prop · GM031D5 · 1999-01-01 00:00:00 — Det var i synnerhet kapitalvaruhandeln som bidrog till konsumtionstillväxten, t.ex. handeln med bilar och delar av den s.k. sällanköpsvaruhandeln. ökade den privata konsumtionen jämfört med . Denna konsumtionsökning var något starkare än vad som förväntades ekonomiska vårproposition. Framförallt var det handeln med bilar och sällanköpsvaror som fortsatte att uppvisa en stark försäljningsutveckling. Förra årets ökning av den privata konsum- tionen sammanföll med en minskning av hushållens reala disponibla inkomster. Därmed sjönk hushållens sparkvot, definierad som sparandet i förhållande till den disponibla inkomsten, till en nivå . Hushållens disponibla inkomster förväntas öka innevarande år och tillväxten i hushållens inkomster förväntas bli ännu starkare 1999. Den gynnsamma inkomstutvecklingen innebär att utrymmet för en privat konsumtionsökning framöver är stort. Konsumtionsutrymmet stärks dessutom av hushållens förhållandevis starka förmögenhetsställning. Den främsta orsaken till den förbättrade förmögenhetssituationen är att värdet av hushållens aktie- och småhusinnehav har ökat . Behovet av att spara av de disponibla inkomsterna har därmed minskat. De låga räntenivåerna underlättar dessutom finansieringen av vissa kapitalvaruinköp, vilket innebär att försäljningsvolymen av kapitalvaror sannolikt tilltar. har situationen på arbetsmarknaden förbättrats. Sysselsättningen har ökat och arbetslösheten har minskat. Som ett resultat av förbättringen på arbetsmarknaden minskar hushållens osäkerhet vad gäller framtida arbetsinkomster. De svenska hushållens förbättrade ekonomi återspeglas i stor utsträckning av hushållens framtidsförväntningar, som redovisas av i de s.k. Alltfler hushåll bedömer nu att deras egen ekonomiska situation kommer att förbättras framöver och att framtidsutsikterna för den svenska ekonomin är gynnsamma. Dessutom förväntar sig flertalet hushåll att arbetslösheten kommer att sjunka framöver och att inflationen kommer att vara fortsatt låg. Som en följd av den alltmer optimistiska synen har de svenska hushållen minskat sitt sparande. Hushållens sparkvot är låg och bankernas utlåning till hushållen har ökat successivt . Volymen av hushållens totala bankkrediter är emellertid, trots uppgången, betydligt mindre än . Utvecklingen av detaljhandelns försäljning antyder att hushållens minskade sparande har skapat utrymme för bl.a. inköp av hemelektronik och möbler. Handeln med radio- och televisionsutrustning har ökat med jämfört med , och möbelhandeln har ökat med . Dessutom tyder den löpande statistiken över totala nybilsregistreringar på att även nybilsinköpen har ökat kraftigt. Diagram 9.1 Privat konsumtion och disponibel inkomst Miljarder kronor, 1991-års priser Sammantaget förväntas hushållens totala efterfrågan öka ytterligare , främst som en följd av ökade disponibla inkomster, förbättrade arbetsmarknadsförhållanden och mycket positiva framtidsförväntningar. Den totala privata konsumtionen förväntas öka 1998 och 1999. Därmed upprevideras bedömningen som gjordes i vårpropositionen . Konsumtionstillväxten förväntas sedan avta till respektive . Den avtagande tillväxttakten i den privata konsumtionen är huvudsakligen ett resultat av att hushållen under både 1998 och 1999 i stor utsträckning beräknas uppgradera och ersätta slitna kapitalvaror. Dessa konsumtionsutgifter förväntas återgå till långsiktigt normala nivåer, vilket resulterar i en svagare ökning av hushållens totala konsumtionsutgifter. Det finns naturligtvis flera moment av osäkerhet i bedömningen av hushållens konsumtionsutveckling . I synnerhet gäller detta eventuella effekter på hushållens framtidsförväntningar, och därmed effekter på deras konsumtionsbeteende, av diverse makroekonomiska händelser, såväl inhemska som internationella. Det är t.ex. tänkbart att den asiatiska krisen blir djupare och att dess effekter på den svenska ekonomin får återverkningar på hushållens konsumtionsbeteende. Hushållens förmögenhetsställning påverkas negativt av en global nedjustering av aktiepriserna. Det är emellertid troligt att det kortsiktiga beroendet mellan hushållens konsumtionsutgifter och priserna på aktier är förhållandevis begränsat. Anledningen är att hushåll i allmänhet strävar efter att utjämna sina konsumtionsutgifter över tiden. 7 Löner Löneavtal är nu slutna för i stort sett hela arbetsmarknaden. De flesta avtal löper . I flertalet avtal är dock det sista avtalsåret uppsägningsbart. För ekonomin som helhet beräknas avtalen ge löneökningar på i genomsnitt , vilket är ca 1 procent-enhet lägre än de avtalade löneökningar som förra avtalsrörelsen resulterade i. Inom vissa avtalsområden har parterna eller de oberoende medlarna även redovisat uppskattningar av löneglidningen . Bedömningarna varierar med ett sammanvägt genomsnitt på . Den här redovisade prognosen är betingad av att lönerna ökar i enlighet med dessa bedömningar, dvs. att löneglidningen för hela arbetsmarknaden begränsas till . De totala löneökningarna beräknas därmed bli . Tabell 7.1 Timlöner Årlig procentuell förändring 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Industri 7,4 4,5 Avtal 3,7 3,1 2,9 1,5 2,4 Avtal1 2,6 3,8 3,1 1,9 Privata tjänster 5,6 4,4 Avtal 4,5 3,6 3,1 2,7 2,5 Statliga myndigheter 7,4 4,3 Avtal 5,0 3,5 1,9 2,5 2,5 Kommunala myndigheter 5,8 4,8 Avtal 5,3 4,7 2,3 2,7 3,5 Totalt 6,0 4,5 3,3 2,9 3,2 3,0 Avtal 4,4 3,8 2,8 2,4 2,7 Löneglidning 1,7 0,7 0,5 0,5 0,5 1 Avtalet för byggnadsarbetare, som är den största gruppen inom byggnadsindustrin, sträcker sig endast fram till . Därför har inget avtal för lagts in i tabellen för denna näringsgren. Källor: och . Avtalen Sedan förra avtalsrörelsen, 1995, har förhandlingsordningen inom vissa avtalsområden förändrats, vilket sannolikt har påverkat årets avtalsrörelse. I samband med vårpropositionen 1996 gav regeringen i uppdrag åt arbetsmarknadens parter att redovisa sin syn på den framtida lönebildningen och gemensamt formulera nödvändiga förändringar av förhandlingssystemet och lönebildningsordningen för att säkerställa en bättre fungerande lönebildning. Bakgrunden var att avtalsrörelse resulterade i förhållandevis höga avtal. De förslag till åtgärder som de olika parterna presenterade skilde sig åt i betydande grad. Det framkom dock att det finns en bred samsyn bland arbetsmarknadens parter vad gäller lönebildningens betydelse för bekämpningen av arbetslösheten. Den mest konkreta förändringen skedde inom industrin där parterna undertecknade ett avtal som bl.a. innehöll en ny förhandlingsordning. En annan förändring jämfört med förra avtalsrörelsen är att arbetsgivarna synes ha lagt större vikt vid koordineringen av avtalsrörelsen. Arbetsgivarna på den privata sidan verkade för att avtalen inom den konkurrensutsatta industrin, där förhandlingarna bedrevs utifrån den nya mer strukturerade förhandlingsordningen, slöts före andra avtal. På arbetstagarsidan enades alla kring ett samordnat lönekrav som totalt värderades till , inklusive löneglidning. Årets löneförhandlingar resulterade i avtal som beräknas ge löneökningar på i genomsnitt , och för ekonomin som helhet. Att löneökningarna är något lägre än de övriga åren beror på att vissa av de treåriga avtalen är uppdelade på två perioder, dvs. avtalsrevisionerna sker endast , och . Det innebär att löneökningarna mätt som årsgenomsnitt blir låga . I flera av de avtal som slutits har den inledda utvecklingen mot friare lönesättning på lokal nivå ytterligare förstärkts. I några avtal finns inga centralt fastställda löneökningar. Inom flera andra avtalsområden är det endast fastställt vilka generella lönepåslag som kommer att gälla om parterna inte kommer överens på lokal nivå. Det betyder att det är svårt att avgöra vad de totala avtalsmässiga löneökningarna slutligen kommer att bli. Det innebär också att det är svårare att definiera vad som är avtalade löneökningar och vad som är löneglidning. För merparten av de kommunalt anställda har det endast fastställts ett s.k. lägsta utrymme för löneökningarna. Det innebär att det råder stor osäkerhet om de slutliga löneökningarnas storlek. Ett inslag i avtalen som är gemensamt för flera områden är att det, inom ramen för de totala avtalade löneökningarna, avsätts ett visst löneutrymme för en arbetstidsförkortning. I några avtal kan arbetstidsförkortningen antingen tas ut som ledighet, pension eller som höjd lön. Flexibiliteten i arbetstidens förläggning har också utökats inom vissa områden. Löneglidning Löneglidningen har uppgått till i genomsnitt . Den största löneglidningen har registrerats inom industrin. har löneglidningen varit något lägre än det historiska genomsnittet, . Det måste ändå betraktas som en förhållandevis hög löneglidning mot bakgrund av det svaga arbetsmarknadsläget och de relativt höga avtalade löneökningarna i 1995-års avtalsrörelse. Inflationen har dessutom varit mycket låg , betydligt lägre än inflationsförväntningarna 1995. Det borde ha bidragit till låg löneglidning eftersom reallöneökningarna blev betydligt högre än parterna räknade med när avtalen slöts. Det finns flera faktorer som talar för att löneglidningen kan begränsas till . Pristrycket i ekonomin väntas bli fortsatt lågt (se kapitel 8), vilket kan väntas dämpa löneglidningen. Reallönerna kommer, med de nominella löneökningar som antas i prognosen, att stiga med i genomsnitt . Det är betydligt mer än den genomsnittliga reallöneökningen . Diagram 7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet Årlig procentuell förändring Eftersom den individuella lönesättningen i större utsträckning än tidigare kommer att fastställas på lokal nivå har arbetsgivarna större möjlighet att direkt fördela lönerna med hänsyn till individuella prestationer och rekryteringsläget. De behöver därmed inte i samma utsträckning som tidigare justera det relativa löneläget bland de anställda via löneglidning. I några avtal finns det också inslag av större flexibilitet vad gäller arbetstidens förläggning, vilket kan leda till minskade kostnader för övertid. Andra faktorer som talar för låg löneglidning är att det inte antas ske några fler höjningar av löntagarnas avgifter och inkomstskatter samt att uppmärksamheten kring lönerna har stigit sedan förra avtalsrörelsen. Industrins samarbetsavtal, gemensamma lönekrav samt de uppskattningar av löneglidningen som parterna eller medlarna inom vissa avtalsområden har gjort, ställer sannolikt större krav än tidigare på parterna att hålla nere löneglidningen. Att det, som framgår av parternas rapportering av synen på den framtida lönebildningen, finns en bred samsyn vad gäller lönebildningens betydelse för att bekämpa arbetslösheten bidrog sannolikt till att avtalen blev lägre än för den föregående treårsperioden. Det kan också väntas bidra till att löneglidningen begränsas så att de totala löneökningarna inte leder till att konkurrenskraft försämras och att tillväxten i ekonomin hämmas. Företagen har ett begränsat utrymme att övervältra ökade kostnader på konsumenterna när penningpolitiken anpassas för att uppnå inflationsmålet. Den internationella priskonkurrensen, som troligtvis kommer att skärpas ytterligare till följd av Asienkrisens verkningar på världsekonomin, bidrar också till att det är svårare att höja priserna. Därmed skapar höga löneökningar i första hand press på företagen att rationalisera verksamheten, vilket dämpar sysselsättningsutvecklingen. Om inte företagen klarar av att öka produktiviteten i samma takt som reallönerna stiger, sjunker företagens vinstmarginaler. Även detta leder till att tillväxten i ekonomin hämmas och att sysselsättningsutvecklingen försvagas. Den ökade medvetenheten om dessa förhållanden torde bidra till en låg löneglidning. Även om det finns flera faktorer som talar för en låg löneglidning framöver finns det fortfarande risk för att löneglidningen kommer att bli högre än vad som antas i prognosen. I samband med att efterfrågan på arbetskraft stiger kan det uppstå brist på arbetskraft inom vissa branscher, vilket kan öka lönetrycket. Blir löneglidningen hög inom vissa branscher eller för vissa yrkesgrupper finns det risk för att löneglidningen drivs upp även inom andra branscher. Historiskt sett har följsamheten mellan löneökningarna varit stor mellan olika branscher och sektorer, trots att förutsättningarna, i form av vinstläge och sysselsättningsutveckling, har varierat. Som tidigare nämnts medför vissa avtalskonstruktioner att det är svårt att avgöra löneökningarnas storlek. Att det exempelvis för merparten av de kommunalt anställda endast är inlagt ett lägsta utrymme för avtalen kan innebära betydande löneökningar utöver detta lägstautrymme, vilket i så fall noteras som hög löneglidning inom denna sektor. Det är endast som har fastställt definitiva avtalsmässiga löneökningar. Det avtalet ger högre löneökningar än de höjningar som angetts som lägsta utrymme i de övriga avtalen. Det innebär att det finns risk för att löneökningarna inom övriga områden kommer att överstiga lägstautrymmet . Detta gäller framför allt medlemmar som blivit utlovade mer än övriga landstingsanställda, enligt ett avtal som slöts 1995. Internationell jämförelse Lönerna i har stigit med några tiondels procentenheter mer än genomsnittet i övriga . De höga kostnadsökningarna har kompenserats av en försvagad valuta och snabbare produktivitetstillväxt i . antas ungefär samma produktivitetsökning som i övriga . antas kronan stärkas. Därmed är det viktigt att lönerna i inte ökar snabbare än i de viktigaste konkurrentländerna för att inte konkurrenskraften för svensk exportindustri skall försämras. Om inte företagen kan kompensera eventuella högre kostnadsökningar genom att rationalisera verksamheten eller att sänka vinstmarginalerna, tvingas de höja exportpriserna. Det leder till minskad efterfrågan på svenska varor, vilket hämmar tillväxten och sysselsättningen. De löneökningar som antas i prognosen ligger ungefär i linje med utvecklingen i övriga . Tabell 7.2 Arbetskraftskostnad per anställd i näringslivet enligt Årlig procentuell förändring 1996 1997 1998 1999 2,4 2,2 1,8 1,9 2,8 3,3 2,3 2,4 4,3 4,4 3,2 2,8 3,3 4,9 5,4 4,8 2,0 2,0 2,2 2,7 1,0 2,7 2,5 2,6 3,6 4,0 4,3 4,7 2,9 1,7 3,4 2,8 10,9 9,5 6,7 5,5 3,5 4,9 6,0 5,9 2,1 2,5 2,7 3,6 5,5 6,0 4,1 4,0 3,6 3,1 3,0 3,5 Sverige1 6,2 3,6 4,1 4,0 EU 3,3 3,5 3,1 3,1 1OECD:s prognos. Se fotnot 1. Källa: Economic Outlook, . 8 Inflation Inflationstrycket är mycket lågt i svensk ekonomi. Detta illustreras bl.a. av att konsumentprisindex (KPI) var oförändrat . Förutsättningarna är gynnsamma för låga prisökningar även framöver. Återhållsamma löneökningar, en god produktivitetstillväxt, måttliga internationella prisökningar samt låga inflationsförväntningar hos såväl hushåll som företag, bidrar till att hålla ned konsumentpriserna i . Utvecklingen av KPI styrs i stor utsträckning av tillfälliga effekter såsom fallande räntor samt vissa skatte- och subventionsförändringar. Inflationen beräknas ligga omkring noll även fortsättningsvis . förväntas KPI öka med under loppet av året. Lönerna förväntas öka måttligt även medan produktivitetsutvecklingen mattas något. antas klara inflationsmålet så att inflationen ligger kring . Eftersom konsumentpriserna förväntas öka med under loppet av 1999 beräknas årsgenomsnittet för bli . Bostadskostnaderna En viktig förklaring till den låga prisutvecklingen är minskade bostadskostnader. utgör en tredjedel av totala KPI och är därmed av stor betydelse för den uppmätta inflationen. höjdes taket för ROT-avdragen och fastighetsskatten sänktes, vilket medförde lägre boendekostnader för hushållen som de mäts i KPI. Med lägre räntor har också räntekostnaderna för egnahemsägare fortsatt att falla. De bostadslån som successivt förfaller sätts vanligen om till en lägre ränta. I aug-usti bidrog denna kostnadsminskning till att sänka inflationen . Även fortsättningsvis och beräknas lägre räntekostnader hålla ned inflationen. Räntekostnaderna faller dock betydligt långsammare , vilket är en viktig orsak till att priserna beräknas öka något snabbare än . Utöver ovan nämnda faktorer förklaras de låga bostadskostnaderna av att hyrorna för hyreslägenheter har ökat måttligt. fram t.o.m. augusti har hyrorna ökat med . Eftersom flertalet av hyresavtalen sluts indikerar detta att hyresökningarna blir , vilket historiskt sett är lågt. har hyrorna ökat med och de har därmed höjt KPI i betydande omfattning. Bland annat ränteläget och den tillfälliga sänkningen av fastighetsskatten för flerfamiljshus , talar för att hyrorna ökar måttligt även . Löner och producentpriser Lönekostnaderna är av stor betydelse för pris- och sysselsättningsutvecklingen. steg lönerna inom näringslivet i genomsnitt med och inom offentliga myndigheter med . Slutna avtal indikerar en betydande nedväxling i löneökningstakten. Om så inte blir fallet är risken överhängande att priserna ökar något snabbare och, via en stramare penningpolitik, sysselsättningen ökar långsammare än vad som antas i denna prognos. Lönebildningen framstår således som en risk i prognosen. Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling Årlig procentuell förändring 1997 1998 1999 2000 2001 KPI, årsgenomsnitt 0,9 0,5 0,7 1,7 2,0 KPI, dec-dec 1,9 0,1 1,1 2,0 2,0 Basbelopp (tusental kr) 36,3 36,4 36,4 36,7 37,3 HIKP1, årsgenomsnitt 1,8 1,2 1,1 - - HIKP1, dec-dec 2,7 0,5 1,5 - - NPI, årsgenomsnitt -1,2 -1,4 0,7 - - NPI, dec-dec -0,9 -0,5 0,6 - - KPI, OECD2, årsgenomsnitt 2,0 1,5 1,8 2,0 2,0 1 Harmoniserat index för konsumentpriser inom EU. 2 Med avses 16 länder, se kapitel 2. Källor: och . Alltför stora löneökningar kan skapa inflationstryck bl.a. genom ökade produktionskostnader inom industrin. steg produktiviteten i industrin med . Den omfattande effektiviseringen av produktionen har i stort balanserat löneökningarna, vilket har bidragit till att industrins producent- och hemmamarknadspriser har legat förhållandevis stilla (se diagram 8.1). Till exempel har industrins priser för hemmamarknaden varit i det närmaste oförändrade fram till och med . Industrins investeringar beräknas ligga på en hög nivå såväl som , vilket talar för en fortsatt god produktivitetstillväxt. Utbyggnaden av produktionskapaciteten torde bidra till att inflationsdrivande flaskhalsar kan undvikas trots förväntningar om en fortsatt uppgång i industriproduktionen. Eftersom en allt större del av industrins insatsvaror är importerade har den internationella prisutvecklingen och växelkursens förändring stor betydelse för industrins produktionskostnader. Den förhållandevis svaga ökningen av producentpriserna förklaras bl.a. av förstärkningen av kronan . Den fördelaktiga produktivitetsutvecklingen och de låga löneökningarna i har, tillsammans med Asienkrisen, dessutom dämpat världsmarknadspriserna. Asienkrisen har medfört en skärpt internationell konkurrens som pressar priserna, vilket bl.a. indikeras av barometer . Barometern visar att svenska industriföretag förväntar sig ett fortsatt kraftigt fall i försäljningspriserna på exportmarknaden. Utöver effekterna via produktionskostnaderna är importpriserna också viktiga för de svenska konsumentpriserna genom att en stor del av hushållens konsumtion utgörs av varor tillverkade i utlandet. Låga internationella prisökningar och den antagna förstärkningen av kronan medför att importpriserna sjunker , vilket bidrar till lägre svenska konsumentpriser. förutses de internationella råvaru-priserna stiga, vilket ger ett blygsamt bidrag till inflationen i . Inflationsförväntningar och hushållens efterfrågan Den låga och sjunkande inflationen har medfört ett väsentligt fall i inflationsförväntningarna. Av SCB:s enkät framgår att hushållens inflationsförväntningar framåt har legat på eller under in- Diagram 8.1 Producent- och importpriser Index 1990=100 Även inom näringslivet förväntas måttliga prisökningar framöver. Såväl barometrar som Prosperas och enkäter till varu- och penningmarknaden visar att inflationsförväntningarna ligger väl inom toleransintervall för inflationen. Nedgången i de långa nominella räntorna kan också tolkas som att marknadens förväntningar om den framtida inflationen har blivit lägre. Den ränteuppgång som skedde kan sannolikt inte tolkas som stigande inflationsförväntningar. De något högre räntorna förklaras snarare av att riskpremien har ökat bl.a. för svenska obligationer som en följd av den globala oron på de finansiella marknaderna. Futureräntan med likvid dvs. den förväntade framtida korträntan är fortsatt låg, vilket indikerar att marknaden inte förväntar sig en penningpolitisk åtstramning . Sammantaget visar de fallande inflationsförväntningarna hos hushåll och näringsliv att Riksbankens prisstabilitetsmål har vunnit i förtroende. Inflationsbenägenheten har därmed minskat i svensk ekonomi. En faktor som sannolikt bidrar till något högre konsumentpriser är en till-tagande privat konsumtion. I denna prognos har antagits att expansionen av hushållens efter- frågan, i kombination med måttliga kostnads- ökningar, skapar ett utrymme för producenter och handel att höja vinstmarginalerna . Skatte- och subventionsförändringar Av KPI-ökningen på under loppet av förklaras av förändringar Diagram 8.2 Konsumentprisutveckling enligt KPI och HIKP 12-månaderstal Procent av indirekta skatter och subventioner som t.ex. höjd tobaksskatt. beräknas skatteförändringar i stället sänka KPI med , vilket är en viktig förklaring till att uppgången i KPI under loppet av året beräknas bli så låg som . höjdes alkoholskatten, vilket tillsammans med ändrade elskatter drog upp KPI något. bidrog, som nämndes tidigare, sänkt fastighetsskatt samt det höjda taket för ROT-avdraget till att sänka KPI. Därefter har även tobaksskatten sänkts. beräknas skatte- och subventionsförändringar medföra att KPI höjs med under loppet av året. Stödet till de s.k. kris-årgångarna för flerfamiljshus samt sänkt fastighetsskatt på flerfamiljshus och vattenkraftverk förväntas bidra till att KPI sänks något . Däremot beräknas KPI höjas när ROT- avdraget upphör och när avfallsskatten införs. Sammantaget kan således en stor del av skillnaderna mellan KPI-ökningen , 1998 och 1999 förklaras av ändrade skatter och subventioner. Dessa förändringar, och även räntekostnader för egnahemsägare, har endast en tillfällig påverkan på inflationen. Rensat för dessa övergående effekter ligger inflationen, förutom en uppgång /98, förhållandevis stabilt . HIKP Inflationen i enligt EU:s harmoniserade index för konsumentpriser, HIKP, har fallit från till , vilket understiger genomsnittet för EU- länderna. HIKP innefattar av varukorgen i KPI. Den viktigaste skillnaden mellan de båda måtten är att räntekostnaderna för egnahemsägare inte ingår i HIKP. Allteftersom räntekostnaderna faller i allt mindre utsträckning minskar skillnaden mellan de båda måtten. beräknas 12- månaderstalet enligt HIKP uppgå till , dvs. något högre än KPI. 9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion För sker en återhämtning av hushållens reala inkomster. Konsumtionen ökar något snabbare än inkomsterna och därmed blir sparandet lågt. 9.1 Hushållens inkomster Hushållens realinkomster har utvecklats svagt . Efter de kraftiga ökningarna , huvudsakligen till följd av att 1990/skattereform var underfinansierad, har hushållssektorns samlade inkomster fallit tillbaka. Inkomtstutvecklingen har emellertid varit splittrad. De reala löneinkomsterna före skatt har utvecklats positivt, medan skattehöjningar och sänkta ersättningsnivåer i transfereringssystemen har dragit ned hushållens inkomster. beräknas hushållens reala disponibla inkomster öka , vilket är något starkare än vad som beräknades i vårpropositionen. Bakom denna relativt kraftiga uppgång ligger en fortsatt ökning av reallönerna före skatt tillsammans med stigande sysselsättning. Transfereringarna från offentlig sektor ger också ett positivt bidrag till inkomstutvecklingen , trots att arbetslösheten sjunker. Pensionerna ökar realt som en följd av den låga inflationen, som bostadstillägget till pensionärerna har höjts.