mot · GN02U903 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:U903av , ()En solidarisk världsordning - alternativet till EMU1 Vänstern och internationalismenSocialismen som idé och politiskt program växte fram under 1800-taletmot bakgrund av industrialismens genombrott. Kampen för allmän ochlika rösträtt, för sociala och ekonomiska reformer och drevs av arbetarpartier i alla unga industrinationer. Desamhällsekonomiska förutsättningarna för det sociala reformarbetetskapades inte i ett nationellt, utan ett internationellt, sammanhang.Återkommande perioder av arbetslöshet och social otrygghet drabbadeinte bara befolkningen i enskilda nationer. Ekonomierna och därmedockså människornas sociala villkor bands samman genom ett ökathandelsutbyte, av växande internationella investeringar och genom ensammankoppling av arbetsmarknaderna över nationsgränserna.Människors liv påverkades av internationella konjunkturrörelser, d.v.s.av en gemensam rytm i industriländernas ekonomiska liv.Internationalismen är också en av den marxistiska tanketraditionenshörnpelare. I denna tradition betonas kapitalismens internationellakaraktär, den samhällsekonomiska och sociala betydelsen av ekonomiskakonjunkturrörelser och behovet av ett politiskt och fackligt samarbetemellan arbetare över nationsgränserna. Internationalism ochinternationell solidaritet var då och är fortfarande den politiska vänsternskännemärke.Idag diskuteras frågor om nationernas och nationalstaternas ökadeekonomiska och politiska beroende av omvärlden som om detta vore en nyinsikt. Globaliseringen skulle vara ett helt nytt fenomen som i ett slagförändrat alla förutsättningar för politik och samhällsliv. Så är detnaturligtvis inte. Det som kallas för marknadsintegration eller globaliseringär en gammal företeelse som utgör en viktig del av den kapitalistiskasamhällsorganisationens natur. Vi kan spåra ett mönster av ekonomiskintegration över nationsgränserna ända tillbaka till medeltidens varu- ochpenningbörser i . riktades intresset motnya världsdelar, med lockande oexploaterade naturtillgångar, och grundenlades till ett internationellt handelsutbyte där köpmän i samarbete med starkaeuropeiska nationalstater tvingade på nya världsdelar en underordnad ochråvaruförsörjande roll som i viss utsträckning är bestående . Såvälvolymen på internationell handel som internationella investeringar ochbefolkningsomflyttningar ökade sedan dramatiskt i samband medindustrialismens genombrott på kommunikationsområdet. Det ångdrivnafartyget, järnvägen och telegrafin bidrog till att knyta nationerna närmarevarandra.Ändå är det mycket som talar för att det som kallas för globaliseringinnebär ett kvalitativt nytt steg i utvecklingen av de kapitalistiskaekonomierna; ett steg som får påtagliga följder för nationalstaterna ochförutsättningarna för att föra en progressiv social och ekonomisk politik pånationell nivå.1.1 En politik för ojämlikhetIbland hävdas att det finns en skillnad i betydelse mellan uttrycken"internationalisering" och "globalisering". Internationalisering skulleutmärkas av en medveten och styrd process mot ökat samarbete mellannationer på olika områden, allt från ekonomi och politik till kultur ochidrottsliv. Globaliseringen, däremot, sägs vara kännetecknad av enförändring av marknadsrelationer, sociala och ekonomiska villkor ochpolitiska förutsättningar, som i det närmaste påtvingas alla länder.Bakom denna analys kan man urskilja en grundläggande kritiskståndpunkt: globaliseringen har försämrat levnadsförhållandena för storabefolkningsgrupper, såväl i den rikare delen av världen som i fattigareländer. Dessutom har globaliseringen begränsat möjligheterna attutforma en politik för rättvis fördelning och jämlika livschanser, såvälinom enskilda länder som mellan nationer och också undergrävt enskildaländers möjligheter att bekämpa miljöproblemen. Globaliseringen blir iden meningen ett hot mot alla progressiva strävanden och delevnadsstandards- och trygghetsförbättringar som bl.a. löntagare iVästeuropa tillkämpat sig av facklig och politiskkamp.1.1.1 GlobaliseringenGlobaliseringen är emellertid inte något så entydigt som man kanförledas till att tro. En viktig ingrediens i globaliseringen äravregleringen av internationella finans- och kapitalmarknader. Detvåldsamt ökade flödet av kapitalströmmar över nationsgränserna är i storutsträckning ett resultat av medvetna politiska beslut, med siktet inställtpå att minska politikens inflytande över investeringsbeslut och handel.Det s.k. Bretton Woods-systemets, d.v.s. systemet med fasta växelkurseroch regleringar av internationella kapitalrörelser, avveckling under tidigt1970-tal innebar att nationalstaternas möjligheter att påverka inriktningoch volymer på kapitalrörelser kraftigt reducerades. Upplösningen avBretton öppnade för en hitintills oöverträffad tillväxt avfinansmarknader, av handel med pengar och penninginstrument av olikaslag. Merparten av denna handel sker i rent spekulativa syften, bara enmindre andel av de internationella penningtransaktionerna är koppladetill varu- och tjänstehandel och direkta investeringar.Parallellt med avregleringen av kapitalmarknaderna har vi i flertaletindustriländer sett en omläggning av den ekonomiska politiken i nyliberalriktning. Den nedgång i ekonomisk tillväxt som drabbade flertalet länderunder tillskrevs en alltför ambitiös välfärdspolitik, höga skatteroch regleringar på arbetsmarknaden. Istället för full sysselsättning blev låginflation det överordnade målet för den ekonomiska politiken. I grundenhandlade det om en högerpolitik som avsåg att förändra maktbalansen tillnackdel för löntagare och demokratiska institutioner och till förmån förkapitalstarka intressen och arbetsgivare. Ett större utrymme för vinstintressenuppfattades som en nödvändig del av en politik för att skapa högreekonomisk tillväxt. Ekonomiska framsteg förutsätter ett större mått avojämlikhet, större inkomstspridning och större avstånd i människorslevnadsvillkor. Så ansåg den nya högern.Men de privata kapitalägarnas ökade makt över kapitalrörelser ochinternationella investeringar, liksom omläggningen av politiken i allt mernyliberal riktning, är egentligen inga naturliga eller självklara ingredienser idet som kallas globalisering. Istället kan förändringarna tolkas som ettbestämt ideologiskt och politiskt svar på de strukturförändringar somsammanfattas i uttrycket globalisering. Vänstern i alla länder har ett ansvarför att formulera ett annat politiskt svar. Ett svar som tar sikte på en hållbarutveckling med fördjupad demokrati, full sysselsättning och rättvisfördelning i stället för kapitalmakt, ökade inkomstskillnader och försämradeoffentliga trygghetssystem.1.2 En allt mer ojämlik världHur har då de sociala och ekonomiska förändringarna sett ut under senareår? I den senaste rapporten från (HumanDevelopment Report 1999) ges en bild av betydelsefulla framsteg, mensamtidigt av tilltagande ojämlikhet mellan och inom rika och fattigaländer. Den orättvisa världsordningen slår särskilt hårt mot kvinnor.Kvinnorna gör två tredjedelar av arbetet i världen, men får bara entiondel av inkomsterna. En hundradel av världens samlade tillgångar ägsav kvinnor. Det betyder att de flesta av jordens fattiga är kvinnor.Det stora problemet är att förutsättningarna för att sprida framstegen ochminimera riskerna för kriser på global nivå är mycket små. Vi saknarbåde en politik och effektiva institutioner för en demokratisering av denekonomiska och sociala utvecklingen. I praktiken skapar detta en grogrundför ett godtycke i världsmåttstock där det positiva i globaliseringen, i dentekniska och ekonomiska integrationen, inte tas till vara för en rättvis ochbredare social utveckling i alla delar av världen. handlarutvecklingsproblemen egentligen inte så mycket om brist på resurser sombrist på politisk vilja och effektiva internationella institutioner. Till dettasistnämnda problem återkommer vi i nästa avsnitt.Det finns alltså även åtskilliga positiva inslag i de senaste årens utveckling.Allt större delar av världens befolkning får tillgång till grundläggandeutbildning. Andelen läskunniga av världens befolkning ökade med ca 10procentenheter , upp till en nivå på , ävenom skillnaderna mellan kvinnor och män kvarstår. Fler barn får tillträde tillsåväl grund- som påbyggnadsutbildning. Spädbarnsdödligheten minskadefrån till som statistiken pekar på attvärldsbefolkningens kalori- och näringsintag förbättrats. Det sistnämndaåterspeglar bl.a. en ökning av livsmedelsproduktionen med 25 procentmellan 1990 och 1997. Mycket talar alltså för att trenden mot en allt längregenomsnittligt förväntad livslängd i världen kommer att fortsätta, även omdet är svårt att bedöma de demografiska konsekvenserna av spridningen avhiv/aids. Den vid födseln förväntade livslängden har ökat med sedan1965. Den andel av världens befolkning som enligt FN:s utvecklingsprogramhar de absolut sämsta levnadsomständigheterna ("low human development")har minskat från . Till de positiva förändringarna hörnaturligtvis också att en allt mindre andel av världens befolkning lever underregimer som präglas av diktatur och åsiktsförtryck.Även om det alltså går att peka på viktiga förbättringar ,ska inte på något sätt omfattningen och allvaret i de kvarvarande problemenunderskattas. Enligt FN:s statistik saknar över en miljard människor tillgångtill rent vatten, ett av sju barn i grundskoleålder går inte i skolan ochungefär840 miljoner människor, d.v.s. av världens befolkning,beräknas vara undernärda. Spridningen av hiv/aids är alarmerande ochdrabbar befolkningen i utvecklingsländer allra hårdast. Särskilt i Afrikakommer smittspridningen att få mycket allvarliga sociala och ekonomiskakonsekvenser. När det gäller beräkningar av den allmänna levnadsstandardeni världen framgår det att över en miljard människor tvingas klara sig på eninkomst som motsvarar eller ca per dag. Enligt UNDP1995 skulle det för bli möjligt att bygga utbarnhälsovården och mödravården i den fattiga delen av världen. Det kanställas mot världens samlade militära utgifter, som är 800 miljarder dollar.Samtidigt som oerhört många människor fortfarande lever i absolut misärhar vi också en tendens mot ökade ekonomiska klyftor såväl mellan ländersom mellan olika befolkningsgrupper inom länderna. Även omutvecklingsländerna, med några undantag, har stärkt sina ekonomier räknat iBNP per capita har avståndet mellan den rikaste femtedelen och denfattigaste vidgats dramatiskt. uppgick inkomstklyftan mellan de rikasteoch de fattigaste länderna till 35:1. 1973 hade avståndet ökat till 44:1 ochidag uppgår klyftan till 73:1. Vidden av inkomstklyftorna framgår t.ex. av attvärdet på de 200 rikaste personernas tillgångar motsvarar de samladeinkomsterna hos av världens befolkning. Även de socialaklyftorna ökar, inte bara mellan länderna utan även inom länderna. I de flestaländer har också de regionala skillnaderna ökat starkt med avfolkning iperiferin och storstadstillväxt. Inkomstskillnaderna har ökat sedanbörjan av , särskilt mycket i länder som , ochSverige. FN räknar med att en av åtta personer i de rika länderna är drabbadav fattigdom i någon mening - allt från långtidsarbetslöshet, inkomst underfattigdomsnormen eller allt för låg utbildningsnivå för att klara de hårdakompetenskrav som ställs på dagens arbetsmarknader.Klyftorna mellan och inom länderna går också efter könslinjer. Kvinnordiskrimineras genomgående, i rika såväl som i fattiga länder och såväl påsom utanför arbetsmarknaden. Alla data om sociala villkor återspeglar detfaktum att kvinnor får ett sämre utfall än män. Andelen läskunniga vuxnakvinnor i världen uppgår t.ex. till mot för män.Kvinnorna erbjuds i mindre utsträckning än män tillgång till skolutbildning,allt från grundläggande utbildning till högre utbildning. En könsfördelningav BNP per capita visar också att kvinnornas andel av de totala resursernaendast uppgår till hälften av männens. Något som naturligtvis ocksååterspeglar en lägre - om än växande - sysselsättningsfrekvens blandkvinnor. av det totala antalet platser i parlamenten runt omi världen innehas av kvinnor. Det finns också en tydlig koppling mellanvapenhandeln, världsfattigdomen och kvinnoförtrycket i världen. Det är tillett antal fattiga odemokratiska regimer som en stor del av vapenexporten går.I dessa länder använder regeringarna sina begränsade resurser till attinvestera i dödliga vapen i stället för utbildning, bostäder och hälsovård.Dessa vapen dödar om. Först genom att slå ner demokratiskarörelser. Sedan dödar de en andra gång genom att investeringar undanhållspå för kvinnorna livsviktiga områden. Vidare drabbas civilbefolkningenhårdast under krig.1.3 En ohållbar utvecklingSamtidigt som de sociala klyftorna växer accelererar också utarmningenav våra naturresurser och de globala miljöhoten växer. I "Tillståndet ivärlden " försöker analysera det gångnaseklets omfattande förändringar. Deras undersökningar visar tydligt attden ekonomiska modell, som utvecklats i västvärlden och som sen sprittsut över hela jorden, långsamt håller på att underminera de naturresursersom vår ekonomi bygger på. Exemplen på det är många.Ett miljöproblem som blir allt mer hotfullt är vattenförsörjningen. Tillexempel är och , världens två folkrikaste länder, beroende avkonstbevattning för mer än hälften av sin livsmedelsförsörjning. norradelar löper stor risk att torka ut. Grundvattnet under Nordplatån, det områdesom står för av spannmålsskörd, sjunker med ca 1,5 meterper år. För skulle vattenfrågan, som är en tung börda i allaavseenden, kunna lösas för kvinnorna på landsbygden, enligt UNDP 1995.Våra globala skogsresurser överutnyttjas. är skogsindustrin globaloch efterfrågan från den rika delen av världen påverkar skogarna tusentalsmil bort. Sedan mitten av seklet har efterfrågan fördubblats på virke ochtredubblats på brännved medan pappersförbrukningen nästan sexdubblats.Den biologiska mångfalden är på många sätt hotad. Den snabbt växandehandeln och det ökade resandet har brutit ner biologiska barriärer somfunnits . De nutida "bioinvasioner" som är resultatet av detta harofta som följd att de naturliga arterna utrotas och viktiga ekologiskaprocesser förändras.Jordens atmosfär är också allt mer hotad. Koldioxidutsläppen är kanske detallvarligaste miljöhotet som vi står inför. Allt eftersom vår energislukandelivsstil anammas av allt fler på jorden kommer vi att ha stora problem medatt upprätta en hållbar energiförsörjning.Dagens ekonomiska ordning i kombination med globaliseringen innebäratt allt fler inte bara eftersträvar, utan också uppnår västvärldens ohållbaralivsstil, som klyftorna mellan rika och fattiga ökar.Konsekvenserna av detta är ohållbara både ur ekologiskt, socialt ochekonomiskt perspektiv.1.4 En ny fas i kapitalismens utvecklingI stor utsträckning kan de växande sociala klyftorna förstås mot bakgrundav en ny fas i kapitalismens utveckling. Den s.k. realsocialismens kollapsi och innebar inte bara stora försörjningsproblem iallmänhet utan också dramatiskt växande sociala klyftor. Delar av deväxande samhällsklyftorna i rika och fattiga länder kan relateras tillpolitik, andra delar har med mer långsiktiga förändringar i ekonomi och iarbetskraftsefterfrågan att göra.1.4.1 De industriella revolutionerna - den förstaIbland används uttrycket den tredje industriella revolutionen för attbeskriva de stora förändringarna under de senaste dryga två decennierna.Den första industriella revolutionen kännetecknades av framväxten avvatten- och ångdrivna fabriker. Den gamla hantverksmässigavarutillverkningen konkurrerades ut och en allt större andel avarbetskraften slussades in i fabrikssystemet. Arbetet i fabrikernapräglades av stora skillnader i arbetsvillkor och yrkesskicklighet. Ävenom den ekonomiska tillväxten ökade i samband med den förstaindustriella revolutionen växte klyftorna mellan samhälls-klasser och olika befolkningsgrupper. Kvinnorna hamnade genomgåendepå underordnade, tunga och lågavlönade arbetspositioner i de nyaindustriföretagen. Vi fick alltså också en organisering av arbetet efter könbaserad på överordning och underordning. innebar den förstaindustriella revolutionen en möjlighet för produktionen att fjärma sig frånde naturgivna förutsättningarna, t.ex. genom att man inte längre varhänvisade till solen som den enda energikällan.1.4.2 Den andra industriella revolutionenDen andra industriella revolutionen kan dateras tillbaka till 1910- och 20-talen i och en eller senare i Västeuropa.Betydelsen av den andra industriella revolutionen kan sammanfattas iuttrycket massproduktion. Tekniskt hade massproduktionen sinaförutsättningar i billigare stålframställning, elektricitetens ochförbränningsmotorns genombrott. Ny teknik i kombination med ett nyttsätt att organisera arbetet enligt ett löpande band-mönster med extremtlångtgående arbetsdelning resulterade i att produktionsvolymerna kundeöka kraftigt som arbetskraften blev allt mer homogen ochkvalifikationskraven minskade. Det sistnämnda innebar att produktionenkunde öka snabbt som arbetskraftsefterfrågan inom industrintilltog. Effekten blev stigande och alltmer utjämnadeinkomster. Denna fas av den industriella revolutionen innebar också enstadigt ökande användning av ändliga naturresurser. Miljöproblemenblev allt tydligare genom att naturresurser som varit bundna ijordskorpan användes i produktionen och släpptes ut i naturen. Underdetta skede fick de fackliga organisationerna och arbetarpartierna enstarkare ställning i flera kapitalistiska industriländer. En centralisering avarbetsmarknadsorganisationerna i kombination med ett starkarevänsterinflytande över politiken lade en grund för full sysselsättning, högekonomisk tillväxt och ett omfattande socialt reformarbete. Även iutvecklingsländerna lades ett viktigt fundament för positiva förändringarunder dessa år, inte minst genom befrielsekamp och en omfattandeavkolonialisering efter andra världskriget.1.4.3 Den tredje industriella revolutionenSedan 1970-talet har ett nytt mönster produktivkrafter ochproduktionsförhållanden vuxit fram som kan sammanfattas i uttrycketden tredje industriella revolutionen. Förändringarna kan dels härledas tillnäringsstruktur, till ny teknik och nya arbetsorganisationer, dels tillekonomisk och social politik. Den utlösande faktorn var den försvagadetillväxt som drabbade i stort sett samtliga länder . Underåren 1950-1973 uppgick den genomsnittliga BNP-tillväxten till ca 5procent i de avancerade kapitalistiska länderna. fölldenna siffra till . Parallellt med nedgången i tillväxtenföljde en upptrissning av inflationen (från ett årligt genomsnitt på 4procent till ), stigande räntekostnader (även medhänsyn till inflation) och ökade offentliga underskott. Arbetslösheten stegkraftigt i såväl som Västeuropa.Efter en tid stod det klart att nedgången i tillväxttakten och uppgången iarbetslösheten inte bara kunde förstås som ett övergåendekonjunkturfenomen. De nya problemen var ett uttryck för att deninternationella ekonomin präglades av snabb omvandling.Ekonomihistorikern har pekat på tre centrala förändringaroch vi delar i stort hans uppfattning.- För det första handlar den om en mer långtgående internationaliseringav ekonomin. Industrialiseringen spreds till nya regioner, bl.a. i Asienoch . Detta utsatte de gamla industriländerna för nyakonkurrensförhållanden och bidrog till den utslagning av industrin sompräglade och under framför allt . Till dessanya konkurrensförhållanden hör naturligtvis också subventionerade priserpå transporter som minskat betydelsen av produktionens geografiskahemvist. För att möta den nya konkurrensen har industrin ändrat karaktäri allt mer högförädlande och kunskapsintensiv riktning. Menomvandlingen gick naturligtvis trögt och bidrog till stora socialaproblem.- För det andra, och på ett tekniskt plan, kännetecknas den tredjeindustriella revolutionen av den snabba tekniska förnyelsen inommikroelektroniken. Innovationer på IT-området har revolutioneratproduktionens förutsättningar på gamla tillverkningsområden, men i likastor utsträckning bidragit till att skapa förutsättningar för nya branscheroch nya varu- och tjänsteområden. Den nya tekniken har skapatförutsättningar för en mer långtgående decentralisering av arbetsuppgifteroch ansvar. Den gamla strikt hierarkiska och styrda arbetsorganisationenhar allt mer fått ge vika för en rörlig arbetsorganisation präglad avhelhetsansvar och bredare arbetsuppgifter.- För det tredje menar vi i likhet med att förändringarnaav företag och arbetsorganisationer också måste ses i ljuset av enväxande kritik mot det gamla "konsumtionssamhället". Konsumenternahar ställt krav på nya produkter, nya varor och tjänster som inte alltidstämmer överens med det gamla industrisamhällets standardisering. Detsistnämnda har, tillsammans med en allt snabbare produktutveckling (ochdärigenom också en allt kortare livslängd för varje enskild produkt),tvingat fram rörligare arbetsorganisationer, ökat konsumentkraven påbl.a. mer hälsosamma och miljövänliga produkter och uppgraderatkvalifikationskraven i såväl industri- som tjänsteproduktionen.Även miljöproblemen har ändrat karaktär. Frånatt ha handlat om punktutsläpp har miljöproblemen nu övergått till att iförsta hand präglas av resursanvändningsproblem. Vi överutnyttjar våraresurser kraftigt med utarmning som följd. ökar problemenmed restprodukterna, dels i form av läckande soptippar, dels i form avmolekylsopor, t.ex. koldioxid, freoner och dioxiner.1.4.4 Den tredje revolutionen - gemensamma dragDen tredje industriella revolutionen har både positiva och negativa sidorur social synpunkt. De ekonomiska och tekniska förändringarna har fåttstora konsekvenser för arbetsmarknadens utseende och funktionssätt iflera gamla industriländer. Det finns särskilt några gemensamma dragsom är värda att uppmärksamma:- I spåren av industrikrisen har arbetslösheten bitit sig fastpå höga nivåer. Sysselsättningen inom tillverkningsindustrin har fortsattatt minska och de nya jobb som skapas kommer huvudsakligen inomtjänsteproducerande verksamhet.- Ny produktions- och informationsteknik har förändrat förutsättningarnaför producerande verksamhet och skapat nya arbetsorganisationer.Kraven på breddkunskap, yrkesfärdigheter och social kompetens hargenerellt sett ökat.- Kraven på arbetskraften skiljer sig mer åt i olika näringar ochverksamheter jämfört med tidigare decennier. Detta innebär också attproduktivitetsskillnaderna mellan enskilda arbetsinsatser ökat, t.ex.mellan enklare servicearbeten inom privat tjänstesektor å ena sidan ochhögteknologisk varutillverkning inom industrin å andra sidan. Ikombination med en förskjutning av efterfrågan på arbetskraft motalltmer högutbildade grupper har detta bidragit till växandeinkomstskillnader i alla gamla industriländer.- I många gamla industriländer ser vi också att anställningsformernaförändras. De fasta anställningsformerna minskar i betydelse till förmånför korttids- och projektanställningar av olika slag. Förändringarna avanställningsformerna bidrar inte bara till större otrygghet utan också tillatt anställda får svårare att kvalificera sig för sociala förmåner av olikaslag (sjukersättning, a-kassa eller pensionsförmåner), oavsett om dessaadministreras via offentliga institutioner, fackliga organisationer ellerenskilda företag.- Förändringarna på arbetsmarknaden, både vad gäller arbetslösheten,arbetskraftens sammansättning och de nya anställningsformerna, harsammantaget bidragit till att försvaga de fackliga organisationerna,framför allt på central nivå. Två mönster kan urskiljas: för det första fårpartsorganisationerna på arbetsmarknaden generellt ett allt mindreinflytande och för det andra flyttas partsrelationerna ner från central nivåtill en lokal nivå.Samtliga dessa förändringar hör ihop med globaliseringen. Det behövs envänsterpolitik för att demokratisera den ekonomiska makten, motverkaökad arbetslöshet, tendenser till större inkomstklyftor, miljöförstöringoch tilltagande social otrygghet i såväl rikare som fattigare länder.