prop · GM0385 · 1999-01-01 00:00:00 — Ett beslut om att ändra gällande riktlinjer om återförsäkring bör därför vid behov kunna fattas utan något större dröjsmål. Det föreligger därför inte något behov av en fullmaktsregel på detta område. I detta sammanhang bör även en annan fråga om återförsäkring tas upp. Enligt bestämmelsen i 12 § inländska lagen kan regeringen förbjuda ett svenskt försäkringsbolag att fullfölja avtal om återförsäkring som bolaget meddelat ett försäkringsbolag i ett annat land och att sluta nya sådana återförsäkringsavtal, allt under förutsättning att det finns anledning att anta att något av de utländska bolagen på grund av krigsförhållanden inte kommer att fullfölja återförsäkring som meddelats åt det svenska bolaget. Innebörden är alltså att regeringen under angivna förutsättningar kan tvinga det svenska försäkringsbolaget att avbryta återförsäkringsförbindel- serna med samtliga försäkringsbolag i ett annat land. Befogenheten skall kunna användas som en motåtgärd om avtalsbrott befaras i större utsträck- ning. Syftet med ett sådant beslut är att försöka motverka de allvarliga kon- sekvenser med avseende på likviditeten som kan uppkomma för det svenska försäkringsväsendet om de utländska bolagen inte fullföljer sina återförsäkringsavtal. Även i tider med störningar av det slag som här avses bör utgångs- punkten vara att de svenska försäkringsbolagen skall fullfölja sina avtal med utländska försäkringsbolag. Det kan naturligtvis tänkas att statsmak- terna i en sådan situation finner det nödvändigt att lämna generella direktiv beträffande hur svenska företag skall uppträda gentemot länder som är i konflikt med . I annat fall bör det ankomma på respektive för- säkringsbolag att självt bedöma om bolaget kan underlåta att fullfölja ett återförsäkringsavtal med hänvisning till att det utländska bolaget å sin sida inte uppfyller eller inte kan förväntas uppfylla sina åtaganden. Med tanke på de konsekvenser ett avtalsbrott kan få på en starkt internationaliserad försäkringsmarknad måste ett beslut att inte fullfölja ett återförsäkrings- avtal självfallet föregås av noggranna överväganden. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att en bestämmelse mot- svarande 12 § inländska lagen inte bör föras över till den föreslagna nya lagen. 6.5 Avvikelser från vissa försäkringsvillkor m.m. Regeringens förslag: Reglerna om specialmoratorium på försäk- ringsområdet behålls. Vidare behålls den fullmaktsregel som ger regeringen rätt att med- dela föreskrifter om avvikelser från bestämmelser i försäkringsavtals- lagen och konsumentförsäkringslagen som gäller avisering av olika slag samt från bestämmelser och försäkringsvillkor som är beroende av sådana meddelanden. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får även fortsättningsvis rätt att medge sådana avvikelser genom beslut i enskilda fall. När det gäller livförsäkring behålls reglerna som ger regeringen fullmakt att befria försäkringsbolagen från krav på livlån och att tillåta bolagen att skjuta upp utbetalningar på grund av återköpta försäk- ringar. Även i enskilda fall ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att fatta sådana beslut. För skadeförsäkring behålls bemyndigandet som ger regeringen fullmakt att meddela föreskrifter om självrisk. Bestämmelsen som ger regeringen rätt att förordna om fortsatt brandförsäkringsansvar trots att premie inte betalats föreslås utvidgas till att omfatta även annan skada på fastighet än brand. För obetalda får försäkringsgivarna även i fortsättningen förmånsrätt i den försäkrade fastigheten. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår emellertid inte någon utvidgning av bestämmelsen som ger regeringen fullmakt att meddela föreskrifter om förmånsrätt för obetalda försäkringspremier avseende fast egendom och ett däremot svarande fortsatt försäkringsansvar för försäkringsgivaren. Remissinstanserna: Tillstyrker förslagen eller lämnar dessa utan er- inran. har dock föreslagit att fullmaktsregeln som be- handlar försäkringsansvaret för fastigheter även skall omfatta nyteck- ningsfall. Skälen för regeringens förslag: Moratorium Under krigsförhållanden kan försäkringsbolagen komma att drabbas av svårigheter i olika avseenden när det gäller ut- och inbetalningar som har samband med verksamheten. Liksom samhället i övrigt kan försäkrings- bolagen komma att få kännas vid de störningar som kan förutses upp- komma i det allmänna betalningssystemet. Även bolagens finaniella verksamhet berörs av ett fallissemang på detta område. Det är natur- ligtvis också så att det i samband med krig eller allvarliga krisför- hållanden, av likviditetsskäl eller av andra orsaker, kan uppstå svårigheter för såväl försäkringsgivarna som försäkringstagarna när det gäller full- görandet av betalningar. Genom lagen (1940:300) angående förordnande om anstånd med be- talning av gäld m.m. den s.k. moratorielagen kan regeringen eller tills vidare meddela förordnande bl.a. om allmänt anstånd med be- talning av skulder. Ett förordnande om anstånd kan begränsas till att avse viss skuld eller en viss gäldenär som kan antas ha råkat i särskilda betal- ningssvårigheter. Som grundförutsättning för ett förordande om mora- torium gäller att befinner sig i krig eller krigsfara eller att det annars här råder utomordentliga av krig föranledda förhållanden eller att det i utlandet vidtas en åtgärd som medför att betalning till borgenär hind- ras eller synnerligen försvåras. För försäkringsområdet finns dessutom en särskild bestämmelse om specialmoratorium i den inländska lagen (10 §) och i den utländska lagen (12 §). Bestämmelserna ger regeringen möjlighet att medge försäkrings- tagarna anstånd med att betala från för- fallodagen och försäkringsbolagen motsvarande anstånd med att betala ut försäkringsersättningar. Syftet med bestämmelserna har angetts vara att åstadkomma en uppmjukning av kravet på premiebetalning i rätt tid såsom förutsättning för försäkringsskydd. Det kan naturligtvis diskuteras om det finns tillräckligt starka skäl för att vid sidan om den allmänna moratorielagen ha en särskild moratoriebe- stämmelse för försäkringsverksamhet. Som kommer att framgå av det följande föreslår regeringen emellertid att möjligheten skall finnas kvar att befria försäkringsbolagen från kravet att lämna underrättelse om premies förfallodag; såväl vid periodvisa betalningar som, beträffande konsument- försäkringar, vid förnyad försäkring. Vidare föreslår regeringen att det skall finnas en möjlighet att befria försäkringsbolagen från skyldigheten att avsända ett meddelande om uppsägning för att en konsumentförsäkring skall upphöra att gälla. För att lindra kravet på betalning av premie i rätt tid som förutsättning för försäkringsskydd, bör försäkringstagarna därför kunna få anstånd med betalning av premie oberoende av att förordnande om betalningsanstånd inte lämnats enligt den allmänna mora- torielagen. Regeringen anser därför att ett särskilt moratorium för försäk- ringsområdet bör behållas. I likhet med vad som gäller bör till möjlig- heten att ge försäkringstagarna anstånd med premiebetalningar kopplas en möjlighet att ge försäkringsbolagen anstånd med utbetalning av försäk- ringsersättningar. Det är emellertid inte ändamålsenligt att begränsa anståndstiden på sätt som gäller. Med hänsyn till den särskilda moratoriebestämmelsens be- gränsade och speciella syfte kan det dock förutsättas att anståndstiden blir tämligen kort och att den kommer att anpassas till vad som kan vara rimligt under rådande förhållanden. I den praktiska tillämpningen kan det också bli aktuellt att samordna en användning av bestämmelsen med förord- nanden enligt moratorielagen. Utformningen av de gällande bestämmelserna synes utgå från att rege- ringen genom enskilda förvaltningsbeslut kan medge försäkringstagarna i ett visst bolag och enskilda försäkringsbolag anstånd med premiebetal- ningar respektive med utbetalning av ersättningar. En lämpligare ordning är emellertid att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestäm- mer meddelar generellt verkande föreskrifter i ämnet. För att uppnå största möjliga flexibilitet i olika situationer bör det dock finnas en möjlighet till disparata beslut. Aviseringsskyldighet I FAL och KFL uppställs i olika sammanhang krav på försäkrings- bolagen att avsända skriftliga meddelanden till försäkringstagarna och att i vissa fall avvakta därefter innan en åtgärd kan vidtas med rättslig verkan. Under krigsförhållanden kan det vara svårt, för att inte säga omöjligt, att upprätthålla en ordning som bygger på att sådana med- delanden avsänts och förmodas ha kommit försäkringstagarna tillhanda. I inländska lagen (9 §) och utländska lagen (11 §) finns bestämmelser som behandlar detta problem när det gäller andra försäkringar än konsument- försäkringar. Bakgrunden till bestämmelserna är följande. I stället för att behöva säga upp en försäkring för att undgå fortsatt an- svar om premie inte betalas kan försäkringsgivaren ta in en bestämmelse i försäkringsavtalet som innebär att försäkringsansvaret upphör automa- tiskt och i detta fall. Enligt 14 § andra stycket FAL gäller till försäkringstagarnas skydd därför en regel som innebär i fall då olika premieperioder används att försäkringsgivarens ansvar vid underlåten premiebetalning inte får upphöra tidigare än efter det att för- säkringsgivaren givit försäkringstagaren ett meddelande med erinran om förfallodagen. Om meddelandet avsänts på ett ändamålsenligt sätt, normalt med posten, sker det enligt 33 § FAL på försäkringstagarens risk. Enligt de nämnda dispensbestämmelserna i inländska och utländska lagen kan regeringen medge ett försäkringsbolag att avvika från bestäm- melsen i FAL. Motivet till bestämmelserna om befrielse från aviserings- skyldighet är att det under krigsförhållanden kan vara förenat med stora svårigheter av olika slag att genomföra en premieavisering i vanlig ord- ning. I förarbetena till bestämmelserna (prop. 1959:52 s. 39) framhölls att en tillämpning skulle få bedömas med hänsyn till möjligheterna att på andra vägar än genom premieavisering skydda försäkringstagarna från rättsförluster till följd av tillfälliga dröjsmål med premiebetalningen. Det påpekades vidare att ett försäkringsbolag som befriades från aviserings- plikt skulle åläggas att genom annonsering eller på annat sätt upplysa för- säkringstagarna om att avisering inte skulle komma att ske och om betydel- sen av att iaktta förfallodagarna. Tillkomsten av KFL har inneburit en ökad skyldighet för försäkringsbo- lagen att i skilda situationer ge försäkringstagarna meddelanden av olika slag. Enligt 17 § andra stycket gäller vid förnyelse av en försäkring, att ett bolag som vill ändra villkoren, t.ex. höja premien, måste begära ändringen i ett skriftligt meddelande som avsänds till försäkringstagaren senast före försäkringstidens utgång. Vid en förnyad försäkring gäller vidare enligt 22 § att premien skall betalas senast den dag då den nya försäkringstiden börjar, dock att premien inte behöver betalas tidigare än efter det att försäkringsbolaget har avsänt ett skriftligt med- delande om betalning. Har flera premieperioder avtalats skall enligt 23 § premien för varje period efter den första betalas senast på periodens första dag. som avser än en månad behöver dock inte betalas tidigare än efter det att försäkringsbolaget har avsänt ett skriftligt meddelande till försäkringstagaren om betalningen. För samtliga nu uppräknade fall gäller att meddelandet går på mottag- arens risk. Vid dröjsmål med premiebetalningen får försäkringsbolaget en- ligt 25 § säga upp försäkringen att upphöra efter den dag då ett skriftligt meddelande om uppsägning avsänts till försäkringstagaren. Särskilda regler gäller för det fall försäkringstagaren gör sannolikt att med- delandet försenats eller inte kommit fram och i de situationer försäk- ringstagaren inte har kunnat betala premien i rätt tid på grund av sjukdom eller någon annan särskilt angiven omständighet. Om försäkringstagaren betalar premien efter det att försäkringen har upphört enligt 25 §, gäller enligt 26 § att han skall anses ha begärt en ny försäkring från och med dagen efter den då premien betalades. Vill försäk- ringsbolaget inte meddela försäkring enligt försäkringstagarens begäran, skall en skriftlig underrättelse om detta avsändas till försäkringstagaren från den dag då premien betalades. I annat fall anses en ny försäkring ha tecknats i enlighet med försäkringstagarens begäran. I fall där premien har höjts under löpande försäkringstid gäller enligt 27 § att tilläggspremien skall betalas efter den dag då försäkringsbolaget avsänt ett skriftligt meddelande till försäkringstagaren med krav på tilläggspremien. Om tilläggspremien inte betalas i rätt tid, får försäkringsbolaget enligt 28 § räkna om försäkringstiden för den ändrade försäkringen med hänsyn till den premie som har betalats. Sedan en skrift- lig underrättelse om en sådan omräkning av försäkringstiden har avsänts till försäkringstagaren gäller försäkringen under den som följer av omräkningen, dock minst efter det att underrättelsen har avsänts. Bestämmelserna om aviseringsskyldighet är självfallet av stor betydelse när det gäller att skydda försäkringstagarna mot alltför stränga påföljder vid dröjsmål med premiebetalning. är det uppenbart att det rent praktiskt kan bli svårt för försäkringsbolagen att genomföra aviseringar i orostider med minskade resurser och stora påfrestningar på samhället i övrigt. Med de i fredstid gällande bestämmelserna kan det bli i stort sett omöj- ligt för försäkringsgivarna att bli fria från avtalat ansvar även för det fall försäkringstagarna underlåter att betala försäkringspremier på förfallo- dagen. torde det vara uppenbart att kravet på avisering inte kan avskaffas utan att det ersätts med någon annan form av underrättelse- skyldighet. Vad först angår kravet på avisering enligt 14 § andra stycket FAL bör liksom nu gälla att avvikelser från denna skyldighet skall kunna medges under förutsättning att försäkringsgivaren åläggs att på något annat sätt, t.ex. genom annonsering eller radiomeddelanden, lämna upplysning till försäkringstagarna om att avisering inte sker och om betydelsen av att för- fallodagarna iakttas. Det ligger i sakens natur att aviseringsbestämmelserna är av särskild be- tydelse på konsumentförsäkringsområdet. Det kan emellertid inte uteslutas att det kan uppkomma situationer eller perioder under vilka det kan finnas behov av att avvika från de fredstida bestämmelserna och tillämpa en ord- ning som leder till att försäkringar upphör att gälla. Regeringen föreslår därför att det öppnas en möjlighet att också på kon- sumentförsäkringsområdet ersätta försäkringsbolagens aviseringsplikt med en skyldighet att, genom annonsering eller andra tillgängliga vägar, infor- mera konsumenterna om vikten av att erlägga premierna i rätt tid. För- säkringsgivarnas ansvar bör emellertid inte upphöra på förfallodagen även om premien inte betalats då utan först därefter. Mot bakgrund av de frister som är förenade med aviseringssystemet bör angivna tid inte vara kortare än en månad. För det fall en försäkringsgivare vill genomföra en höjning av premien, om detta inte är omöjligt på grund av ett allmänt prisstopp, bör aviserings- kravet även här kunna ersättas med en skyldighet att lämna en allmän information om att försäkringsbolaget höjer premien med ett visst procent- tal för visst slag av försäkringar såvitt avser förfallodagar efter en bestämd tidpunkt. Om en försäkringstagare ändå betalar den gamla premien bör för- säkringen inte upphöra att gälla utan i stället bör, efter mönster av vad som för visst fall gäller enligt 28 § KFL, en omräkning ske av försäkringstiden utifrån den betalning som har gjorts. Vad som anförts skall ses som en redovisning av hur avvikelser från aviseringsbestämmelserna skall kunna utformas. Det är emellertid inte lämpligt och för övrigt närmast omöjligt att i beredskapslagen ge precise- rade bestämmelser om de avvikelser som skall kunna göras från berörda regler i KFL. En fullmaktsregel bör därför utformas så att regeringen ges rätt att med- dela föreskrifter om avvikelser från bestämmelser dels om skyldighet för försäkringsgivare att sända meddelande till försäkringstagare, dels från be- stämmelser och försäkringsvillkor som är knutna till en sådan aviserings- skyldighet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör vidare ges rätt att i enskilda fall bevilja dispenser från nämnda bestäm- melser och villkor. Särskilt om sakförsäkring Enligt 8 § inländska lagen och 10 § utländska lagen har regeringen givits rätt att meddela förordnande om premies storlek och om självrisk utan hinder av vad försäkringsavtalen innehåller. Bestämmelserna torde avse enbart skadeförsäkring även om utformningen av dessa ger vid handen att beträffande premieändringar även livförsäkring skulle omfattas (se prop. 1959:52 s. 18). Vissa betänkligheter kan naturligtvis anföras mot en bestämmelse av detta slag. En föreskrift enligt fullmakten innebär nämligen ett väsentligt ingrepp i avtalsförhållandet mellan försäkringstagaren och försäkrings- givaren. Motiven till bestämmelsen vad gäller möjligheten att frångå ett avtal om självrisk förefaller ha varit att det i en krigssituation kan bli nöd- vändigt att prioritera större skador på viktigare områden för att skade- regleringen skall kunna bli rationell. För att uppnå detta syfte är det av vikt att generella regler om avvikelser kan införas snabbt. Skälen är så- ledes desamma som anförts till stöd för bestämmelserna som ger rege- ringen befogenhet att förordna att viss försäkringsverksamhet skall upp- höra. Som förut nämnts är det väsentligt att försäkringsverksamheten kan fort- gå under krig och krigsfara och att en förutsättning för detta kan vara att företagen koncentrerar sin verksamhet till sådana områden som sett från samhällets synpunkt är att bedöma som de viktigaste områdena. Det finns mot denna bakgrund skäl att behålla gällande bestämmelse som ger regeringen rätt att förordna om avvikelse beträffande självrisk. Motiven som anfördes för att införa rätten att ingripa i premiesättningen var flera. För det första framhölls att skadeutfallet kunde bli sämre än beräknat även om försäkringsbolagen friskrivit sig från ansvar för krigs- skador. Vidare angavs en krigsinflation kunna motivera en höjning av premierna. Det skäl som angavs ligga närmast till hands för ett ingripande var emellertid att förutsättningarna för premiesättningen rubbats på grund av en statlig åtgärd (se prop. 1958:52 s. 38). Vad de gällande bestämmelserna avser är höjningar under löpande av- talsperioder. Eftersom försäkringsavtalen numera normalt löper kan erforderliga justeringar av premierna i regel genomföras efter hand och därmed tillräckligt snabbt kunna väntas få ett genomslag. Det saknas därför skäl att behålla den gällande bestämmelsen om avvikelse från avtal om premies storlek. Om det bedöms som önskvärt finns det emellertid ingenting som hindrar att försäkringsbranschen under sitt fortsatta arbete med beredskapsplan- läggningen med inspektionen tar upp frågan om försäkringsvillkoren bör ändras så att däri anges vissa situationer av krig eller krigsfara när en justering av premie kan få ske under löpande försäkringsperiod. Enligt 11 § inländska lagen och 13 § utländska lagen har regeringen rätt att förordna att ett försäkringsbolag skall vara ansvarigt enligt avtal om brandförsäkring på byggnad som hör till fast egendom eller tomträtt även om premie inte betalas. Under tid som förordnandet gäller har försäkringsbolaget förmånsrätt för obetalda i den försäkrade egendomen. Bestämmelserna skall ses bl.a. mot bakgrund av reglerna i 86 88 §§ FAL och lagen (1927:79) om rätt för borgenär till betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal. En borgenär med panträtt i fast egendom, tomträtt eller vattenfallsrätt har under vissa förutsättningar rätt till betalning ur försäkringsersättning för en brandförsäkrad byggnad som hör till egendomen. Har borgenären anmält namn och adress till försäk- ringsgivaren gäller enligt 87 § FAL att försäkringsgivaren för att bli befriad från ansvarighet gentemot borgenären måste underrätta denne om att avtalet sagts upp eller att försäkringstagaren inte har betalt försäkrings- premien i rätt tid. I samband med krig och krigsfara har man att räkna med att många fastighetsägare, vars egendom är pantsatt, av en eller annan anledning blir ur stånd att betala försäkringspremien för fastigheten. Enligt inländ- ska och utländska lagen kan specialmoratorium meddelas . Därefter måste försäkringsbolagen för att undgå försäkrings- ansvar underrätta ett stort antal panträttshavare om fastighetsägarnas dröjsmål med betalningen. I annat fall kvarstår försäkringsgivarens an- svar gentemot panträttshavarna utan att bolaget har några som helst garantier för att erhålla de obetalda premierna. Eftersom man måste räkna med att försäkringsbolagen i händelse av krig eller krigsfara inte har personella och andra resurser att skicka ut individuella meddelanden i någon större utsträckning kan bolagen komma att hamna i en mycket svår belägenhet. Situationen blir emellertid en annan om bolagen ges en tillfredsställande förmånsrätt för de obetalda premierna. Det är mot den nu angivna bakgrunden som regeln i inländska och utländska lagen kom till. Den valda ordningen ansågs vara den som bäst skulle ta tillvara de berörda parternas olika intressen under ett krigs- tillstånd. Motiven bakom de nu aktuella beredskapsbestämmelserna har alltjämt bärighet. Tillgången till fastighetsförsäkring utgör en ekonomisk trygghet av stor betydelse för den enskilde fastighetsägaren. Försäkringen har emellertid också en central betydelse för kreditväsendet och den fyller ett behov av trygghet även för panträttshavarna. I det föregående har regeringen föreslagit att det i den nya bered- skapslagen inte skall uppställas någon tidsgräns för specialmoratorium på försäkringsområdet. Genom att förordna om moratorium för premiebetal- ning av fastighetsförsäkringar kan man således uppnå att ett tillfredsställ- ande skydd ges fastighetsägare och panträttshavare. En sådan ordning innebär emellertid inte att försäkringsbolagen får någon säkerhet för att de utestående premierna betalas när moratoriet upphör. Uteblir premiein- täkterna kan följden i värsta fall bli att bolagen inte kan uppfylla sin del av försäkringsavtalen. Att försäkringsgivarna i möjligaste mån garanteras de avtalade premierna ligger således i alla parters intresse. Det finns därför skäl att vid sidan av den föreslagna bestämmelsen om specialmoratorium behålla det gällande bemyndigandet för regeringen att förordna om förmånsrätt för obetalda försäkringspremier. Gällande fullmaktsregler omfattar endast brandförsäkring. Även i de fall en byggnad skadas av någon annan orsak än brand kan emellertid stora värden stå på spel för såväl fastighetsägaren som panträttshavaren. Det finns därför skäl att utvidga fullmaktsbestämmelsen till att omfatta hela det försäkringsansvar som gäller för fastigheten i fredstid. Ett förordnande i enlighet med en sådan bestämmelse ger försäkringstagaren en utökad trygghet men innebär inte automatiskt att borgenärernas rätt förstärks med en säkerhetsrätt i motsvarande mån. Frågan om borgenärs rätt till betalning ur andra försäkringar än brandförsäkring övervägs emellertid för när- varande inom (se Ds 1993:39). Om förslaget till lag om säkerhetsrätt i försäkringsersättning antas kommer även borgenärernas ställning att förstärkas. har i sitt remissyttrande förordat att fullmaktsbestäm- melsen även skall omfatta fall av nyteckning. Enligt regeringens bedöm- ning saknas emellertid skäl att föreslå en sådan utvidgning. Man bör rim- ligen kunna kräva att en fastighetsägare som avser att teckna en ny för- säkring uppfyller sin del av avtalet och således betalar den överenskomna premien.