prop · GM03124 · 1999-01-01 00:00:00 — En förutsättning för att det skall vara möjligt att agera samlat och effektivt under höjd beredskap är därför att de beredskapsförberedelser och åtgärder som vidtas av olika organ, inklusive trossamfunden, samordnas och så långt som det är möjligt får en enhetlig inriktning. Förberedelserna måste också anpassas till gällande säkerhets- och försvarspolitiska mål och till den aktuella hotbilden. Det är med andra ord nödvändigt att det finns ett väl fungerande och flexibelt system för ledning och samordning, såväl vid fredstida förberedelser som under höjd beredskap inklusive krig. 5.4.1 Lokal nivå Regeringens bedömning: Relationsändringen mellan staten och bör inte innebära någon förändring i fråga om kommunens sammanhållande ansvar när det gäller beredskaps- förberedelser i fred för den civila verksamhet som bedrivs i kommunen eller för denna verksamhet under höjd beredskap. Arbetsgruppens förslag att det i lagen (1994:1720) om civilt försvar skall tydliggöras att trossamfunden ingår bland de aktörer som bedriver civilt försvar bör inte genomföras. Arbetsgruppens bedömning beträffande relationsändringens inverkan på kommunens sammanhållande ansvar stämmer överens med regeringens. Arbetsgruppen föreslår därtill att det i lagen (1994:1720) om civilt försvar skall tydliggöras att trossamfunden ingår bland de aktörer som bedriver civilt försvar. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. till trossamfund (SST)/Frikyrkosamråd (FSR) pekar på att det är viktigt att kommunen arbetar aktivt för att skapa goda kontakter med både församlingar inom och församlingarna inom de fria samfunden. i och katolska stift instämmer i SST/FSR:s yttrande. ansluter sig till arbetsgruppens bedömning i fråga om kommunernas sammanhållande ansvar för fredstida beredskapsförberedelser och om kommunernas verksamhet vid höjd beredskap. Skälen för regeringens bedömning: Det är enligt gällande bestämmelser en uppgift för kommunen att verka för att beredskapsförberedelserna för den civila verksamhet som bedrivs inom kommunen av statliga myndigheter, och kyrkliga kommuner samt organisationer och företag får en enhetlig inriktning och att samordning sker (2 kap. 2 § lagen om civilt försvar). Ett motsvarande ansvar föreligger i fråga om den civila verksamheten under höjd beredskap. Kommunen har alltså en sammanhållande roll i fråga om verksamheten inom det civila försvaret på lokal nivå. De ändrade relationerna mellan staten och bör enligt regeringens mening inte medföra någon förändring i detta avseende. Arbetsgruppen har föreslagit att det skall göras ett tillägg i 2 kap. 2 § lagen om civilt försvar för att tydliggöra att trossamfunden även i fortsättningen ingår bland de aktörer som bedriver civilt försvar. Enligt bestämmelsen har kommunen ett samordnande ansvar för den civila verksamhet som bedrivs inom kommunen av bl.a. organisationer. Med hänsyn härtill är ett tillägg i enlighet med arbetsgruppens förslag inte nödvändigt. Arbetsgruppens förslag bör därför inte genomföras. När det gäller de kyrkliga kommunerna innebär den nuvarande regleringen ett åläggande för dem att vid den egna beredskapsplaneringen samverka med övriga trossamfund (se 2 kap. 1 § tredje stycket lagen om civilt försvar). Denna bestämmelse skall enligt regeringens förslag upphöra att gälla i och med relationsändringen (se avsnitt 5.3). Med hänsyn till intentionerna bakom stat kyrkareformen är det inte rimligt att organisatoriska delar åläggs en motsvarande skyldighet att vid sina egna beredskapsförberedelser samverka med övriga trossamfund. Det bör inte heller vara en skyldighet för församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna att ansvara för att de förberedelser som genomförs av olika trossamfund samordnas med de beredskapsförberedelser i övrigt som vidtas inom kommunen. Som arbetsgruppen har anfört får det förutsättas att de förberedelser som församlingar och kyrkliga samfälligheter vidtar i fråga om begravningsverksamheten genomförs i samverkan med såväl andra innehavare av allmänna begravningsplatser som innehavare av enskilda begravningsplatser. 5.4.2 Regional nivå Regeringens bedömning: Relationsändringen bör inte innebära någon förändring i fråga om och civilbefälhavarens sammanhållande ansvar för den civila verksamhet som bedrivs i länet respektive civilområdet. Arbetsgruppens bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. Skälen för regeringens bedömning: är högsta civila totalförsvarsmyndighet inom länet, som i detta sammanhang utgör den lägre regionala nivån, se 51 § förordningen (1997:1258) med länsstyrelseinstruktion (länsstyrelseinstruktionen). Det hör till uppgifter att verka för att beredskapsförberedelserna för den civila verksamhet som bedrivs i länet får en enhetlig inriktning och att nödvändig samverkan kommer till stånd, se 53 § första stycket 2 länsstyrelseinstruktionen. skall ge kommunerna och berörda myndigheter, organisationer och företag stöd och underlag för deras beredskapsförberedelser. På den högre regionala nivån, dvs. inom civilområdet, skall civilbefälhavaren bl.a. verka för att totalförsvaret under höjd beredskap får en enhetlig inriktning, se 14 § förordningen (1988:1121) med instruktion för civilbefälhavarna. I krig har och civilbefälhavaren en sammanhållande roll när det gäller den civila verksamheten inom länet respektive civilområdet (56 § länsstyrelseinstruktionen respektive 6 § instruktionen för civilbefäl- havarna). På regional nivå har alltså och civilbefälhavaren ett sammanhållande ansvar för den civila verksamhet som bedrivs i länet respektive civilområdet. De ändrade relationerna mellan staten och bör enligt regeringens uppfattning inte medföra någon ändring i detta avseende. I 2 kap. 3 § lagen (1994:1720) om civilt försvar finns det en bestämmelse som ålägger stiftsstyrelsen att, i samråd med , verka för att de kyrkliga kommunernas beredskapsförberedelser får en enhetlig inriktning. Denna bestämmelse kommer enligt regeringens förslag i avsnitt 5.3 att upphöra att gälla i och med relationsändringen. Frågan om samordning av olika kyrkliga organs interna beredskapsplanering bör efter relationsändringen vara en inomkyrklig angelägenhet och någon motsvarande bestämmelse bör därför inte införas. 5.4.3 Central nivå Regeringens bedömning: centralstyrelses författningsreglerade ansvar för ledning och samordning av den kyrkliga beredskapen bör upphöra. () bör leda och samordna trossamfundens medverkan inom det civila försvaret i enlighet med vad ÖCB kommer överens om med och andra trossamfund. Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens bedömning. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna, däribland ÖCB, tillstyrker arbetsgruppens förslag. anför att förslaget att kyrkliga centrala organs uppgift att leda den kyrkliga beredskapen skall utgå är en rimlig följd av kyrka statreformen. Civilbefälhavaren i Mellersta civilområdet och Stiftssamfälligheten i anser dock att även fortsättningsvis skall ha uppgiften att samordna trossamfundens beredskapsförberedelser. Som skäl för detta pekas bl.a. på att verksamhet är geografiskt heltäckande och finns på samtliga ledningsnivåer inom försvaret samt vidare att kyrkan har byggt upp särskild kunskap och kompetens på området. Försvarsmakten framhåller att det är viktigt att ta till vara de positiva erfarenheterna från arbetet inom Trossamfundens beredskapsråd (TBR). Enligt Försvarsmaktens uppfattning tillgodoses detta bäst genom att staten, och de andra trossamfunden tecknar ett avtal om att behålla nuvarande TBR. till trossamfund (SST)/Frikyrkosamråd (FSR) noterar med tillfredsställelse den syn baserad på en likabehandling av trossamfunden som återspeglas i förslagen. Skälen för regeringens bedömning: På den centrala nivån är det som har ansvar för ledning och samordning av trossamfundens medverkan inom totalförsvaret, se 15 § tredje stycket beredskapsförordningen (1993:242). Centralstyrelsen har att utöva sitt lednings- och samordningsansvar i enlighet med vad som avtalas med de kyrkliga kommunerna och andra trossamfund. För den närmare hanteringen av trossamfundens beredskapsfrågor har centralstyrelsen inrättat Trossamfundens beredskapsråd (TBR). Rådet, som är underställt centralstyrelsen, är ett samverkans- och beredningsorgan och har inte några beslutsfunktioner. I TBR ingår representanter för centralstyrelsen, till trossamfund (SST), ÖCB samt . Vidare är fältprosten, som är anställd av Försvarsmakten och har ansvar för att samordna och utveckla den militära själavården i landet, adjungerad i TBR Centralstyrelsen upphör att vara statlig myndighet när relationerna mellan staten och ändras. kommer med all sannolikhet att inrätta ett motsvarande förvaltningsorgan på den nationella nivån. Det blir dock i sådant fall fråga om ett inomkyrkligt och inte ett offentligrättsligt reglerat organ. Centralstyrelsens författningsreglerade lednings- och samordningsansvar bör därför upphöra i och med relationsändringen. Arbetsgruppen har föreslagit att ansvaret för att på central nivå leda och samordna trossamfundens medverkan inom totalförsvaret efter relationsändringen skall ligga på ett statligt organ. Enligt förslaget skall ansvaret läggas på ÖCB. Arbetsgruppens förslag har fått ett starkt stöd av remissinstanserna. Endast ett par remissinstanser avstyrker förslaget och förordar att ansvaret skall ligga på . Även regeringen anser att övervägande skäl talar för att ansvaret för ledning och samordning av trossamfundens medverkan inom totalförsvaret bör ligga på ett statligt organ. Detta är naturligt eftersom det är ett statligt intresse att trossamfundens speciella kunskap och erfarenheter tas till vara inom totalförsvaret. Det kan ifrågasättas om en myndighetsuppgift av detta slag över huvud taget bör läggas på ett organ utanför myndighetssfären annat än om det inte finns något annat alternativ. Ett statligt huvudmannaskap är också en tydlig markering av att trossamfundens kunnande och insatser är av stor betydelse för totalförsvaret. Vidare är en lösning med ett statligt lednings- och samordningsansvar mest lämplig med hänsyn till stat kyrkareformens principiella utgångspunkt om ökad likställighet mellan olika trossamfund. Regeringen anser i likhet med arbetsgruppen att lednings- och samordningsansvaret bör knytas till ÖCB, som har ett övergripande ansvar under regeringen för samordning och inriktning av det civila försvaret. Det bör finnas goda förutsättningar för att ÖCB skall kunna samordna trossamfundens beredskapsförberedelser med övrig verksamhet för det civila försvaret och anpassa dem efter förändringar i det försvars- och säkerhetspolitiska läget. Med hänsyn till de uppgifter och den kompetens som ÖCB har i fråga om ledning och samordning av verksamheten för det civila försvaret bör det finnas möjligheter att samordna exempelvis utbildnings- och informationsinsatser. En viktig del häri bör enligt regeringen vara att lämna information till trossamfunden i olika frågor, bl.a. om den internationella humanitära rätten och de krav som följer av denna. Det bör även vara möjligt att åstadkomma ett effektivt resursutnyttjande och därmed rationaliserings- vinster i övrigt. ÖCB bör i likhet med centralstyrelsen leda och samordna trossamfundens medverkan inom det civila försvaret i enlighet med vad ÖCB överenskommer med och andra trossamfund. Förutom att ÖCB är representerad i TBR har myndigheten inte någon direkt koppling till trossamfunden och deras verksamhet. Som arbetsgruppen har anfört torde det därför finnas ett behov av att hos ÖCB öka kunskapen om trossamfundens kunnande och insatser. För att tillgodose detta behov bör det till ÖCB knytas ett särskilt råd för trossamfundens beredskapsfrågor. I ett sådant råd kan den kunskaps- och erfarenhetsbank som har byggts upp och de kontaktnät som har skapats inom ramen för TBR:s arbete tas till vara och utvecklas. Såväl som andra trossamfund bör vara representerade i rådet. När det gäller ledning och samordning av och övriga trossamfunds interna beredskapsförberedelser är det varje enskilt trossamfund som har att avgöra hur de förberedelser som genomförs av olika organ inom den egna organisationen skall samordnas. 5.5 Följdändringar inom totalförsvarsområdet De ändrade relationerna mellan staten och medför att det behöver göras ändringar i ett antal lagar inom totalförsvarsområdet. Detta är en följd bl.a. av att församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör och att även i övrigt lämnar det allmänna. Regeringen har i avsnitt 5.3 föreslagit ändringar i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., begravningslagen (1990:1144) och lagen (1994:1720) om civilt försvar. Ytterligare förslag till lagändringar lämnas nedan. 5.5.1 Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer Regeringens förslag: En församling eller kyrklig samfällighet inom som är huvudman för begravningsverksamheten skall vara skyldig att till respektive lämna uppsamlade värdeföremål och handlingar samt lämna uppgift om var avlidna skyddade personers gravar är belägna. En sådan församling eller samfällighet skall också vara skyldig att på begäran lämna Svenska röda korset biträde med att förbereda den nationella upplysningsbyråns verksamhet. Samma skyldigheter skall vila på en församling eller kyrklig samfällighet inom som utan att vara huvudman för begravningsverksamheten är innehavare av en eller flera allmänna begravningsplatser. Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. har inga synpunkter att redovisa. Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 kap. 13 § lagen (1994:1720) om civilt försvar är bl.a. kyrkliga kommuner skyldiga att till respektive lämna vissa uppgifter om krigsfångar och andra skyddade personer. Det gäller uppgifter om identitet, vistelseort, hälsotillstånd och liknande förhållanden samt om var avlidna skyddade personers gravar är belägna. Uppsamlade värdeföremål och handlingar som kvarlämnats av skyddade personer eller som efterlämnats av avlidna skyddade personer och som är av vikt för de närmast anhöriga skall lämnas till eller . Dessa myndigheter skall sedan lämna vidare uppsamlade värdeföremål och handlingar samt vidarebefordra uppgifter till den nationella upplysningsbyrån. Dessutom är bl.a. varje kyrklig kommun som i krig eller under neutralitet kan få sådan information som avses ovan skyldig att på begäran lämna Svenska röda korset biträde med att förbereda den nationella upplysningsbyråns verksamhet (8 kap. 14 § lagen om civilt försvar). Dessa bestämmelser är en följd av åtaganden enligt fyra Genèvekonventioner angående skydd för krigets offer och tilläggsprotokoll till konventionerna. Enligt regeringens förslag skall bestämmelserna i lagen om civilt försvar inte gälla generellt för de kyrkliga organen efter relationsändringen (avsnitt 5.3). församlingar och kyrkliga samfälligheter kommer dock även fortsättningsvis att vara huvudmän för den övervägande delen av begravningsverksamheten i landet, se 2 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144) och prop. 1998/99:38, bet.1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176. De kyrkliga organ som har detta ansvar bör liksom vara skyldiga att lämna uppgift om var avlidna skyddade personers gravar är belägna samt att lämna uppsamlade värdeföremål och handlingar till respektive . De bör vidare vara skyldiga att på begäran hjälpa Svenska röda korset med att förbereda den nationella upplysningsbyråns verksamhet. Dessa skyldigheter bör även fortsättningsvis gälla en församling eller kyrklig samfällighet som utan att vara huvudman för begravningsverksamheten är innehavare av en eller flera allmänna begravningsplatser. I begravningslagen bör det anges att skyldigheten att lämna upplysningar m.m. enligt 8 kap. 13 § andra stycket och 14 § lagen om civilt försvar gäller för huvudman och annan församling som innehar en eller flera allmänna begravningsplatser. 5.5.2 Bestämmelser om totalförsvarsplikt m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt som avser utredning om totalförsvarspliktigas personliga förhållanden skall inte vara tillämpliga på och dess organisatoriska delar efter relationsändringen. Inte heller lagen (1998:938) om behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga skall vara tillämplig på dessa organ efter relationsändringen. skall kunna besluta om krigsplacering efter framställningar från registrerade trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund. och dess organisatoriska delar skall inte ha rätt att pröva frågor om avbrott i grundutbildning eller repetitionsutbildning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få överlämna till registrerade trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund att besluta om ledighet och förmåner för totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt hos dem. Handlingar som avser prövning av sådana frågor skall omfattas av en offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet. och dess organisatoriska delar skall inte ha rätt att pröva frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan eller om ersättningsskyldighet enligt lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. I fråga om disciplinansvariga som tjänstgör eller har tjänstgjort hos ett registrerat trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar skall frågor om disciplinförseelse eller åtalsanmälan prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Arbetsgruppens förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. tillstyrker förslaget att trossamfunden inte skall ha rätt att utreda totalförsvarspliktigas personliga förhållanden eller besluta om avbrott av grund- eller repetitionsutbildning. Vidare tillstyrker förslaget att trossamfunden efter delegation skall kunna besluta om ledighet och förmåner för totalförsvarspliktiga. till trossamfund (SST)/Frikyrkosamråd (FSR) och tillstyrker förslaget att skall kunna besluta om krigsplacering efter framställningar från registrerade trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund. i och katolska stift instämmer i SST/FSR:s yttrande. Skälen för regeringens förslag: Totalförsvarets personalförsörjning tryggas genom totalförsvarsplikt. Grundläggande bestämmelser om denna plikt finns i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, pliktlagen, och i förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt, pliktförordningen. Tjänstgöringen kan fullgöras bl.a. som civilplikt. Civilplikt får fullgöras bl.a. i verksamheterna själavård och sociala insatser samt begravningsverksamhet (se bilagan till pliktförordningen). Civilplikt kan fullgöras inte enbart hos statliga myndigheter, kommuner och andra offentliga organ utan även hos privata rättssubjekt. Under förutsättning att det är fråga om verksamheter som har angivits i bilagan till pliktförordningen skulle alltså civilplikt kunna fullgöras hos och andra trossamfund även efter det att relationerna mellan staten och har ändrats. Relationsändringen i sig innebär med andra ord inte någon förändring när det gäller möjligheten att fullgöra civilplikt inom verksamheterna själavård och sociala insatser eller begravningsverksamhet. I pliktlagen finns det bestämmelser om en totalförsvarspliktigs skyldighet att till m.fl. bl.a. en kyrklig kommun lämna sådana uppgifter om sina personliga förhållanden som behövs för att utreda och bedöma hans eller hennes förutsättningar att fullgöra värnplikt eller civilplikt, 2 kap. 1 §. En utredning som kan leda till inskrivning för civilplikt och som inte skall utföras vid en mönstring får utföras av förutom bl.a. kommuner, landsting och kyrkliga kommuner (prop. 1994/95:6 s. 162). I 6 § lagen (1998:938) om behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga finns bestämmelser om rätt att på automatiserad väg behandla känsliga personuppgifter som lämnas vid utredningar om totalförsvarspliktigas personliga förhållanden enligt 2 kap. 1 § pliktlagen. Bestämmelsen i 6 § andra stycket gäller bl.a. kyrkliga kommuner. Enligt nuvarande bestämmelser kan det alltså förekomma att en kyrklig kommun utför en utredning om en totalförsvarspliktigs personliga förhållanden. Den kyrkliga kommunen har i sådant fall rätt att i samband med utredningen begära att den totalförsvarspliktige lämnar uppgifter om sina personliga förhållanden och medverkar vid utredningen. Andra organ än statliga myndigheter, kommuner, landsting och kyrkliga kommuner, exempelvis bolag och föreningar, har inte någon motsvarande rätt att utföra utredningar om totalförsvarspliktigas personliga förhållanden. Mot bakgrund av att relationsändringen bl.a. innebär att de kyrkliga kommunernas kommunstatus upphör och att även i övrigt lämnar det allmänna finns det inte skäl för att och dess organisatoriska delar skall utreda totalförsvarspliktigas personliga förhållanden och begära uppgifter från totalförsvarspliktiga. Därmed bör inte heller bestämmelsen i 6 § andra stycket lagen om behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga vara tillämplig på och dess organisatoriska delar efter relationsändringen. Av 3 kap. 15 § pliktlagen följer att beslut om krigsplacering fattas av efter framställningar från bl.a. bolag, föreningar, samfälligheter eller andra enskilda. Detta innebär att ett beslut kan fattas efter begäran från bl.a. ett trossamfund som bedriver verksamheten som ideell förening. bör efter relationsändringen kunna fatta beslut om krigsplacering även efter framställningar från registrerade trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund. Enligt 5 kap. 15 § pliktlagen kan ärenden som rör frågor om avbrott i grundutbildning eller repetitionsutbildning efter beslut av prövas av andra statliga myndigheter, kommuner, landsting och kyrkliga kommuner. Ärenden av detta slag bör inte kunna prövas av kyrkliga organ efter relationsändringen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får överlämna till bolag, föreningar, samfälligheter eller andra enskilda att besluta om ledighet och förmåner för totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt hos dem (5 kap. 19 § pliktlagen). Även registrerade trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund bör kunna ges motsvarande rätt. Enligt bilagan till sekretesslagen (1980:100) omfattas bolag, föreningar, samfälligheter eller andra enskilda, där totalförsvarspliktiga fullgör civilplikt, av handlingsoffentlighet i fråga om sådana handlingar som avser prövning av frågor om ledighet och förmåner för totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt. Det bör göras ett tillägg i denna bestämmelse beträffande registrerade trossamfund och organisatoriska delar av sådana samfund. Lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. (disciplinansvarslagen) innehåller bestämmelser som gäller frågor om disciplinärt ansvar för bl.a. totalförsvarspliktiga då de är skyldiga att fullgöra värnplikt eller civilplikt enligt pliktlagen. Den som disciplinansvarslagen gäller för benämns i lagen disciplinansvarig. Av bestämmelserna följer att om tjänstgöringen äger rum eller har ägt rum hos en kyrklig kommun skall frågor om disciplinansvar och åtalsanmälan prövas där (19 §). En kyrklig kommun som har att pröva frågor av detta slag omfattas av bestämmelser om beslutsbefogenheter och om medverkan av en auditör (22 24 §§). Vidare gäller särskilda regler i fråga om överklagande av beslut om disciplinpåföljd (50 och 51 §§). Det finns också föreskrifter om beslut i ärenden avseende disciplinansvarigas skyldighet att ersätta materiel som lämnats ut för personligt bruk och som förlorats eller skadats samt om överklagande av beslut om ersättningsskyldighet (58 och 62 §§). De nu nämnda bestämmelserna är tillämpliga även för myndigheter, kommuner och landsting där en disciplinansvarig tjänstgör eller har tjänstgjort.