prop · GM0353 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1998/99:53 Lag om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås en ny lag om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Den nya lagen bygger på EG-direktivet 97/5/EG av om gränsöverskridande betalningar. Syftet med lagen är att betalningsöverföringar till och från utlandet skall bli snabbare och säkrare. Bestämmelserna är inte begränsade till konsumenter, utan de riktar sig även till små och medelstora företag. Regleringen får dock anses vara väsentligen konsumentinriktad. Lagen omfattar betalningar . Av lagen följer en skyldighet för banker och andra institut som bedriver gränsöverskridande betalningsförmedling att informera kunderna om villkoren för en sådan förmedling. Den svenska lagens krav på information föreslås vara strängare än direktivets bestämmelser. Det föreslås också att det skall få ta för en betalning att komma fram till betalningsmottagaren. Om pengarna förkommer under betalningsförmedlingen har avsändaren rätt att få tillbaka det förkomna beloppet, s.k. återbetalningsgaranti. Denna garanti har dock begränsats till ett belopp motsvarande . Den nya lagen föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Lagförslag 4 2.1 Förslag till lag om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 4 2.2 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) 9 3 Ärendet och dess beredning 10 4 Närmare om direktivets innehåll 11 5 Förfarandet vid betalningsöverföring 15 6 Allmänna synpunkter på lagregleringen 17 6.1 Direktivets syfte m.m. 17 6.2 Direktivets räckvidd 19 6.3 Bör lagregleringen gå längre än direktivet? 22 6.4 Tillämplig lag 25 6.5 Tillämpning av allmänna kontraktsrättsliga regler och institutens ersättningsskyldighet när en betalningsöverföring inte har verkställts 27 6.6 Sanktioner 29 6.7 Reglering av tvister 33 6.8 Force majeure 34 6.9 Tidsåtgång för en betalningsöverföring 36 6.10 Lagtekniska frågor 38 6.11 Penningtvätt 40 6.12 Ikraftträdande 41 7 Allmänhetens bankombudsman 42 8 Ekonomiska konsekvenser 43 9 Författningskommentar 44 9.1 Förslaget till lag om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 44 9.2 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) 53 Bilaga 1 och rådets direktiv /5/EG av om gränsöverskridande betalningar (avskrift) 54 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser avseende promemorian om betalningsöverföringar till och från andra stater inom Europeiska unionen m.m. (Fi 97/3720) 64 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 65 Bilaga 4 Lagrådets yttrande 71 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 73 Rättsdatablad 74 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, 2. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601). 2 Lagförslag 2.1 Förslag till lag om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller betalning som en fysisk eller juridisk person (beställare) gör från till en fysisk eller juridisk person (betalningsmottagare) i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller från en beställare i en sådan stat till en betalningsmottagare i . Betalningen skall därvid utföras av en bank eller annat företag, som utför betalningsöverföringar till utlandet, genom att beloppet överförs till en bank eller annat motsvarande företag som betalningsmottagaren anlitar. Lagen är endast tillämplig på betalningar som görs i euro eller någon annan av EES-staternas valutor till ett högsta belopp motsvarande . Lagen gäller inte betalningsöverföringar som görs på uppdrag av bank- er eller andra företag som avses i första stycket. 2 § I denna lag avses med förmedlande bank: en bank som medverkar i en betalningsöverföring utan att ha anlitats av beställaren eller betalningsmottagaren, acceptdag: den dag då beställaren har erlagt det belopp och lämnat de uppgifter som banken kräver för att kunna verkställa betalningsöverför- ingen, bankdag: dag då banken har öppet. Vad som sägs i denna lag om bank gäller även sådana andra företag som avses i 1 § första stycket. 3 § Banker som verkställer betalningsöverföringar skall informera kunderna om villkoren för en betalningsöverföring. Informationen skall lämnas skriftligen eller i elektronisk form. Den skall innehålla 1. den tid det tar att överföra ett belopp till den bank som betalningsmottagaren anlitar, med angivande av hur tiden beräknas, och den tid det tar från det att betalningsmottagarens bank har tagit emot ett belopp till dess att det betalningsmottagarens konto krediteras, 2. hur kundens kostnader för överföringen skall beräknas, 3. den dag banken debiterar beställarens konto respektive krediterar betalningsmottagarens konto, 4. hur de växlingskurser som används beräknas, 5. lagens tillämpningsområde och bankens ersättningsskyldighet enligt 14 § när en betalningsöverföring inte verkställs och 6. möjligheterna att få klagomål och begäran om ersättning prövade när ett uppdrag utförs felaktigt och hur kunden i så fall skall skall gå till väga. 4 § En bank som har verkställt en betalningsöverföring eller tagit emot ett överfört belopp skall lämna beställaren respektive betalningsmottagaren tydlig information om överföringen. Informationen skall lämnas skriftligen eller i elektronisk form. Den skall innehålla 1. uppgifter som gör det möjligt för beställaren och betalningsmottagaren att identifiera betalningen, 2. det belopp som betalningsöverföringen avsåg, 3. samtliga kostnader för beställaren respektive betalningsmottagaren och 4. den dag banken debiterat beställarens konto respektive krediterat be- talningsmottagarens konto. Om beställaren har angett att kostnaderna helt eller delvis skall bäras av betalningsmottagaren, skall den bank som betalningsmottagaren anlitar informera honom om detta. Om valuta har växlats, skall den bank som har utfört växlingen informera sin kund om den kurs som har använts. Information behöver inte lämnas enligt denna paragraf om beställaren eller betalningsmottagaren förklarar att han avstår från den. 5 § I fråga om underlåtelse att lämna information enligt 3 och 4 §§ eller som annars är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt finns bestämmelser i marknadsföringslagen (1995:450). Överenskommelse om tid och kostnader för en betalningsöverföring 6 § När en bank åtar sig att verkställa en betalningsöverföring, skall banken på beställarens begäran lämna bindande utfästelse i fråga om tiden och kostnaderna för överföringen. Motsvarande gäller för en bank som på betalningsmottagarens begäran åtar sig att ta emot det belopp som en betalningsöverföring avser. Tid för utförande av en betalningsöverföring och ersättning vid försening 7 § Det belopp som en betalningsöverföring avser skall överföras till den bank som betalningsmottagaren anlitar senast före utgången av femte bankdagen från acceptdagen, om inte beställaren och den anlitade banken uttryckligen har kommit överens om någon annan tid. Den bank som beställaren anlitar är inte bunden av den angivna tidsfristen eller överenskommen tidsfrist om den vidtar åtgärder med stöd av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. 8 § Om det belopp som en betalningsöverföring avser inte har överförts till den bank som betalningsmottagaren anlitar inom den tid som avses i 6 § eller 7 § första stycket, har beställaren rätt till ersättning av den bank som han har anlitat. Ersättningen utgörs av ränta på beloppet enligt 6 § räntelagen (1975:635) från den dag då beloppet senast skulle ha överförts till den dag då överföringen skedde. Om det beror på en förmedlande bank att beloppet inte har överförts till betalningsmottagarens bank inom den tid som avses i första stycket, skall den förmedlande banken betala ersättning till beställarens bank beräknad på det sätt som anges i första stycket. Första och andra styckena gäller inte, om banken visar att dröjsmålet beror på beställaren. 9 § Den bank som betalningsmottagaren anlitar skall göra det belopp som betalningsmottagaren skall erhålla tillgängligt för honom före utgången av bankdagen efter den då beloppet överfördes till banken, om inte betalningsmottagaren och banken har kommit överens om någon annan tid. Den bank som betalningsmottagaren anlitar är inte bunden av den angivna tidsfristen eller överenskommen tidsfrist om den vidtar åtgärder med stöd av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. 10 § Om den bank som betalningsmottagaren anlitar inte har gjort det belopp som han skall erhålla tillgängligt för honom inom den tid som avses i 6 § eller 9 § första stycket, är betalningsmottagaren berättigad till ersättning av banken. Ersättningen utgörs av ränta på beloppet enligt 6 § räntelagen (1975:635) från den dag då beloppet senast skulle ha varit tillgängligt för betalningsmottagaren till den dag då det blev tillgängligt. Första stycket gäller inte, om banken visar att dröjsmålet beror på betalningsmottagaren. Förbud mot avdrag för kostnader 11 § En bank som medverkar vid en betalningsöverföring får inte göra avdrag för kostnader från det belopp som skall överföras, om inte beställaren har angett att kostnaderna helt eller delvis skall bäras av betalningsmottagaren. Den rätt till ersättning som den av betalningsmottagaren anlitade banken kan ha för förvaltning av hans konto i banken får inte dras av från det överförda beloppet i samband med redovisningen av detta. 12 § Om den bank som beställaren anlitar eller en förmedlande bank har gjort avdrag för kostnader i strid med 11 §, skall beställarens bank på hans begäran betala det avdragna beloppet till betalningsmottagaren eller, om beställaren begär det, till honom. Om en förmedlande bank har gjort avdrag för kostnader i strid med 11 § är banken skyldig att betala det avdragna beloppet till beställarens bank eller, om denna begär det, till betalningsmottagaren. 13 § Har den bank som betalningsmottagaren anlitar gjort avdrag för kostnader i strid med 11 §, är banken skyldig att betala det avdragna be- loppet till betalningsmottagaren. Ersättningsskyldighet när en betalningsöverföring inte har genomförts 14 § Om det belopp som en betalningsöverföring avser inte har överförts till den bank som betalningsmottagaren anlitar, skall den bank beställaren anlitar till honom 1. betala tillbaka beloppet, dock högst motsvarande , 2. betala ränta på beloppet, dock på högst motsvarande , enligt 6 § räntelagen (1975:635) från den dag då beställaren gav banken uppdraget att utföra betalningsöverföringen till den dag då återbetalning sker, och 3. ersätta de kostnader som beställaren har haft för betalningsöver- föringen. Ersättning som anges i första stycket 1 3 skall betalas till beställaren från det att han framställde begäran om ersättning, om inte det belopp som betalningsöverföringen avser har överförts till betalningsmottagarens bank. Begäran enligt andra stycket får inte framställas före utgången av den tid som avses i 6 § eller 7 § första stycket. 15 § Bestämmelserna i 14 § tillämpas även på en förmedlande bank, som har mottagit det belopp som en betalningsöverföring avser. Ersättningen skall dock betalas till den bank som uppdrog åt den förmedlande banken att medverka. Om anledningen till att betalningsöverföringen inte har genomförts är att den uppdragsgivande banken har lämnat felaktiga eller bristfälliga instruktioner, gäller i stället att den förmedlande banken skall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att det belopp som betal- ningsöverföringen avser skall betalas tillbaka. 16 § Om anledningen till att det belopp som en betalningsöverföring avser inte har överförts till den bank som betalningsmottagaren anlitar är att beställaren har lämnat sin bank felaktiga eller bristfälliga instruktioner eller att en förmedlande bank, som beställaren själv har valt, inte har utfört sitt uppdrag, gäller inte 14 och 15 §§. I stället skall beställarens bank och övriga berörda banker vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att det belopp som betalningsöverföringen avser skall betalas tillbaka. Om beloppet betalas tillbaka till beställarens bank, skall denna betala beloppet till beställaren. De berörda bankerna är berättigade att göra avdrag för de kostnader som återbetalningen har medfört. 17 § Om anledningen till att det belopp som en betalningsöverföring avser inte har överförts till den bank som betalningsmottagaren anlitar är att en förmedlande bank, som har fått sitt uppdrag av betalnings- mottagarens bank, inte har utfört uppdraget, gäller inte 14 och 15 §§. I stället är betalningsmottagarens bank skyldig att till betalningsmottagaren betala det belopp som betalningsöverföringen avser, dock högst motsvarande . 18 § Bestämmelserna i 8, 10 och 12 17 §§ inverkar inte på de rättigheter som beställare, betalningsmottagare eller banker, som har medverkat vid en betalningsöverföring, kan ha enligt annan lag eller enligt avtal. Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelsen i 14 § är till nackdel för beställaren är utan verkan mot denne. 19 § Att en bank inte fullgör en förpliktelse som banken har enligt denna lag skall inte medföra någon påföljd som anges i lagen, om banken visar att detta beror på ett hinder utanför bankens kontroll som den inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder den inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) Härigenom föreskrivs att 3 § prisinformationslagen (1991:601) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § Särskilda föreskrifter om information till konsumenter finns i konsumentkreditlagen (1992:830), konsumentförsäkringslagen (1980:38) och valutaväxlingslagen (1996:1006). Särskilda föreskrifter om information till konsumenter finns i konsumentkreditlagen (1992:830), konsumentförsäkringslagen (1980:38), valutaväxlingslagen (1996:1006) och lagen (1999:000) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Denna lag träder i kraft 3 Ärendet och dess beredning och rådet har antagit ett utfärdat direktiv (97/5/EG) om gränsöverskridande betalningar, bilaga 1. Direkti- vet har sin bakgrund i att de finansiella transaktionerna mellan olika stater inom EU ständigt ökar. En betydande del av dessa transaktioner, såväl till antal som till belopp, utgörs av betalningar över nationsgränserna. Direktivet har föregåtts av att Europeiska kommissionen tidigare vidtagit en rad olika åtgärder för att på frivillig väg försöka åstadkomma förbättrade förhållanden i vissa hänseenden beträffande betalningsöverföringar till utlandet. Åtgärderna har avsett information till kunder, kostnader för betalningsöverföringar bl.a. undvikande av dubbeldebitering av avgifter och förkortning av tiden för verkställande av betalningsöverföringar. Ansträngningarna ledde emellertid inte till några större förbättringar. Kommissionen fann det därför lämpligt och nödvändigt att utarbeta och lägga fram förslag till ett direktiv i ämnet. Det åligger medlemsstaterna att sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. uppdrog åt justitierådet att utreda och föreslå hur bestämmelserna i det nämnda direktivet kan införas i svensk lagstiftning. Utredningsmannen avlämnade en promemoria i ämnet; PM angående betalningsöverföringar till och från andra stater inom Europeiska unionen m.m. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftnings-ärendet (dnr Fi 97/3720). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådet har yttrat sig över lagförslagen. Yttrandet finns i bilaga 4. Lagrådet har i sitt yttrande föreslagit ändringar i lagen om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Förslagen redovisas i avsnitt 6.5 och i författningskommentaren. Utöver vad som har angetts har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagförslagen. 4 Närmare om direktivets innehåll Direktivet är tillämpligt på betalningar som en fysisk eller juridisk person i en medlemsstat gör till någon i en annan medlemsstat och som på den förres begäran verkställs av ett kreditinstitut eller något annat företag som i sin verksamhet utför sådana betalningsöverföringar. En förutsättning är dock att betalningen är utställd i någon av medlemsstaternas valutor eller i ecu och att beloppet för betalningen inte överstiger värdet av 50 000 ecu. Undantag har gjorts för fall då be- talningsöverföring sker på begäran av ett sådant företag som nämnts eller av ett finansiellt institut. I materiellt hänseende behandlar direktivet frågor om skyldighet för företag som utför betalningsöverföringar att lämna information till kunder, och företags åtagande beträffande den tid inom vilken en betalningsöverföring skall genomföras. Vidare i fråga om kostnader, dels skadeståndsskyldighet när föreskriven tid inte iakttas, dels förbud mot avdrag för kostnader från det belopp som avses med en betalnings- överföring. Om avdrag ändå gjorts stadgas en skyldighet att betala vad som oriktigt avdragits. Slutligen finns en återbetalningsskyldighet och skadeståndskyldighet i fall då en betalningsöverföring inte har blivit utförd. Vad som i fortsättningen sägs om kreditinstitut avser även andra företag som i sin verksamhet utför betalningsöverföringar. I fråga om information ges bestämmelser om att kreditinstitut skall ge såväl förhandsinformation om villkoren för betalningsöverföringar som information efter det att en betalningsöverföring har utförts eller beloppet mottagits. I det förra hänseendet föreskrivs att kreditinstituten skall ställa skriftlig, lättförståelig information om villkoren för betalningsöverföringar till sina kunders förfogande och att informationen, när det är lämpligt, kan lämnas i elektronisk form. Det anges också vissa uppgifter som därvid alltid skall lämnas. Dessa uppgifter avser den tid det tar att utföra en betalningsöverföring räknat tills beloppet krediteras det kreditinstitut som betalnings- mottagaren anlitar, varvid tidpunkten för periodens början skall vara klart angiven. Vidare skall tiden från sådan kreditering tills beloppet krediteras betalningsmottagarens konto anges. Grunden för beräkning av avgifter och andra kostnader som kunden skall betala skall anges, den dag som i förekommande fall tillämpas för debitering eller kreditering, de möjligheter kunden har att reklamera och kräva ersättning och hur de utnyttjas samt vilka växlingskurser som används. I fråga om information angående ett konkret betalningsöverföringsuppdrag anges att kreditinstituten skall, efter utförande eller mottagande av en betalningsöverföring, skriftligen ge sin kund tydlig och lättförståelig information, när det är lämpligt i elektronisk form, såvida inte kunden uttryckligen avstår därifrån. Denna information skall alltid innehålla vissa angivna uppgifter, nämligen om sådant som möjliggör för kunden att identifiera betalningsöverföringen, om det ursprungliga beloppet som avses med betalningsöverföringen, om summan av alla avgifter och andra kostnader som skall betalas av kunden samt om den dag som i förekommande fall tillämpas för debitering eller kreditering. Enligt artikel 4 skall vidare betalningsmottagaren, om beställaren har angett att kostnaderna för betalningsöverföringen helt eller delvis skall bäras av denne, informeras om detta av det kreditinstitut som han anlitar. När ett belopp har växlats till annan valuta, skall det kreditinstitut som har utfört växlingen informera sin kund om den kurs som har använts. Artikel 5 innehåller föreskrift om skyldighet för ett kreditinstitut, som är berett att utföra ett uppdrag beträffande en närmare angiven betalningsöverföring, att på kundens begäran göra en utfästelse i fråga om tiden för utförande av betalningsöverföringen och beträffande de avgifter och andra kostnader som skall betalas, frånsett dem som är beroende av kursen för valutaväxling. I artikel 6 ges bestämmelser om kreditinstituts förpliktelser i fråga om tiden för genomförande av betalningsöverföringar. Det kreditinstitut som den betalande (beställaren) anlitar skall utföra betalningsöverföringen inom den tid som har överenskommits med beställaren. Om avtalad tid inte iakttagits eller, då sådant avtal inte har träffats, beloppet inte har krediterats det av betalningsmottagaren anlitade kreditinstitutet före utgången av den femte bankdagen efter det att betalningsöverföringsupp- draget har antagits och beställaren uppfyllt alla villkor beträffande ekonomisk täckning och nödvändiga uppgifter, skall det av beställaren anlitade kreditinstitutet utge skadestånd till beställaren. Sådant skadestånd skall utgå i form av ränta på det belopp som betalningsöverföringen avser från den dag då beloppet senast skulle ha krediterats det av betalningsmottagaren anlitade kreditinstitutet till den dag då sådan kreditering skedde. Som ränta skall tillämpas en räntesats som används vid beräknande av skadestånd och som fastställts efter bestämmelserna i den medlemsstat där det skadeståndsskyldiga kreditinstitutet har sitt säte. När det beror på ett förmedlande kreditinstitut att en betalningsöverföring inte har utförts inom den tid som angetts i det föregående, skall detta enligt samma grunder ersätta det kreditinstitut som beställaren anlitat. Om det kreditinstitut som betalningsmottagaren anlitar inte har krediterat dennes konto det belopp som betalningsöverföringen avser inom den tid som har överenskommits eller, när sådan överenskommelse inte har träffats, före utgången av bankdagen efter den dag då beloppet krediterades kreditinstitutet, skall detta utge skadestånd till betalningsmottagaren. Skadeståndet utgörs av ränta, enligt samma beräkningsgrunder som angetts, på beloppet från den dag då det senast skulle ha krediterats betalningsmottagarens konto till den dag då sådan kreditering skedde. Från de föreskrifter om ersättningsskyldighet som angetts gäller undantag i fall då det kreditinstitut som beställaren eller som betalningsmottagaren anlitar kan visa att förseningen beror på beställaren respektive betalningsmottagaren. I artikel 6 föreskrivs slutligen att bestämmelserna om tiden för genomförande av betalningsöverföringar inte inverkar på de rättigheter som annars tillkommer kunder och kreditinstitut, vilka har medverkat i genomförandet av en betalningsöverföring. Bestämmelser om kostnader finns i artikel 7. Såväl det kreditinstitut som beställaren anlitar som förmedlande kreditinstitut och det av betalningsmottagaren anlitade kreditinstitutet är, sedan beställaren uppfyllt alla villkor, skyldigt att utföra betalningsöverföringen beträffande hela beloppet dvs. att avdrag inte får göras för kostnader för överföringen om inte beställaren har föreskrivit att kostnaderna helt eller delvis skall bäras av betalningsmottagaren. Denna bestämmelse inverkar dock inte på möjligheten för det av betalningsmottagaren anlitade kreditinstitutet att ta ut kostnader av denne för förvaltningen av hans konto enligt gällande regler och bruk. Uttagande av sådana kostnader får dock inte ske för att undgå den angivna skyldigheten att överföra hela beloppet. Om det kreditinstitut som beställaren anlitar eller ett förmedlande kreditinstitut har gjort avdrag från det belopp som betalningsöverföringen avser i strid med vad som föreskrivs i artikeln, är det av beställaren anlitade kreditinstitutet på beställarens begäran skyldigt att utan avdrag och på egen bekostnad betala det avdragna beloppet till betalningsmottagaren, om inte beställaren begär att beloppet skall krediteras honom. Det anges särskilt att bestämmelsen inte inverkar på andra krav som kan framställas.