferensen för att underlätta en strukturerad och balanserad översyn av fördragets tillämpning. Vid mötena med den förberedande kommittén för och FN:s () ägde ett nära samarbete rum inom EU. genomfördes också en EU- démarch för att uppmana till rapportering till FN:s register över konventionella vapen. Biologiska och kemiska vapen Nära samråd skedde även inom ramen för konventionerna om förbud mot biologiska och kemiska vapen. antog en gemensam ståndpunkt syftande till att främja en snar och framgångsrik avslutning av förhandlingarna om ett kontrollsystem för B- vapenkonventionen. I den gemensamma ståndpunkten fastslås att medlemsstaterna anser att det är viktigt att nödvändig tid avsätts för dessa förhandlingar och att de skall verka för enighet i förhandlingarna om vissa huvudelement. anordnades ett seminarium för berörd industri för att informera om och diskutera konsekvenserna av det framtida protokollet. genomfördes också EU-démarcher syftande till att uppbåda stöd för en intensifiering av förhandlingarna och för de i ståndpunkten angivna huvudelementen, samt för att främja universell anslutning till konventionen. EU lade också fram ett antal arbetspapper i förhandlingarna. EU-démarcher gjordes också för att främja universell anslutning till C-vapenkonventionen (kemiska vapen). Särskilda démarcher företogs även i frågan om fördragsparternas åtaganden att avge deklarationer rörande kemisk industri. Vid den tredje konferensen med parterna i C-vapenkonventionen hölls ett gemensamt EU-anförande. I detta betonades vikten av att konventionen genomförs effektivt och till fullo, i synnerhet beträffande deklarationsåtagandena. Vidare underströks betydelsen av öppenhet vid genomförandet av konventionen och universell anslutning till denna. Lätta vapen antog en gemensam åtgärd avseende frågan om lätta vapen. I denna fastslås att EU skall eftersträva att få till stånd enighet i relevanta internationella forum för att genomföra vissa i åtgärden angivna principer och åtgärder för att bidra till att bekämpa destabiliserande ansamlingar och spridning av lätta vapen samt att lösa problem orsakade av dessa ansamlingar. 30.4 Icke-spridning EU uppmanar och att ansluta sig till NPT Med anledning av kärnvapenprovsprängningar gjorde minister- rådet ett uttalande , som fördömde de indiska proven. uppmanades bl.a. att ansluta sig till icke-spridningsfördraget (NPT), underteckna fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar (provstoppsavtalet) och vidta åtgärder för dess ratificering samt att aktivt bidra till att öppna förhandlingar i nedrustningskonferensen i om ett avtal om förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål. gjorde även ett uttalande av väsentligen samma innebörd gällande både och provsprängningar. I ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i uttrycktes EU:s djupa oro över situationen i . och uppmanades att underteckna provstoppsavtalet och aktivt medverka till förhandlingar om ett avtal om förbud mot produktion av klyvbart material för vapenändamål. EU uppmanade och samt övriga länder som ännu inte gjort detta att ansluta sig till NPT. antog en gemensam ståndpunkt om EU:s bidrag till främjande av icke-spridning och förtroendeskapande i . I denna fastslås bl.a. att unionen i dessa frågor skall lämna ett aktivt bidrag vid bilaterala möten med och liksom i olika internationella forum; främja, samt lämna finansiella och konceptuella bidrag till, olika seminarier och andra initiativ inriktade på ökat förtroendeskapande samt stärkande av icke-spridningsmål i fråga om kärnteknik och missilteknologi; lämna tekniskt bistånd till de båda länderna för att genomföra och administrera exportkontrollbestämmelser. Arbetet för att stärka det internationella atomenergiorganets () safeguardssystem (kärnämneskontroll) det s.k. 93+2-programmet fortsatte . EU:s medlemsstater och kommissionen avslutade förhandlingarna med om tilläggsprotokoll till safeguardsavtalen på grundval av modellprotokollet. Vid under- tecknade medlemsstaterna och kommissionen tilläggs- protokollen till sina respektive safeguardsavtal. 93+2-program utgör ett viktigt element i stärkandet av den internationella icke- spridningsregimen på kärnvapenområdet. 30.5 omfattande samarbete inom EU Mellan EU-länderna sker regelbundna konsultationer och ett mycket omfattande samarbete i FN-frågor. Medlemsstaternas representationer i FN-huvudstäderna , , , och förbereder och samordnar under ordförandeskapets ledning gemensamma ställningstaganden, anföranden och förhandlingspositioner m.m. i praktiskt taget alla aktuella ärenden. Ett intensivt samarbete förekommer också vid konventionsförhandlingar, större konferenser, vissa fackorgans styrelsemöten och kommittémöten. EU-gruppen har efter hand blivit en allt viktigare aktör i FN. Denna utveckling accentueras genom att ställning inom organisationen försvagats som en följd av landets bristande betalningar. fortsätter sin traditionellt mycket aktiva roll i FN-sammanhang genom att verka nationellt och i EU-gruppen. har i gruppen tagit initiativ som har resulterat i gemensamma ställningstaganden i många viktiga frågor, som FN:s finanser och reformer och verksamheten på det ekonomiska och sociala området, inklusive miljöfrågorna. Som medlem i EU-gruppen kan sägas ha vunnit i inflytande i FN, även om den nationella profilen utåt i vissa fall blivit mindre framträdande. Huvudregeln är att när det råder enighet i en fråga framförs endast denna som EU:s gemensamma linje. Om oenighet föreligger står det dock varje medlemsstat fritt att efter samråd med ordförandeskapet framföra sina nationella synpunkter. EU-samordningen omfattar inte , där varje medlem svarar för sina egna ställningstaganden. I Unionsfördraget sägs att medlemsstater som också är medlemmar av säkerhetsrådet skall rådgöra med varandra och hålla övriga medlemsstater fullt informerade . Som medlem i säkerhetsrådet 1998 har starkt vinnlagt sig om största möjliga öppenhet i rådsarbetet, inte minst gentemot övriga EU-länder. EU-samordningen omfattar heller inte styrelsearbetet i frivillig- finansierade fonder och program som , () och (), eftersom bidragsgivningen där sker nationellt. Det nordiska samarbetet i FN är fortsatt mycket omfattande. Det innefattar informationsutbyte, gemensamt analys- och förankringsarbete, och i förekommande fall samfällda initiativ. En gemensam nordisk profil upprätthålls när så är möjligt. Detta sker antingen genom att de nordiska länder som inte är EU-medlemmar ansluter sig till EU:s linje eller genom särskilda nordiska framträdanden. försöker också verka för att nordiska intressen beaktas inom ramen för EU:s samarbete, bland annat genom EU-stöd för nordiska kandidater till höga FN-tjänster, såsom t.ex. senast i fallet som kandidat till chefsposten i (). 30.6 () Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik präglar i stor utsträckning verksamheten inom . Samråd och utarbetande av gemensamma ståndpunkter inom unionen sker inom merparten av . Unionen har också regelbundna möten med associeringsländerna i aktuella frågor. I ständiga råd, som möts i , för EU-ordföranden genomgående unionens talan. Rustningskontrollfrågorna inom är normalt inte föremål för EU-samordning. Unionens samordning märks starkast i frågor som rör operativa verksamhet i fält. har EU-kretsen ägnat stor uppmärksamhet åt främjande av demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer, som grundläggande element i det säkerhetspolitiska arbetet, bl.a. på , där har upprättat fältmissioner i , och samt övertagit FN:s civilpolismission i östra . konfronterades med sin dittills största fältutmaning, upprättandet av verifikationsmissionen i Kosovo. EU har verkat för snabb etablering och starka insatser i denna mission. EU har också aktivt verkat för ökade aktiviteter från i de centralasiatiska republikerna.