prop · GM03143 · 1999-01-01 00:00:00 — Inom undervisningsområdet finns det under Sameskol- styrelsen sex sameskolor för årskurserna 1 6 där undervisning sker på svenska och samiska. Vidare finns det en samisk folkhög- skola i som efter en omorganisation numera är ett samiskt utbildningscentrum. Den samarbetar med den samiska högskolan i i . Det bedrivs också samisk forskning vid universitet runt om i landet. Inom finns samiska råd. Två stifts- adjunktstjänster har också inrättats för verksamhet bland samer. 4.6.2 Sverigefinnarna språket har talats i . Under , fram , var och ett och samma rike. förekom en livlig rörlighet bland befolkningen. Finsktalande medborgare fanns under i den västra delen (nuvarande ) där svenska dominerade. Svensktalande medborgare fanns i den östra delen (nuvarande ) där finska dominerade. I källor framgår att finska talades i och i . bildades den första finska församlingen i . är en icke- territoriell församling inom . Även i andra delar av har finska talats . kom de s.k. skogsfinnarna från finska Savolax till , , , , och Ånger- manland för att bedriva svedjebruk. Skogsfinnarna talade finska och de kan också sägas ha haft en särskild kultur kring svedjebruket. Finska språket försvann emellertid nästan helt ur bruk i under 1800- talet och 1900-talets första hälft. Däremot fortsatte finskan att talas i tillsammans med regionen runt dit nyanlända medborgare från östra halvan av riket flyttade på grund av krig och kring . fram till återfanns även fortsättningsvis de flesta finsktalande i och län samt i . Sverigefinnarna skiljer sig från majoritetsbefolkningen i både genom sitt språk och sin kultur. De kulturella uttrycken synliggörs inom en rad olika områden. Det finns ett starkt intresse hos sverigefinnar att bevara sitt språk och sin kulturella särart i . lever ca 450 000 första och andra generationens sverigefinnar i (SCB 31.12.1994), varav omkring hälften använder finska. Majoriteten flyttade till efter . Kulmen på inflyttningen kom omkring och har inflyttningen minskat. Sverigefinnarna har varit en välorganiserad grupp i . Ett exempel är Finnkår som bildades . Ett annat är finska förening som firade sitt 105-års jubileum . bildades som arbetar bl.a. för att verksamhet skall finnas på finska språket inom alla områden av intresse för sverigefinnarna. Förbundet stödjer också arbetet med uppbyggandet av sverigefinska institutioner för sociala behov och kulturella intressen. finns i bl.a. nio fristående finsk- språkiga skolor, av vilka de flesta har förskolor och fritidshem, tre sverigefinska daghem, tre sverigefinska folkhögskolor, fyra sverigefinska hem för äldreboende och två fritidscentrum för finskspråkiga pensionärer. 4.6.3 Tornedalingarna En finsktalande bosättning har funnits i området kring älv troligen redan före medeltiden. var en mötes- och handelsplats vilket gjorde området till en flerspråkig region. Från medeltiden har finska dominerat bland allmogen i . När efter kriget mot åren 1808 1809 fick avträda sin östra rikshalva till skedde detta genom att en gräns drogs genom så att den västra delen av förblev svenskt område. Trots detta har tornedalingar på båda sidor om gränsen, som utgörs av Könkämä, Muonio och älvar, bevarat både sitt språk och sitt kulturarv fram till . Tornedalingarna skiljer sig från den svenska majoritetsbefolkningen i första hand genom sitt språk. Tornedalingarnas språk, som tidigare ofta benämnts tornedalsfinska, kallas numera meänkieli (vårt språk). Det som gett meänkieli dess särprägel är bl.a. att man inlemmat en rad svenska ord i ordförrådet. Tornedalingarna har även en egen matkultur, hantverk och byggnadsstil. Också den laestadianska väckelserörelsen som växte fram har haft, och har än , stor betydelse i . Liksom samerna kan även medelålders och äldre tornedalingar berätta om att de lidit av att de som barn inte fick tala sitt språk i skolan. är situationen annorlunda och har det funnits en ökad aktivitet för att bevara det egna språket. bor det ca 50 000 tornedalingar i framför allt , och kommuner samt i delar av och kommuner. Därtill bor ungefär 16 000 relativt nyinflyttade standard- finsktalande personer i området. skedde en kraftig utflyttning från inte bara till Malmfälten utan också till södra och övriga delar av landet. Denna flyttvåg, som mattats, har bl.a. lett till att kommun har halverat sin befolkning . har intresset för den egna särarten och identiteten vuxit bland tornedalingar. Ett uttryck för detta är bildandet av Tornionlaaksolaiset (STR-T) . Förbundet skall tillvarata tornedalingarnas språkliga och kulturella intressen bl.a. genom att utarbeta undervisningsmaterial samt en ordbok på meänkieli för att utveckla den skrivna språkformen. bildades Meän akateemi/Academia Tornedaliensis som har till uppgift att förvalta kulturarvet på . Stiftelsen skall initiera och genomföra aktiviteter såsom folkbildning, utbildning, dokumentation, forsknings- och utvecklingsarbete inom områden som kultur, näringsliv, miljö, språk och samhälle. Vid Kultur- och ekologiskola i kommun har man tagit vara på intresset för meänkieli. finns meänkieli som ett obligatoriskt undervisningsämne från årskurs 1 till 9. etablerades också en tornedalsk teater och har alltmer litteratur på meänkieli börjat ges ut. pågår ett organiserat samarbete mellan kommunerna i svenska och finska med stöd från för att främja turism och kommersiell verksamhet samt bidra till att bevara det tornedalska kulturarvet. 4.6.4 Romerna De första romerna kom till . Alltsedan dess har romer från olika länder i och under olika tidsperioder kommit till . Då de första romerna anlände började både de världsliga och kyrkliga myndigheterna i utfärda ett stort antal dekret och lagar i syfte att förvisa romerna från eller, senare i historien, tvångsassimilera dem. De romer som kom till levde främst i rikets östra halva (nuvarande ). och in kom en andra migrationsvåg romer till via från Valakiet. Romerna levde ofta ett kringresande liv, inte minst på grund av att de hade svårt att få permanenta alternativ. Först under det senaste århundradet har romerna och de resande blivit bofasta på en rad olika orter i landet. Romerna har ett eget språk, chib, en egen kultur och egna traditioner som skiljer sig från majoritetsbefolkningens. chib består av en rad olika varieteter (finsk , kelderash, lovari, tjurari, sinto, arli, bugurji, gurbet och svensk ). Romerna kom ursprungligen från nordvästra och delar av nuvarande och anlände till . Deras språk har därför rötter från sanskrit. Den romska befolkningen är inte homogen utan består av olika grupper som ursprungligen invandrat från olika länder. Trots att romerna i tillhör olika "stammar" med olika traditioner och med varierande varieteter av chib så uppger de sig vara och känner sig som ett sammanhållet folk. Romernas traditioner har inte alltid accepterats av det omgivande samhället vilket medfört att många romer upplever att de blir diskriminerade. Exempel på detta är de många klagomål Ombudsmannen mot etnisk diskriminering får ta emot från romer som nekats tillträde till offentliga lokaler eller behandlats sämre än majoritetsbefolkningen på olika sätt. finns ca 15 000 20 000 romer bosatta i . I brukar man dela in romerna i olika grupper. Det gäller de ca 2 500 s.k. svenska romer som började invandra till , de 3 200 finska romer som anlände till och som senare förpassades till dåvarande östra delarna av det svenska riket som är samt ca de 10 000 utomnordiska romer som kom till från bl.a. och andra länder i östra först och . En ytterligare grupp utgörs av de anlända romerna från f.d. . Härutöver finns även resande som liksom romerna levt ett kring- resande liv. De har funnits i som romerna och flera anser sig ha släktskap med romerna inte minst eftersom de talar en varietet av chib kallad svensk . De resande uppgår till ca 20 000 personer. Genom olika romska organisationer värnar romerna om sin kultur och sina traditioner. bildades Nordiska som kom att bli en paraplyorganisation för ett femtontal olika romska föreningar i och . bytte organisationen namn till (). arbetar framför allt med sociala frågor och insatser som bidrar till att stärka romernas ställning t.ex. genom att medverka till en särskild utbildning i kulturinformation för romer. Förbundets verksamhet rör också romernas språk, kultur och historia. Förbundet fungerar också som rådgivande organ i relation till enskilda och kommuner. Representanter från ingår i en romsk arbetsgrupp som regeringen tillsatt i syfte att följa upp och driva arbetet med att främja romernas situation genom att bl.a. sprida kunskap om romerna. 4.6.5 Judarna kom de första judarna till . reglerades i svensk lag judarnas närvaro i landet. Först kunde judar bosätta sig i utan att låta döpa sig. tilläts de bilda en judisk församling i med rätt att anlägga begravningsplats, synagoga samt inkalla en rabbin. infördes reformer som medförde att judarna inlemmades i det svenska samhället. fick judar och icke-judar lov att ingå äktenskap. fick judar vittna i domstol och fick judar rösträtt. som gått sedan de första judarna kom till har nya grupper judar kommit hit, ofta som en följd av förföljelser mot den judiska befolkningen i olika delar av . Många judar kom till främst från pogromernas . kom ca 4000 judar till från nordöstra . Majoriteten var strängt ortodoxa i sin religionsutövning och talade jiddisch. fick ca 2000 judar inresetillstånd till . Alla norska och danska judar som lyckades fly till fick stanna. juni räddades mer än 10 000 judar till med hjälp av Röda korset. Några tusen av dessa stannade kvar. delen av kom en grupp judar som flydde undan antisemitism i . kom också ungerska judar som flydde den sovjetiska inmarschen i landet. Ytterligare en våg av polska judar kom till till följd av antisemitism och kom en grupp även från det forna . Judar har en egen religion, judendomen, egen kultur, egna språk och egna traditioner som skiljer sig från den svenska majoritetsbefolk- ningens. Det språk som i första hand binder samman judar i världen är hebreiska. Därutöver talas också jiddisch som haft en stark ställning bland judar från som finns spridda i olika delar av världen, inte minst i . Jiddischkulturen blomstrade i före , men försvagades kraftigt till följd av Förintelsen som drabbade en stor del av de jiddischtalande judarna i östra och . I har de som använt jiddisch i regel varit flerspråkiga och vid sidan av jiddisch och svenska också använt hebreiska. Jiddisch talades av de judar som först anlände till och sedan skulle det dröja innan nästa grupp jiddischtalare kom till . Med flyktingströmmarna efter aktualiserades jiddisch återigen. Användningen av jiddisch har därefter minskat i omfattning men har som en del av den judiska kulturen rönt förnyat intresse. Den judiska befolkningen i har i hög grad bevarat sin religion, sina traditioner och sina språk. Även judar som inte anser sig leva ortodoxt deltar exempelvis i shabatgudstjänster, firar judiska helgdagar och håller koscher dvs. respekterar judiska kostlagar. lever ca 25 000 judar i om man inkluderar både de som har två föräldrar med judisk börd och de som har en mor eller en far som är av judisk börd. Majoriteten av den judiska befolkningen lever i , och . I dessa städer finns även självständiga församlingar. Utöver dessa finns ett antal orter såsom , , , och med mindre församlingar som är anslutna till de tre tidigare nämnda. De Judiska församlingarna i bildade Det Judiska i . De största församlingarna driver egna daghem och religionsskolor. I finns judisk grundskoleutbildning (årskurs 1 6) vid samt högstadieundervisning vid Real. Äldreomsorg bedrivs i och , som också har judiska ålderdomshem. En viktig uppgift för församlingarna är att erbjuda koscher mat genom egen butik i samverkan med livsmedelsbutiker. Det bedrivs också sommarlägerverksamhet samt ett rikt föreningsliv med ungdoms- och pensionärsföreningar, idrottsklubbar och kulturföreningar. I finns även en permanent judisk teater, ett judiskt museum och ett judiskt bibliotek. Utöver detta finns ett stort antal tidskrifter, t.ex. Judisk Krönika en kulturtidskrift som har getts ut . Det publiceras även böcker och arrangeras en judisk filmfestival. 5 En samlad svensk minoritetspolitik Regeringens bedömning: En grund bör läggas för en samlad svensk minoritetspolitik med inriktning på skydd för de nationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken. Det innebär att nationella minoriteter bör erkännas och kunskap spridas om deras språk och kultur och om deras bidrag till landets historia. Det innebär också att minoritetsspråken bör erkännas och ges det stöd som behövs för att de skall hållas levande. Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens bedömning. Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är eniga om att officiellt bör erkänna de nationella minoriteterna och deras språk. Skälen för regeringens bedömning: Ett pluralistiskt och genuint demokratiskt samhälle bör ge utrymme för minoriteter som har en annan kultur, religion eller ett annat modersmål. Förekomsten av nationella minoriteter och minoritetsspråk i har berikat vårt land. De nationella minoriteterna har framför allt bidragit till att utveckla kulturellt men även i andra hänseenden. Staten har ett ansvar för att ge de nationella minoriteterna det stöd och skydd som behövs för att de skall kunna bevara sin särart och hålla sina språk levande. En samlad minoritetspolitik bör därför formas för de minoriteter vars kulturella och språkliga arv är sammanflätade med svensk historia. Långt innan det i bildades nationalstater bodde det samer och andra folkslag i området. Dessa grupper kom att utgöra minoriteter i de stater som de inlemmades i. Till att börja med kunde de i stort sett fortsätta leva som de gjort tidigare men med tiden blev de alltmer indragna i det omgivande samhället. Kontakten med det övriga samhället medförde en rad positiva effekter i form av möjligheter till utbildning och tillgång till annan samhällsservice men har också medfört att minoriteterna fått göra avkall på sin kultur, religion och det egna språket. Under historiens gång ökade antalet minoriteter i . Folk från olika delar av invandrade till landet. Detta har lett till att i likhet med andra länder i har ett historiskt arv som består av flera olika kulturer, religioner och språk. Några av dessa invandrade minoritetsgrupper lever fortfarande i och i vissa fall har de liksom samerna bevarat sin kultur, religion och sitt modersmål. har det i därför talats samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch på olika håll i landet. I syfte att göra det möjligt för detta arv att fortleva bör en grund läggas för en samlad svensk minoritetspolitik. Den grundläggande inriktningen bör vara att ge skydd för de nationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken. har en lång tradition när det gäller att värna om mänskliga rättigheter och åtgärder mot diskriminering. Det är därför naturligt att också stärka skyddet för de nationella minoriteterna. Internationella erfarenheter talar också för att det är angeläget att staten tar minoriteters rättigheter på allvar. Minoriteternas egna önskemål bör vara en viktig utgångspunkt när en samlad minoritetspolitik skall utformas. Regeringen fäster stor vikt vid det arbete som bedrivs inom och andra internationella organisationer när det gäller skyddet för minoriteter. Ramkonventionen och minoritetsspråkskonven- tionen utgör enligt regeringens mening en god grund för hur ett långsiktigt stöd till de nationella minoriteterna och deras språk skall utformas. Det bör understrykas att avsikten med konventionerna inte är att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att segregera de grupper av befolkningen som tillhör en minoritetsgrupp från den övriga befolkningen. Syftet är i stället att uppmuntra till kunskap om de nationella minoriteterna och deras språk inom staterna. Flertalet av minoritetsspråkskonventionens och ramkonventionens bestämmelser bygger på förutsättningen att en minoritetspolitik skall finnas med syfte att stödja och skydda de nationella minoriteterna och minoritetsspråken i de länder som ratificerar konventionen. Dessutom framgår att de länder som ansluter sig till konventionerna skall bygga sin politik, lagstiftning och praxis på en rad mål och principer till stöd och skydd för de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Regeringen kommer därför att föreslå i denna proposition att ratificerar minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen och i samband därmed vidtar åtgärder för att lägga grunden för en samlad minoritetspolitik. Det är en viktig markering att , i linje med tidigare förd politik, ställer sig bakom arbetet med ett ökat skydd och stöd för de nationella minoriteterna och deras språk. De åtgärder som föreslås i det följande bygger till stor del på att de individer som tillhör en nationell minoritetsgrupp själva använder och aktivt drar nytta av de nya möjligheter som öppnas. Åtgärderna skall ses som ett första steg mot en samlad minoritetspolitik. som åtgärder nu vidtas för att lägga grunden för en samlad minoritetspolitik är det angeläget att understryka att de nationella minoriteterna i självfallet också omfattas av integrations- politikens mål. Dessa mål är lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund och en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och ansvariga för. 6 bör ratificera minoritetsspråkskon- ventionen och ramkonventionen Regeringens förslag: skall ratificera ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonven- tionen). De nationella minoriteterna i skall erkännas genom att de nämns vid namn i samband med ratifikationen. De nationella minoriteterna i är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. skall också ratificera den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). De språk som skall omfattas är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Av dessa skall samiska, finska och meänkieli såsom språk med en historisk geografisk bas omfattas av konventionens bestämmelser i både del II och del III. chib och jiddisch skall som territoriellt obundna språk omfattas av bestämmelserna i del II. Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens förslag utom när det gäller jiddisch, som kommittén inte bedömt som ett minoritetsspråk och meänkieli, som kommittén bedömt som en varietet av finska. Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är eniga om att bör ratificera ramkonventionen och minoritetsspråkskonven- tionen. Flertalet instanser anser även att minoriteterna bör nämnas vid namn vid en ratificering. Flera remissinstanser är kritiska till kommitténs förslag vad gäller det finska språket. Det gäller bl.a. , , samt och . De anser att finska språket borde vara ett territoriellt bundet språk i och med tanke på att det funnits finsktalande i . Flera remissinstanser har också uttryckt oro över kommitténs förslag att behandla meänkieli som en varietet av finska. De tror att förslaget kan skapa en asymmetrisk relation mellan standardfinska och meänkieli. Sådana synpunkter framförs bl.a. och , samt , och kommuner. och anser att meänkieli skall behandlas som ett eget minoritets- språk. Remissinstanserna är positiva till att romerna skall betraktas som en minoritetsgrupp och att chib skall ges minoritetsspråksstatus. Flera av instanserna har kommenterat den del i betänkandet som rör jiddisch. anser att konventionen förutsätter att man tar hänsyn till gruppens viljeyttring, dvs. judarnas intresse av att bevara jiddisch. Vidare framhålls att gruppens storlek inte har någon betydelse varken för dess erkännande som minoritet eller dess språk som minoritetsspråk, enligt folkrätten. Däremot, har gruppens storlek stor betydelse för omfattningen av de åtgärder som vidtas för jiddisch. Judiska och de judiska församlingarna i och anser att kommitténs bedömning av jiddisch är ett resultat av att man förlitat sig på onyanserat källmaterial. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering menar att det faktum att jiddisch håller på att dö ut är ett gott skäl för att ge språket skydd enligt minoritetsspråkskonventionen. och anser att teckenspråket skall behandlas som ett minoritetsspråk. Skälen för regeringens förslag: En ratificering av ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen innebär att måste avgöra vilka minoriteter och språk som skall omfattas av konventionerna. Dessutom innebär ratificeringen att konventionernas bestämmelser till den del inte uppfyller dem införlivas i vår nationella rätt genom att de ges motsvarighet i nationell lagstiftning eller åtgärder i övrigt. Definitionen på nationella minoriteter och minoritetsspråk I ramkonventionen finns ingen bestämmelse som tydligt definierar begreppet nationell minoritet. I artikel 5 framgår endast att nationella minoriteter har en identitet som baseras på religion, språk, traditioner och kulturarv. Dessa objektiva kriterier kan inte anses tillräckliga utan måste kompletteras med ett antal kriterier som gör det lättare att urskilja de grupper som konventionen i första hand avser skydda och stödja. Enligt regeringens mening bör därför följande kriterier vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som en nationell minoritet: Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället. Gruppbestämningen kan inte enbart göras efter gruppens numerära antal utan här måste också vägas in och belysas gruppens struktur och sammanhållning. Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. Endast ett av de uppräknade särdragen måste föreligga men de särdrag som gruppen uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja den från majoriteten. Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. Historiska eller långvariga band med . Regeringen anser inte att det är möjligt att dra någon absolut gräns mätt. Vår bedömning är dock att endast minoritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i uppfyller kravet på historiska eller långvariga band. Till skillnad från ramkonventionen innehåller minoritetsspråks- konventionen bestämmelser om vilka kriterier som ligger till grund för att ett språk skall behandlas som ett minoritetsspråk. Av artikel 1 framgår att ett landsdels- eller minoritetsspråk skall ha använts av hävd i ett visst territorium inom en stat av medborgare i staten, och att det skall vara annorlunda än det officiella språket. Därtill skall språket talas av tillräckligt många personer. Även om ett språk inte kan uppfylla kravet på historisk geografisk anknytning kan det omfattas av vissa av konventionens bestämmelser såsom ett territoriellt obundet språk. Nationella minoriteter De nationella minoriteter i som uppfyller de redovisade kriterierna för en nationell minoritet är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. De tillhör etniska, religiösa eller språkbaserade minoritetsgrupper med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning. Samtliga har funnits i och flertalet identifierar sig med den grupp de tillhör. Många arbetar dessutom aktivt i sina egna organisationer för att bevara gruppens särart. Minoritetsspråk Av minoritetsspråkskonventionen framgår att ett minoritetsspråk skall vara annorlunda än det officiella språket. Av denna anledning kan dialekter och folkmål som talas i olika delar av landet inte sägas ha så särskiljande drag att de utgör minoritetsspråk. I minoritetsspråkskonven- tionen anges också uttryckligen att dialekter inte omfattas av konven- tionens bestämmelser. När det gäller teckenspråket kan konstateras att det i och för sig är annorlunda än det officiella språket samt att det har använts i . Det är också en viktig del av dövas kultur.