prop · GM033 · 1999-01-01 00:00:00 — RF samarbetar med och ger service till vissa nationella och internationella idrottsförbund i fråga om dopningskontroller. RF medverkar även i övervakningsgruppen och arbetsgrupperna för konvention mot dopning. För att bl.a. harmonisera dopningsreglerna och möjliggöra kontroller av varandras idrottsutövare har RF och de nordiska idrottsförbunden haft samverkansavtal . Det senaste avtalet, Nordic Anti-Doping Agreement, trädde i kraft och är öppet även för idrottsförbund utanför de nordiska länderna. De nordiska länderna ger även stöd till idrotten i de baltiska staterna när det gäller dopningsfrågan. Det kan också nämnas att RF har ingått ett avtal med olympiska kommitté som omfattar bl.a. expertutbyte, utbyte av informationsmaterial och ömsesidiga dopningskontroller. 4.7 Behovet av ändringar i dopningslagen och andra åtgärder mot dopning Missbruket av dopningsmedel tycks inte öka i omfattning, utan tycks snarare ha stagnerat. Det är dock fortfarande ett problem främst med hänsyn till de hälsorisker missbruket medför. är kunskaperna otillräckliga på många områden. Det gäller dopningsmedlens effekter fysiskt och psykiskt, eventuella orsakssamband mellan bruket av AAS och våldsbrott, dopningsbrottslighetens karaktär och samband med annan brottslighet samt vilken vård och behandling man skall ge missbrukarna. Det är också oroande att de som missbrukar dopningsmedel i så stor utsträckning är ungdomar. Därför krävs åtgärder på många olika plan för att missbruket av dopningsmedel skall kunna motverkas på ett effektivt sätt. Det krävs både lagstiftning och satsningar på dels förebyggande åtgärder, dels utbildning och forskning. Domstolarnas tillämpning av dopningslagen och det faktum att vissa dopningsbrott avser mycket stora mängder dopningsmedel talar för att en strängare straffskala för de grövsta brotten bör övervägas. Behovet av att samhället på ett konsekvent sätt tar avstånd från allt bruk av dopningsmedel som inte sker i medicinskt eller vetenskapligt syfte talar för att även bruket av de dopningsmedel som omfattas av dopningslagen bör kriminaliseras. När det gäller dopningsmedel som inte omfattas av dopningslagen kan en skärpning av läkemedelslagstiftningen vara motiverad. Regeringen redovisar i följande avsnitt sina överväganden och förslag rörande åtgärder för att komma till rätta med problemet med missbruk av dopningsmedel. 5 Dopning eller doping ? Regeringens bedömning: Ordet dopning bör även fortsättningsvis användas i berörda lagar. Utredningens förslag: Utredningen föreslår en övergång till ordet doping . Remissinstanserna: Med undantag för Kammarrätten i , som välkomnar utredningens förslag, är det inga remissinstanser som särskilt kommenterar denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: När dopningslagen infördes beslutades att uttrycket dopning skulle användas. Detta uttryck förefaller inte ha slagit i genom i praktiken vare sig inom idrottsrörelsen eller i den allmänna debatten. Dopning av det slag som förekommer är dock en förhållandevis modern företeelse. Dopningslagen har varit i kraft , vilket är . I t.ex. över det svenska språket anges dopning som förstahandsalternativ. Mot bakgrund av vad som sagts anser regeringen att detta ord bör användas även fortsättningsvis. Lagrådet förordar i sitt yttrande ett byte till ordet doping . Enligt Lagrådets uppfattning har ordet doping blivit fast etablerat såväl hos allmänheten som hos massmedia och inom idrottsrörelsen. I och för sig anser Lagrådet att det kan vara naturligt att det i början, när en företeelse är ny, råder osäkerhet om den rätta benämningen. Man anser dock att det nu har gått så utan att uttrycket dopning fått fäste att det allvarligt bör övervägas om inte en övergång till ordet doping bör genomföras för att få en överensstämmelse med det allmänna språkbruket. Regeringen har förståelse för Lagrådets synpunkter, men anser att det inte kan uteslutas att ordet dopning kan få en mera utbredd användning . Med hänsyn främst till att ordet dopning är mera förenligt med det svenska språksystemet bör detta ord behållas i lagstiftningen och på så sätt ges möjlighet att få ett större genomslag. Regeringen har fått stöd för denna uppfattning genom yttranden från bl.a. , och för medicinsk språkvård. 6 Åtgärder för att förebygga missbruk och begränsa tillgången på dopningsmedel 6.1 Förebyggande åtgärder Regeringens bedömning: Åtgärder för att motverka missbruket av dopningsmedel bör vidtas på flera plan. Förebyggande åtgärder har en central roll. Särskilda insatser bör riktas till ungdomar. Skolans ansvar när det gäller att informera om dopning bör klargöras. Det förebyggande arbetet bör även inriktas på att hålla gymanläggningarna fria från dopningsmedel. I detta arbete har kommunerna en nyckelroll. Några ändringar vad gäller kommunernas rättsliga befogenheter att införa direkta dopningsförbud och genomföra dopningskontroller riktade mot enskilda bör dock inte göras. Utredningens bedömning: Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till en satsning på förebyggande åtgärder. anser att marknadsföringen av kosttillskott är en fråga som bör ges större tyngd i samband med förebyggande åtgärder. anser att det måste vara möjligt att kräva testning mot dopning av dem som besöker kommunalt drivna gymanläggningar. Om sådan testning befinns strida mot grundlagen kräver förbundet lagändringar. Även tar upp denna fråga. Bakgrunden till regeringens bedömning Förebyggande arbete Viktiga aktörer i det förebyggande arbetet är idrottsrörelsen, myndigheter, kommuner, landsting, skolor och gymanläggningar. Till dem som informerar om dopning hör också bl.a. polisen och apoteken. På nationell nivå verkar , en central myndighet med uppgift att förebygga sjukdomar och annan ohälsa och främja en god hälsa för alla. Huvudlinjerna i arbete mot dopning är att ta fram ny kunskap inom ett nytt missbruksområde och att sprida kunskaper om dopningsmissbrukets risker och konsekvenser till strategiskt viktiga personer och grupper. Ansvaret för det preventiva arbetet ligger därvid på lokal nivå. Det är vidare på uppdrag som () genomför sina kontinuerliga kartläggningar av brukets omfattning. På nationell nivå har ansvar för den s.k. samordningsgruppen som består av ett tjugotal myndigheter och organisationer som har möjlighet att medverka till att förebygga missbruket av dopningsmedel. har tidigare ekonomiskt svarat för Dopingjouren vid . Dopingjouren är en telefonjour som är öppen för allmänheten i hela landet och dit allmänheten kan vända sig med frågor som rör bruket av dopningsmedel. ekonomiska engagemang i Dopingjouren har upphört. Dopingjourens verksamhet finansieras av & . arbete (RF:s) roll i det förebyggande arbetet har främst varit att stimulera specialförbunden och distriktsförbunden till lokala insatser. RF följer aktivt utvecklingen inom dopningsområdet och initierar egna utvecklingsprojekt för att söka ny kunskap samt upprätthåller genom och Antidopinggruppen på en hög kompetens. Ett nätverk av kontaktpersoner som aktivt följer dopningsfrågan och för vidare information har byggts upp i . RF producerar också informations- och utbildningsmaterial samt genomför utbildning av dopningskontrollanter, informatörer och förbundsläkare. RF deltar också i olika samverkansgrupper, bl.a. den centrala samordningsgrupp i regi som nämns ovan. Förebyggande arbete i kommuner och landsting Genom en enkät tillfrågade landets kommuner om deras aktiviteter mot missbruk av dopningsmedel. Enkäten besvarades av 208 kommuner, varav bedrev någon aktivitet mot dopning. Aktiviteterna var dels sådana som var direkt inriktade mot gymverksamheten, dels andra förebyggande åtgärder. Insatserna riktade sig ofta till ungdomar. I många kommuner fanns samrådsgrupper där myndigheter och organisationer deltog. Någon motsvarande kartläggning av landstingens aktiviteter har inte gjorts. Som exempel på förebyggande aktiviteter kan dock nämnas att medverkar i en länsgrupp mot dopning med representanter också från tull, polis, idrott, kommunförbund och länsstyrelse. Länsgruppen ägnar sig bl.a. åt information och enkätundersökningar. Skolan antog regeringen nya läro- och kursplaner för grund- och gymnasieskolan. I läroplanen för (Lpo 94) ges rektorerna ett särskilt ansvar för att ämnesövergripande kunskapsområden integreras i undervisningen i olika ämnen. Dit hör bland annat frågor om riskerna med tobak, alkohol, narkotika och andra droger (den s.k. ANT- undervisningen). Även i läroplanen för gymnasieskolan (Lpf 94) ges rektorerna ett särskilt ansvar för att eleverna får kunskaper på detta område. Frågor om dopningsmedel anses av ingå i begreppet andra droger . utarbetar ett referensmaterial avseende ANT-undervisningen. Syftet är att ge ett diskussionsunderlag som stöd och hjälp för rektorer och lärare i utformandet av undervisningen. Dopning behandlas särskilt i kursplanerna för ämnet Idrott och hälsa , ett ämne som är obligatoriskt för samtliga gymnasieprogram. och Skola har också enligt sitt remissyttrande informerat skolor och Hem och Skolaföreningar/föräldraföreningar om undervisningsmaterial och föreläsare i ämnet. Värnpliktiga och anställda inom försvaret Enligt försvarsmaktens policy beträffande alkohol, narkotika och anabola steroider skall all personal inom Försvarsmakten avhålla sig från all icke-medicinsk användning av bl.a. anabola steroider. Inom försvarsmakten har Arméns Idrottscentrum (AIC) till uppgift att utbilda försvarsmaktens idrottsledare och att utveckla idrotten inom försvarsmakten i enlighet med krigsbefattningens fysiska krav och i enlighet med friskvårdande principer. AIC har i samarbete med marinen och flygvapnet utarbetat riktlinjer och råd för försvarsmaktens arbete mot dopning inom idrotten. Åtgärder med inriktning på gymverksamheten Gymverksamhet kan ha olika inriktning. Den kan vara helt inriktad på styrketräning o.dyl. eller erbjuda även andra aktiviteter. Någon gemensam branschorganisation eller intresseförening för samtliga gym finns inte. Vissa kommersiella kedjor finns i vilka enskilda gym ingår och en del gym ingår i något av de samarbetsprojekt som förekommer. Enligt en inventering utförd av 1993 fanns det ca 600 gym i . Inventeringen omfattade inte kommunala gym, gym som var inhysta på olika företag och arbetsplatser samt lokaler där verksamheten avsåg enbart rehabilitering. Av dessa 600 gym drevs 199 av föreningar inom RF och 401 var privata gym. har i många fall varit initiativtagare till antidopningsarbetet på gymmen. Arbetet har i stor utsträckning bestått i att medverka till avtal om förbud mot användande av dopningsmedel och om möjligheter till kontrollverksamhet m.m. Härutöver har även skriftlig information och föreläsningar erbjudits. På och landstingsnivå har kampanjer och åtgärder mot dopning företagits på ett flertal platser i landet. Enligt den tidigare nämnda enkäten från hade 79 av 146 svarande kommuner fattat ett politiskt beslut om dopningsförbud i kommunala lokaler. Kommunerna har även genomfört informations- och utbildningsaktiviteter med speciell inriktning på gymmen. I vissa län och kommuner har man lyckats få med ett stort antal gym i det förebyggande arbetet. På andra håll har det varit svårare att engagera gymmen. Utbildnings- och informationsåtgärder har förekommit men främst har samarbetet avsett olika former av avtal med gymmen om dopningsfria miljöer där dopningskontroller ofta varit ett betydelsefullt inslag. Skälen för regeringens bedömning Information och samverkan Förebyggande åtgärder måste vidtas på flera plan och bygga på kontinuitet och samverkan mellan myndigheter och frivilliga organisationer. Arbetet måste även bli föremål för fortlöpande utvärdering. Informations- och utbildningsinsatser är mycket viktiga åtgärder när det gäller att påverka människors attityder och beteenden och därigenom förhindra en spridning av missbruket av dopningsmedel. För såväl allmänheten i stort som för de grupper där risken för missbruk är störst är det väsentligt att informationen är saklig och korrekt. Anabola steroider och övriga dopningsmedel som dopningslagen är tillämplig på bör självfallet omfattas av informationsinsatserna. Även exempelvis preparat som marknadsförs som kosttillskott och uppges ha prestationshöjande eller muskeluppbyggande effekt bör dock uppmärksammas. Kommunernas förebyggande insatser har till stor del bestått av informationskampanjer och samarbetsprojekt . Sådana åtgärder fyller en viktig funktion, men bör främst fungera som komplement till mera kontinuerliga och långsiktigt inriktade åtgärder. Ungdomar och personer med anknytning till gymverksamheten är målgrupper av central betydelse när det gäller förebyggande åtgärder, men information bör även ges till föräldrar och andra vuxna i ungdomarnas omgivning. Lärare och andra vuxna som arbetar med ungdomar, även de som arbetar på ideell basis, behöver kunskaper om problematiken rörande missbruket av dopningsmedel. Regeringens bedömning i fråga om behovet av utbildning för olika yrkeskategorier redovisas i avsnitt 12. Det är viktigt att det förebyggande arbetet bygger på regelbunden samverkan mellan olika myndigheter och organisationer. Det finns ett flertal lokala samarbetsorgan där det ingår representanter från bl.a. polis- och tullmyndigheter, sociala myndigheter, skolor och idrottsföreningar. Regeringen anser att sådan samverkan bör utvecklas även på andra håll. Ett effektivt förebyggande arbete kräver att myndigheter och organisationer med olika kompetens samverkar. Någon bestämd modell för hur en sådan samverkan bör se ut kan dock inte anges av regeringen, utan här måste bl.a. lokala förhållanden bli avgörande. Det är väsentligt att olika projekt utvärderas. Utvärderingar krävs dels för utvecklingen av metoder i det förebyggande arbetet, dels för bedömningen av kostnadskonsekvenser av olika åtgärder. och Dopingjouren RF anser att bör få ett klart uttalat ansvar för antidopningsarbetet i samhället och att myndigheten bör tillföras resurser för att utveckla samverkansgruppen. Regeringen bedömer det som angeläget att även fortsättningsvis följer utvecklingen när det gäller dopningsmissbruket i samhället. finns det dock inte skäl att ålägga ytterligare uppgifter avseende denna fråga. Beträffande Dopingjouren framför bl.a. RF att jourens framtid bör tryggas med statliga medel. Dopingjouren har en viktig funktion för kunskapsinsamlandet när det gäller missbrukssituationen . Dessutom samverkar Dopingjouren med för dopingfrågor vid (se avsnitt 11) och har därigenom betydelse för försöken att utveckla behandlingsprogram för missbrukare av dopningsmedel. , som tidigare finansierat verksamheten, har dock gjort bedömningen att kompetensen på dopningsområdet regionalt och lokalt har ökat och att en finansiering från institutets sida av en jourtelefon för dopningsfrågor inte kan motiveras med hänsyn till de prioriteringar av olika insatser som måste göras. Mot bakgrund härav anser regeringen inte att det föreligger tillräckliga skäl för att Dopingjouren skall erhålla ekonomiskt stöd från staten. Åtgärder med inriktning på ungdomar Forskning när det gäller såväl de bakomliggande orsakerna till missbruket av dopningsmedel som ungdomskulturen i stort visar att frågor om missbruket av dopningsmedel måste tas upp i ett större sammanhang och att frågan om ungdomars värderingar och attityder till livsstils- och identitetsfrågor är mycket viktiga. Missbruket av anabola steroider synes vara intimt förknippat med kroppsuppfattningar och identitetsfrågor. Mot bakgrund av vad forskningen nu visar vill regeringen framhålla att det förebyggande arbetet inte endast kan inriktas på upplysning om de risker för hälsan som ett missbruk av dopningsmedel kan medföra. Med hänsyn till den kommersialisering som ungdomstiden nu präglas av och den påverkan som TV och andra medier har på ungdomars attityder framstår det som en allt viktigare uppgift för de vuxna i ungdomarnas närhet att ta del i ungdomarnas liv och aktivt ta upp frågor om identitet och attityder till kropp och hälsa. Detta hindrar naturligtvis inte att upplysningen också måste vara inriktad på att skapa medvetenhet om farorna vid missbruk av dopningsmedel. Det är viktigt att denna information är saklig och korrekt, så att den framstår som trovärdig jämfört med de uppgifter som förekommer i t.ex. litteratur och tidskrifter riktade till kroppsbyggare. I upplysningsarbetet fyller skolan en viktig funktion. Enligt läroplanerna för såväl grund- som gymnasieskolorna har skolan ett ansvar för att eleverna bl.a. informeras om riskerna med tobak, alkohol, narkotika och andra droger (den s.k. ANT-undervisningen). Som tidigare nämnts anser att dopningsmedel ingår i begreppet andra droger . Regeringen anser dock att det tydligt bör framgå att dopningsmedel skall tas upp inom ANT-undervisningen. Utanför skolan har fritidsverksamheten stor betydelse. Frågor om missbruk av dopningsmedel har en naturlig plats inom idrotten och det är därför viktigt att idrottsledarna aktivt tar upp dessa frågor. Även andra frivilliga organisationer har en viktig roll när det gäller att påverka ungdomars attityder och värderingar. Deras verksamhet bör främjas av staten, genom , och de enskilda kommunerna på olika sätt. Det ankommer även på de kommunala nämnder som har hand om frågor om den kommunala fritidsverksamheten att se till att frågor om missbruk av dopningsmedel uppmärksammas i den verksamhet som riktar sig till ungdomar. Information om missbruk av dopningsmedel bör även regelmässigt ges till samtliga värnpliktiga de genomför sin grundutbildning. Enbart informationsinsatser riktade till unga är dock inte i sig tillräckliga. Det är viktigt att de vuxna engagerar sig och tar del i ungdomarnas aktiviteter. Vuxenvärlden kan påverka ungdomarnas attityder genom att påvisa alternativ och ge motbilder. Som exempel kan nämnas att man på vissa skolor har särskilda kontaktpersoner som har som uppgift att dels informera om dopningsfrågor, dels fungera som förebilder och handleda de elever som är intresserade av styrketräning. Det har även genomförts projekt för att visa att regelbunden och rätt träning utan dopningsmedel ger en fullvärdig muskel- och styrkeutveckling. Gymverksamheten Statistik från idrottsrörelsens provtagningar inom olika grenar och undersökningar av omfattningen av bruket av anabola steroider visar ett tydligt samband mellan missbruket av anabola steroider och styrketräning. Det finns alltså en klar koppling mellan missbruket och de aktiviteter som erbjuds på gymanläggningar, som undersökningarna också visar att den helt övervägande andelen av dem som styrketränar inte har prövat anabola steroider. Mot bakgrund av vad som sagts är det högst väsentligt att det förebyggande arbetet även inriktar sig på gymanläggningarna för att hålla dessa verksamheter fria från anabola steroider och andra dopningsmedel. Som redovisats i det föregående har också flera initiativ tagits till att hålla gymanläggningarna fria från dopningsmedel. Det är angeläget att även de privata gymanläggningarna engageras och uppmuntras till samverkan i olika former. Initiativ till självsanering i branschen bör stödjas. Den positiva effekt ett aktivt ställningstagande mot dopning kan ha bör framhållas. I kommunernas förebyggande arbete med inriktning på gymmen bör kontrollverksamhet i sig inte vara det viktigaste momentet i de förebyggande åtgärderna utan målsättningen bör vara att påverka människors attityder och uppmuntra till ett hälsosamt tränande. Utbildning och information behövs både för personal och besökare på gymmen. Eftersom de privata gymmen inte står under offentlig kontroll kan samhället inte ställa några krav på att personalen skall ha någon formell utbildning. Utbildning av personalen bör dock uppmuntras. Det kan övervägas om särskilt tillstånd borde erfordras för att bedriva gymverksamhet. Regeringen anser dock att något sådant krav inte bör införas. En sådan reglering är förenad med många svårigheter. För det första kan ett sådant tillståndskrav endast riktas mot de yrkesmässiga gymägare som driver för allmänheten tillgängliga gymanläggningar. Den variation som finns när det gäller hur olika gymanläggningar drivs medför mycket komplicerade avgränsningsfrågor. Det förekommer mycket små anläggningar som enbart hålls tillgängliga för en liten krets av personer. Risken är betydande att ett tillståndssystem skapar en situation med svartklubbar där det inte är möjligt med någon som helst insyn och dit missbrukarna söker sig. Ett tillståndssystem skulle även medföra betydande och kostnadskrävande administrativa insatser från samhället såväl när det gäller tillståndsförfarandet som kontrollen av efterlevnaden. En uppföljning bör dock ske av hur gymverksamheten bedrivs, så att behov av eventuella lagstiftningsåtgärder uppmärksammas. Kommunernas roll i det förebyggande arbetet Kommunerna har i många avseenden en nyckelroll när det gäller det förebyggande arbetet mot missbruk av dopningsmedel - genom information till ungdomar och vuxna i ungdomars närhet, genom att erbjuda alternativa verksamheter och stödja utvecklingen av positiva förebilder och genom att i samverkan med andra myndigheter, organisationer och enskilda verka för en ökad opinionsbildning mot dopning och missbruk av främst anabola steroider. När det gäller gymverksamheten kan det vara värdefullt att formulera en strategi och policy för kommunens arbete mot dopning, vilken kan läggas fast som ett principbeslut om plattform för det fortsatta arbetet och som en markering i syfte att stärka opinionsbildningen mot dopning. Kommunernas rättsliga befogenheter att besluta om dopningsförbud och dopningskontroller Som tidigare framgått har många kommuner fattat beslut om dopningsförbud i kommunala lokaler. Dopningsförbudet kompletteras i regel med föreskrifter om stickprovskontroller och eventuell avstängning om kontrollen visar att dopningsmedel förekommer i urinen eller om den tränande vägrar lämna prov. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Begränsningar kräver enligt 2 kap. 12 § stöd i lag och får endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Även hot om sanktioner vid vägran är en form av tvång som medför att åtgärden inte kan anses vara frivillig. Med det allmänna avses bl.a. kommunfullmäktige, kommunala nämnder och förvaltningsorgan. Ett kommunalt företag räknas normalt sett inte som det allmänna om inte företaget fullgör uppgifter som innefattar myndighetsutövning. När en besökare utnyttjar en privat gymlokal sker det genom att ett avtal ingås med gymmets innehavare. Parterna har en betydande frihet att införa villkor av allehanda slag i avtalet. Gyminnehavaren har t.ex. rätt att föreskriva ordningsregler för nyttjandet av anläggningen. Något direkt hinder i lag mot att införa villkor om dopningskontroll i avtalet finns inte. Sådana villkor får dock bedömas utifrån allmänna avtalsrättsliga regler, exempelvis bestämmelserna i 36 § avtalslagen om oskäliga avtalsvillkor. När det gäller gymverksamhet i regi kan till en början konstateras att 8 kap. 5 § regeringsformen föreskriver att kommunernas befogenheter och åligganden skall anges i lag. Huvudreglerna om kommunernas kompetens finns i kommunallagen (1991:900). En grundläggande förutsättning för att kommunerna skall få ägna sig åt en viss uppgift är att det är fråga om en angelägenhet av allmänt intresse som har anknytning till kommunens område eller dess medlemmar och att uppgiften inte skall handhas enbart av staten, en annan kommun, landsting eller någon annan (2 kap. 1 § kommunallagen). Enligt 2 kap. 2 § kommunallagen gäller vidare att kommunen skall behandla kommunmedlemmarna lika om det inte finns sakliga skäl för något annat (likställighetsprincipen).