mot · GM02K27 · 1999-08-13 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:K27av m.fl. (v)med anledning av prop. 1998/99:140 Förhör m.m. hos kommissionen för granskning av de svenska säkerhetstjänsternas författningsskyddande verksamhet1 "Ett samlat, uttömmande och definitivtklarläggande"En lång och intensiv debatt om de svenska säkerhets- ochunderrättelsetjänsternas verksamhet ledde fram till det av många, menförvisso inte av alla, efterlängtade beslutet att tillsätta . , som krävt ensådan kommission, hälsade med tillfredsställelse regeringens beslut (dir.1999:26) att tillkalla en med uppgift att"kartlägga och granska de svenska säkerhetstjänsternasförfattningsskyddande verksamhet rörande hot som härrör ur inrikesförhållanden". Granskningen skall "resultera i ett samlat, uttömmandeoch definitivt klarläggande av säkerhetstjänsternas inrikes verksamhetinom det aktuella området".Sedan sextiotalets mitt, då Säpos hemliga åsiktsregistrering avslöjades, harundan för undan alltmer framkommit om underrättelse- och säkerhets-tjänsternas verksamhet och den bild som framtonat har inte varit smickrandevare sig ur ett strikt professionellt eller ur ett allmänt demokratisktperspektiv. avslöjade tidningen i Bild/Kulturfronten dittills okänd underrättelseorganisation - "IB". Denna organisations självaexistens hade varit dold, inte bara för allmänheten, utan också för riksdagenoch av allt att döma för stora delar av regeringen. har åtskilligtmera flutit upp till ytan, åtskilliga oegentligheter och olagliga handlingar harpåvisats, men än så länge har ingen ställts till ansvar - förutom de journalist-er som avslöjade "IB" och som dömdes till fängelse för spioneri! Åtskilligastatliga utredningar och granskningar har genomförts, men har aldrig förmåttge en heltäckande bild, och misstankarna om att utredningarnas egentligasyfte mera varit att dölja än att klarlägga har aldrig helt kunnat tvättas bort.2 Den svåråtkomliga underrättelsevärldenDet finns flera skäl till att det är svårt att skapa klarhet om underrättelse-och säkerhetstjänsters verksamhet - även bortsett från de fall där dedirekt ansvariga och/eller regeringen önskar dölja brott och förhindraskandaler.Ett skäl är denna verksamhets själva natur, dess karaktär av doldverksamhet i syfte att bevara egna hemligheter (och avslöja "fiendens"). (Ettbanalt men illustrativt exempel är att inte ens regeringen lyckats utröna vadförkortningen IB betyder - se t.ex. kommittédirektivet). Hemlighetsmakeri,förställning och vilseledande är reguljära arbetsmetoder i underrättelse- ochsäkerhetsbranschen. Offentlighet och öppenhet är begrepp som endast medstörsta svårighet låter sig förstås av dem som har till arbetsuppgift, för attinte säga livsuppgift, att hålla tyst. Att tala öppet inför en gransknings-kommission - som till råga på allt tillkommit efter krav från dem somsäkerhets- och underrättelsetjänsten betraktat som motståndare - kan säkertvara förknippat med psykologiska spärrar.En annan svårighet utgörs av underrättelsevärldens svårgripbara ochamöbaliknande struktur. Den svenska offentliga förvaltningens klara myn-dighetsgränser och tydliga organisationsstruktur förefaller upplösas alltmerju längre bort från offentligheten man kommer. Ingen har på ett otvetydigtsätt kunnat beskriva IB:s uppbyggnad och omfattning, och gränsen mellanformella organisationer och egna eller andras informella nätverk är flytande.I utkanten av synfältet anas ibland andra organisationer och strukturer påvilka vi ännu inte ens har några namn.En tredje faktor som skapar svårigheter är det faktum att hemliga under-rättelseorganisationer tenderar att upprätta sina egna, oskrivna regler ochlagar. En talande illustration finns i undersökning avsäkerhetstjänstens bevakning av atomvapenmotståndare på 50- och 60-talen.Uppgifterna om dessa individer och organisationer fanns i arkivet samladeunder rubriken . Det torde vara helt klart att deaktiviteter det här handlade om - opinionsbildning mot en svensk atombomb- var hundraprocentigt legala enligt gällande lagstiftning, och det nuoffentliggjorda materialet visar att man inte ens misstänkte grupperna i frågaför något olagligt. Ändå användes uttrycket "illegal", uppenbarligen medhänsyftning på en egen, oskriven lag där det var brottsligt att propagera motatomvapen. I sådana miljöer är det lätt att föreställa sig att det också finnsenegen, oskriven sekretesslag, som gör det möjligt, eller till och med till enplikt, att hemlighålla uppgifter även för de organ som tillsatts att granskaverksamheten.Slutligen försvåras granskningen av bristfällig dokumentation. Avuppenbara skäl dokumenteras inte all underrättelseverksamhet, i synnerhetinte den som befinner sig vid eller bortom gränsen för det legala. Vi kan pågoda grunder anta att åtskilliga register och arkiv redan förstörts och ävenom det hänt att "försvunnet" material dykt upp igen i mystiska resväskor, såbör nog inte förhoppningarna i den vägen ställas för högt.Alla dessa objektiva och ofrånkomliga svårigheter gör att den nu till-kallade måste ges största möjliga befogenheteroch att de legala möjligheterna att undanhålla kommissionen informationminimeras. måste det stå klart att kommissionen inte är någondomstol och att syftet inte är att utkräva ansvar av enskilda personer, utan attklarlägga och redovisa fakta. Inte heller denna kommission kommer attkunna ta fram alla relevanta fakta, men den måste ovillkorligen ges de bästatänkbara förutsättningarna att åstadkomma ett så gott resultat som ärpraktiskt möjligt. Detta är en förutsättning för att kommissionen skall åtnjutadet förtroende från allmänheten som uppdraget kräver och för att dessresultat skall accepteras som tillförlitligt och så långt som möjligt full-ständigt.3 Möjlighet att hålla förhörRegeringen föreslår att kommissionen skall kunna förhöra den som kanantas lämna upplysningar av betydelse för kommissionens verksamhet.Förhör skall ske under straffansvar för den enskilde. Någon ed skall dockej avläggas.Vi menar att förslaget i huvudsak är bra. Denna befogenhet är absolutnödvändig för att göra det troligt att kommissionen skall kunna komma åt enväsentlig del av sanningen. Dock menar vi att regeringens förslag väcker endel frågeställningar.3.1 Skall förhör alltid hållas?Propositionen ger intryck av att formellt förhör under straffansvarförutsätts vara den normala formen för kommissionens inhämtande avupplysningar från enskilda. Det finns anledning att ifrågasätta detta.Enligt uppgift använde sig den norska s.k. inte enenda gång av sina formella möjligheter till förhör under ed. Däremotansågs det vara av avgörande betydelse att man hade denna möjlighet såatt säga i bakfickan. Visserligen skriver regeringen i propositionen attformella förhör "inte bör utgöra någon exklusiv form för inhämtande avuppgifter" och att "(d)et bör ankomma på kommissionen att välja i vilkenform insamlingen av uppgifter skall ske" (sid 15-16). Vi menar attinformella samtal inte sällan kan vara en effektivare metod att erhållaupplysningar, i synnerhet som det ger större möjligheter att ställa frågorsom inte skulle ha godtagits vid ett formellt förhör. Kommissionen bör tadel av t.ex. den norska erfarenheter när denutformar sina arbetsformer. Vad som här anförts bör som sinmening ge regeringen till känna.3.2 Rätt att hålla tyst om vissa uppgifterSom framhållits tidigare är inte kommissionen en domstol. Dess uppgiftär inte att ställa enskilda personer till ansvar för begångna brott. Ickedesto mindre kan det antas att kommissionen i sitt arbete kommer attstöta på uppgifter om verksamhet utanför lagens råmärken, mensannolikt är det bara de personer som själva deltagit i och ansvarat försådan verksamhet som har förstahandskunskap om sakförhållandena.Visserligen ger inte domstolspraxis ett vittne rätt att tiga om egna brottom dessa är preskriberade, men man kan ändå anta att viljan att delgekommissionen sådana upplysningar är relativt begränsad, i synnerhetsom rätten att tiga också gäller "vanärande handling". Tidigaregranskningar av säkerhetstjänsternas verksamhet antyder att handlingarav denna art inte torde ha varit helt ovanliga. Vi menar att principen attingen skall tvingas vittna mot sig själv bör upprätthållas, men attkommissionens mycket speciella uppdrag, liksom det faktum att den inteär någon domstol, ger anledning att något snäva in det område där rätt atttiga föreligger. I lagen bör därför föreskrivas att 36 kap. 6 §rättegångsbalken inte skall äga tillämplighet vad avser rätten att hålla tystom "vanärande handling". Detta kan ske genom att följande tillägg görs iregeringens förslag till lagtext, 4 §, efter första meningen: "Dock skallrättegångsbalken 36 kap. 6 § vad avser vanärande handling ej ägatillämplighet." Detta bör besluta.4 Kommissionens rapport - beslut om undantagfrån sekretessDet torde inte vara en alltför djärv gissning att anta att en stor del av detmaterial som kommissionen kommer att samla in är belagt medsekretess. Kommissionen har, som regeringen skriver i propositionen, attsjälvständigt och efter sekretessprövning avgöra vilket material som ärhemligt och vilket som inte är det. Regeringen förutspår vidare attkommissionen kan finna det angeläget att offentliggöra även hemligtmaterial, men anser att man då måste vända sig till regeringen och begäraundantag från sekretessen. Detta är enligt vår mening inte en rimligordning.Regeringen har varit och är högsta politiskt ansvariga organ för denverksamhet kommissionen skall granska. I vilken mån regeringen, elleransvariga statsråd, haft kontroll över eller ens kännedom om säkerhets-tjänsternas verksamhet i alla dess delar, har inte kunnat klarläggas.Detta hindrar dock inte att regeringen i formell mening varit ansvarig för denverksamhet som kommissionen skall granska. Att mot denna bakgrund läggamakten över vad som skall offentliggöras och vad som skall hållas hemligt ihänderna på en instans som indirekt är granskad inbjuder till misstänklig-göranden.Regeringar har aldrig, oavsett partifärg och oavsett nation, gått i spetsenför offentlighet och klargörande när det gäller säkerhetstjänsters påståddainkompetens, lagöverträdelser och konspirationer. Varje hemlighållande somär beslutat (eller önskat) av regeringen kommer att hos allmänheten väcka enpå erfarenhet grundad misstanke om att avsikten är att undvika offentlig tvättav egen eller närståendes mindre smickrande byk. Kort sagt - om delar avkommissionens rapport förblir hemlig, trots att kommissionen själv önskatett offentliggörande, kommer detta definitivt att rasera det allmänhetensförtroende som man förhoppningsvis har kunnat bygga upp under sitt arbete.Förhoppningen om ett "samlat, uttömmande och definitivt klarläggande"upplöses i en tunn blå rök, misstanken att det alltjämt finns skelett igarderoberna biter sig fast och krav på nya undersökningar kommer att resasredan innan kommissionens första presskonferens är avslutad.Problemet kan sannolikt inte lösas fullständigt; ingen undersökning kangöras så fullständig och ingen redovisning så uttömmande att det inte finnsutrymme för ytterligare en konspirationsteori. Men detta utrymme böråtminstone minimeras. Därför bör makten att besluta om undantag frånsekretess läggas utanför regeringen. Här anmäler sig några olika alternativsom det finns anledning att studera närmare.Det enklaste och kanske naturligaste är att låta kommissionen själv beslutaom vilket material som skall offentliggöras och vilket som skall förblihemligt. Om kommissionen genom sitt arbete visat prov på integritet ochsanningslidelse och på så sätt erövrat allmänt förtroende torde den med störretrovärdighet än regeringen kunna motivera att vissa uppgifter bör förblihemliga.Å andra sidan finns risken att kommissionen av rädsla för att dra på sigkritik eller begå misstag som riskerar nationens säkerhet i överdrivet nithemlighåller även sådant som borde ha kunnat göras offentligt. Det kanheller inte uteslutas att rapporten utformas på ett sådant sätt att svåra beslutom eventuellt hävande av sekretess underlättas, t.ex. genom att känsligtmaterial inte redovisas. Detta talar för att beslutet om undantag från sekretesstrots allt förläggs utanför kommissionen. Det naturliga torde då vara attvända sig till den lagstiftande delen av statsmakten, dvs. , och dånärmast till . Det finns åtminstone tre starka skäl förattge KU befogenhet att bevilja undantag från sekretess vad gällerkommissionens rapport. För det första blir det politiska ansvaret för beslutentydligare då KU består av folkvalda politiker. För det andra ges samtligapartier möjlighet att delta i bedömningen. Om inte omedelbar enhällighetuppstår i sekretessfrågan måste argument brytas mot varandra och skälvärderas, vilket är till fördel för saken. Utrymmet för misstankar om attsekretessen används för att dölja sådant som bort offentliggöras minimeras.För det tredje skiljs beslutet om eventuellt hävande av sekretess från självagranskningen, som därmed kan utföras utan att påverkas av medvetna ellerundermedvetna hänsynstaganden.Ytterligare en möjlighet skulle kunna vara att överlåta beslut om undantagfrån sekretess till . Detta alternativ saknar dock två av KU-alternativets fördelar, politiskt ansvar och insyn från samtliga partier.Ett definitivt beslut i denna fråga måste inte fattas i samband medbehandlingen av den nu aktuella propositionen. Ytterligare överväganden omden praktiska utformningen hinner göras. bör, med hänvisning tillvad som här anförts av regeringen begära förslag till hur beslut om undantagfrån sekretess vad avser kommissionens rapport skall bemyndigas annaninstans än regeringen.5 Hemställan5 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om hållande av förhör under straffansvar,2. att beslutar om sådan ändring i lagen om Förhör m.m.hos kommissionen för granskning av de svenskasäkerhetstjänsternas författningsskyddande verksamhet sominnebär undantag från 36 kap. 6 § angåenderätt att tiga om vanärande handling,3. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring isekretesslagen som, i enlighet med vad som anförts i motionen,ger annan myndighet än regeringen möjlighet att besluta omundantag från sekretess.Stockholm den 11 augusti 1999Mats ()()(v)()()()()