prop · GM0397 · 1999-01-01 00:00:00 — Barngruppernas storlek har ökat i daghem och fritidshem under 1990- talet. fortsatte ökningen framför allt vid fritidshemmen, där den genomsnittliga gruppstorleken ökade från 24,1 barn till 26,2. Detta innebär att den genomsnittliga gruppstorleken vid fritidshemmen ökat med . Vid daghemmen förändrades inte den genomsnittliga gruppstorleken . är ökningen av barngruppernas storlek i daghemmen . fanns det 18 eller fler barn i mer än var tredje daghemsgrupp. Ökningen av gruppstorlekarna har inte bara skett som en följd av besparingskrav, utan har också varit ett sätt för kommunerna att tillgodose behovet av platser som de höga födelsetalen talet och medförde. Skillnaderna mellan kommunerna när det gäller barngruppernas storlek är relativt stora. Många kommuner har en uttalad ambition att hålla nere gruppstorlekarna för de yngsta barnen. Trots detta befinner sig av barnen i barngrupper med 16 eller fler barn. Personalens utbildning Utbildningsnivån bland de anställda har höjts . Enstaka procent av de anställda saknar utbildning för arbete med barn. Andelen personal med pedagogisk högskoleutbildning förskollärare och fritidspedagoger, har ökat innan. En knapp procent hade lärarutbildning. Även bland dagbarnvårdarna har utbildningsnivån höjts, där har utbildning för arbete med barn. Kostnad och prestationer Antal inskrivna barn Vid slutet av var cirka 753 000 barn i åldrarna inskrivna i någon form av förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg - knappt 6 000 fler än året innan. Antalet barn i fritidshemmen har ökat mest, bl.a. beroende på att den s.k. sexårsverksamheten (förskoleklassen fr.o.m. ) integrerats med skola och fritidshem, vilket innebär att många sexåringar går i en kombination av förskoleklass och fritidshem. minskade antalet inskrivna barn i daghem. Minskningen beror framför allt på att sexåringarna lämnat daghemmen och i stället går i särskilda sexårsgrupper. Antalet barn i familjedaghem har minskat . Tabell 8.3 Antal inskrivna barn i förskola (daghem och deltidsgrupp), fritidshem och familjedaghem (1000-tal) samt bruttokostnad 1990 samt åren 1994 1997 År Antal inskrivna barn i Summa2 Netto3 Brutto- daghem deltids- fritids- familjedaghem kostn. grupp1 hem totalt mdkr 1990 268 63 109 111 45 156 595 571 42,0 1994 338 66 178 101 28 129 712 679 40,1 1995 361 67 210 100 24 123 761 725 40,9 1996 366 75 239 92 18 110 790 747 42,0 1997 363 84 264 81 15 96 807 753 42,3 1 Inklusive barn inskrivna i daghem/fritidshem eller familjedaghem 2 Barn inskrivna både i deltidsgrupp och daghem/fritidshem eller familjedaghem är dubbelräknade 3 Barn inskrivna både i deltidsgrupp och daghem/fritidshem eller familjedaghem är räknade endast en gång Källa: Socialtjänststatistiken, , , rapport nr 155, Barnomsorg och skola i siffror 1998, del 3, Kostnader Ökningen av antalet inskrivna barn motsvarar . Trots detta har de totala kostnaderna för barnomsorgen inte ökat. Barnomsorgen kostade i fasta priser lika mycket som . Personalkostnaderna utgör i genomsnitt av de totala kostnaderna på kommungruppsnivå. Lokalkostnadernas andel är i genomsnitt , högst i storstäder och lägst i medelstora städer. Den genomsnittliga kostnaden per inskrivet barn i barnomsorgen var . I daghem var den genomsnittliga kostnaden per inskrivet barn , i familjedaghem och i fritidshem . Avgifter Den andel av kommunernas bruttokostnad för barnomsorgen som finansieras genom föräldraavgifter var , vilket är en ökning med en och en halv procentenhet jämfört med året innan. Skillnaden mellan och inom kommungrupperna är stora, från i glesbygdskommuner till i förortskommuner. har flertalet kommuner förändrat sina barnomsorgsavgifter. Så gott som samtliga kommuner har infört någon form av tidsrelaterade avgifter. Andelen kommuner med inkomstrelaterade avgifter har ökat och är nu . Kombinationen av avgiftsnivå och tids- och inkomstrelaterade taxor gör att avgiften för enskilda familjer kan variera mycket kraftigt beroende på bosättningsort, vistelsetid och inkomst. Barnomsorg vid arbetslöshet Kommunernas regelsystem för barnomsorg vid arbetslöshet skiljer sig åt. I av kommunerna behåller förskolebarn sin plats om någon av föräldrarna blir arbetslös. I resterande kommuner mister barnet platsen direkt eller . För barn till arbetslösa som inte har någon barnomsorgsplats erbjuder av kommunerna plats. Från kommer per helår att fördelas till ett antal kommuner i storstadsområdena, för att dessa skall anordna förskola i socialt utsatta bostadsområden. Förskolan skall avse barn i åldern som står utanför den reguljära barnomsorgen. Verksamheten skall vara avgiftsfri, omfatta minst och ha en särskild inriktning på barns språkutveckling. Syftet är att förbättra barnens integrationsmöjligheter i samhället. 8.2 Det offentliga skolväsendet för barn och ungdom Sammanfattande slutsatser Skolorna ägnar en allt större uppmärksamhet åt den lokala uppföljningen, utvärderingen och egenkontrollen. Ett intensivt utvecklingsarbete har kommit igång på flera håll och den kommunala organisationen har i allmänhet stabiliserats efter många organisatoriska förändringar. Det nya betygssystemet som gäller från och med ställer tydliga krav på skolan när det gäller att sätta in resurser och åtgärder för de elever som inte får godkänt betyg i något ämne. av eleverna i uppnådde behörighet till nationellt program och endast cirka en procent av eleverna slutade årskurs 9 utan slutbetyg. har genomfört kvalitetsgranskningar av den svenska skolan inom tre områden; rektorsuppdraget, undervisningen för elever i behov av särskilt stöd samt läs- och skrivprocesserna i undervisningen. Kostnaderna för har ökat jämfört med . Tre fjärdedelar av kommunerna redovisar en kostnad per elev mellan och . De ökade statsbidragen har i större utsträckning riktats till , där drygt två av tre rektorer säger sig ha blivit berörda, än till gymnasieskolan. Sammanlagt av de som började gymnasieskolan fullföljde sin utbildning . Det är en minskning jämfört med läsåret innan. Av de studerande som avslutade sin gymnasieutbildning påbörjade en högskoleutbildning , vilket är en ökning jämfört med vårterminen året innan. Antalet elever i gymnasieskolan har varierat obetydligt . Under /98 uppgick antalet elever till ca 310 000. De sammanlagda kostnaderna för kommuner och landsting uppgick till , vilket innebär att kostnaderna i löpande priser ökade med . En mycket liten andel, ca en procent, av eleverna har valt grundskola i stället för särskola med stöd av försökslagen med val av skolform inför /97. Flertalet av dessa elever har svårigheter att uppnå eller uppges inte ha förutsättningar att nå mål. var 15 481 antal barn inskrivna i särskolan, varav 11 148 i den obligatoriska. Allt fler elever har skrivits in i skolformen , men fortfarande rör det sig om av samtliga elever i grundskoleåldern. Antalet elever ökade med medan kostnaderna i fasta priser ökade . 8.2.1 Nationella mål Utbildningen i skall syfta till att ge eleverna de kunskaper och färdigheter och den skolning i övrigt som de behöver för att delta i samhällslivet. Den utgör också basen för fortsatt utbildning i gymnasieskolan. Kommunen har enligt skollagen skyldighet att anordna utbildning i för alla elever som har skolplikt och som inte skall gå i särskolan eller specialskolan. En elev har dock rätt att fullfölja sin skolplikt vid en fristående skola som godkänts för ändamålet. De mål som styr finns fastställda i Läroplan för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94; SKOLFS 1994:1) och kursplaner för (SKOLFS 1994:3). I läroplanen formuleras målen som anger inriktningen på en rad olika områden, som t.ex. kunskaper och normer och värden. De är av två slag, dels de mål som skolan skall sträva mot, dels de mål som skolan ansvarar för att alla elever skall ges möjlighet att nå. Ansvaret för att skolans arbete bedrivs i riktning mot målen åvilar såväl skolhuvudmannen och rektorn, som skolans övriga personal. I kursplanerna anges för varje ämne mål att sträva mot och vilka mål eleven skall ha uppnått efter det femte respektive nionde skolåret. Den nya läroplanen och de nya kursplanerna infördes med början i årskurserna 1 7 . Måluppfyllelse och kvalitet Styrningen Styrsystemet för det svenska skolväsendet innebär en ansvarsfördelning mellan central och lokal nivå. Skolhuvudmännen har genom innehåll, utvärdering och uppföljning av den kommunala skolplanen ett grundläggande ansvar att styra sin skolverksamhet mot de nationella mål som staten ställer upp. På motsvarande sätt ställs kravet på en lokal arbetsplan för den enskilda skolan. I en granskning av den kommunala styrningen konstaterar att det inom kommunerna finns stora brister i den lokala uppföljningen, utvärderingen och egenkontrollen. Den kommunala styrningen av skolan har inte hittat rätt tillvägagångssätt och skolan saknar också former för uppföljning och utvärdering av det egna arbetet. Skolorna visar nu detta område en allt större uppmärksamhet. (Skola i utveckling - en temabild av 1998). Ett intensivt utvecklingsarbete har kommit igång på flera håll och den kommunala organisationen har i allmänhet stabiliserats efter många organisatoriska förändringar. Rapporten konstaterar att det finns en stor legitimitet för läroplan och kursplaner bland skolor och kommuner. Dock finns det en tendens till att kursplaner och betygskriterier inte uppfattas ge den stora frihet i undervisningen som var avsikten. Däremot är legitimiteten för skolplaner och i viss mån arbetsplaner låg. Kopplingen mellan skolplaner och arbetsplaner är, enligt , i många kommuner dålig eller obefintlig och skolplanerna saknar koppling till budget. Grundskoleelevers kunskaper Från och med får eleverna i årskurs nio slutbetyg enligt det nya mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet. Betygssystemet innefattar tre steg: Godkänt, Väl Godkänt och Mycket Väl Godkänt. För nivån VG finns centralt fastställda kriterier för årskurs 9. De elever som inte når upp till målen för godkänt i ämnet får inget betyg. För att vara behörig att söka till ett nationellt program i gymnasieskolan krävs minst betyget godkänt i ämnena svenska/svenska 2, engelska och matematik. Det nya betygssystemet ställer tydliga krav på skolan när det gäller att sätta in resurser och åtgärder för elever som inte får godkänt betyg i något ämne. Den andel elever som inte når betyget godkänt i ett av ämnena är . Tabell 8.4 Betyg i årskurs 9 Andelen elever som inte nått målen i ett eller fler ämnen Totalt I ett ämne I två eller fler ämnen I alla ämnen (saknar slutbetyg) Samtliga kommuner 20,3 7,2 12,1 1,0 24,1 7,6 14,7 1,9 21,7 7,5 13,0 1,3 19,6 6,7 11,8 1,1 18,5 6,9 10,7 0,8 20,3 7,5 11,9 0,9 20,3 7,4 12,5 0,5 17,2 6,6 10,3 0,3 20,2 7,5 12,1 0,7 18,4 7,3 10,6 0,5 25,0 12,2 12,4 0,4 beskriver i sin rapport och skola i siffror att av eleverna uppnådde behörighet, dvs. godkänt betyg i svenska/svenska 2, engelska och matematik, till ett nationellt program. Flickor klarar sig bättre i skolan än vad pojkar gör, sett till det genomsnittliga meritvärdet. Flickorna hade i större utsträckning betygen VG eller MVG utom i ämnena Idrott och hälsa, Fysik och Teknik där pojkarna i större utsträckning fick betyget MVG. ställer frågan om skillnaderna mellan pojkar och flickor uttrycker faktiska skillnader i kunskap eller om det är uttryck för en ojämlikhet i bedömningssystemet. Här finns det, enligt , anledning att i uppföljande studier kring betyg och betygssystem särskilt uppmärksamma könsskillnaderna. genomförde en undersökning som belyser vad kommunerna gör för de elever som går ut årskurs nio utan slutbetyg. I stort sett samtliga av de 239 undersökta kommunerna hade vidtagit särskilda åtgärder för de elever som inte fått godkänt betyg i svenska, engelska och matematik. Mer undervisningstid i det eller de ämnen eleverna inte förväntats klara under terminen har erbjudits i av kommunerna. Ungefär hälften av kommunerna har gett eleverna specialprogram och cirka en femtedel har utformat individuella åtgärdsprogram. Kvaliteten i skolan har enligt ett särskilt regeringsuppdrag genomfört granskningar av kvaliteten i skolan med avseende på tre områden; rektorsuppdraget, undervisningen för elever i behov av särskilt stöd samt läs- och skrivprocesserna i undervisningen. Ett 70-tal grund- och gymnasieskolor i 15 kommuner har granskats och genom urvalsförfarandet bedömer att slutsatserna i rapporten speglar förhållanden på svenska skolor i allmänhet. När det gäller granskningen av rektorsuppdraget så konstateras att rektorerna i allmänhet är högt motiverade för sitt uppdrag och engagerade i sin skolas utveckling. De har en stor arbetsbörda vilket gör det svårt att utveckla kvaliteten i undervisningen samt att bedöma personalens arbetsinsatser vilket oftast leder till att personal som bidrar till att höja kvaliteten inte blir belönade. Inspektörerna konstaterar att ansvarsområdena behöver klargöras som gör det möjligt för rektorn att utöva ett verkligt ledarskap. Granskningen av insatser för elever i behov av särskilt stöd visar att området är prioriterat i skolplaner och på skolor. Stora ansträngningar görs för att hitta dessa elever tidigt genom t.ex. tester och diagnoser. Stödundervisningen behöver emellertid en bättre pedagogisk ledning och uppföljningen och utvärderingen behöver förbättras. Detsamma gäller för kvaliteten på åtgärdsprogrammen. Läs- och skrivprocessen har granskats med inriktning på vilka förutsättningar elever ges att utveckla sitt läsande och skrivande i olika ämnen och hur dessa kan förbättras. Granskningen visar att stor variation råder på skolorna och det vanligaste är att arbetet sker mindre systematiskt och medvetet. Vidare pekar granskningen på att en översyn av grundutbildningen för skolans personal behövs och att skolledare bör ges särskilda möjligheter att förbättra sina kunskaper om andraspråksutveckling. IT i skolan fanns det en dator per 13 elever i . I gymnasieskolan är däremot tillgången på datorer per elev mer än dubbelt så stor. IT används i allt större utsträckning i flera ämnen och datorerna placeras allt oftare i klassrummen. initierades ett nationellt program, "Lärandets verktyg", som innebär en strategisk satsning på IT i skolan. Utgångspunkten är att alla elever skall ges kunskap och möjlighet att använda datorer som ett modernt informationsverktyg. , 1999 2001, kommer nära att satsas på detta program. Internationella jämförelser har i en undersökning (Education at a Glance 1998) bedömt i vilken mån beslutsnivåerna för högstadium är decentraliserade. Av undersökningen framgår att det centrala inflytandet över skolornas verksamhet omfattar relativt få beslut jämfört med de andra . Detta gäller även beslut om fördelning och användning av ekonomiska resurser inom skolan. TIMSS (Mathematics and Science Study) är en världsomspännande undersökning där deltar. De svenska 13- åriga elevernas resultat skiljer sig inte särskilt från genomsnittet. De befinner sig på ungefär samma nivå som och . Kostnader och prestationer Kostnaden för den kommunala uppgick till , inklusive hemkommunens kostnad för skolskjuts. Detta motsvarar en kostnad på per elev, vilket är en ökning med en procent i löpande priser jämfört med . De fristående grundskolorna kostade totalt . Tabell 8.5 Elever, lärare och kostnader År Elever i grundskola Lärare i grundskola Lärare per 100 elever i fristående grundskola Kostnader (miljarder kronor) samtliga huvudmän 1994 889 703 73 524 8,31 15 481 44,2 1995 908 882 73 380 8,11 18 760 46,6 1996 927 004 72 669 7,8 21 778 49,02 1997 946 444 71 894 7,6 25 105 49,4 1998 968 229 73 006 7,5 28 808 Anm.: Lärare omräknade till helårstjänster (nytt beräkningssätt /97). Källa: 1 Nytt beräkningssätt /96. Här har värdena räknats om för att bli jämförbara med senare år. 2 Varav den kommunala uppgår till Lärartätheten i har minskat på grund av att antalet lärare inte ökat i samma takt som antalet elever. På grund av resursbrist har kommunerna försökt hålla tillbaka kostnaderna för undervisningen, särskilt inom hemspråk, svenska som andraspråk och specialundervisning. uppgick lärartätheten till 9,1 lärare per 100 elever vilket kan jämföras med 7,6 lärare per 100 elever . Vid en internationell jämförelse var antalet lärare per 100 elever genomgående högre i både på grundskole- och gymnasienivåerna. En undersökning gjord av (Education at a Glance 1998) visar att på utbildningsnivån primary och lower secondary, vilket motsvarar , går det cirka 7,9 respektive 8,2 lärare per 100 elever. Genomsnittet för är ungefär 5,5 respektive 6,7 lärare per 100 elever. Andelen manliga lärare var lägre än genomsnittet i övriga på grundskolenivån motsvarande årskurs 1-6. Kostnaden per elev varierade mellan de kommunala skolhuvudmännen från till 73 100. Skillnaderna i kostnader mellan kommunerna kan till drygt hälften förklaras av bebyggelsestruktur, dvs. ju längre avstånd mellan invånarna och många mindre skolor i en kommun, desto högre är kostnaden per elev, invandrarbakgrund hos eleverna samt befolkningsminskning. Den övervägande delen, tre fjärdedelar, av kommunerna redovisar en kostnad per elev mellan och . De fristående grundskolorna kostade totalt sett . Diagram 8.1 Förändringav kostnaden per elev för några kostnadsslag Index (1991=100), fasta priser enligt skolkostnadsindex För den kommunala skolan är läromedel, utrustning och skolbibliotek det kostnadsslag som ökat mest sedan föregående år. Förklaringen till detta kan vara den ökade satsning på IT-användning som många skolor nu genomför med bland annat stöd från . Undervisningens kostnader är de enda som minskat . Lokalkostnaderna är nästan tillbaka på samma nivå som . Det statliga resurstillskottet till kommunerna I syfte att kartlägga om kommunerna fattat särskilda beslut om de höjda generella statsbidragen inom skolans verksamhet gjorde en undersökning . Undersökningen visar att av de 190 kommuner av totalt 280 svarande som fattat särskilda beslut i fullmäktige och/eller på nämndnivå, hade fattat beslut om en eller flera åtgärder som kan härledas till intentionerna i vårpropositionen inom skolverksamheten. Den övervägande delen satsningar som beslutats om är inriktade på elever i behov av särskilt stöd och personalförstärkningar. Resurstillskottet har i större utsträckning riktats till än till gymnasieskolan. Drygt två av tre rektorer i säger sig ha blivit berörda. I Svenska Kommunförbundets rapport, Kommunernas ekonomiska läge, beräknas kostnaderna för öka i fasta priser jämfört med . gör bedömningen att detta till en del speglar hur de ökade statsbidragen, de s.k. Perssonpengarna, har använts. Orsaker till de beräknade ökade kostnaderna är, enligt kommunerna, ett ökat antal elever, högre lärarlöner och olika former av åtgärder, t.ex. sommarskola och läxhjälp med syfte att hjälpa elever att klara betygskraven för inträde till gymnasieskolans nationella program. genomförde en fördjupad analys av hur den ekonomiska situationen utvecklas i kommuner och landsting. Totalt 227 kommuner svarade på enkäten och nio av tio uppgav bl.a. att volym kommer att öka eller vara oförändrad jämfört med . är den verksamhet av de undersökta verksamheterna som enligt enkätsvaren i störst utsträckning får utökade reala resurser. Den huvudsakliga orsaken till volymförändringarna uppges i enkätundersökningen vara demografiska förändringar. 8.2.2 Gymnasieskolan Nationella mål Utbildningen i gymnasieskolan skall fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som förberedelse för yrkesverksamhet och studier vid universitet och högskolor samt som förberedelse för vuxenlivet, som samhällsmedborgare och ansvariga för sina liv. Varje kommun är enligt skollagen skyldig att erbjuda utbildning på nationella, specialutformade eller individuella program i gymnasieskolan för samtliga de ungdomar som är bosatta i kommunen och som avslutat grundskoleutbildning eller motsvarande utbildning. Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller i en annan kommun eller ett landsting i enlighet med samverkansavtal. Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program. Antalet platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas med hänsyn till elevernas önskemål. Måluppfyllelse och kvalitet Andel ungdomar i gymnasieskolan Det är en större andel av en årskull som slutför gymnasieskolan än som överhuvudtaget togs in i gymnasieskolan . Därtill är all gymnasieutbildning nu treårig. Vad gäller antalet studerande är detta en avsevärd förbättring av gymnasieskolans måluppfyllelse och vad gäller innehållet i utbildningen en kvalitetshöjning genom att alla nu får en bredare utbildning som bl.a. inkluderar kärnämnen. Andelen elever som kom in på sitt förstahandsval vad gäller nationella och specialutformade program har (1995/96 1997/98) hållit sig till . Antalet elever 1 på det individuella programmet ökade till /99 med . Ökningen kan huvudsakligen antas bero på de nya behörighetsbestämmelserna för tillträde till nationella och specialutformade program vilka beslutades men tillämpades första ingången inför /99. Fullföljda studier och övergång till fortsatta studier Av de elever som påbörjade gymnasieskolan på nationella program eller linjer /95 hade fullföljt sin utbildning på samma eller annan linje/program . Detta var en minskning i förhållande till de som börjat /94 då fullföljt utbildningen . Graden av fullföljande är högre på naturvetenskapsprogrammet, , och samhällsvetenskapsprogrammet eller motsvarande linjer () än på program linjer med yrkesämnen, där övergångsfrekvensen varierar mellan för industriprogrammet och för medieprogrammet. Av de elever som avslutade någon linje i gymnasieskolan påbörjade en högskoleutbildning . Det var en ökning jämfört med den elevgrupp som slutade gymnasieskolan . Motsvarande andel för de som avslutade gymnasieskolan var . Variationen i övergångsfrekvens var stor mellan enskilda kommuner. Störst andel uppvisar elever från storstäder och större städer medan lägst andel har glesbygdskommuner. Elever från treåriga studieförberedande linjer gick i betydligt större utsträckning över till högskolan än elever från övriga linjer och kvinnor hade högre övergångsfrekvens än män. Bedömning och betyg Av de elever som avslutade gymnasieskolan /98 var det som erhöll slutbetyg. Andelen elever med slutbetyg varierar mellan de olika programmen. Störst andel hade naturvetenskapsprogrammet () medan den lägsta andelen gällde för industriprogrammet (). Trots att det individuella programmet (IV) främst syftar till att leda eleven över till ett nationellt program återfanns /98 ett litet antal elever 3 på IV. Av dessa erhöll slutbetyg. av eleverna på nationellt program som erhöll slutbetyg /98 hade utökat studieprogram medan hade reducerat program. Den genomsnittliga betygsfördelningen i alla kärnämnen på nationella program framgår av följande sammanställning. Tabell 8.6 Betygsfördelning på nationella och individuellt program Ämne Betyg Nationellt program Individuellt program IG G VG MVG IG G VG MVG Engelska A 4 43 40 13 25 54 18 3 Estetisk verksamhet 2 49 40 10 20 59 18 3 Idrott och hälsa 4 43 39 13 33 52 14 1 Matematik A 6 49 32 13 36 54 9 1 Naturkunskap A 4 50 34 12 35 60 5 0 ReligionskunskapA 5 44 36 15 34 55 11 0 Samhällskunskap 4 49 36 11 26 57 15 2 Svenska A 1 54 37 7 24 66 10 1 Svenska B 5 45 39 11 43 49 6 2 Svenska 2 A 3 65 30 3 20 80 0 0 Svenska 2 B 10 52 29 9 - - - - Högst andel icke godkänd bland kärnämnen fanns om man undantar svenska som andraspråk i matematik. som det kan vara stor andel IG inte godkänd i kärnämnen på vissa program kan resultaten i karaktärsämnen dessa program vara goda eller t.o.m. mycket goda. De olika programmen visar stor variation mellan de olika betygsvärdena. Andelen IG var störst för elever på de yrkesförberedande programmen som dessa elever hade förhållandevis bra resultat i karaktärsämnena. Individuellt program Individuellt program (IV) skall erbjudas elever som inte tagits in på ett nationellt eller specialutformat program eller som avbrutit påbörjad utbildning. fanns det ca 15 700 elever på individuellt program dvs.