prop · GM0332 · 1999-01-01 00:00:00 — Det finns därför ingen anledning att, på sätt kon- ventionen anger, låta någon särskild domstol pröva åtal för mutbrott eller EG-bedrägerier av kommissionär eller ledamot av , EG- domstolen eller Revisionsrätten. Artikel 4.5 Slutligen stadgas att protokollet skall tillämpas "i full överensstämmelse" med relevanta EG-bestämmelser om hävande av immunitet. Innebörden av detta är enligt den förklarande rapporten att protokollet inte skall påverka bestämmelser om hävande av immunitet för personal vid gemen- skapernas institutioner. Redan av anslutning till EU följer att de EG-rättsliga immuni- tetsbestämmelserna äger giltighet i . Detta har vidare tydliggjorts i 1 § lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Någon lagstiftningsåtgärd är därför inte påkallad till följd av artikel 4.5. Artikel 5.1 I artikeln åtar sig medlemsstaterna att belägga de gärningar som anges i artiklarna 2 och 3, liksom medverkan till och anstiftan av dessa brott, med effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. För allvarli- gare fall skall frihetsberövande påföljder som kan leda till utlämning stadgas. Medlemsstaterna får själva avgöra vad som menas med allvar- liga fall. För mutbrott stadgas i 20 kap. 2 § första stycket böter eller fängelse i högst . För grovt brott döms till fängelse, lägst och högst . För bestickning döms enligt 17 kap. 7 § till böter eller fängelse i högst . Något grovt brott finns inte. Dessa straffskalor torde väl uppfylla artikelns krav på effektivitet, proportionalitet och avskräckande effekt. Regler om utlämning till utomnordiskt land finns i lagen (1957:668) om utlämning för brott, utlämningslagen. Utlämning kan ske för brott för vilket är stadgat fängelse . Beträffande utlämning till annat nordiskt land uppställs i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och ett krav på att brottet skall kunna föranleda annat än endast böter. Såväl mutbrott som bestickning kan så- ledes föranleda utlämning. För medhjälp till och anstiftan av mutbrott och bestickning döms enligt 23 kap. 4 § . Straffskalorna är desamma som för gärnings- mannaskap. Artikel 5.2 Enligt artikel 5.2 skall åtagandet att tillhandahålla relevanta påföljder inte påverka medlemsstaternas möjligheter att vidta disciplinära åtgärder mot nationella tjänstemän eller gemenskapstjänstemän. Det anges också att de nationella domstolarna kan ta hänsyn till eventuella disciplinära åtgärder mot en person vid fastställande av straffrättslig påföljd. Enligt 29 kap. 5 § 5 och 30 kap. 4 § skall svenska dom- stolar vid påföljdsval och straffmätning ta hänsyn till om den tilltalade avskedats eller kan komma att avskedas från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkesutövningen. Något behov av att ändra lagstiftningen till följd av artikeln finns inte. Artikel 6 Artikeln anger vilka jurisdiktionsgrunder medlemsstaterna skall eller kan tillämpa beträffande de brott protokollet omfattar. De grunder som sålun- da uppräknas är: a) brottet har begåtts på medlemsstatens territorium b) gärningsmannen är medborgare eller tjänsteman i den berörda staten c) brottet har begåtts mot en nationell tjänsteman eller gemenskaps- tjänsteman eller mot någon av de befattningshavare i EU-administra- tionen som räknas upp i artikel 4 som är medborgare i medlemsstaten d) gärningsmannen är gemenskapstjänsteman vid en institution eller ett organ med säte i medlemsstaten. Enligt andra punkten i artikeln kan medlemsstaterna reservera sig mot tillämpning av samtliga jurisdiktionsgrunder utom territorialitetsprincip- en. har en vid internationell jämförelse vid straffrättslig jurisdik- tion. Enligt 2 kap. 1 § döms vid svensk domstol för brott som begåtts här i riket (territorialitetsprincipen). uppfyller således åta- gandet under a. När det gäller brott begångna utomlands döms enligt 2 kap. 2 § brotts- balken av svensk domstol bl.a. om brottet begåtts av svensk medborgare eller utlänning med hemvist här eller av en utlänning som finns här, om för brottet kan följa fängelse . har således generell domsrätt över svenska medborgare. Någon bestämmelse motsvarande vad som sägs i det andra ledet under b, om brott av "tjänsteman i den berörda staten" finns däremot inte. Något behov av en uttrycklig regel om detta finns emellertid knappast. I alla praktiska fall torde det redan finnas möjlighet att lagföra en här i riket verksam tjänsteman i de situationer som avses i protokollet. I den mån tjänstemannen inte är svensk medborgare torde han eller hon nor- malt ha hemvist här eller i vart fall finnas här i den mening som avser. Också vid detta senare förhållande finns svensk juris- diktion med hänsyn till att straffskalan för mutbrott och bestickning omfattar fängelse . Med hänsyn härtill bör kunna hävdas att svenska regler innefattar de situationer som avses i artikel 6.1.b. Enligt c kan jurisdiktion också övervägas för brott som begåtts mot en nationell tjänsteman, en EG-tjänsteman eller mot en av de befattnings- havare i EU-administrationen som omfattas av artikel 4. Bestämmelsen tar sikte på bestickningsbrott som begås utomlands av personer som inte är medborgare i någon medlemsstat. Enligt 2 kap. 3 § döms av svensk domstol bl.a. om brottet förövats mot , svensk kommun eller annan menighet eller svensk allmän inrättning. Denna bestämmelse torde medföra att den som utom- lands besticker en svensk offentlig tjänsteman kan dömas i . Nå- got behov av att i kunna lagföra bestickning av en EU-funktionär som inte är verksam här i riket eller av en tjänsteman från något annat EU-land om brottet i övrigt eller gärningsmannen saknar anknytning till torde inte föreligga. Det måste i sådant fall anses tillräckligt att mutbrottet kan beivras i det EU-land som har domsrätt enligt a eller b. Något bärande skäl att ändra lagstiftningen finns alltså inte här och bör följaktligen reservera sig mot artikel 6.1.c såvitt den avser annat än bestickning gentemot svensk tjänsteman. Enligt d kan medlemsstaterna slutligen åta sig jurisdiktion över brott som begås av en gemenskapstjänsteman som tjänstgör vid en gemen- skapsinstitution eller ett organ som har sitt säte i medlemsstaten. Bestäm- melsen anges i den förklarande rapporten vara användbar särskilt när en överträdelse begås utanför medlemsstaterna av en gemenskapstjänsteman som inte är medborgare i någon medlemsstat. Denna jurisdiktionsgrund framstår i förhållande till svensk rätt som relativt systemfrämmande och det skulle föra väl långt att åta sig domsrätt över sådana närmast hypotet- iska situationer med alltför svag anknytning till svenska förhållanden och svenska skyddsintressen. bör därför förklara att vi inte ämnar tillämpa jurisdiktion enligt artikel 6.1.d. Artikel 7.1 I artikel 7.1 hänvisas till ett antal bestämmelser i bedrägerikonventionen med förklaring att de skall tillämpas också på bestickning och mutbrott enligt protokollets definitioner och på de överträdelser som anges i artikel 4 (EG-bedrägerier som begås av gemenskapstjänstemän). De be- stämmelser i bedrägerikonventionen till vilka det hänvisas rör straff- rättsligt ansvar för företagsledare, utlämning och samarbete mellan medlemsstaterna vid förundersökning, lagföring och straffverkställighet. Dessa frågor behandlas i avsnitt 4.4 och de slutsatser som dras där äger giltighet också beträffande de brott som omfattas av protokollet. Några särskilda lagstiftningsåtgärder är inte är påkallade i detta sammanhang. Artikel 7.2 I artikel 7.2 stadgas vidare att bestämmelserna i bedrägerikonventionen om principen ne bis in idem (inte två lagföringar för samma gärning), om att det står staterna fritt att ha nationella regler som går längre än å- tagandena i konventionen samt om information till om lagstiftningsåtgärder som vidtagits som en följd av konventionen skall tillämpas också på protokollet. De överväganden som görs i samband med ratifikation av bedrägerikonventionen beträffande dessa bestämmelser (se avsnitt 4.4.6) äger giltighet även för protokollet. Något behov av andra sakliga ändringar i reglerna om utländsk brottmålsdoms hinderverkan uppkommer inte här. När det gäller ne bis in idem skall de förklaringar som görs i anslutning till bedrägerikonventionen gälla även för motsvarande bestämmelser i protokollet om medlemsstaten inte anger annat. Det finns ingen anledning att inte låta denna förklaring gälla även här. Reglerna om utländsk brottmålsdoms hinderverkan gäller enligt 2 kap. 5 a § första stycket om en dom meddelats antingen i den stat där gärningen begåtts eller i någon annan stat som tillträtt konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar eller konventionen om överförande av lagföring. Till denna uppräkning får, förutom bedrägeri- konventionen (se avsnitt 4.4.6), korruptionsprotokollet läggas, se vidare avsnitt 5.6.8. I avsnitt 4.4.6 behandlas också brott som delvis begåtts här i riket och delvis i en annan EU-medlemsstat som lagfört för gärningen. I sådant fall föreligger hinder för ny lagföring här. Det nya stycke som föreslås i 2 kap. 5 a § i anledning härav får även omfatta korruptions- protokollet, se vidare avsnitt 5.6.8. Artikel 8 Artikeln behandlar lösning av tvister om tolkning av protokollet. Tvister mellan medlemsstater skall i första hand slitas av rådet. I andra hand ges en roll som tvistlösare vid tvister mellan medlemsstater och dessutom inskränkt till vissa bestämmelser mellan medlemsstater och . En motsvarande bestämmelse finns i bedrägeri- konventionen. Några lagstiftningsåtgärder är inte påkallade i anledning av artikeln. Det skall dock nämnas att det föreligger ytterligare ett protokoll till bedrägerikonventionen i vilket möjlighet ges för domstolar i medlemsstaterna att inhämta förhandsbesked från om tolkning av bedrägerikonventionen och korruptionsprotokollet, se vidare avsnitt 6. Artiklarna 9 12 Artiklarna behandlar ikraftträdande, anslutning av nya medlemsstater, reservationer och depositarie för protokollet. Bestämmelserna påfordrar inga lagstiftningsåtgärder. Emellertid bör det beträffande ikraftträdandet framhållas att protokollet träder i kraft först sedan samtliga medlems- stater ratificerat det. Detta kan ta avsevärd tid. Som framhålls i avsnitt 7 bör emellertid de lagändringar som föreslås i promemorian sättas i kraft så snart det kan ske. 5.5.2 Korruptionskonventionen Regeringens bedömning: Några särskilda lagändringar utöver dem som ansetts motiverade med anledning av motsvarande bestämmelser i bedrägerikonventionen och korruptionsprotokollet krävs inte för tillträde till konventionen. Regeringens förslag: godkänner att avger förklaring att vi inte ämnar utöva domsrätt på den grunden att brottet begåtts gentemot en gemenskapstjänsteman eller vissa andra befattningshavare i EU-administrationen, och att vi inte ämnar utöva domsrätt på den grunden att gärningsmannen är gemenskapstjänsteman vid en institution eller ett organ med säte i . godkänner att avger förklaring om att här kunna lagföra den som har dömts för samma gärning i en annan stat som är medlem av Europeiska unionen, om gärningen a) helt eller delvis har begåtts inom svenskt territorium, eller b) riktats mot säkerhet eller andra för lika viktiga intressen. godkänner att avger förklaring som innebär att svenska domstolar ges möjlighet att inhämta förhandsavgöranden från om tolkningen av konventionen. Denna möjlighet skall inte begränsas till domstolar i sista instans. Promemorians bedömning och förslag överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna delar huvudsakligen bedömningen och förslagen eller har inga invändningar. Skälen för regeringens bedömning och förslag redovisas artikelvis. De överväganden som görs när det gäller bedrägerikonventionen och korruptionsprotokollet äger giltighet beträffande motsvarande bestämmelser i denna konvention, såväl vad avser behov av lagändringar som förklaringar. Artikel 1 Artikeln innehåller definitioner och överensstämmer med artikel 1 i pro- tokollet. Artiklarna 2 och 3 I artiklarna anges vad som i konventionen avses med mutbrott respektive bestickning. Bestämmelserna överensstämmer med motsvarande bestäm- melser i protokollet, förutom att konventionsbestämmelserna inte inne- håller rekvisitet om skada för EG:s finansiella intressen. Artikel 4 Artikeln behandlar straffrättslig likabehandling av nationella tjänstemän och gemenskapstjänstemän. Den överensstämmer innehållsmässigt med artikel 4.2 5 i protokollet, med den skillnaden att regleringen i proto- kollet inskränker sig till korruption med koppling till EG:s finanser. Artikel 5 Artikeln behandlar påföljder och är identisk med artikel 5 i protokollet. Artikel 6 I artikeln stadgas ett straffrättsligt ansvar för företagsledare för bestick- ning som begås för företagets räkning av någon underställd person. Be- stämmelsen är utformad på samma sätt som motsvarande bestämmelse i bedrägerikonventionen, dock utan kopplingen till skada för EG:s finan- ser. Artikel 7 Artikeln behandlar jurisdiktion och överensstämmer sakligt med artikel 6 i protokollet. Artikel 8 I artikeln behandlas utlämning och åtal. Bestämmelsen är hämtad från bedrägerikonventionen. Åtagandena omfattar principen aut dedere aut judicare, dvs. att de stater som inte utlämnar sina egna medborgare skall ha jurisdiktion över gärningar som dessa begår utomlands samt säker- ställa att gärningen blir föremål för åtalsprövning. Vad som avses med egna medborgare skall tolkas i överensstämmelse med de förklaringar som kan ha gjorts till den Europeiska utlämningskonventionen. Artikeln påfordrar inga lagstiftningsåtgärder. Artikel 9 Även denna artikel är hämtad från bedrägerikonventionen. Den stadgar att medlemsstaterna skall samarbeta beträffande förundersökning, lagför- ing och straffverkställighet rörande de brott som behandlas i konventio- nen. Samarbete skall också ske när fler än en medlemsstat har jurisdik- tion över en viss gärning för avgörande i vilken stat lagföring lämpligen skall ske. Artikeln påfordrar inga lagstiftningsåtgärder. Artikel 10 Artikeln behandlar principen ne bis in idem, inte två gånger för samma sak. Den överensstämmer sakligt med artikel 7 i bedrägerikonventionen, utom på en punkt. Principen innebär att en person som har dömts i en medlemsstat inte får dömas i en annan medlemsstat om påföljden har verkställts, håller på att verkställas eller kan verkställas enligt det dömande landets lag. I artikeln ges vissa möjligheter för medlems- staterna att avge förklaringar som begränsar tillämpningen av principen. Dessutom innehåller artikeln, till skillnad från bedrägerikonventionen, i punkten 3 ett åtagande som innebär att vid ny lagföring av en person som dömts i en annan medlemsstat så skall ett eventuellt frihetsberövande som personen undergått avräknas vid utdömande av ny påföljd. Bestäm- melsen torde avse avtjänad frihetsberövande påföljd. Hänsyn kan också tas till icke frihetsberövande påföljder. De överväganden om behov av lagstiftning och förklaringar som görs i samband med ratifikation av bedrägerikonventionen beträffande dessa bestämmelser (se avsnitt 4.4.6) äger giltighet även för motsvarande be- stämmelse i korruptionskonventionen. Något behov därutöver av sakliga ändringar i reglerna om utländsk brottmålsdoms hinderverkan förutom vad som föranleds av punkten 3 uppkommer inte här. Reglerna om utländsk brottmålsdoms hinderverkan gäller enligt 2 kap. 5 a § första stycket om en dom meddelats antingen i den stat där gärningen begåtts eller i någon annan stat som tillträtt konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar eller konventionen om överförande av lagföring. Till denna uppräkning får, förutom bedrägeri- konventionen och korruptionsprotokollet (se avsnitt 4.4.6 och 5.5.1 under artikel 7.2) även korruptionskonventionen fogas. I avsnitt 4.4.6 behandlas också brott som delvis begåtts här i riket och delvis i en annan EU-medlemsstat som lagfört för gärningen. I sådant fall föreligger hinder för ny lagföring här. Det sista stycke som föreslås i 2 kap. 5 a § i anledning härav får även omfatta korruptions- konventionen, se vidare avsnitt 5.6.8. När det gäller punkten 3 som alltså saknar motsvarighet i bedrägeri- konventionen innehåller svensk lagstiftning redan bestämmelser av motsvarande innehåll. Enligt 2 kap. 6 § skall således en svensk domstol, då den dömer en person till straff för en gärning för vilken han eller hon av främmande stats domstol dömts till viss påföljd, vid bestämmandet av ny påföljd ta skälig hänsyn till vad han avtjänat utom riket. Om straffet skall bestämmas till böter eller fängelse och den åtalade har dömts till en frihetsberövande påföljd utanför , skall vad han eller hon undergått av det straffet tillgodoräknas honom fullt ut när påföljden bestäms. lever således upp till konventionsåtagan- det. I sammanhanget bör nämnas att det för åtal för gärning för vilken re- dan lagförts i annat land krävs förordnande av regeringen eller den rege- ringen bemyndigat därtill, 2 kap. 5 a § andra stycket . Med hänsyn till det anförda torde någon lagändring till följd av artikel 10.3 inte vara påkallad. Artikel 11 Enligt denna artikel, som har sin motsvarighet i bedrägerikonventionen, hindrar konventionen inte att medlemsstaterna har mer långtgående na- regler på området. Artikel 12 I artikeln regleras tvistlösning och roll. Punkterna 1 och 2 är utformade på i stort sett samma sätt som artikel 8 i korruptionsproto- kollet och ger inte upphov till något behov av att ändra lagstiftningen. I punkterna 3 5 ges en möjlighet att låta lämna för- handsavgörande beträffande tolkningen av vissa bestämmelser i konven- tionen. Bestämmelsen är uppbyggd på samma sätt som domstolsproto- kollet (se avsnitt 6), vilket innebär att medlemsstaterna kan välja om man vill utnyttja denna möjlighet. De bestämmelser som sålunda kan bli före- mål för förhandsavgörande är artiklarna 1 4 och 12 16 i den mån frågan rör handlingar i tjänsten av befattningshavare vid gemenskapsinstitu- tioner eller organ. Medlemsstaterna kan begränsa möjligheten att inhämta förhandsbesked till domstolar i högsta instans. I avsnitt 6.3 redogörs för de skäl som talar för att bör låta svenska domstolar inhämta förhandsavgöranden rörande tolkningen av bedrägerikonventionen och korruptionsprotokollet samt för att denna möjlighet inte bör begränsas till domstolar i sista instans. Dessa skäl gör sig gällande även beträffande korruptionskonventionen. bör där- för i förklaring ange att vi godkänner behörighet att läm- na förhandsavgöranden rörande tolkningen av korruptionskonventionen. Möjligheten att inhämta förhandsbesked bör inte begränsas till domstolar i sista instans. Enligt punkten 6 skall stadga och dess rättegångsregler gälla samt skall varje medlemsstat och kommissionen ha rätt att yttra sig i anhängiggjorda ärenden. Som redogörs för i avsnitt 6.3 föreslås det i propositionen om Europol en ny lag om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgöranden från . Som framgår av den redogörelsen behöver något särskilt förslag om lagstiftning till följd av den nu aktuella artikeln inte läggas. Däremot får regeringen tillkännage att korruptionskonventionen hör till de instrument där kan lämna förhandsbesked. Artiklarna 13 16 Artikel 13 behandlar ikraftträdande, artikel 14 anslutning av nya med- lemsstater, artikel 15 reservationer och artikel 16 frågan om depositarie för konventionen. I artikel 13.4 ges en möjlighet för medlemsstaterna att avge förklaring om förtida tillämpning, se avsnitt 7. 5.5.3 Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller redan huvudsakligen åtagandena i konventionen. Emellertid bör det göras straffbart i Sve- rige att besticka en utländsk parlamentsledamot eller minister och vissa andra utövare av offentliga funktioner. I den svenska lag- stiftningen bör det också klargöras att straffansvaret för bestickning omfattar mutor som är avsedda att tillfalla eller tillfaller någon annan än den vars tjänsteutövning gärningen avser. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna delar bedömningen eller har inga eller endast smärre invändningar. Skälen för regeringens bedömning redovisas artikelvis. Artikel 1.1 Artikeln innehåller det huvudsakliga åtagandet, att straffbelägga bestick- ning av utländska offentliga tjänstemän i internationella affärsrelationer. Det brottsliga förfarandet beskrivs i artikeln som att erbjuda, utlova eller lämna en förmån. I 17 kap. 7 § definieras den brottsliga gärningen som att lämna, utlova eller erbjuda muta eller annan otillbörlig belöning. Detta torde täcka det handlande som enligt protokollet skall straffbeläggas. I artikeln talas vidare om otillbörliga penningförmåner eller andra för- måner. I kommentaren anges att brott inte behöver anses föreligga om förmånen var tillåten eller krävdes enligt den skrivna lagen i tjänsteman- nens land. Det sägs också att mindre betalningar inte skall omfattas. I 17 kap. 7 § talas om "muta eller annan otillbörlig be- löning". Med detta avses olika typer av förmåner, med eller utan eko- nomiskt värde. Otillbörlighetsrekvisitet innebär emellertid att inte alla förmåner kan grunda ansvar. Bl.a. sådant som förmånens värde och om syftet med belöningen är helt legitimt skall påverka bedömningen. Denna reglering torde i praktiken överensstämma med åtagandet i artikeln och något behov av att förändra den svenska lagstiftningen i detta hänseende kan inte anses föreligga. Definitionen i artikeln innehåller vidare att bestickningen sker direkt eller genom en mellanhand. I svensk rätt torde det inte spela någon roll för bestickarens ansvar om mutan eller belöningen lämnas, utlovas eller erbjuds direkt eller genom förmedling av någon annan. Något behov av att ändra lagstiftningen i detta avseende finns alltså inte. Förmånen skall vara riktad till en utländsk offentlig tjänsteman. Detta definieras i artikel 1.4, se nedan. Artikeln innefattar åtagande att straffbelägga även den situationen att förmånen tillfaller annan än tjänstemannen själv. Detta har uttryckts genom att bestickningen skall ske för tjänstemannen eller en tredjeman. I kommentaren sägs att förfarandet är brottsligt vare sig förmånen ges till tjänstemannen själv eller till vilken annan fysisk eller juridisk person som helst. Mottagarkretsen i 20 kap. 2 § omfattar arbetstagare och vissa andra personkategorier. Även förmåner som med funktionärens goda minne lämnas till t.ex. hans hustru eller annan närstående kan vara straffbara. Det torde dock inte vara helt klart hur det förhåller sig med förmåner som inte kan sägas ligga inom vad som kan kallas egennyttans ram (se avsnitt 5.5.1 under artikel 2). Behov av att ändra den svenska lagstiftningen föreligger alltså här. Detta behandlas i avsnitt 5.6.3. Punkten stadgar vidare att förmånen skall ta sikte på att tjänstemannen skall utföra eller inte utföra en handling i anslutning till tjänsten. I 17 kap. 7 § stadgas att mutan skall ta sikte på tjänste- utövning. Överensstämmelse föreligger således med konventionens be- stämmelse. Punkten stadgar slutligen att avsikten med bestickningen skall vara att vinna affärsmässiga fördelar på ett internationellt plan. Den svenska lag- stiftningen går här längre, eftersom något motsvarande rekvisit inte finns. Artikel 1.2 Punkten stadgar att också olika former av medverkan, inklusive bemyn- digande, till det i artikel 1.1 beskrivna brottet skall straffbeläggas. Vidare skall försök och stämpling straffbeläggas i samma mån som försök och stämpling till att besticka nationella tjänstemän. För medhjälp till bestickning döms enligt 23 kap. 4 § . Det som i konventionen kallas bemyndigande torde i den svenska straffrätten kunna bedömas som antingen (med)gärningsmannaskap eller medhjälp. Försök och stämpling till bestickning är inte straffbelagt i . Det har ansetts att brottsdefinitionen i sig ("...utlova eller erbjuda...") går så långt i riktning mot försök att det inte är motiverat att ytterligare ut- sträcka det straffbara området. Det finns inte någon anledning att här gö- ra någon annan bedömning.