prop · GM0351 · 1999-01-01 00:00:00 — Något enstaka stålverk står utanför JBF. JBF har, som företrädare för stålverken, slutit avtal med vissa grossister inom skrotbranschen. Avtalen reglerar vissa delar av handeln med stålskrot och gjutjärnsskrot mellan de avtalsbundna grossisterna och stålverken. De grossister som slutit avtal med JBF, fem, brukar benämnas verksleverantörer. Det finns ytterligare två grossister som levererar via JBF utan att långtidsavtal slutits. 6.3 Branschföreningar Inom skrotindustrin finns flera branschföreningar, bland andra Återvinningsindustrierna, , Svenska Järn och och . Återvinningsindustrierna organiserar grossister inom skrotbranschen och har sex medlemmar. Svenska Järn och är den äldsta organisationen och har 57 företag som medlemmar. Mot bakgrund av att flera av dessa företag har filialer på olika platser organiserar föreningen företag på ungefär 150 arbetsställen. Bland medlemmarna finns såväl grossister som partihandlare och bilskrotningsföretag. , som har ett 70-tal medlemmar, organiserar de mindre och medelstora företagen inom skrotindustrin. har knappt 200 medlemmar. 6.4 Branschens utveckling Enligt flera företrädare för skrotbranschen har antalet skrothandlare minskat . Få nya handlare etablerar sig och ett antal mindre handlare har upphört med skrothandelsverksamhet. Minskningen är särskilt markant när det gäller uppköparna. Även grossisterna är färre än , huvudsakligen på grund av att de större grossisterna köpt upp några av de mindre. Däremot har antalet bilskrotningsföretag ökat. Huvudskälet till att antalet skrothandlare har minskat torde vara att kraven på den som bedriver sådan verksamhet har skärpts. Ett större antal återvinningsvaror tas omhand av skrothandeln och varorna är ofta sammansatta av olika komplexa material. Det krävs därför större kunskaper än tidigare om såväl material som återvinningsmetoder. För att omhänderta vissa återvinningsvaror är det nödvändigt att förvärva dyr och avancerad utrustning. De flesta mindre skrothandlarna saknar ekonomiska möjligheter att köpa sådan utrustning. Även kraven på och kontrollen av hanteringen av de miljöskadliga ämnen som finns i mycket av det gods som omhändertas av skrothandeln har skärpts, vilket bl.a. inneburit att vissa handlare inte ansett sig kunna fortsätta med skrothandelsverksamhet. har grossisterna inom branschen slutit långtidsavtal med tillverkningsindustrier men avtalen har endast avsett leveranser av primärskrot, dvs. produktionsspill såsom spån och klipp från tillverkningsindustrin. har avtalen fått ett annat innehåll. Grossisterna förbinder sig numera att ta emot i stort sett samtliga återvinningsvaror som uppkommer i leverantörens verksamhet. Även material som måste sändas för extern destruktion tas emot. Avtalen ingås numera inte enbart med tillverkningsindustrier utan också med bl.a. kommuner och tjänsteföretag. Branschen bedömer att sådana avtal kommer att träffas med allt fler leverantörer . Det kan på goda grunder antas att marknaden för mindre skrothandlare och uppköpare minskat betydligt på grund av långtidsavtalen, vilket i sin tur kan utgöra ett skäl till att antalet skrothandlare minskat. Antalet uppköpare har som nämnts ovan minskat betydligt . En uppköpare är en handlare utan fast inköpsställe som köper skrot och relativt omgående vidareförsäljer detta till en fast handlare eftersom skrotgård där skrotet kan förvaras saknas. Förutom minskningen i antalet uppköpare förespås att uppköpshandel kommer att minska ytterligare i betydelse , främst på grund av att den fasta skrothandeln strävar mot att förvärva skrot från dem som producerar skrotet, bl.a. genom förfarandet med långtidsavtal. Enligt skrotbranschen kommer det dock även att finnas en marknad för de mindre skrothandlarna och uppköparna. Transportkost- naderna spelar en mycket stor roll i branschen. De mindre handlarna har ofta konkurrensfördelar av sin närhet till leverantörerna. Framför allt när mängderna skrot är små kommer de mindre handlarna att kunna konkurrera med de större grossisterna. Det förutspås också att mindre handlare kommer att specialisera sig på någon eller några varor och därmed kunna konkurrera med pris och service. Grossisterna har, som tidigare nämts, efter hand breddat sin verksamhet och tar numera emot fler slags återvinningsvaror . De har också skapat anläggningar för att inom den egna organisationen kunna förädla insamlade varor. Bestämmelserna om producentansvar för vissa varor har sannolikt bidragit till den utvecklingen. 7 Handeln med begagnade varor 7.1 Inledning Handel med begagnade varor i allmänhet utgör i sig inte någon egen bransch i vedertagen benämning. Det är därför mycket svårt att få fram tillförlitliga uppgifter om omfattningen och värdet av den totala handeln med begagnade varor. Det finns t.ex. inte någon statistik över vare sig den handel med begagnat som sker via butiker som även säljer nya varor, även om de skulle vara anslutna till ett branschförbund, eller den handel som bedrivs av de företag som enbart handlar med begagnade varor. En betydande handel med begagnade varor sker också mellan privat- personer. Vidare bedrivs begagnathandel ofta på andra platser än i varuhus och butiker, bl.a. sker en omfattande handel med begagnat gods på auktioner samt på torg och på olika slags loppmarknader. 7.2 Branschens struktur och utveckling I det följande ges en kortfattad beskrivning av några olika branscher där handel med begagnade varor sker i större eller mindre omfattning. Cykel- och har uppgett att ca 550 företag är anslutna till förbundet, vilket utgör av företagen som handlar med mopeder och cyklar. Förbundet organiserar även dem som handlar med motorsågar och skidutrustning. Enligt förbundet är handeln med begagnade mopeder ytterst begränsad. Handel med begagnade cyklar är däremot vanlig. I stort sett samtliga cykelhandlare handlar med såväl begagnade som fabriksnya cyklar. Handlarna tar ofta in begagnade cyklar som dellikvid när kunderna köper fabriksnya cyklar. Förbundet uppskattar att av de cyklar som medlemmarna säljer är begagnade, vilket antalsmässigt skulle motsvara en försäljning av 100 000 150 000 begagnade cyklar . Försäljningen av begagnade motorsågar har minskat, huvudsakligen på grund av att försäljningen av nya motorsågar minskat. Motorsågar är en sådan vara som blir omodern först . Det medför att andrahandsvärdet är relativt högt. En inte obetydlig försäljning av begagnade motorsågar sker alltjämt. Även försäljningen av begagnad skidutrustning har minskat. Sådan försäljning sker i princip endast i storstäderna och avser alpin skidutrustning. Det förekommer inte någon försäljning av begagnad utrustning för längdskidåkning. Från har uppgetts att ca 1 500 företag är anslutna till förbundet, vilket uppskattningsvis motsvarar av de företag som handlar med elektroniska varor. Förbundet organiserar även fotohandlarna. En relativt stor andel av medlemsföretagen handlar med begagnade varor som inte omfattas av förordningen. Bland dessa varor kan nämnas vitvaror. Enligt förbundets uppfattning har handeln med begagnade varor bland medlemsföretagen minskat betydligt i omfattning . En bidragande orsak är att elektroniska produkter numera blir omoderna relativt snabbt på grund av den allt hastigare tekniska utvecklingen. De flesta kunder efterfrågar varor som är tekniskt avancerade. Det har lett till att priserna på begagnade elektroniska produkter har gått ned. Handlarna lämnar ofta garantier även beträffande begagnade varor. Sådana produkter behöver därför ofta ses över och i vissa fall repareras innan de säljs. Det har lett till att det är mindre lönsamt att handla med begagnade produkter. De större affärskedjorna för hemelektronik handlar normalt inte med begagnat gods. Det händer dock att de i särskilda kampanjer erbjuder sig att ta emot begagnade produkter som inbytesvaror. Vanligtvis kasseras inbytesvarorna. I storstadsregionerna säljs begagnad hemelektronik huvudsakligen av mindre företag med en hög servicegrad. Där finns det även ett fåtal handlare som enbart ägnar sig åt handel med begagnad hemelektronik. De är i allmänhet inte organiserade. Enligt är förhållandena annorlunda utanför storstadsregionerna. Där handlar de flesta företagen med såväl begagnade som fabriksnya produkter. Handeln med begagnade produkter är då normalt av underordnad betydelse. Enligt är handeln med begagnade kameror och begagnad fotoutrustning större än handeln med begagnad hemelektronik. Huvudskälet till detta är förmodligen att kameror och fotoutrustning i allmänhet har ett högre andrahandsvärde än andra elektroniska produkter. Handeln med begagnade projektorer och skivspelare är i det närmaste obefintlig. Dessa produkter har ersatts av videobandspelare och cd- spelare. Begagnade videokameror, radioapparater, bandspelare och videobandspelare säljs av den reguljära handeln i något större omfattning. Med undantag för kameror och fotoutrustning har enligt förbundet handeln med televisionsapparater och musikanläggningar störst omfattning när det gäller handeln med begagnade elektroniska produkter. Vad avser musikanläggningar är det större anläggningar med betydande ekonomiskt värde som säljs begagnade. Begagnathandeln med musikinstrument är också omfattande. () organiserar ca 350 företag som handlar med datorer. De flesta av medlemsföretagen är leverantörer av originaldatorer och originaldelar till datorer. Bland dessa företag är handeln med begagnade datorer inte särskilt omfattande. Det händer dock att begagnade datorer byts in vid leverans av nya datorer. De begagnade datorerna säljs då vidare eller skrotas. Begagnathandeln är betydligt större bland mindre återförsäljarföretag, som ofta inte är organiserade. I branschen finns också s.k. datormäklare som säljer begagnade datorer till företag och privatpersoner. organiserar ca 350 butiker i landet. I förhållande till den totala omsättningen i branschen är inte handeln med begagnade varor bland medlemsföretagen omfattande. I stort sett samtliga medlemsföretag handlar med begagnat gods. De större affärskedjorna, såsom och , tar dock emot begagnat gods huvudsakligen som dellikvid vid försäljning av nya föremål. Ju mindre företagen är desto större är handeln generellt sett med begagnat gods. Det finns även ett fåtal företag som handlar enbart med begagnat gods. tar emot begagnat gods för omarbetning, dvs. företagaren tillverkar nya föremål av det gods som lämnats in. Det förekommer att företaget får behålla viss del av det inlämnade godset i likvid. I de allra flesta fall måste dock kunden betala för arbetet med kontanta medel. Enligt förbundet är handeln med begagnade varor större i storstadsregioner än den är i övrigt. Handel med begagnade föremål av ädla metaller samt ädelstenar och pärlor sker enligt förbundet i mycket stor omfattning på auktioner och inom antikhandeln. har 60 medlemmar. De flesta handlare som handlar med dylikt gods är dock inte organiserade. Enligt föreningen har handeln inom branschen ökat . Framför allt gäller det handeln med begagnade möbler. Även antalet handlare ökade markant . minskade antalet handlare och därefter har antalet varit relativt . Många handlare driver verksamhet i mindre skala från något tillfälligt försäljningsställe, bl.a. genom försäljning vid s.k. samlarmässor eller enstaka auktioner. Auktionshandeln med begagnade föremål av det slag som behandlas är av större omfattning än butikshandeln. Till butikshandeln hör även affärer som handlar med diverse olika begagnade föremål, s.k. auktionsgods- eller loppmarknadsbutiker. har sådana butiker ökat markant i antal. Varor köps in från dödsbon, konkurslager och överskottspartier samt även från enskilda personer. Försäljning sker i såväl tillfälliga som fasta lokaler. I viss omfattning bedrivs denna handel av olika hjälporganisationer som bjuder ut varor som skänkts till organisationerna ifråga, men även av andra mer eller mindre ideella sammanslutningar, såsom idrottsföreningar och skolklasser. Det finns inte någon branschorganisation för den nämnda handeln. 8 Ny lag om handel med begagnade varor 8.1 Allmänt om den nya lagen Flertalet remissinstanser har tillstyrkt en avreglering av handeln med skrot och delat utredningens bedömning att en reglering fortfarande behövs för handeln med begagnade varor. Regeringen gör samma bedömning och lägger i det följande fram förslag till en ny lag om handel med begagnade varor som i sak huvudsakligen överensstämmer med utredningens förslag. Lagtekniskt har gjorts en relativt omfattande bearbetning av utredningens förslag med utgångspunkten att vissa bestämmelser i den nu gällande förordningen och i den av utredningen föreslagna nya förordningen om handel med begagnade varor bör meddelas i lag. Detta gäller t.ex. tvångsåtgärder som enligt regeringsformen skall meddelas i lag. Därmed tillgodoses också vissa invändningar om utformningen av lagen som framförts av remissinstanserna. Det sagda innebär att vissa äldre förordningsbestämmelser om tillämpningsområde, handlarnas skyldigheter och tvångsregistrering numera återfinns i lagförslaget med i huvudsak oförändrat innehåll. 8.2 Handeln med skrot Regeringens förslag: Den särskilda regleringen av handeln med skrot skall avskaffas vilket innebär att tillstånd inte längre krävs för etablering. Regleringen skall inte ersättas med någon annan handelsreglering. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Stora flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag däribland , Riksåklagaren, i och , Överåklagaren i , , Hovrätten för Nedre , Kammarrätten i , länsstyrelserna i och och , och . tillstyrker men anför att dess medlemmar ej är odelat positiva till avregleringen främst därför att tillståndet är ett bevis för att handlaren uppfyller vissa kriterier vilket är en garanti för att seriös handel sker hos denne och ser helst att systemet behålls till dess det ersatts med någon form av branschstandard. tillstyrker avreglering men anser att den bör ersättas med krav på auktorisation. avstyrker dock avreglering av skattekontrollskäl eftersom det föreligger ett behov av att få ta del av uppgifter om skrothandeln. De uppgifter som tas upp på inköpsnotor har betydelse i skattekontrollsammanhang eftersom betalningen vid många skrotinköp sker kontant eller med check. uppger att de stöder sådan lagstiftning som har till syfte att minska avsättningen av oärligt åtkommet gods och anser att utredningen inte har visat några starka skäl för sitt förslag att avreglera. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande regleringen med ett tillståndsförfarande för att få driva handel med skrot (se avsnitt 4) motiveras med att det förekommit en omfattande stöldgodshantering och en utbredd ekonomisk brottslighet inom skrotbranschen. De faktorer som är av väsentlig betydelse för ett ställningstagande i avregleringsfrågorna är alltjämt stöldbrottslighetens utveckling, regleringens brottsförebyggande effekt och följderna av en avreglering. Det finns fortfarande en del argument för att behålla ett tillståndsförfarande, exempelvis att polisens tillståndsprövning på de flesta håll varit omsorgsfull och ingående samt att ett inte ringa antal personer som bedömts som olämpliga att bedriva skrothandel genom prövningsförfarandet har kunnat hindras från att inleda sådan verksamhet. Vidare har en inte helt obetydlig brottslighet kunnat konstateras i uppköparledet, dvs. bland handlare utan fast inköpsställe med skrot. Endast små mängder skrot tillförs dock marknaden genom uppköparna och kontrollmöjligheterna är små eftersom en uppköpare relativt omgående vidareförsäljer köpt skrot. Antalet uppköpare har även minskat betydligt vilket väntas fortsätta . Det föreligger vidare betydligt förändrade förutsättningar för att bedriva skrothandel. En viktig förändring är t.ex. att det krävs större kunskaper om såväl material och återvinningsmetoder som miljöaspekter. Den mest påtagliga förändringen är emellertid att den traditionella handeln med mindre partier av skrot till stor del har ersatts av s.k. långtidsavtal mellan främst de större företagen inom skrotbranschen å ena sidan och bl.a. tillverkningsindustrier, kommuner och tjänsteföretag å andra sidan. Sannolikt som en konsekvens därav har många handlare med verksamhet i mindre skala upphört med att bedriva handel med skrot. Utrymmet för att bedriva skrothandelsverksamhet i liten skala har således minskat. Som framgått ovan (avsnitt 6.2) är skrothandeln starkt koncenterad. svarar, efter det senaste förvärvet av , för av svensk skrothandel och ett tiotal aktörer svarar för . och handlare svarar för resterande . Detta är också huvudskälen till att handlarna numera torde vara mer skötsamma . Härtill kommer att den möjlighet till kontroller som den nuvarande regleringen ger har utnyttjats i relativt liten omfattning, framför allt på grund av att den verksamheten inte prioriterats av polisen. Möjligheterna att spåra stöldgods i skrothandeln är mycket små och granskning av inköpsnotor är inte någon effektiv metod för att kontrollera om stulet gods tagits emot av skrothandlarna. Någon större effekt på antalet upptäckta stöld- och häleribrott i anslutning till handeln med skrot har regleringen således inte haft. För att få till stånd en effektivare tillsyn har dock utredningen diskuterat möjligheten av att skärpa bestämmelserna om bl.a. anteckningsskyldighet. Förslag till någon sådan skärpning läggs nu inte fram. Någon betydande förändring av polismyndighetens faktiska tillsyn är inte heller att vänta . Denna omständighet samt det faktum att tillsynen inte har varit omfattande och inte heller så effektiv talar mot att behålla regleringen för handeln med skrot. är en av flera förutsättningar för att erhålla auktorisation som bilskrotare att sökanden bl.a. meddelats tillstånd att bedriva handel med skrot enligt skrothandelsförordningen. När gällande reglering upphör att gälla kommer den prövning av bilskrotarnas vandel som sker genom prövningsförfarandet enligt skrothandelsförordningen att upphöra. Regeringens bedömning är att detta saknar betydelse för avregleringen av skrothandeln. Regeringen har dock för avsikt att i annat sammanhang se över reglerna om auktorisation för bilskrotare. Sammanfattningsvis kan konstateras att utredningens förslag att avskaffa den särskilda regleringen för handel med skrot huvudsakligen lämnats utan erinran av remissinstanserna. Några egentliga invändningar mot avreglering har således inte framkommit. Emellertid har under ärendets beredning inkommit med ett yttrande till Närings- och och däri uttryckt tvekan inför en avreglering främst för att regleringen fyller ett brottsförebyggande syfte samt har en kontrollfunktion och myndigheten befarar därför att en avreglering kan komma att medföra en något ökad brottslighet i branschen. åsikt måste dock ställas mot det faktum att närmast berörda remissinstanser, såsom och åklagarmyndigheter, ansett att en avreglering kan genomföras. Vad anfört beträffande försämrad skattekontroll har heller ingen avgörande betydelse för frågan om avreglering, eftersom sådan kontroll torde kunna genomföras även om ett tillståndsförfarande för etablering inte används. Den etableringskontroll som tillståndskrav och vandelsprövning för att bedriva näring i en viss bransch innebär kan visserligen vara ett medel för att förebygga ekonomisk och annan brottslighet men har i realiteten vad gäller skrotbranschen visat sig vara föga effektiv. Tillsynen har inte varit omfattande och det finns inte heller något som tyder på att tillsynen kommer att förändras. Branschen har såsom ovan angivits genomgått så stora förändringar att tillståndsförfarandet förlorat i betydelse. Det finns inget som tyder på att misskötsamheten numera skulle vara av större omfattning här än den är inom de flesta andra branscher. En etableringskontroll med dess inskränkningar i närings- och etableringsfriheten bör också tillgripas först när ett klart behov är påvisat. Huvudmotiven för att särskilt reglera handel med skrot har således i betydande mån försvagats. Detta talar för att den nuvarande regleringen kan avskaffas. Med hänsyn till den brottslighet som har kunnat konstateras i främst uppköparledet bör emellertid effekterna av avregleringen följas nära. Om det skulle visa sig att avregleringen lett till negativa effekter får övervägas om åtgärder bör vidtas. 8.3 Handeln med begagnade varor Regeringens förslag: Den nuvarande regleringen för handel med begagnade varor behålls i stort oförändrad. Den utvidgas till att omfatta även varor som en handlare tar emot för omarbetning eller liknade bearbetning. Registreringsskyldigheten utvidgas till att omfatta samtliga platser där handel bedrivs. Möjligheten för polismyndigheten att tvångsregistrera den som misstänks bedriva registreringspliktig handel skall finnas kvar. Den som bedriver handel med begagnade varor utan att vara registrerad skall vara skyldig att på uppmaning av polismyndigheten lämna de upplysningar som behövs för att bedöma om registreringsskyldighet föreligger. Tvångsregistrering skall dock kunna ske först efter uppmaning att fullgöra registreringsskyldigheten. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att de nya bestämmelserna införs huvudsakligen i den nya förordningen om handel med begagnade varor. Remissinstanserna: Remissinstanserna har allmänhet godtagit förslaget med ett registreringsförfarande och förslaget att i stort behålla regleringen av handel med begagnade varor. ifrågasätter dock om inte åtminstone bestämmelserna om registrering borde tas in i lag. ifrågasätter vidare om förslagen kan komma i konflikt med EG-rätten, exempelvis principen om den fria rörligheten för varor. i menar att kravet på en begagnathandlare att registrera sig skall ersättas med ett krav på tillstånd att bedriva handel. Skälen för regeringens förslag: Det finns ingenting som tyder på att den totala handeln med begagnat gods har minskat. Inte heller är antalet tillgrepp av föremål som typiskt sett avyttras till mindre nogräknade personer färre . Ofta saknas andra möjligheter att binda någon person till visst stöldgods än genom de instrument som finns i regleringen. För polisen är tillgången till inköpsnotor och möjligheten att uppsöka handlare betydelsefulla instrument i arbetet med att spåra och identifiera stulet gods. Tillsynen och kontrollen försvåras dock av att begagnathandeln tenderar att i allt större utsträckning bedrivas på andra platser än i etablerade butiker. Behovet av en reglering som bl.a. har till syfte att försvåra möjligheterna att avsätta oärligt åtkommet gods kvarstår således än . Den nuvarande regleringen är därför av betydande värde. Regeringen instämmer i utredningens förslag att en reglering av begagnathandeln skall finnas. Utredningen har diskuterat huruvida ett tillståndsförfarande eller den nuvarande regleringen i form av registrering skall väljas. För ett tillståndsförfarande talar t.ex. likheter mellan handeln med begagnade varor och med den verksamhet som bedrivs i pantbankerna. Pantbanksverksamhet får dock bara drivas efter tillstånd från . Utredningen menar vidare att ett annat skäl för att införa ett tillståndskrav är att ett sådant förfarande skulle innefatta en lämplighetsprövning. Mindre seriösa och olämpliga personer skulle kunna hindras från att etablera sig i branschen och systemet ger också utrymme för större sanktionsmöjligheter mot handlare som bryter mot föreskrifterna. Regeringen anser inte att likheterna med pantbanksverksamheten har någon avgörande betydelse i frågan om valet mellan tillstånds- och registreringsförfarande. En väsentlig skillnad mellan verksamheterna är t.ex. att regleringen för pantbankerna, till skillnad från regleringen för handeln med begagnade varor, har till syfte att skydda utsatta låntagare. Ett system med krav på tillstånd skulle vidare medföra en ökad administration såväl för polis som för handlare, eftersom en förutsättning för ett system med tillstånd är att en seriös vandelsprövning utförs.