prop · GM03104 · 1999-01-01 00:00:00 — Amorteringen definieras som nettot av de till svenska kronor växlade flödena i utländsk valuta, exklusive räntebetalningar i utländsk valuta. Enligt den definitionen blev nettoamorteringen 26,4 miljarder. I tabell 1.2 beskrivs statsskulden beräknad till marknadsvärdet. Statsskulden, redovisad till marknadsvärde omfattar statsskulden (där instrumenten tas upp till anskaffningsvärde och orealiserade valutadifferenser ingår), kompletterad med upplupna räntor och orealiserade kursvinster. Tabell 1.2 Statsskuld till marknadsvärde 1997 1998, miljarder kronor värde valutakurs räntor kurser 1997 värde valutakurs räntor kurser 1998 1997 Nominella lån i svenska kronor 42,6 83,2 808,6 686,4 38,0 115,5 839,9 31,2 Statsskuldväxlar 144,1 2,2 -0,1 146,2 225,7 3,5 -0,7 228,5 82,4 Dagslån 25,2 0,0 0,0 11,1 -14,1 Premieobligationer 61,4 0,7 2,2 64,3 58,7 0,7 3,5 62,9 -1,4 Riksgäldskonto 6,7 1,7 0,7 9,0 5,5 2,0 0,6 8,1 -0,9 Riksgäldsspar 2,5 0 0 2,5 4,7 0,2 0,1 5,0 2,5 Allemansspar 29,5 0 0 29,5 0,0 - - - -29,5 Summa nominella lån i svenska kronor 70,2 Reala lån i svenska kronor 5,8 8,2 105,8 93,8 7,5 7,5 108,8 3,0 Riksgäldsspar 0,2 0,0 0,0 0,2 0,5 0,0 0,0 0,5 0,3 Summa reala lån i svenska kronor Lån i utländsk valuta 397,2 -11,5 11,2 18,9 415,8 348,7 13,8 12,1 28,3 402,9 -12,9 Summa marknads- värderad statsskuld -11,5 Kronswappar -41,2 -1,6 -1,9 -44,7 -71,9 -2,3 -5,6 -79,8 -35,1 Valutaswappar 40,7 9,3 -1,6 1,0 49,5 72,0 11,1 -2,0 -3,9 77,2 27,7 Övriga instrument 0,1 -0,2 -0,1 -0,2 1,9 -0,4 -7,7 -6,2 -6,0 Summa skuldskötselinstrument -0,5 -3,3 -1,0 -4,6 -17,2 -8,7 -13,3 Markn.v. statsskuld inkl skuldskötselinstr. -2,1 Den marknadsvärderade statsskulden uppgick till 1 667,7 miljarder, vilket är en ökning med 60,6 miljarder jämfört med . Ökningen förklaras främst av att de orealiserade kursförlusterna ökat med 41,8 miljarder, främst till följd av räntenedgången i och utomlands. Upplupna obetalda räntor, netto , räknas in i den marknads-värderade statsskulden. Orealiserade kursförluster uppgick sammanlagt till till , fördelat på för nominella lån i svenska kronor, 7,5 miljarder för reala lån i svenska kronor och för lån i utländsk valuta. Vidare redovisas i tabell 1.2 den marknadsvärderade statsskulden kompletterad med skuldskötselinstrument. Statsskulden avspeglar statens direkta låns storlek och sammansättning. Därtill påverkar skuldens sammansättning med hjälp av skuldskötselinstrument, t.ex. terminer och skuldbytesavtal (swappar). Även skuldens storlek påverkas, eftersom skuldskötselinstrument i valuta omvärderas till aktuella valutakurser. En beräkning där skuldskötsel- instrument ingår ger därför en bättre bild av skuldens fördelning och storlek. Den balanserade orealiserade valutakursförlusten för skuldskötselinstrument uppgick till , vilket är en ökning med 3,6 miljarder. I marknadsvärdet för skuldskötselinstrument ingår upplupna ränteintäkter, netto med och orealiserade kursvinster med . Den marknadsvärderade statsskulden inklusive skuldskötselinstrument uppgick till 1 659 miljarder. Statsskuldens förfallostruktur som den såg ut respektive 1998 framgår i figur 1.1. Den beskriver förfalloprofilen för den totala statsskulden . Förfalloprofilen har jämnats ut något. Framförallt kan dock noteras en ökning av den andel av skulden som förfaller som har ökat markant . Detta beror på att stocken av statsskuldväxlar ökat, framförallt beroende på inbyten av lån 1028 (, jan.1999). Figur 1.1 Statsskuldens förfallostruktur () Tabellen visar statsskuldens förfallostruktur vid respektive 98- 12-31, där 1 etc. står . 8.2 1.2 STATSSKULDENS KOSTNADER finansierar statsskuldens kostnader genom anslag på statsbudgeten. Redovisningen mot statsbudgeten avser att visa hur verksamheten finansierats med anslagsmedel. Finansiering tillgodoräknas efter utgiftsmässiga principer. De väsentliga anslagen som finansierar statsskulden är - anslaget Räntor på statsskulden, m.m. finansierar statsskuldens och in- och utlåningen till statliga myndigheter m.fl. finansiella utgifter och inkomster. -anslagsposten provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning, finansierar utgifter för provisioner i utländsk valuta mm. - anslaget : Kostnader för upplåning och låneförvaltning finansierar utgifter för provisioner, andra avgifter och ersättningar till banker m.fl., börsnotering och börsinformation, systemkostnader, marknadsföring, prospekt, dragningslistor och konsulter m.m. Utfallen på anslagen framgår av tabell 1.4. Analys av förändringar avseende räntor på statsskulden beskrivs i avsnitt 2.1 Utfall, Statens lånebehov. Vid jämförelse med lånebehovet (se tabell 2.1) är uppgifterna inte helt jämförbara. är lånebehovet för räntor på statsskulden 114,4 miljarder jämfört anslagsutfallet 113,3 miljarder. Avvikelsen beror på en kassamässig korrigering på 1,1 miljarder, då anslagen avräknas utgiftsmässigt. Redovisningsprincipen att utgifter och inkomster avräknas anslagen innebär att s.k. periodiseringar enligt kostnadsmässig redovisning, såsom orealiserade valutakursdifferenser, upplupna räntekostnader etc, inte avräknas anslagen. Redovisning enligt kostnadsmässiga principer framgår dock enligt resultaträkningen och not 1 i notförteckningen. uppgick de kostnadsmässigt redovisade kostnaderna för räntor, över- och underkurser, valutaförändringar m.m. till , (116 037 miljoner). Förklaringen till ökningen av räntekostnader m.m. med 28 313 miljoner, är till största del hänförlig till förändring av orealiserade valutadifferenser som uppgick till 29 miljarder till följd av att den svenska kronan har försvagats. Utfallet för anslaget Kostnader för Upplåning och låneförvaltning har minskat . 1995 var utfallet 1 att jämföra med årets utfall på 509,1 miljoner (inklusive anslaget C1 provisionskostnader). Minskningen över åren av provisionskostnader, avgifter mm för upplåningen i utländsk valuta förklaras främst av en ändrad inriktning på upplåningen i utländsk valuta. utbetalades som är en ökning jämfört med men i nivå med . En bidragande orsak till minskade utgifter för provisionskostnader, mm avseende upplåningen i svenska kronor, är att upplåningen via låneformen Allemansspar successivt minskat fram tills dess att den upphörde . var uppgick provisionskostnaderna mm. till 230,3 miljoner var motsvarande kostnader för Allemansspar 66,9 miljoner, vilket är en minskning med och som förklarar minskningen av provisionskostnader mm. Tabell 1.4 Räntor på statsskulden och andra utgifter, , UTGIFTER (+) OCH INKOMSTER (-) 1994 1995 1996 1997 1998 Räntor på lån i svenska kronor 73 396,5 81 797,0 92 399,6 82 458,0 73 143,4 Räntor på lån i utländsk valuta 21 697,0 21 237,0 23 288,2 23 909,5 23 635,9 Räntor på in-och utlåning till statliga myndigheter m.fl., inkomster -13 189,6 -14 448,0 -14 119,9 -5 617,6 -3 870,7 Summa räntor 81 903,9 88 586,0 101 567,9 100 749,9 92 908,6 Över-/ underkurs vid emission 4 054,5 8 684,3 -1 658,5 -1 677,1 -5 692,1 Valutaförluster/-vinster 17 345,1 6 040,4 -6 051,0 -3 586,5 9 820,6 Kursförluster /-vinster 1 161,1 1 477,3 5 685,6 2 764,7 15 638,8 Övrigt (depositioner, intäktsförda preskriberade obligationer mm) -341,5 -40,4 -11,0 Summa över/underkurser, realiserade valutaförändringar mm Summa nettoutgifter (Anslaget räntor på statsskulden) Provisioner, avgifter mm. (lån i utländsk valuta) *) Provisioner, avgifter mm. (lån i svenska kronor) Övriga utgifter upplåning och låneförvaltning Summa utgifter för provisioner mm (anslaget Upplåning och låneförvaltning) Summa utgifter avräknade anslag 104 851,1 105 944,4 100 320,6 98 950,5 113 820,3 *) har utgifterna för provisioner mm, 93,2 miljarder, en särskild anslagspost ; C1 Provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning. Utfallet för anslaget Upplåning och låneförvaltning uppgick till 415,9 miljarder . övriga kostnader för förvaltning av statsskulden finansieras av anslaget förvaltningskostnadsanslag. Anslaget finansierar bl.a. utgifter för löner, lokaler, utbildning, systemkostnader och information. var utgifterna (72 miljoner). Övriga anslag för andra verksamheter framgår av anslagsredovisningen. 9 2 statens LÅNEBEHOV Statens lånebehovet har minskat kraftigt ; se figur 2.1. uppvisade statens betalningar ett överskott på och därmed skedde en amortering av statsskulden. Senaste kalenderåret då statens betalningar gav ett överskott var 1989. Figur 2.1 Statens lånebehov, inklusive och exklusive räntor, , tolvmånaderstal, miljarder kronor. Lånebehovet bestäms, som framgår av tabell 2.1, av tre faktorer: - det primära saldot (dvs. nettoflödet av in- och utbetalningar från respektive till staten med undantag för betalningar för räntor på statsskulden); - in- och utlåning till myndigheter och statliga bolag; - räntor på statsskulden. är statens lånebehov liktydigt med statens budgetsaldo. nettoutlåning samt en kassamässig korrigeringspost har tillförts statsbudgeten. Minskningen av lånebehovet var nästan lika stor som . Liksom bidrog ökad tillväxt och lägre räntor till minskningen, bl.a. genom ökade skatteinbetalningar och minskade utbetalningar för räntebidrag till bostadsbyggande. Tabell 2.1 Statens lånebehov under kalenderåren 1994 98, miljarder kronor. 1994 1995 1996 1997 1998 Primärt lånebehov 77,9 37,2 -79,5 -92,7 -124,0 varav statsverkets primära saldo 1 30,8 12,7 46,3 -82,3 -121,2 nettoutlåning 2 47,1 24,5 -125,8 -10,4 -2,8 Räntor på statsskulden 107,0 101,4 100,5 99,0 114,4 varav räntor för lån i svenska kronor 66,8 74,5 83,5 78,2 78,1 räntor för lån i utländsk valuta 22,7 20,8 23,0 24,3 26,4 realiserad valutadifferens, netto 17,5 6,1 -6,1 -3,6 9,8 Statens lånebehov (netto) 184,9 138,6 21,0 6,2 -9,7 1Varav förändring på räntekonto; 1994: 4,5, 1995: 4,7, 1996: 1,2, 1997: -10,1, 1998: -4,2. 2Förändring på räntekonto ingår med samma belopp som i not 1 med omvänt tecken. Förändringar i myndigheternas behållningar på räntekonton påverkar både det primära saldot och nettoutlåning, men med motsatt tecken. De blåser därför upp bruttobeloppen. Efter korrigering för räntekontots påverkan ökade överskottet på det primära saldot 1998. Motsvarande korrigering av nettoutlåning visar att utlåningen minskade med 1998, jämfört med 20,5 miljarder . Nettoutlåningen fortsatte således att bidra till ett minskat lånebehov, men i mindre grad än föregående år då stora amorteringar av lån gjordes. Det primära lånebehovet definieras som summan av det primära saldot och nettoutlåningen. Följaktligen är det opåverkat av omflyttningar mellan dessa båda komponenter och siffrorna är lättare jämföra år för år. Det primära lånebehovet minskade med ca , och gav därmed ett överskott på . Utbetalningarna för räntor på statsskulden uppgick till . Det är ca högre än 1997. Den ökade räntebelastningen förklaras till största delen av större valutakursdifferenser till följd av att kronan försvagades mer . Dessutom gjorde kontoret större byten och uppköp av obligationer , vilket genererade kursförluster. Den ökade räntebelastningen till följd av gjorda uppköp och byten minskar dock statens framtida räntebetalningar i motsvarande grad. Räntebetalningarna på statsskuld- växlar liksom de totala kupongbetalningarna på obligationslån minskade till följd det lägre ränteläget. Effekten på räntebetalningarna har påskyndats av att kontoret bytt in obligationer med kuponger med hög ränta. Nettot av tillfälliga betalningarna bidrog i mindre utsträckning till att minska lånebehovet jämfört med . uppgick de tillfälliga nettoinbetalningarna till ca , vilket är en halvering jämfört med föregående år. Nedgången berodde till största delen på att amorteringar av lån i minskade. Vidare sjönk statens utförsäljningar från 1997 till ca 1998. Nedgången av de tillfälliga nettoinbetalningarna motverkades av att behållningen från delpensionsfonden på ca levererades in till statskassan . Att statens betalningar gav ett överskott trots ökade räntebetalningar och minskade tillfälliga nettoinbetalningar visar att den underliggande utvecklingen av statsfinanserna varit god. Den ekonomiska utvecklingen har mer än uppvägt dessa faktorer, främst via ökade skatteinbetalningar. 9.2 2.2 PROGNOSer över statens lånebehov 9.2.1 2.2.1 Mål och rapporteringskrav skall genom att upprätta tillförlitliga prognoser av god kvalitet över statens lånebehov bidra till att statens lånekostnader minimeras. Lånebehovsprognoser görs i första hand som underlag för kontorets låneplanering på lång och kort sikt. Genom god framförhållning i såväl den långsiktiga låneplaneringen som i den kortsiktiga likviditetshanteringen kan kontoret sänka statens lånekostnader. Publiceringen av prognoserna ger därtill externa bedömare bättre möjlighet att förutsäga och förstå kontorets agerande. I så måtto är prognosverksamheten ett led i marknadsvården. Kontoret gör årsprognoser med, som längst, en prognoshorisont . Årsprognoser uttrycks externt i form av ett intervall på ±5 miljarder, där gränserna normalt är hela multiplar av tio. Rullande görs därefter månadsprognoser. I början av publiceras punktestimat av lånebehovet för innevarande och följande månad. presenterar kontoret en reviderad årsprognos och, i förekommande fall, . För internt bruk görs dessutom dagfördelade prognoser som underlag för likviditetsförvaltningen. 9.2.2 2.2.2 Lånebehovsprognosernas tillförlitlighet Utvärderingen av prognoserna görs i första hand med hjälp av mått på avvikelser mellan prognoser och utfall. Avvikelserna jämförs med motsvarande siffror för tidigare perioder. I det följande redovisas jämförelser mellan utfall och prognos för såväl års-, månads- och dagsprognoser. För att ge en bild av lånebehovsprognosernas relativa tillförlitlighet är det intressant att även jämföra med hur andras prognoser utfallit. 9.2.2.2 9.2.2.3 9.2.2.4 Årsprognoser Kontorets första prognos för presenterades . Där angavs ett lånebehov i intervallet -. Den interna bedömningen låg på ett lånebehov strax under noll. Intervallet flyttades sedan två gånger. ändrades prognosen till ett överskott på till följd av stora skatteinbetalningar . Detta intervall låg fast till då punktestimatet -3,angavs. Denna revidering berodde på att inbetalningar på ca från utförsäljning av statlig egendom togs bort. var kontoret tillbaka till sin första bedömning, dvs. ett överskott obetydligt över noll. Utfallet blev ett överskott på . Årsprognosen höll sig därmed inom ett smalare spann och reviderades färre gånger än , trots att den publicerades . Utfallet låg dessutom inom det intervall kontoret ursprungligen angav, låt vara i motsatt del av detta i förhållande till den första bedömningen. Trots att årsprognosen sammantaget gått bra finns det avvikelser inom de olika delarna mellan prognosen och utfallet. Överskottet i det primära saldot var större än väntat, främst till följd av större inbetalningar av inkomstskatt, företagsskatt och arbetsgivaravgifter. Dessutom blev räntebidragen till bostadsbyggande lägre än väntat. Vad gäller övriga myndigheters utbetalningar har sammantaget inte några stora avvikelser uppstått. Utbetalningar för räntor på statsskulden blev däremot högre än väntat. Det beror bl.a. på att kontoret gjort större byten och uppköp av obligationer än vad som planerades . Detta har genererat kursförluster, vilka dock delvis motverkats av ökade överkurser till följd av större emissioner av nominella obligationer än först planerat. Kontorets beräkningar av räntebetalningar bygger konsekvent på de räntor och växelkurser som gäller då prognosen görs. Eftersom kronan försvagades , blev även valutakursförlusterna större än väntat. 9.2.2.5 Jämförelse med andras årsprognoser Årsprognoser publiceras även av , () och (). I tabell 2.2 jämförs kontorets årsprognoser med motsvarande prognoser från dessa myndigheter. Prognoserna skiljer sig åt i vissa metodmässiga avseenden, liksom när det gäller prognostidpunkterna, vilket gör jämförelserna bör tolkas med försiktighet. För enkelhets skull jämförs här kontorets första prognoser, respektive , med i första hand de bedömningar som presenterats närmast därefter. Tabell 2.2 Årsprognoser och utfall för lånebehovet 1997 98, miljarder kronor (prognostidpunkt inom parentes). Utfall RGK KI RRV/ES V 1997 6,2 33 (okt -96) 291 (sept -96) 11 (nov -96) 39 (dec -96) 1998 -9,7 -0 (juni -97) 15 (sep -97) 5 (aug -97) 20 (dec -97) 1 Inklusive utförsäljningsinkomster. prognosfel uppgick grovt räknat till 1997 och till 10 miljarder . Båda åren överskattades lånebehovet. Även övriga prognoser låg för högt. I flertalet fall låg de också längre från utfallet än prognoser. I början av publicerar en prognos för (prognos 1) och en reviderad prognos för innevarande månad (prognos 2). Medel- respektive medianavvikelserna för åren 1994 1998 presenteras i tabell 2.3. Tabell 2.3 Medel- och medianavvikelse (inom parentes) i absoluta tal i månadsprognoser 1994 1998, miljarder kr. 1994 1995 1996 1997 1998 Prognos 1 2,5 (1,8) 4,0 (3,2) 5,0 (3,6) 4,2 (2,3) 5,5 (5,0) Prognos 2 1,3 (1,3) 2,8 (1,8) 4,1 (4,2) 3,9 (2,1) 5,3 (3,9) Både medel- och medianavvikelserna var större 1998 än 1997 och, med några undantag, även större än . Det gäller för både prognos 1 och prognos 2. Orsaken är i första hand att problemen att bedöma skattebetalningar varit större än normalt, främst på grund av att det infördes en ny modell för skatteuppbörd, det s.k. skattekontosystemet. Medelfelet förklaras huvudsakligen av stora avvikelser , . kom det in mindre skatt på räntor än väntat. Vidare hade ett antal myndigheter större utbetalningar än prognostiserat. Till följd av inkörningsproblem med utbetalningar från skattekontosystemet, samt en lagteknisk miss som rättades till först , blev nettoinbetalningarna betydligt större än prognostiserat. När utbetalning- arna kom igång uppstod prognosavvikelser med omvänt tecken. Skattekontot bidrog således till stora fel , vilket lett till att även medianfelet var stort . Därtill kommer att fyllnadsinbetalningarna av skatt blev större än prognostiserat , . Fyllnadsinbetalningar av skatt är alltid svåra att prognostisera. De är ofta resultatet av reavinster från t.ex. aktie- och fastighetsförsäljningar från både fysiska och juridiska personer. Enstaka strukturaffärer i näringslivet kan generera stora skatteinbetalningar. Kontoret undersöker möjligheterna att samla in underlag för att göra bättre uppskattning av fyllnadsinbetalningarna. dagfördelar månadsprognosen som underlag för kontorets likviditetshantering. Prognosen justeras löpande. I grundprognosen, som lämnas till handlarna, ingår bl.a. betalningar som är godtyckligt placerade, i allmänhet jämnt fördelade över månaden, eftersom ut- respektive inbetalningsdagen inte är känd. Prognosen justeras sedan så snart betalningsdagen fastställs. omkring kl. 9.00 kan utfallet för dagens skatteinbetalningar avläsas. Omkring kulminationsdagarna för skatteuppbörden kan justeringar på några miljarder kronor behöva göras. Detta kan gälla även om skatteprognosen för månaden som helhet ligger rätt, eftersom betalningstidpunkterna varierar. töms postgirots ut- och inbetalningskonton till Rix-systemet, vilket innebär att de flesta betalningarna för dagen är gjorda. Prognosen som lämnas efter juste- ringen är därför nästan lika med utfallet. För att inkludera de sista betalningarna görs en avslutande avstämning . I tabell 2.4 jämförs grundprognosen, dvs. den dagsprognos som görs i början av månaden, med utfall . De dagfördelade prognoserna finns inte dokumenterade . Tabell 2.4 Medel- och medianavvikelse (inom parentes) i dagsprognoser (grundprognosen) 1997 och 1998, miljoner kr. 1997 1998 Grundprognos 885 (463) 1189 (590) Medelavvikelsen för både 1997 och 1998 är betydligt högre än medianavvikelsen. Det speglar att prognososäkerheten är störst för skatteinbetalningarna. De största prognosavvikelserna uppträder därför under de relativt få dagar då skatteuppbörden kulminerar. Både medel- och medianavvikelserna halveras efter det att prognosen justerats för effekterna av dels att okända betalningstidpunkter blivit kända, dels att skatteutfallet blivit känt. Det innebär att den prognos som lämnas kl. 9.00 är betydligt mer tillförlitlig. Både medel- och medianavvikelsen är större 1998 än 1997. En viktig förklaring är skattekontosystemet, som ändrade betalningsmönstret. Eftersom dagfördelningen av skatteinbetalningarna bara kan göras på grundval erfarenhet från tidigare perioder tog det tid innan kontoret kunde skönja det nya mönstret. Den viktigaste förklaringen till att både månads- och dagsprognoserna gått sämre är således gemensam. 9.2.3 2.2.3 Effekter på upplåningskostnaderna Syftet med lånebehovsprognoserna är att ge underlag för kontorets upplåningsplanering och likviditetshantering för att därigenom bidra till att sänka kostnaderna för statsskulden. Genom att kontoret publicerar prognoserna blir det också lättare för marknadsaktörer att förstå och förutsäga kontorets agerande. I så måtto är prognoserna ett led i kontorets marknadsvård. Kontoret lägger därför stor vikt vid att göra så tillförlitliga prognoser som möjligt. Det är emellertid inte lätt att kvantifiera prognosernas effekter på upplåningskostnaderna. Effekterna av marknadsvård generellt är svåra att mäta. Även när de gäller prognosernas och prognoskvalitetens direkta betydelse för lånekostnaderna finns emellertid mätproblem. Det beror på att det är svårt att definiera meningsfulla jämförelsenormer. Eftersom upplåningen påverkas av faktorer vid sidan av lånebehovsprognosen, t.ex. marknadsvårdshänsyn, finns inte någon entydig relation mellan en viss beräknad bana för det framtida lånebehovet och en viss emissionsplan. Det går därför inte att fastställa hur upplåningen hade sett ut om prognosen varit annorlunda, t.ex. alltid överensstämt med utfallet. Följaktligen är det inte möjligt att kvantifiera effekterna på lånekostnaderna av avvikelser mellan prognos och utfall. Den alternativa låneplanen skulle vara godtycklig och därmed blir även resultatet av beräkningarna godtyckligt. Kontoret redovisar därför ingen kvantifiering av effekterna på lånekostnaderna av prognosavvikelser. Däremot kan dagsprognosernas effekter utvärderas genom att jämföra faktiska kostnader och intäkter för likviditetsförvaltningen med resultatet av att schablonmässigt låna respektive placera till dagslåneränta. Det ger ett mått på vilka besparingar kontoret gjort genom att med stöd av dagsfördelade prognoser förlänga horisonten i likviditetshanteringen, dvs. intäkterna (brutto) av att göra prognoser jämfört med alternativet att inte göra dagsprognoser. Dessa beräkningar, som redovisas utförligare i avsnitt 3.2.8, visar att kontoret genom att på grundval av dagsprognoserna förlänga horisonten i likviditetshantering sparat in sammanlagt ca , varav 7 miljoner . Följaktligen har kontorets dagsprognoser bidragit till att reducera statens räntekostnader. Upplåning och statsskulds - förvaltning 10.1 3.1 Mål och övergripande strategi tar upp och förvaltar lån för att finansiera statsskulden, eventuella underskott i statens budget och andra utgifter som beslutar om. Statsskulden delas upp på nominella lån, reala lån och lån i utländsk valuta. Huvuddelen av upplåningen görs med hjälp av instrument anpassade för handel i stora volymer på värdepappersmarknader. Därtill använder sig kontoret av instrument som är särskilt avpassade för upplåning direkt från hushållssektorn. Målet för verksamheten anges i regleringsbrevet som att långsiktigt minimera kostnaden för statsskulden inom ramen för penningpolitikens krav. angav regeringen riktlinjer för omfattningen av valutaupplåningen. Övriga beslut om skuldförvaltningen räntebindningstider, valutasammansättning och försäljning av realobligationer m.m. har, liksom tidigare, fattats av . Regeringen preciserade i regleringsbrevet målet om kostnadsminimering genom att ange att kostnaderna för den faktiska skulden, mätta , bör understiga kostnaderna för två s.k. riktmärkesportföljer. Den ena avser skulden i kronor, den andra skulden i utländsk valuta. Riktmärkesportföljerna har fastställts av .