prop · GM0387 · 1999-01-01 00:00:00 — Försäk- ringsbolag skall lämna i huvudsak samma tilläggsupplysningar som företag i allmänhet enligt 5 kap. årsredovisningslagen (jfr hänvisning i 5 kap. 1 § ÅRFL). Försäkringsbolagen skall därutöver lämna särskilda tilläggsupplysningar enligt 5 kap. 2-6 §§ ÅRFL. Om ett försäkringsföretags rörelse omfattar flera försäkringsgrenar skall en resultatanalys ingå i årsredovisningen (2 kap. 1 § ÅRFL). I resultatanalysen skall, fördelat på försäkringsgrenar, upplysningar läm- nas om försäkringstekniska avsättningar, återförsäkrares andel av försäk- ringstekniska avsättningar, intäkter, kostnader och rörelseresultat. skall även lämna upplysningar om återbäringsmedlens fördelning på försäkringsgrenar (6 kap. 3 §). I förarbetena konstaterades att den närmare regleringen lämpligen görs genom föreskrifter av rege- ringen eller (prop. 1995/96:10 del 4 s. 235 och 236). har meddelat sådana föreskrifter. Skälen för regeringens förslag Det är väsentligt att redovisningen utformas så att investerare liksom försäkringstagare och andra borgenärer kan bedöma försäkringsbolagets resultat och ekonomiska ställning. Det är därför viktigt att mottagaren av informationen får ett bra underlag för en bedömning av såväl de risker som tagits som de framtida risker verksamheten är förenad med. De ändrade rörelsereglerna och möjligheterna till nya försäkringsprodukter ställer inte bara större krav på god genomlysning i den information som lämnas direkt till försäkringstagarna utan också i den offentliga redovisning som bolaget lämnar. Upplysningar till balansräkningen och resultaträkningen I försäkringsrörelsepromemorian föreslås vissa nya tilläggsupplysningar till poster i balansräkningen. Det gäller i första hand posten tillgångar för villkorad återbäring (D.1). Enligt promemorian bör avsättningar för vill- korad återbäring anges uppdelade på sådana tillgångar för vilka försäk- ringstagare direkt respektive indirekt bär en placeringsrisk. Med place- ringstillgångar för vilka försäkringstagare direkt bär placeringsrisken avses sådana tillgångar som bolaget innehar för att täcka försäkrings- åtaganden och där försäkringstagarnas finansiella risk enligt villkoren är direkt kopplad till dessa tillgångar. Med placeringstillgångar för vilka försäkringstagaren indirekt bär placeringsrisken avses sådana tillgångar som innehas för att täcka försäkringsåtaganden som är beroende av ex- empelvis utvecklingen av ett externt index. En upplysningsplikt motive- ras enligt promemorian av att det kan uppkomma en skillnad mellan av- kastningen på de tillgångar för vilka försäkringstagarna indirekt bär placeringsrisken och den i försäkringsavtalet utfästa och av indexet bero- ende återbäringen till försäkringstagarna. En sådan risk finns inte enligt promemorian om återbäringen är direkt beroende av värdeutvecklingen på de tillgångar som försäkringsföretaget innehar. Förslaget har inte mött någon erinran från remissinstanserna och bör genomföras med vissa justeringar. Som framgått kan skuldposten villko- rad återbäring komma att innehålla avsättningar där försäkringstagarna bär placeringsrisk. Posten kan också komma att innehålla avsättningar där försäkringstagaren bär en aktuariell eller annan försäkringsteknisk risk. Upplysningarna om tillgångarna med hänsyn till om försäkrings- tagarna bär en direkt eller indirekt placeringsrisk bör därför knytas till tillgångsposten tillgångar för villkorad återbäring. (D.1). I linje med detta bör vissa upplysningar lämnas om skuldposten villkorad återbäring (EE.1). Avsättningen bör anges uppdelat på avsättningar för vilka försäk- ringstagaren bär direkt respektive indirekt risk. För bedömningen av ett försäkringsbolags ställning och resultat kan ytterligare information om dessa avsättningar uppdelade på finansiell respektive försäkringsteknisk risk vara av intresse. Den närmare utformningen av sådan information bör emellertid inte föreskrivas genom lag utan lämpligen regleras i redo- visningsföreskrifter från . I promemorian föreslås också vissa upplysningsregler om att konsoli- deringsfonden och förändringarna av denna skall specificeras i en not. har ifrågasatt om bestämmelsen behövs med anled- ning av regeln i 5 kap. 14 § årsredovisningslagen om att upplysningar om förändringar i eget kapital skall lämnas. Det kan vara befogat att ha särskilda upplysningsregler om fondens användning i ÅRFL. Sådana upplysningar kan t.ex. vara befogade om flera fonder inrättas inom ramen för konsolideringsfonden. Det kan bli aktuellt om bolaget bedriver flera olika verksamheter, t.ex. skade- och livförsäkringsrörelse eller meddelar fondförsäkringar jämte konven- livförsäkringar. Det bör framhållas att tydliga regler om konsolideringsfondernas an- vändning i sådana fall måste tas in i bolagsordningen. Om ett traditionellt livförsäkringsbolag vid sidan av livförsäkringar där skälighetsprincipen alltjämt skall gälla meddelar försäkringar utan koppling till principen är det särskilt viktigt att organisera verksamheten och utforma redovisningen så att livförsäkringstagarnas rätt enligt skälighetsprincipen tillgodoses (se vidare avsnitt 14.2). En särskild bestämmelse om upplysningar om konsolideringsfonden av det mera allmänna slag som föreslagits i försäkringsrörelsepromemorian bör i varje fall nu kunna undvaras i ÅRFL. Det finns inte heller skäl att föreslå några alternativa upplysningsregler för sådana fall som disku- terats här. Om upplysningarna om konsolideringsfonden blir otillräckliga kan lämpligen kompletterande regler utfärdas genom myndighetsföre- skrifter. Livförsäkringsavsättning (nya DD.2) är en betydelsefull post i ett liv- försäkringsbolags balansräkning. Livförsäkringsbolag bör därför lämnas kompletterande tilläggsupplysningar om garanterad återbäring ingår i posten. Förslaget innebär inte att garanterad återbäring alltid måste redo- visas i posten livförsäkringsavsättning. Även i andra avseenden kan det, med hänsyn till de nya rörelsereglerna, finnas skäl att lämna tilläggsupplysningar. Detta gäller bl.a. om olika slag av villkorad återbäring förekommer. Bestämmelserna om sådan information bör dock i första hand regleras genom föreskrifter. Det bör därför inte nu i lag införas någon sådan upplysningsregel till resultaträkningen om resultatdifferenser vid användning av villkorad återbäring som försäkringsrörelsepromemorian föreslagit. Om ett försäkringsbolag bedriver flera försäkringsgrenar skall, som nämnts, årsredovisningen innehålla en resultatanalys. Meddelas fondför- säkringar i samma bolag som konventionell livförsäkringsrörelse torde det i allmänhet finnas skäl att betrakta verksamheten som en särskild för- säkringsgren. Den närmare regleringen om indelningen i, och upplys- ningar om, försäkringsgrenar bör dock inte tas in i lag utan på samma sätt som utformas genom föreskrifter av regeringen eller Finansinspek- tionen. Det är emellertid lämpligt att göra en justering av bestämmelserna om resultatanalysens innehåll i 6 kap. 3 § så att det framgår att resul- tatanalysen även skall beakta försäkringstekniska avsättningar för vilka livförsäkringstagare bär risk (EE). Vidare bör, som en konsekvens av för- slagen om överskottshanteringen, bestämmelserna om specificering av posten Återbäringsmedel i resultatanalysen utmönstras. Upplysningar om utdelningsbara medel m.m. Enligt den stabilitetsprincip som förslås lagfäst i 1 kap. 1 a § FRL skall försäkringsrörelse bl.a. bedrivas så att åtagandena mot försäkringstagare och andra ersättningsberättigade kan fullgöras. Bestämmelsen är av näringsrättsligt slag och tar sikte på bolagets handlande i stort. Bestäm- melsen skall omfatta alla försäkringsbolag (se avsnitt 6.2). Enligt den till vinstdispositioner begränsade s.k. försiktighetsregeln i 12 kap. 2 § FRL får vinstutdelning inte ske med så stort belopp att utdelningen med hän- syn till bolagets eller koncernens konsolideringsbehov, likviditet eller ställning i övrigt står i strid med god affärssed. De angivna bestämmelserna kan ofta medföra att utdelningsbegräns- ningar gäller för vad som i redovisningen redovisas som fritt eget kapital. Storleken av fritt eget kapital som med hänsyn till dessa bestämmelser inte står tillgängligt för utdelning kan variera med hänsyn till t.ex. försäk- ringsverksamhetens art och omfattning, investeringar, befarade förluster eller andra förhållanden. Det är av värde för försäkringstagare, liksom för investerare, med upp- lysningar om vad som av fritt eget kapital inte står tillgängligt för utdel- ning. En sådan upplysning bör kompletteras med upplysningar om de närmare förhållanden som enligt bolagets bedömning motiverar en utdel- ningsbegränsning. Livförsäkringsbolag bör också ange det belopp som enligt bestämmel- ser i bolagsordningen inte får delas ut eller användas för förlusttäckning. En sådan upplysning blir angelägen genom att försäkringsrörelsprome- förslag om att redovisa sådant belopp som bundet eget kapital inte genomförs (se avsnitt 8.8.1). De nu behandlade upplysningarna bör omfattas av reglerna om tilläggsupplysningar och som huvudregel lämnas i en not. Upplysningar om kollektivavtalsgrundade försäkringar har berört vissa redovisningsfrågor i samband med översynen av rörelse- och tillsynsregler för kollektiva för- säkringar. Som en konsekvens av att vissa särbestämmelser bedömts nödvändiga har utredningen förordat att verksamhet avseende kollektiv- avtalsgrundade försäkringar skall redovisas som en särskild försäkrings- gren, om företaget meddelar individuella försäkringar eller gruppförsäkringar. Enligt utredningen bör även kunna föreskriva att upplysningar skall lämnas om fördelade på kollektivavtalsgrundade försäkringar respektive individuella försäkringar och gruppförsäkringar. Eftersom det i avsnitt 11.2 inte föreslås några särbestämmelser för kollektivavtalsgrundade försäkringar i rörelsesammanhang bortfaller detta motiv för en redovisning av sådana försäkringar som en särskild försäkringsgren. Särskilda upplysningar om verksamhet avseende kollektivavtalsförsäkringar kan dock ändå vara av intresse för olika in- tressenter till bolag som meddelar sådana försäkringar parallellt med andra försäkringar. Det saknas dock tillräckligt underlag för att ta ställ- ning till dessa frågor . Frågan bör i stället på liknande sätt som för fondförsäkringar prövas inom ramen för den kompletterande redovis- ningsnormgivningen till ÅRFL. 9 Särskilt om ömsesidiga bolag 9.1 Förlusttäckning och delägaransvar Regeringens förslag: Nuvarande lagkrav på nedsättning av ömsesi- diga bolags ansvarighet mot försäkringstagarna vid förluster i livför- säkringsrörelsen utmönstras. Detsamma gäller lagkraven på uttaxering från försäkringstagarna vid förluster i skadeförsäkringsrörelsen. Sam- tidigt slopas bestämmelserna om uttaxering i 13 kap. FRL. Ömsesidiga försäkringsbolag kan även bedriva försäk- ringsrörelse med ett bristtäckningsansvar för delägarna. Bestämmelser om detta skall i så fall finnas i bolagsordningen. Som allmänna be- gränsningar skall gälla att ansvaret får göras gällande endast mot delägare i skadeförsäk- ringsbolag, att uttaxering endast får ske på grund av förpliktelser eller förluster i den direkta skadeförsäkringsrörelsen, samt att uttaxering får ske endast i den mån bolaget saknar erforderliga tillgångar eller medel för att täcka bolagets förpliktelser eller förluster. Möjligheten till uttaxering för försäkringar som en konsument eller ett dödsbo tecknat för enskilt eller i huvudsak enskilt bruk utmönstras. En särskild dispensregel införs för mindre lokala skadeförsäkrings- bolag som möjliggör uttaxering för konsumentförsäkringar, om det finns särskilda skäl. Gränsen mellan större och mindre bolag knyts till gränsen för skyldigheten att ha auktoriserad revisor. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se betänkandet s. 167 169, 255 och 258). Utred- ningen har inte föreslagit några begränsningar för det personliga ansvaret och därför inte heller någon dispensregel för mindre lokala bolag. Försäkringsrörelsepromemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. I promemorian knyts dispensregeln avseende lokala bolag till den allmänna dispensregeln i 1 kap. 10 § FRL (se promemorian s. 234 242). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt Försäkringsut- redningens förslag eller lämnat det utan erinran. har föreslagit bestämmelser om att ett delägaransvar inte kan upphävas med mindre än att soliditetskraven även därefter är uppfyllda. Remissinstanserna har i stort godtagit försäkringsrörelsepromemorians förslag. Bl.a. och har ställt sig posi- tiva till att ta bort uttaxeringsmöjligheterna för konsumentförsäkringar. har inte haft någon erinran mot förslagen men har ansett att ett alternativ till nedsättning bör finnas för obeståndssituationer. Hovrätten för har anmärkt att begränsningar för del- ägaransvar inte är i linje med ordningen i jämförbara länder. och har anfört att flera sockenbolag än de som omfattas av en dispens enligt 1 kap. 10 § FRL är beroende av uttaxeringsvillkor för verksamheten. har före- slagit att dispensen i stället knyts till den storleksgräns som medför krav på auktoriserad revisor. och har ansett att det bör klargöras om förslaget förhindrar villkor om efter- skottspremier anknutna till skadeutfallet som förekommer vid vissa företagsförsäkringar. Enligt FRL kan skade- och livförsäkringsrörelse bedrivas i försäkringsaktiebolag eller i ömsesidiga försäkringsbolag. Aktiebolaget ägs av sina aktieägare och dessa svarar inte med mer än vad som har skjutits till som aktiekapital. Ett ömsesidigt försäkringsbolag känneteck- nas av att försäkringstagarna är ägare (betecknas i FRL som delägare ) och att dessa under vissa förutsättningar är personligt ansvariga för bo- lagets förpliktelser. Återförsäkringstagare anses däremot inte som del- ägare i ömsesidiga bolag på grund av återförsäkringen. Den som är be- rättigad till livränta på grund av ett försäkringsfall anses inte heller som delägare i bolaget. En utförligare beskrivning av ömsesidiga bolag som associationsform finns i betänkandet SOU 1991:89 s. 142 145. Delägarnas personliga ansvar för det ömsesidiga bolagets förpliktelser varierar beroende på vilken försäkring som tecknats. I fråga om liv-, sjuk-, olycksfalls- och avgångsbidragsförsäkringar samt återförsäkring föreskrivs att endast bolagets tillgångar svarar för bolagets förpliktelser (se 1 kap. 7 § FRL). Delägarna bär som försäkringstagare ändå ett slags personligt ansvar, eftersom bolagets ansvarighet på grund av försäkrings- avtalet i vissa fall skall reduceras enligt de särskilda förlusttäcknings- reglerna i 12 kap. 8 § FRL. Reglerna innebär mer konkret att om förluster i livförsäkringsrörelsen inte kan täckas med livförsäkringsrörelsens åter- bäringsfond, medel avsatta till framtida förfogande för annan försäkring eller garantikapitalet, så skall bolagets ansvarighet för löpande livför- säkringar, dvs. premiereserven, och tilldelad återbäring sättas ned (ned- sättning). Även återförsäkringstagarnas anspråk skall sättas ned. En ned- sättning skall verkställas på ett skäligt sätt med hänsyn till förlustens or- sak och andra omständigheter. För nedsättningen skall grunder upprättas. I fråga om direkta skadeförsäkringar med undantag för sjuk-, olycks- falls- och avgångsbidragsförsäkring (benämns i det följande ren skade- försäkring ) svarar delägarna som huvudregel personligen för bolagets förpliktelser (1 kap. 7 § FRL). Därvid skall delägarna vid förluster i bolaget i första hand göra tillskott till bolaget och, i andra hand, tåla en nedsättning enligt uttaxeringsreglerna i 13 kap. FRL. Dessa regler inne- bär mera i detalj att om en förlust på den rena skadeförsäkringsrörelsen inte kan täckas av befintliga reserver eller eget kapital, så skall förlusten täckas genom uttaxering bland dem som varit delägare under någon del av det räkenskapsår under vilket förlusten uppkommit. Om förlusten inte kan täckas genom uttaxeringen skall den kvarvarande förlusten utjämnas genom en nedsättning av delägarnas försäkringsanspråk (med undantag för liv- och olycksfallsförsäkringar). Att uttaxering bara får ske för så- dana förluster som inte täcks av garantikapitalet är en konsekvens av den rättsliga ställning som lagen tilldelar garanter i förhållande till övriga borgenärer (jfr prop. 1981/82:180 s. 275). När det gäller skadeförsäkring kan delägarnas personliga ansvar be- gränsas genom föreskrifter i bolagsordningen. Det kan föreskrivas att delägarnas ansvar skall begränsas till visst belopp, att uttaxeringen i första hand skall ske inom en bestämd grupp av delägare eller att uttaxe- ringen skall ske på annat sätt än vad som följer av uttaxeringsreglerna i 13 kap. (se 1 kap. 7 §, 13 kap. 1 § och 2 kap. 5 § 14). I praktiken är det vanligt att delägarnas ansvar begränsas, t.ex. till en eller ett par årspre- mier. De detaljerade bestämmelserna i 13 kap. 2-4 §§ FRL om hur en uttax- ering skall verkställas är alltså i huvudsak dispositiva eftersom avvikande bestämmelser kan föreskrivas i bolagsordningen. Avvikelser kan däremot inte föreskrivas från 13 kap. 1 § tredje stycket som innebär att garanti- kapitalet skall tas i anspråk innan en uttaxering får ske. Även bestämmel- serna i 13 kap. 5 7 §§ om delägarens ansvarighet i bolagets konkurs och om konkursförvaltningen kan uppfattas som i allt väsentligt tvingande. Skillnaderna i reglerna om delägaransvaret mellan i första hand livför- säkring och ren skadeförsäkring har två motiv. Livförsäkring avser ofta ett godtyckligt sparande och inte ersättningar för egendomsförluster som kan uppskattas åtminstone ungefärligt. Livförsäkring förutsätter inte heller som försäkring av egendom en viss grad av solvens hos försäk- ringstagaren. Att ett obligatoriskt undantag från personligt delägaransvar infördes för livförsäkringar sammanhängde också med att i stort sett samtliga ömsesidiga bolag hade infört sådana begränsningar i bolags- ordningen (se NJA II 1904 s. 49 f. och prop. 1948:50 s. 333 f.). Uttaxeringsreglerna innebär, å ena sidan, en skyldighet för delägarna att godta en ekonomisk uppoffring. Å andra sidan ger de en rätt för del- ägaren att fordra att bolaget genom uttaxering uppfyller försäkringså- taganden gentemot honom själv. En rätt till uttaxering tillmäts betydelse vid bedömningen av de ömse- sidiga bolagens soliditet. Uttaxeringsrätten som sådan får ingå i det öm- sesidiga skadebolagets kapitalbas vid prövningen av om kraven på lägsta start- och driftskapital enligt 7 kap. 25 § är uppfyllda. Något beslut om att utnyttja uttaxeringsrätten är således inte nödvändigt för att medräkna värdet av uttaxeringsrätten. I kapitalbasen får dock endast tas upp ett belopp som motsvarar högst hälften av högsta uttaxeringsbara belopp (minskat med vad som eventuellt uttaxerats). Beloppet är också begränsat till högst hälften av kapitalbasen (se 7 kap. 24 §). Skyddsregler för delägare i ansvarshänseende Som tidigare framgått är delägarnas ansvar för det ömsesidiga bolagets förluster subsidiärt i förhållande till bolaget. Ansvaret kan bara göras gällande om bolaget saknar reserver eller kapital för att täcka uppkom- men förlust. Det föreskrivs också att delägarnas ansvar inte får göras gällande på annat sätt än som föreskrivs i FRL (1 kap. 7 § tredje stycket). Det har vidare ansetts att ömsesidiga bolag inte bör tillåtas att i obegränsad omfattning ingå avtal som återförsäkringsgivare (prop. 1948:50 s. 333 f.). Reglerna om begränsningarna för återförsäkringsrörelsen skall till skillnad från vad som gäller för försäkringsaktiebolag tas in i bolagsordningen (2 kap. 5 § 16). Vidare gäller att ett beslut om ändring av bolagsordningen som rör delägarnas ansvarighet får börja att tillämpas först efter registreringen av beslutet, om inte samtliga delägare har biträtt beslutet. Delägare som inte samtycker till en sådan ändring har dessutom rätt att häva försäkringsavtalet och få ut den på försäkringen löpande andelen av premiereserven (9 kap. 18 §). I en konkurs får det personliga ansvaret göras gällande endast om bolagets tillgångar inte räcker för att betala bolagets skulder (se 13 kap. 5 §). Delägare omfattas för övrigt av samma skyddsregler som andra försäk- ringstagare. De tillgångar som används för skuldtäckning och som an- tecknas i registret skall alltså trygga och utgöra säkerhet för berörda för- säkringstagares försäkringsanspråk (se 7 kap. 9-11 a §§). Skälen för regeringens förslag Reglerna om delägaransvaret bör utformas i överensstämmelse med den inriktning som ligger till grund för de nya rörelsereglerna. Reglerna skall ge ett gott skydd för försäkringstagarnas intressen samt främja en tydli- gare gränsdragning mellan förpliktelser på grund av försäkringsavtal och medel som tjänar som rörelsens riskkapital. En strävan bör också vara att reglerna för ömsesidiga bolag närmar sig de regler som gäller för andra associationsformer. Ömsesidiga bolag bör inte heller behandlas annor- lunda än försäkringsaktiebolag i den mån det inte är särskilt motiverat av företagsformen som sådan. Förslagen bör således inte innebära att man genom utformningen av regelsystemet missgynnar den ömsesidiga före- tagsformen och åstadkommer en styrning bort från denna företagsform (jfr vad uttalat angående den kooperativa företagsformen, rskr. 1993/94:222 och 1993/94:NU 15). Allmän utformning av reglerna om delägaransvaret I FRL finns, som ovan beskrivits, regler för ömsesidiga bolag som före- skriver en nedsättning av bolagets ansvarighet för försäkringsavtal vid förluster i livförsäkringsrörelsen (jfr 12 kap. 8 §) respektive en uttaxering från delägare vid förluster i skadeförsäkringsrörelsen (jfr 1 kap. 7 § och 13 kap.). Försäkringstagarna i ömsesidiga bolag har därigenom i egen- skap av delägare i bolaget ett ansvar för försäkringsrörelsens förluster. En första fråga är om ett sådant ansvar bör finnas kvar i sin nuvarande form eller helt avskaffas. Vare sig de särskilda förlusttäckningsreglerna för livförsäkringsrörelse (nedsättningsreglerna) eller ansvarsreglerna för ren skadeförsäk- ringsrörelse (uttaxeringsreglerna) är sådana nödvändiga inslag i den ömsesidiga bolagsbildningen att en nedsättnings- eller uttaxeringsrätt i ömsesidiga bolag måste följa direkt av lag. Det kan på goda grunder antas att ett uttaxeringsförfarande i ett större bolag skulle möta stora hinder där försäkringstagarna är konsumenter och har bristande kunskap om förfarandet. När det däremot gäller vissa slag av företagsförsäkringar kan däremot kunskapen och beredskapen för att godta ett uttaxeringsförfarande vara god. Många s.k. sockenbolag med- delar företagsförsäkringar under förutsättning av ett obegränsat person- ligt ansvar för delägarna. Regeringen är därför inte nu beredd att helt ta bort möjligheten att bedriva ömsesidig försäkringsrörelse med ett per- sonligt ansvar för delägare. har FRL som utgångspunkt att den som är försäkringstagare i ömsesidiga bolag i sista hand skall täcka bolagets förluster genom ned- sättning eller uttaxering. Ett lagkrav på nedsättning och uttaxering strider mot principen om en tydlig åtskillnad mellan rörelsens riskkapital och rättigheter och skyldigheter på grund av försäkringsavtalet. Försäkrings- tagarnas fordringar enligt försäkringsavtal står ju risken för att drabbas av förluster i rörelsen för att trygga bolagets fortlevnad. Försäk- ringstagaren står också rörelserisken utan annan överenskommelse än försäkringsavtalet. Det är inte ens givet att försäkringstagaren har känne- dom om förhållandet. Ett delägaransvar bör därför inte följa direkt av lag. Ett sådant ansvar bör i stället förutsätta närmare regler i det ömsesidiga bolagets bolagsordning. kan nedsättningsreglerna få konsekvenser för återförsäkrings- tagare. En reduktion av en återförsäkringstagares fordran eller en uttax- ering från återförsäkringstagare till följd av interna bestämmelser i bo- lagsordningen är betänklig från associationsrättsliga utgångspunkter, eftersom återförsäkringstagare inte ens är delägare i bolaget.