prop · GM0360 · 1999-01-01 00:00:00 — Frågan om hur ett jämställdhetsperspektiv kunde integreras europeiska riktlinjer för sysselsättning samt hur man kunde stärka den fjärde pelaren om lika möjligheter för kvinnor och män dominerade diskussionerna. Mötet följde också upp det informella mötet i då jämställdhetsministrarna diskuterade hur man skall kunna förena förvärvsarbete med familjeansvar. Det sker en uppföljning i rådet (arbetsmarknads- och socialministrarna) av i . har den uppföljningen bestått i en allmän diskussion om vad de olika länderna vidtagit för åtgärder för att genomföra Pekingbesluten. Ordförandeskapet hade inför Pekinguppföljningen vid rådsmötet presenterat ett förslag om att man borde införa ett system med indikatorer och konkreta mål (benchmarking) för att bättre kunna jämföra hur medlemsstaterna genomför de beslut som fattades vid . Principen om indikatorer och benchmarking fick under rådsmötet ett starkt stöd från medlemsstaterna, och ordförandens slutsats var att rådet var enigt om att denna fråga måste leva vidare. europeiska riktlinjer för sysselsättning innehåller förstärkta skrivningar om mainstreaming och konkreta jämställdhetsfrågor. I slutsatserna från toppmötet i den 11 uttalade bl.a.: När medlemsstaterna ser över sina nationella handlingsplaner bör de ägna särskild uppmärksamhet åt att göra påtagliga framsteg med att främja lika möjligheter mellan kvinnor och män, i synnerhet genom benchmarking och en strategi för mainstreaming av jämställdhetsaspekterna. har bidragit mycket aktivt till den ovan beskrivna utvecklingen av jämställdhetsfrågorna inom EU-samarbetet. 12.5.2 EU:s handlingsprogram för jämställdhet En styrkommitté följer tillämpningen av rådets handlingsprogram för jämställdhetsarbetet inom EU för åren 1996 2000 som antogs . Programmet syftar främst till erfarenhetsutbyte, spridande av goda exempel i jämställdhetsarbetet och stöd till projekt. Programmets prioriterade områden är bl.a. jämställdhet på arbets- marknaden och i ekonomin, könsfördelningen i beslutande organ, förenande av yrkes- och familjeliv samt metoder och modeller för integrering av ett jämställdhetsperspektiv på alla politikområden. I styrkommittén ingår representanter från medlems- och EES- ländernas regeringar, och kommissionen är ordförande. Kommittén har bl.a. till uppgift att fatta beslut om de samarbetsprojekt mellan medlemsländerna som skall beviljas medel med anledning av programmet. Ett antal projekt, varav tre svenska, har beviljats stöd . Av de svenska fick ett projekt inom förlängt stöd. Projektet handlar om att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden inom energisektorn. De andra två är: i med ett projekt för att hindra våld mot kvinnor samt med ett projekt med syfte att förbättra invandrade kvinnors och mäns förutsättningar att integreras och vara delaktiga i yrkes- och samhällsliv. Flera svenska organisationer och myndigheter har även deltagit som samarbetspartner i projekt som initierats i andra medlemsländer. 12.6 Social trygghet För att underlätta den fria rörligheten för personer har EG regler för samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem. Det innebär i stort att en arbetstagare med familj har rätt att ta med sig de sociala förmåner som intjänats i en medlemsstat i de fall vederbörande flyttar till en annan medlemsstat samt rätt till sociala förmåner i värdlandet. 12.6.1 Samordning av social trygghet för migrerande arbetstagare För att underlätta den fria rörligheten inom EU för arbetstagare och egenföretagare finns ett regelverk, i huvudsak förordning (EEG) nr 1408/71 om samordning av medlemsstaternas system för social trygghet. 1992 lade kommissionen fram förslag om utvidgning av förordningens personkrets att omfatta alla försäkrade (EGT C 46, 20.2.1992, s. 1). Förslaget har varit föremål för flera överläggningar i rådets arbetsgrupp för sociala frågor, och den ursprungliga dossiern har delats upp i tre delar. antog rådet en utvidgning av förordningen till att omfatta offentliganställda i särskilda system (EGT L 209, 25.6.1998, s. 1), och nåddes en politisk överenskommelse om en ytterligare utvidgning av förordningen till att också omfatta studenter. Ett formellt beslut avseende studenter kommer att fattas vid ett senare ministerrådsmöte. Den återstående delen av förslaget, som berör övriga försäkrade, kommer att fortsätta att behandlas i rådets arbetsgrupp för sociala frågor. Kommissionen lade 1998 fram ett förslag om utvidgning av förordningen till att gälla medborgare i tredje land (EGT C 6, 10.1.1998, s. 15). Förslaget syftar till att utsträcka gemenskapens samordning av systemen för social trygghet för anställda och egenföretagare som är försäkrade i en medlemsstat utan att vara medborgare i någon av gemenskapens medlemsstater. Förslaget har varit uppe för en första diskussion i rådets arbetsgrupp för sociala frågor. Kommissionen har vidare lagt fram förslag till vissa tekniska ändringar av förordningen föranlett av ändringar i medlems- staternas nationella lagstiftningar om social trygghet (EGT C 325, 23.10.1998, s. 12). Förslaget innehåller också nya regler om barnpension. har ännu inte yttrat sig i ärendet. 12.6.2 Direktiv om skydd av kompletterande pensionsrättigheter antog rådet ett direktiv om skydd av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska gemenskapen (EGT L 209, 25.7.1998, s. 46). Direktivet syftar till att främja arbetskraftens fria rörlighet och innehåller dels en bestämmelse som hindrar att personer som flyttar mellan medlemsstater behandlas sämre i tjänstepensionshänseende än de som flyttar inom ett medlemsland, dels en rätt för utsända arbetstagare att kvarstå i hemlandets tjänstepensionssystem. Direktivet behandlar en del av de frågor som diskuteras i kommissionens grönbok om kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden som lades fram (KOM(97) 283 slutlig). Beredningen av övriga frågor som tas upp i grönboken fortsätter. 12.7 Etableringsrätt och erkännande av kompetensbevis Inom gemenskapen finns det ett stort antal direktiv som syftar till att fri rörlighet för arbetstagare, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster skall uppnås, sammanlagt närmare femtio direktiv. Huvuddelen av direktiven omfattar särskilda yrkesområden och innebär en harmonisering av lagstiftningen; de flesta direktiv är mycket gamla. De två senaste direktiven är antagna med hänsyn till subsidiaritetsprincipen och är mer generella till sin karaktär. Syftet med dessa bestämmelser är att undanröja de hinder för den fria rörligheten för personer som utgörs av medlemsstaternas olika krav på kompetensbevis för utövande av en viss yrkesverksamhet utgör. Den form av hinder som dessa personer kan möta är att ett annat land har särskilda restriktioner för ett visst yrke som innebär att yrkesutövaren måste ha ett särskilt nationellt behörighets- eller kompetensbevis. 12.7.1 Etableringsrätt för advokater och rådet har antagit ett direktiv (98/5/EG) som ytterligare skall underlätta för advokater att bedriva verksamhet i andra medlemsstater än den där de auktoriserats. Det finns tre direktiv som underlättar för advokater att arbeta utomlands: ett direktiv som rör advokaters rätt att erbjuda tjänster, ett generellt direktiv om erkännande av examens- och kompetensbevis och det nu antagna direktivet, som syftar till att underlätta en advokats tillträde till, eller rätt att stadigvarande utöva, advokatyrket i en annan medlemsstat än den där han eller hon fick sin behörighet. Direktivet ger möjlighet för advokater att verka i en annan medlemsstat (värdlandet) än den där de har erhållit sin behörighet/advokattitel. En utländsk advokat tillåts att verka i värdlandet, använda sitt hemlands yrkestitel och utöva samma typ av verksamhet som värdlandets advokater. Vidare underlättas integrering i värdlandets advokat-organisation för den som önskar det. En kontroll av yrkes- kvalifikationerna görs av värdlandets behöriga myndighet. Direktivet ger vidare utländska advokater rätt att utöva advokatverksamhet i advokatgrupp (i bolag eller andra sammanslutningar) under gemensamt namn. Värdlandet har dock rätt att hindra advokatgrupper som kontrolleras av andra än advokater. En advokat som arbetar under sitt hemlands titel får verka som anställd vid offentliga eller privata organ, om värdlandets egna advokater har rätt till det. Direktivet skall genomföras av medlemsstaterna . 12.7.2 Etableringsfrihet inom hantverksyrken, serviceyrken m.m. inleddes beredning i en rådsarbetsgrupp om ett förslag från kommissionen att till ett generellt samlingsdirektiv sammanföra ca 35 äldre direktiv som möjliggör för medborgare i en medlemsstat att etablera näringsverksamhet, tillhandahålla tjänster samt arbeta som anställda i en annan medlemsstat i en verksamhet som är reglerad i värdlandet. Huvudprincipen är att värdlandet vid sin prövning om tillstånd i princip skall godta erhållen yrkesutbildning, yrkeserfarenhet samt intyg om konkursfrihet, god vandel och ekonomisk ställning som medborgaren erhållit i hemlandet eller i senaste hemvistlandet. nåddes en gemensam ståndpunkt i rådet. antog vid den andra behandlingen av förslaget ett ändringsförslag som också kommissionen ställt sig bakom. Eftersom enighet inte har uppnåtts kommer frågan upp till förlikning. 12.8 Motorfordonsförsäkring Vid inremarknadsrådet nåddes en politisk överenskommelse om att anta det fjärde direktivet om motorfordons- försäkring. Direktivförslaget syftar till att harmonisera medlemsstaternas regler och förbättra situationen för skadelidande vid olyckor som inträffar i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och som orsakas av fordon registrerade och försäkrade i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt. Direktivförslaget innehåller bl.a. en bestämmelse om att en skade- lidande skall ha rätt att kunna vända sig med sina ersättnings- krav till motpartens försäkringsgivare (direktanspråk). Vidare skall alla trafikförsäkringsgivare vara skyldiga att ha en skadereglerings- representant i varje medlemsstat. Varje medlemsstat åläggs att skapa ett informationsorgan, som skall bistå skadelidande med information om bl.a. vilka försäkringsbolag som meddelat trafikförsäkring för de fordon som varit inblandade i trafikolyckan och om de representanter som ansvarar för skaderegleringen. Dessutom skall varje medlemsstat inrätta eller auktorisera ett skadeersättningsorgan som skall ansvara för reglering av skador i de fall det inte finns någon skaderegleringsrepresentant utsedd eller när försäkringsgivaren eller representanten inte reagerar på framställda krav. Om det inte går att identifiera det skadeorsakande fordonet eller dess försäkringsgivare skall den skadelidande kunna vända sig med sina ersättningskrav till skadeersättningsorganet i sitt hemland. har en positiv inställning till direktivförslaget. Det är en fördel för EU-medborgare som lidit skada i en trafikolycka i en annan medlemsstat än sitt hemland, att i hemlandet kunna få information om den ansvariges försäkringsgivare och att kunna framställa anspråk på ersättning direkt till försäkringsgivaren eller till dennes representant, som skall finnas i den skadelidandes hemland. En gemensam ståndpunkt kommer sannolikt att antas . 12.9 Handikappfrågor deltar i Europeiska kommissionens högnivågrupp för handikappfrågor. Kommissionens nya roll på handikappområdet, efter det att avslutats, börjar nu utkristalliseras. En ny uppgift som man tagit på sig är att samla in fakta om funktionshindrade personers situation och om handikappolitiken i medlemsstaterna. En annan är att främja informationsutbytet mellan medlemsstaterna. En tredje är att ge bidrag (via Europeiska socialfonden) direkt till frivillig- organisationerna. Ytterligare en uppgift är att upprätthålla dialogen med Europeiskt handikappforum. strategi när det gäller arbetet för att förbättra situationen för personer med funktionshinder bygger på Amsterdamfördraget, Agenda 2000, reformerna av socialfonden och fokus på funktionshinder i riktlinjerna för sysselsättning och den nationella handlingsplanen. har till kommissionen bidragit med information om det pågående arbetet med diskrimineringslagstiftningen i . Den europeiska handikappolitiken fortsätter att ägna stor uppmärksamhet åt funktionshindrade personers situation i arbetslivet, vilket stöder. 12.9.1 Parkeringstillstånd för personer med funktionshinder Rådet antog en rekommendation (EGT L 167, ) om parkeringstillstånd för personer med funktionshinder. Före skall kommissionen informeras om hur rekommendationen har genomförts. 12.10 Folkhälsa blev folkhälsa ett formellt samarbetsområde i EG, i och med antagandet av Unionsfördraget. I den s.k. folkhälsoartikeln, artikel 129, sägs inledningsvis att gemenskapen skall bidra till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå för människor genom att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och vid behov stödja deras insatser. Gemenskapens insatser skall inriktas på att förebygga sjukdomar, särskilt de stora folksjukdomarna inklusive narkotikamissbruket, genom att främja forskning om deras orsaker och överföring samt hälsoupplysning och hälsoundervisning. För att bidra till att de mål som anges i denna artikel uppnås skall rådet besluta om stimulansåtgärder, som dock inte får omfatta någon harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar. antogs ett femårigt ramprogram för folkhälsoområdet, där åtta prioriterade områden definierades vilka alla har tilldelats resurser. För fem av områdena har aktiviteter satts i gång: programmet mot cancer, mot aids och vissa andra smittsamma sjukdomar, mot narkotika, för hälsofrämjande aktiviteter samt för hälsodata. Följande program är under beredning och kan förutses träda i kraft : ett program för sällsynta sjukdomar, ett för förebyggande av personskador samt ett för miljörelaterade sjukdomar. Det nuvarande ramprogrammet för folkhälsoområdet varar fram . Beredningen av det framtida ramprogrammets utformning har därmed börjat. Kommissionen presenterade ett meddelande (KOM(1998) 230 slutlig) som ett diskussionsunderlag inför utformningen av ett nytt ramprogram, där kommissionen har uppställt ett antal områden som kan bli föremål för ett framtida samarbete. Med anledning av meddelandet antog rådet respektive slutsatser vari man lyfter fram att det är viktigt att en horisontell ansats prioriteras med tre breda inriktningar: hälsodata, hälso- risker samt hälsodeterminanter, dvs. risk/friskfaktorer. Därmed skulle den nuvarande inriktningen med smala sjukdomsinriktade program frångås. Frågan om integreringen av hälsofaktorer i andra politikområden har lyfts fram, då kommissionen presenterade en rapport om hur hälsofaktorer har beaktats inom övriga politikområden. har aktivt verkat för att hälsofaktorer skall integreras och har inför utformningen av det framtida samarbetet på folkhälsoområdet understrukit att sådan integrering måste ske på ett tidigt stadium. Många av de viktigaste och mest grundläggande bestämningsfaktorerna för hälsa ligger utanför den traditionella hälso- och sjukvårdssektorn. har därför poängterat att arbetet med de sociala bestämningsfaktorerna för folkhälsan måste stärkas och ges ökad tyngd. 12.10.1 Folkhälsoprogram Inom åtgärdsprogrammet vad avser cancer har man utarbetat det tredje femåriga ramprogrammet för mot cancer. Programmet omfattar insatser som bl.a. syftar till att förhindra dödsfall på grund av cancer, minska dödlighet i cancer och cancersjukdomarnas omfattning samt främja livskvaliteten genom att förbättra det allmänna hälso- tillståndet. Programmet startade och det första ramprogrammet omfattade perioden 1989. har medverkat i tidigare cancerprogram . Det övergripande målet för åtgärdsprogrammet för hälsofrämjande, utbildning och information är att bidra till en hög hälsoskyddsnivå i medlemsstaterna. Det gör man bl.a. genom att stödja insatser som rör strategier och strukturer för hälsofrämjande och uppbyggande av nätverk, riktad prevention till särskilt utsatta grupper i relation till speciella riskfaktorer, metoder för hälsoinformation och hälsoutbildning samt yrkesmässig utbildning i folkhälsoarbetet. har man bl.a. prioriterat projekt och nätverk som rör en hälsosam kost, hälsofrämjande arbete inom primärvården, ojämlikhet i hälsa, äldres hälsa, hälso- främjande på arbetsplatsen och mental hälsa. startade det svenskkoordinerade projektet jämförande analys av alkoholpolitiken och dess effekter i EU-länderna . Åtgärdsprogrammet för hälsoövervakning på folkhälsoområdet för åren 1997 2001 har som mål att bidra till att upprätta ett gemenskaps- system för hälsoövervakning, dvs. hälsodata om befolkningens hälsotillstånd. Enligt arbetsprogrammet skall man uppnå detta mål genom att inrikta arbetet på tre huvudområden: fastställande av hälsoindikatorer, inrättande av ett nätverk för förmedling av hälsodata samt analyser och rapporter. Inom programmets ram skall en europeisk folkhälsorapport finansieras för . Åtgärdsprogrammet mot aids och andra smittsamma sjukdomar berörs närmare nedan (se även 12.9.6). 12.10.2 Tobak antog hälsoministerrådet en gemensam ståndpunkt om ett direktiv att förbjuda direkt och indirekt tobaksreklam (98/43/EG). Detta är ett exempel på att integrationen av hälsofrågorna beaktas inom gemenskapens övriga politikområden. Kommissionens förslag till ett direktiv har diskuterats utan att kvalificerad majoritet i rådet kunnat uppnås. På grund av röstförhållandena inom hälsominister- rådet har en medlemsstats förändrade inställning till en gemensam reglering av tobaksreklamen öppnat för att ett beslut kunde tas i frågan. Beslutet trädde formellt i kraft . Direktivet skall nu genomföras nationellt. Kommissionen meddelade vid hälsoministerrådet att man avser att lägga fram ett förslag till ändringar i direktiv /622/EEG, avseende märkning av tobaksvaror, bl.a. innehållsför- teckningar och varningstexter inför rådet och Europa-parlamentet . 12.10.3 Alkohol har tillsammans med erhållit medel totalt av kommissionen för att genomföra en länderjämförande undersökning om alkoholproblemens omfattning och alkoholpolitiken i samtliga EU-länder. Studien skall vara klar . Tanken är att denna undersökning skall tjäna som underlag för diskussioner om behovet av en samlad alkoholpolitik inom EU. 12.10.4 Narkotika En framgångsrik EU-narkotikastrategi bör, enligt svensk uppfattning, inriktas mot att minska både utbud och efterfrågan och berör samtliga tre pelare. Artikel 129 i EG-fördraget utgör grunden för narkotikasamarbetet på folkhälsoområdet. När det gäller narkotikafrågor i EG-fördragets artikel 152 i dess lydelse enligt Amsterdamfördraget (som kommer att ersätta artikel 129 då Amsterdamfördraget ratificerats) är lagstiftning, vård och behandling fortfarande nationella angelägenheter för medlems- staterna. Narkotikapreventionsprogrammet inom ramen för verksamhet på folkhälsoområdet (1995 2000) har fortsatt sitt arbete. 12.10.5 Narkotikafrågor utanför folkhälsoområdet stöder arbetet i EU:s myndighet på narkotikaområdet, Europeiska centret för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk i . Syftet med centret är att samla och bearbeta information om narkotika och narkotikaberoende i medlemsstaterna för att ta fram tillförlitliga och jämförbara data om narkotikaproblematiken. I samtliga EU-länder genomfördes en gemensam satsning för att förebygga narkotikamissbruk. påbörjades diskussionen i rådets horisontella narkotikagrupp om en ny EU-narkotikastrategi efter 1999. Den horisontella narkotikagruppen ansvarar för övergripande narkotikafrågor inom de tre pelarna. har med viss framgång motsatt sig strävanden att harmonisera lagstiftningen; en diskussion som senare tonades ned av det österrikiska ordförandeskapet. 12.10.6 Smittsamma sjukdomar har det skett en rad förändringar som påverkat smittskyddssituationen. Människors alltmer omfattande resande till främst sydliga och tropiska länder, den ökande invandringen och handeln med livsmedel är några faktorer som haft betydelse i sammanhanget. Övervakning av smittsamma sjukdomar är ett viktigt område för samarbete på europeisk nivå. Samarbetet inom smittskyddsområdet på EU-nivå är inriktat på informations- och erfarenhetsutbyte, forsknings- och utbildningsinsatser samt kompetensuppbyggnad i medlemsstaterna men också i . Smittskyddsfrågor är ett prioriterat område för i det fortsatta samarbetet. Åtgärdsprogrammet mot aids och andra smittsamma sjukdomar (647/96/EG) utgör ett av de prioriterade områdena för EU:s arbete vad gäller folkhälsan. Syftet är att minska spridning och dödlighet av aids samt förekomsten av andra smittsamma sjukdomar. Detta sker genom ett utökat samarbete mellan medlemsstaterna och genom en samordning av deras förebyggande politik och program. Vidare skall man stödja olika icke-statliga organisationer, inklusive sammanslutningar av personer som berörs av hiv. Rådet och har beslutat att inrätta ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar (2119/98/EG). Nätverkets uppgift skall bl.a. vara att utbyta information om utbrott av smittsamma sjukdomar och åtgärder som vidtas för att skydda befolkningen. Vidare skall man befrämja samarbete mellan medlemsstaterna och de nationella myndigheter som ansvarar för folkhälsan. pågår ett samarbete mellan och om övervakningen av smittsamma sjukdomar, vilket bl.a. skall främja utbildning och träning av professionella, samt svara för informations- och kunskapsutbyte mellan de nationella instituten. Stöd av institutions- uppbyggnad i genomförs också inom detta samarbete. 12.10.7 Blodsäkerhet I samband med att anslöt sig till EU blev rådets direktiv /381/EEG om bl.a. självförsörjning med blod och blodprodukter bindande för . Enligt direktivet skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att främja gemenskapens självförsörjning med blod och plasma från människa. har aktivt medverkat till att ministerrådet antog en rekommendation (EGT L 203, 21.7.1998) om blod- och plasmagivares lämplighet och screening av donerat blod inom EU. I rekommendationen anges bl.a. krav på givares lämplighet, tappningsvolymer, tidsintervaller mellan givningar och undersökning av donerat blod. På svenskt initiativ diskuterades uppläggningen av en internationell studie av plasma- tappningsvolymer med representanter för och samt kommissionen. Regeringen har uppdragit åt och att med utgångspunkt i nämnda direktiv och rekommendation se över nationella föreskrifter i och pröva behovet av en särskild svensk lagstiftning för blod- och plasmaverksamheten. 12.10.8 Antibiotikaresistens En alltför omfattande användning av antibiotika medför att bakterier blir resistenta (motståndskraftiga) mot läkemedlen. Detta kan leda till att svårbehandlade infektioner sprids inom befolkningen, vilket ger upphov till svårt mänskligt lidande och höga sjukvårdskostnader. Ett exempel är tuberkulosen, som är på återtåg i och ofta orsakas av antibiotikaresistenta bakterier. Förekomsten av resistens hos vanliga bakterier som pneumokocker och stafylokocker är andra problem som uppstått. Läget i beträffande antibiotikaresistens är sannolikt ett av de bästa i . Ett omfattande övervaknings-, registrerings- och informationsarbete förekommer bl.a. genom RAF (Referensgruppen för antibiotikafrågor) och det nationella (Strategi- gruppen för rationell antibiotikaanvändning och minskad antibiotika- resistens). arbetar aktivt i EU-samarbetet med frågan om antibiotika- resistens, för att den svenska hållningen skall vinna ökat gehör. har sedan inträdet i EU haft ett undantag från för användande av antibiotika som tillväxtbefrämjare. Detta undantag löpte ut /1999. Användningen av antibiotika i djurhållningen har visats bidra till resistenta bakterier även hos människor. Frågan om antibiotikaresistens togs upp vid hälsoministerrådet , som en uppföljning till en dansk konferens i ämnet. gav sitt fulla stöd till att frågan skall beaktas inom ramen för EU- samarbetet.