prop · GM0374 · 1999-01-01 00:00:00 — Framförallt fruktar såväl som att extremistiska islamiska rörelser skall sprida sig till området och skaka om hela den nuvarande ordningen. har förbättrat sina relationer med flera länder i . De sista allvarliga problemen i gränsfrågan med är lösta, vilket har öppnat nya möjligheter för utvidgad handel och regionalt samarbete mellan länderna. Relationen med fortsätter att förbättras och territorialtvisten om de södra tillåts inte längre förhindra utvecklandet av nära kontakter på alla nivåer. Goda relationer till de stora länderna i är viktiga, inte minst för att i möjligaste mån upprätthålla krigsmaterielexporten till dessa länder. De väpnade styrkornas operativa förmåga har sjunkit kontinuerligt sedan . Detta redovisas närmare i avsnitt 4.5.1. 4.3.3 säkerhetspolitiska läge har förbättrats mer dramatiskt än för något annat land i som en följd av förändringarna i den europeiska säkerhetsstrukturen efter det slut. Från att ha varit delat av järnridån kommer att inom överskådlig tid vara omgivet av grannar som är medlemmar i samma organisationer som självt. Därmed kommer det återförenade att ha uppnått ett av sina viktigaste säkerhetspolitiska mål, nämligen att förhindra att landets östgräns sammanfaller med EU:s och Natos östgränser. Detta har flera praktiska konsekvenser, dels undviker man att spänningar och potentiellt destabiliserande välståndsklyftor uppstår vid gränser, dels ökar inflytande och utrikespolitiska svängrum genom att landet förvandlas till en europeisk centralmakt även i geografisk bemärkelse. har under de senaste årens omdaning konsekvent strävat efter att bevara respektive bygga upp en förtroendefull relation till sina grannländer och till . grannskap med de öst- och centraleuropeiska länderna gör instabilitetshoten (organiserad brottslighet, okontrollerad migration, etc.) mera kännbara för än för många andra länder och har bidragit till starka engagemang för såväl Natos som . framhåller territorialförsvarets fortsatta betydelse. Även detta hänger samman med landets geografiska läge. relativa närhet till gör att man, trots Natos utvidgning, österut inte kan bortse från konsekvenserna för om utvecklingen i skulle utvecklas i en mer långtgående och varaktigt negativ riktning. Detta är också en förklaring till den stora betydelse som tillmäter . Det förändrade säkerhetspolitiska läget och spartvånget i statsbudgeten har lett till en tydlig bantning av försvarsbudgeten som försvaret ställs inför nya krav. Försvarets huvuduppgift beskrivs fortfarande vara territorialförsvaret, men i enlighet med nya politiska krav måste försvaret numera även kunna fungera som instrument vid krishantering och i fredsbevarande operationer. Målet att öka den internationella insatsförmågan ska ses i ljuset av anspråk på en vidgad internationell roll liksom också av ett ökat tryck från de allierade, främst . inleddes omstruktureringen av försvaret. Utformningen av den nya försvarsstrukturen innebär framförallt personalreduceringar och uppbyggande av krisreaktionsstyrkorna (KRK). Den nya försvarsstrukturen skall vara genomförd och försvarets storlek skall totalt omfatta 340 000 man varav drygt 50 000 skall tillhöra KRK. 4.3.4 Enligt fransk uppfattning kan inte bli utrikes- och säkerhetspolitiskt trovärdigt med mindre än att man skaffar sig gemensamma försvarsresurser. vill se en tydligare europeisk ledningsstruktur inom Nato och en förstärkning av Natos politiska konsultationsprocess. torde således eftersträva större europeisk handlingsmarginal inom, eller i vart fall i nära samverkan med, Nato. Man strävar pragmatiskt efter att försöka uppnå framsteg även när det gäller den renodlat europeiska militära förmågan. Fördjupning av det försvarsindustriella samarbetet tillmäts särskilt stor betydelse. har varit pådrivande när det gäller uppbyggnaden av gemensamma institutioner för detta samarbete (WEAG, WEAO, OCCAR) som omstruktureringen av den franska industrin nu ser ut att accelerera. För förblir det tysk-franska samarbetet centralt även om det också inrymmer en rad problem. Under hela debatten om Natos utvidgning har och drivit delvis skilda linjer. Bedömningen av olika krishärdar samt lämpligheten av europeiska insatser har ibland gått isär. Även om det tysk-franska samarbetet förblir centralt, ser ökade möjligheter till variabla allianser, inte minst med britterna. mest omedelbara säkerhetsproblem finns enligt fransk syn kring och i . Även om man anser att utvecklingen i ännu innehåller ett stort mått av osäkerhet ses som en europeisk stormakt med vilken politiskt samarbete och partnerskap bör eftersträvas. fattade ett beslut om ett nytt försvar. Det innebar bl.a. en kraftig minskning av försvarsanslaget som primärt påverkade materielområdet. tillfördes dock ett extra tillskott för materielanskaffning för de kommande fyra åren. Som ett resultat av framförallt erfarenheterna från , men också Bosnien, föreslog presidenten att den allmänna värnplikten skulle avskaffas och försvarsmakten professionaliseras. Det nya försvaret byggs upp kring fyra operativa funktioner: 1. Kärnvapenavskräckning, baserad på strategiska ubåtar och flyg. Förebyggande av kriser och konflikter, baserat på permanent närvaro i för känsliga områden, god underrättelsetjänst samt genom insatsstyrkor. Insatsförmåga, framförallt på den europeiska kontinenten men även globalt, såväl nationellt, bilateralt som multilateralt. Skydd av det egna territoriet. skall den franska armén enligt planerna kunna genomföra en insats med upp till 50 000 man i en Natooperation eller med 30 000 man i en alternativ insats . I det senare fallet skall en parallell insats kunna genomföras med en avlösningsbar styrka på 5 000 man. Härutöver förutses en permanent närvaro utomlands med ca 20 000 man, varav 5 600 i . 4.3.5 värnar traditionellt om den transatlantiska länken, Natos fortbestånd och sin starka ställning i Nato. Ett starkt Nato kommer även i fortsättningen att prioriteras som plattform för säkerhetspolitiska agerande i . kan konstateras att de långtgående säkerhetspolitiska förändringarna i sedan det slut på ett grundläggande sätt påverkat ställning i . Erfarenheterna från Bosnien, och Kosovo har övertygat britterna om att måste spela en ökad roll inom krishantering och att detta kräver politisk vilja i kombination med en effektiv och trovärdig europeisk militär förmåga. Nato förblir grundvalen för säkerhet, men måste ha förmågan att agera militärt när inte kan eller vill delta. fortsätter således, trots de betydande nedskärningarna i sitt försvar, att fästa stor vikt vid sin militära krishanteringsförmåga. Dess ansenliga kapacitet härvidlag demonstrerades under och har manifesterats genom den centrala roll har spelat och fortsätter att spela tillsammans med och i Bosnien. publicerade en vitbok om försvaret, , som visar ett tydligt samband mellan utrikes- och säkerhetspolitiska målsättningar och militär operativ förmåga. innehåller långtgående förslag för en övergripande försvarsstrategi för perioden fram , men med stark betoning på åtgärder under innevarande mandatperiod fram . innehåller en fortsatt tydlig prioritering av krishantering och interventionsförmåga. I praktiken satsar på insatsförband med hög beredskap. Strategisk rörlighet till havs och i luften förstärks. 4.3.6 är det enda nordiska land som är medlem i både EU och Nato. Det gör landet till en särskilt intressant samarbetspartner för de länder i regionen som är på väg att bli eller har som främsta mål att bli medlem i dessa organisationer. säkerhetspolitiska situation har efter det radikalt förändrats och förbättrats. Från att ha varit en stat nära Warszawapaktsländer i har man nu ett militärstrategiskt skyddat läge bakom det förenade och och med en stärkt roll för Nato i . Dansk säkerhetspolitik syftar i det nya läget än mer markerat än tidigare till att, med framförallt Natos hjälp, vidmakthålla en stark multinationell ram för det säkerhetspolitiska samarbetet i norra . har bl.a. mot denna bakgrund engagerat sig starkt för ett ökat samarbete i och för att förmå att utöka sitt engagemang i området. De stora ansträngningarna för att behålla det nuvarande subregionala Natokommandot i liksom den aktiva rollen till stöd för de baltiska staternas försvarsuppbyggnad och Natos engagemang i området bör ses i detta ljus. stöder aktivt de baltiska staternas ansökan om Natomedlemskap och satsar en ökande del av sin försvarsbudget på internationella insatser. Ett danskt medlemskap i är ännu inte aktuellt och kan bara komma ifråga efter en ny folkomröstning. Det danska försvarets internationella engagemang är fortsatt högt. Den internationella brigaden skall med kort varsel kunna delta i olika operationer under FN:s, Natos eller mandat. Den danska försvarskommissionen som presenterade sin rapport konstaterar att det sannolikt inte kommer att uppstå några militära hot mot , och att nu i ännu högre grad än kan koncentrera sig på internationella fredsfrämjande uppgifter. En högre ambitionsnivå på området förutses inom alla tre försvarsgrenar. 4.3.7 Ur synvinkel utgör , Europeiska unionen och Nato de mest centrala faktorerna i den europeiska säkerhetsutvecklingen. främsta utrikes- och säkerhetspolitiska prioritering är att fast förankra landet i de västliga samarbetsstrukturerna. I Statsrådets försvars- och säkerhetspolitiska redogörelse från görs följande bedömning. Medlemskapet i EU innebär formellt inga militära säkerhetsgarantier för men medlemskapet medför ett skydd som baserar sig på gemensamt ansvar. Grunden för unionen är uppfattningen att unionens och dess medlemsstaters säkerhet är oskiljaktiga. Som medlem av unionen kan inte vara neutralt i en konflikt mellan Europeiska unionen och en tredje part. Medlemskapet i EU förstärker säkerhetspolitiska ställning och höjer tröskeln för påtryckningar mot . Den politiska verkan av medlemskapet i EU och därmed eurons införande är lika stor som den ekonomiska. För , som grannstat, är säkerhetsproblemen som rör och den militära stabiliteten i närområdet frågor av största vikt. Initiativet med den nordliga dimensionen är ett konkret exempel på hur aktivt söker underlätta försöken att få med den ryska stormakten i ett fredligt ekonomiskt samarbete, som knyter närmare och som skall förhindra framtida politiska och militära motsättningar. Bland viktigare konkreta frågor som nämns för detta samarbete är miljö, energi och kärnsäkerhet. Det är för viktigt att förbinder sig till säkerhet och att Nato bevarar sin funktionsduglighet. säkerhetspolitiska beslut är en viktig faktor för säkerhet på grund av ländernas speciella historiska förhållanden och gemensamma intressen. deltar aktivt i och i de multinationella stödprojekten till de baltiska länderna. Försvarsmakten spelar en central roll i finsk säkerhetspolitik. Ett trovärdigt försvar är en oundgänglig del av säkerhetspolitikens utveckling. Till grund för försvarsplaneringen och utvecklingen av försvarssystemen ligger tre typer av hot och kriser: 1) politisk och militär påtryckning, som är förknippad med militärt hot samt en begränsad användning av ett sådant hot, 2) ett överraskande strategiskt överfall med syfte att lamslå livsviktiga objekt samt att underkuva rikets ledning, samt 3) ett omfattande anfall med målet att erövra strategiskt viktiga områden eller att utnyttja territorium mot tredje part. Icke-militära hot ser man främst i form av kärnenergikatastrofer, problem i samband med nedmonteringen av kärnvapen, traditionella miljöhot, organiserad brottslighet och olaglig invandring. Vidare förbereder man sig inom försvarsplaneringen på att förhindra att verkningarna av en kris som blossar upp i närområdet sträcker sig in på territorium. Genom upprättandet av särskilda beredskapsbrigader av ny typ vill man framförallt förbättra sin förmåga att snabbt förebygga och avvärja ett strategiskt överfall. Om egna resurser inte är tillräckliga, kan enligt FN:s stadga begära andra länders hjälp för att avvärja ett angrepp. Skapandet av beredskap att ta emot hjälp måste beaktas när försvaret utvecklas. Ett aktivt deltagande i krishanteringssamarbetet inom ramen för Natos partnerskapsprogram och VEU bedöms också förbättra militära samarbetsförmåga (interoperabilitet) och ökar således indirekt säkerhet. är tillsammans med , bland de mest aktiva partnerländerna i PFF och EAPR. Man konstaterar också från finsk sida att den ökade samstämmigheten i de säkerhetspolitiska bedömningarna i och utgör en grund för en utvidgning av det inbördes samarbetet mellan länderna. Den finska militärledningen tillmäter också samarbetet på försvarsmaterielområdet en stor betydelse. Det finska försvaret har påbörjat en strukturförändring. Den grundläggande inriktningen är även fortsättningsvis ett riksomfattande försvar baserat på allmän värnplikt. Tjänstgöringstider och utbildningssystem håller dock på att förnyas. Det finska försvaret utvecklas till att omfatta en mindre organisation med höjd kvalitet. Försvarsmaktens operativa förmåga har förbättrats genom tillförsel av artilleri, stridsvagnar och radarstationer. Införandet av nytt flygsystem, F/A-18 fortsätter. kommer även att erhålla avancerade ryska luftvärnsrobotar. 4.3.8 är det enda Natoland som har en gemensam landgräns med . prioritering av Nordflottan och den allt tydligare koncentrationen i norr av de strategiska kärnvapenbestyckade ubåtarna gör att och från norskt håll bedöms ha fortsatt stor strategisk betydelse. Osäkerheten om utvecklingen i , kombinerad med en fortsatt betydande militär kapacitet i anslutning till norskt territorium gör att den ryska dimensionen förblir helt central i norsk försvars- och säkerhetspolitik. Det militära hotet i traditionell mening har dock starkt reducerats och risken för ett militärt angrepp mot bedöms vara obefintlig. bygger sin säkerhetspolitik och sitt försvar på medlemskapet i Nato. För , som inte är medlem av EU, framstår Natomedlemskapet som den viktigaste möjligheten att utöva inflytande i det transatlantiska försvars- och säkerhetspolitiska samarbetet. är starkt beroende av förstärkningar från det övriga Nato. Följaktligen är det av fundamental betydelse att undvika en nedtrappning av alliansmedlemmarnas intresse i och konkreta förpliktelser gentemot . förhållande till är tudelat. Man upplever fortfarande landet som ett framtida potentiellt hot men man ser också möjligheter till ett utvecklat samarbete i och bilateralt vad gäller de gemensamma naturresurserna i norr. I det bilaterala samarbetet har inte minst försvarsmiljöfrågor på prioriterats. förhållande till de övriga nordiska länderna har successivt ändrat karaktär. Den nordiska dimensionen har fått ökad betydelse i norsk säkerhetspolitik. deltar i och stödjer aktivt utvecklingen av de baltiska ländernas försvar för att stärka ländernas suveränitet och säkerhet. har inneburit en rad förändringar avseende norskt deltagande i olika internationella insatser. har av resursskäl tvingats fatta beslut om att avbryta sitt engagemang i , som engagemanget i Unpredep i har utökats. Därtill deltar i den Natoledda flygövervakningen över Kosovo som man är hårt engagerad i Kosovomission. Vidare strävar efter att öka samarbetet inom PFF och antalet övningar i PFF:s anda. har bl.a. inbjudit att delta i övningen Barents Peace i Finnmark. 4.3.9 , och Alla de tre baltiska länderna fäster stor vikt vid att söka åstadkomma en så bred och djup förankring som möjligt i de västliga strukturerna, med medlemskap i både Nato och EU som främsta mål. På det ekonomiska området har redan en betydande omställning skett mot marknadsekonomi och ökad västhandel. Trots att oron över ett direkt hot från grannen i öster har minskat är det från som de potentiella hoten anses komma, men då främst i form av politiska och ekonomiska påtryckningar. De baltiska länderna har gjort betydande ansträngningar för att normalisera sina relationer med och i samförstånd reglera utestående frågor men upplever ofta bristande gensvar från rysk sida och känner sig i stället utsatta för påtryckningar och maktpolitik. Samarbetet med de nordiska länderna ser man som säkerhetspolitiskt viktigt, men det ersätter inte behovet av en nära knytning till de stora västländerna. Som små länder med begränsade resurser i omedelbar närhet av har de baltiska länderna som en viktig strategi att öka sina möjligheter till ett medlemskap såväl i Nato som i EU. Det finns bland de baltiska folken en oro för att lämnas åt sitt öde av väst eller att "säljas ut" för andra intressen hos stormakterna. Detta illustreras inte minst av reaktionen från de baltiska staterna på den försvagning av flanköverenskommelse som framförhandlades . i innebar ett positivt steg i de baltiska ländernas strävan efter ett alliansmedlemskap. Visserligen ingick de baltiska länderna inte i den grupp länder som först erbjöds medlemskap, men "den öppna dörren" kom att uttryckas tydligare än väntat. har genom US-Baltic Charter, som undertecknades av och de baltiska ländernas presidenter , bl.a. uttryckt stöd för de baltiska ländernas strävanden att bli medlemmar i . De tre länderna håller alla på att bygga upp försvar, gränsbevakning och andra säkerhetsfunktioner från ett utgångsläge som var synnerligen begränsat. Samarbetet mellan länderna på dessa områden utvecklas också. De nordiska länderna och de större västländerna stöder på olika sätt upprättandet av för en stat normala säkerhetsfunktioner i de tre länderna. 4.3.10 För var Natos utvidgningsbeslut och förslag till nya medlemmar två stora steg mot en slutlig bekräftelse på att landet tillhör väst. Även om landet inte befarar något militärt hot mot sitt territorium vill man inte befinna sig i en odefinierad säkerhetspolitisk gråzon mellan och Nato. Därför är ett medlemskap i det främsta målet för polsk säkerhetspolitik. De säkerhetspolitiska ansträngningarna i begränsas inte till att vinna inträde i Nato och EU, utan man vidtar också en rad åtgärder för att skapa en gynnsam utveckling i de grannländer som inte innefattas av en första utvidgning. har bl.a. inlett ett militärt samarbete med och . Som en konsekvens av Natoutvidgningen är en dansk-tysk-polsk armékår under utveckling och skall formellt iståndsättas . Utöver traditionella uppgifter såsom försvar av territoriet och internationella insatser skall kåren också kunna användas för civil katastrofhjälp. Det polska försvarets anpassning till Nato kommer att medföra en substantiell omstrukturering. Det kommer att krävas en omfattande modernisering av materielen samt en reduktion och omskolning av personal. En stor del av den befintliga materielen är, genom sitt sovjetiska ursprung, svår att uppgradera och underhålla samt stämmer inte med Natostandard. En 15-årig plan för det polska försvarets modernisering och omstrukturering är godkänd av regeringen och presidenten men är ännu inte godkänd av parlamentet. Försvarsplanen syftar till att skapa en mer professionell försvarsmakt med fler kontraktsanställda (av hela personalstyrkan). Planen innebär att drar ned till ca 180 000 man och att närmare 80 försvarsanläggningar läggs ner. Sammanlagt kommer ca en tredjedel av den militära infrastrukturen att avyttras eller rivas. Försvarsbudgeten kommer att ligga på ungefär nuvarande nivå . Tonvikt läggs på Natoanpassning, materielanskaffning, ledning och personal. 4.4 Det säkerhetspolitiska läget i närområde De senaste årens säkerhetspolitiska förändringar i omfattar även närområde, som uppvisar en stor mångfald vad gäller ländernas säkerhetspolitiska val. EU:s och Natos utvidgningsprocesser påverkar direkt , , och . Natomedlemskap får redan i närtid konkreta konsekvenser för grannländerna. består grundläggande kärnvapenstrategiska betydelse, även om kärnvapenavskräckningen inte står lika mycket i fokus som . Markbaserade vapenbärare kommer sannolikt att få ökad betydelse i i förhållande till de dyrare strategiska ubåtarna. kärnvapenstrategiska betydelse kan därför komma att avta . De nordiska ländernas och andra västländers säkerhetsfrämjande samarbete med främst de baltiska länderna har vidareutvecklats. Intresset för säkerhetspolitiskt samarbete mellan de nordiska länderna har ökat. PFF-samarbetet i området har ökat. har stärkt sitt engagemang i regionen och särskilt i de baltiska länderna. har en rad förslag som berör säkerheten i presenterats av olika länder. Det ryska förslaget om säkerhet och stabilitet i syftade bl.a. till att skapa en "pakt" i området. , , , m.fl., har föreslagit olika slags regionala fora inom ramen för eller EAPR. En fast regional säkerhetsstruktur i skulle strida mot Parisstadgans principer om säkerhetens odelbarhet och alla staters rätt att själva välja säkerhetspolitisk väg. Det finns inget behov av regionala särlösningar i , utan dess säkerhet måste utgöra en del i en alleuropeisk och euro-atlantisk säkerhetsordning. Däremot bör det praktiska regionala samarbetet fortsätta att utvecklas på alla plan. I har det europeiska säkerhetssystemet ännu inte fått en utformning som svarar mot alla parters önskemål. En grundläggande utgångspunkt måste vara den av alla godtagna principen om att varje land själv har rätt att välja sin säkerhetspolitiska linje. har alla länder en skyldighet att se till den europeiska helheten och att inte söka säkerhet på andra länders bekostnad. Dessa principer står, var och en för sig, på egna ben. Varje land måste få göra sina egna avvägningar. Det är betydelsefullt att kan utveckla sitt samarbete med väst och att detta kommer till uttryck i det regionala samarbetet i . För att förbättra möjligheterna för att en rysk politisk och ekonomisk reformprocess skall lyckas är det väsentligt att den ryska befolkningen får egna erfarenheter av de västliga samhällena och deras demokratiska former, rättsväsenden, sociala och marknadsekonomiska system. är den naturliga knutpunkten för västsamarbete i . Men det är viktigt att också de tidigare helt slutna sovjetiska militära basområdena i och inkluderas i det regionala samarbetet. Deras geografiska position ger förutsättningar för ett vittförgrenat ekonomiskt och socialt samarbete med många länder i norra . har visat ett starkt ökat intresse för säkerheten i . lanserades ett "nordösteuropeiskt initiativ" med följande huvudpunkter: förstärkning av förbindelser med länderna i regionen, hjälp till de baltiska staterna för att skapa förutsättningar för medlemskap i de europeiska och euro- atlantiska organisationerna (EU och Nato) samt utökat samarbete med , i synnerhet dess nordvästra del. Det amerikanska engagemanget manifesterades i ett särskilt dokument, en amerikansk- baltisk stadga (charter), som undertecknades i av och de baltiska staternas presidenter. engagemang och samarbete i olika former med alla länder i norra är av vital betydelse och bidrar till att inlemma och förankra det nordiska området i det euro-atlantiska säkerhetssamarbetet. Det är av stor vikt att engagemang består och att förankringsprocessen fortsätter. 4.5 Militärstrategisk utveckling i närområde De säkerhetspolitiska förändringarna har inneburit minskad spänning i . De förändrade förutsättningarna har skapat nya möjligheter för länderna i norra att söka de säkerhetsarrangemang som bäst svarar mot behoven i denna nya situation. Det största hotet mot säkerheten i som regeringen kan se sammanhänger med en fortsatt instabilitet i . Demokratiseringsprocessen i fortgår men demokratin har ännu inte konsoliderats. Skulle denna process avbrytas och ersättas med ett auktoritärt skulle det påverka säkerheten negativt i . Likaså kan ett tilltagande instabilt få konsekvenser långt utanför landets gränser i form av ökad risk för spridning av massförstörelsevapen, miljöproblem, kärnkraftsolyckor och svält m.m. Såväl en instabil som en auktoritär utveckling i skulle ställa ökade krav på det internationella samfundet och särskilt på länder i närhet att ha beredskap att hantera de problem som då kan uppstå. utgör fortfarande basområde för huvuddelen av strategiska ubåtar och kommer att eventuellt också att bli det enda basområdet för dessa styrkor.