mot · GN02Ub242 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Ub242av Tolgfors, (-m)EkeskolanRädda nu!Det är en talande tystnad. har ingen - varken skolministern ellerriksdagsledamöter i den majoritet som gjort upp om propositionensinnehåll - velat försvara nedläggningen av den riksrekryterandeEkeskolans fasta specialskola.Ingen har velat förklara varför det trots alla protester och all oro hosberörda barn och föräldrar är så viktigt att lägga ner landets bästa skola förblinda och synskadade barn med multifunktionshinder. Likväl kommer ominget görs fasta skoldel att läggas ner av en majoritet beståendeav Socialdemokraterna, och Vänsterpartiet.Skolan engagerar tusentals människor runt om i landet.Därför är specialskolan viktigFör oss handlar Ekeskolefrågan om att barn med funktionshinder har rättatt vistas i en miljö där de känner att de kan växa; där de får del av bästatänkbara pedagogik och undervisning; där de har tillgång till bästatänkbara hjälpmedel; där de har vänner; där de känner sig trygga; där demår bra.Att vara förälder till ett funktionshindrat barn kan vara tungt. Inte därför attkärleken till barnet är mindre, utan därför att tillvaron är en ständig kamp föratt klara vardagen och för att barnet skall få den hjälp det behöver. Och - inte- minst därför att hela familjens liv styrs av barnets handikapp. Att varaförälder till ett funktionshindrat barn är ett heltidsjobb i sig, vilket mångaföräldrar vittnar om. Syskon får inte alltid den tid och uppmärksamhet debehöver av föräldrarna.En god skolform - och väl fungerande strukturer för hjälpen till barn medfunktionshinder - är en avlastning för berörda familjer. Både därför att dendagliga arbetsbelastningen normaliseras, men framförallt därför att oron föratt barnet inte skall få bästa tänkbara hjälp minskar.För många barn kan skolan i hemkommunen vara en god miljö, men föralla barn är det inte så. Och för dem måste det finnas alternativ, som Eke-skolan. På finns den kompetens som behövs för en högkvalitativundervisning samlad. På får barnen kompisar och accepteras fulltut som de är. Där finns den trygghet som är förutsättningen för lärande ochmänsklig utveckling.Det finns inte för många alternativ för barn med funktionshinder - detfinns alldeles för få. Knappast för någon grupp i landet är valfriheten i livetså begränsad. Vi är inte beredda att offra det mänskliga växthus ärför politiska principer om integration eller skolans kommunalisering.Skulle hunnit fatta ett beslut om nedläggning av Ekeskolansfasta skoldel vid denna motions behandling yrkar vi att beslutet omprövas.Varför vill skolministern stänga ?Det är inte alldeles lätt att veta de egentliga skälen för skolministern attvilja stänga landets bästa skola för blinda barn med multifunktionshinder,eftersom ministern vägrar att delta i någon som helst debatt om saken.Men dömer man av propositionen framstår det som tydligt att tvåprinciper tillåts väga tyngre för regeringen än barnens och föräldrarnasbästa.Den ena är att barnen - med eller mot sin vilja - skall integreras i denvanliga skolan. Går alla andra barn integrerat så skall också barn med multi-funktionshinder också göra det. Vi återkommer till integrationsfrågan nedan.Den andra principen är skolans kommunalisering - går de flesta andra barni kommunala skolor så skall också dessa barn göra det. Men det rör sig om såfå barn - med så speciella behov - att det inte borde vara problematiskt förnågon att acceptera deras statliga specialskola.Blinda barn med multifunktionshinder kommer om läggs ner attförlora sin specialskola och skall med eller mot sin vilja integreras i kom-munala skolor. För många barn innebär det att möjligheten till utveckling, tillsamhörighet och kamratskap med andra i liknande situation försvinner.Den kommunala kompetensenDen kommunala kompetensen för att hjälpa och undervisa barn medsvåra funktionshinder är inte tillräckligt god. Eftersom de flesta berördabarn går i kommunala skolor är det av största vikt att den kommunalakompetensen vad gäller detta dramatiskt förbättras.Regeringens inser detta men drar fel slutsats - att specialskolorna skallstängas och kommunerna skall ta över mer av undervisningen av barn medsvåra funktionshinder. Specialskolorna för de barn som av olika skäl harstörst behov kan inte avvecklas med mindre än att realistiska alternativsäkrats.Det är orimligt att tro att alla landets nära 290 kommuner skall kunna nåsamma kunskapsnivå som en specialskola. Kommunerna har inte och kanknappast förväntas att mer än i undantagsfall klara att bygga upp detkunnande som krävs för de mycket speciella behov som de berörda barnenhar. En lärare kanske möter en elev med sådana behov som det är frågan omen enda gång under hela sin lärarbana.Kommunerna kommer få stora problem med att bära kostnadsansvaret förbarn med multifunktionshinder, vars behov kan kosta . Vemvågar tror att detta inte kommer drabba barnen? Risken är att barnen blirbetraktade som problem, i tider av redan hårt ansträngda kommunala skol-budgetar.Erfarenheterna av kommunernas behandling av barn med funktionshinderär knappast odelat goda. Enligt () brytermånga kommuner mot lagen och undanhåller människor med funktions-hinder rättigheter som särskilt boende eller personliga assistenter. Antaletfallökar från en redan hög nivå. Kommunerna informerar heller intehandikappade om deras rättigheter, som de borde, enligt HO.Därför finns anledning till betydande oro för hur kommunerna skulle ageraom de statliga specialskolorna försvann.Många av barnen har innan specialskolan gått i kommunala skolor. Imånga fall har det inneburit en kamp mellan föräldrar och hemkommunenom resurskrävande insatser. Man har prövat en rad skolformer innan manhittat rätt på Ekeskolan.Att en del barn har mycket speciella behov som inte kan i varjekommun och att samtliga kommuner heller inte kan nå den nivå påspecialpedagogik som en nationell specialskola har går inte att bortse från.Läggs den statliga specialskolan ner så kommer landetskommuner behöva gå samman och bygga upp nya liknande verksamheter förett mindre antal barn med mycket speciella behov. Med mindre kommer maninte klara att möta barnens behov. De kommer då behöva börja från börjanigen, eftersom den kompetens som finns på snabbt kommerskingras vid ett nedläggningsbeslut.På finns också ett resurscenter som utvecklar bl.a. pedagogiskkunskap och medverkar vid utredning av barns särskilda behov. För attutveckla ny praktiskt kunskap är resurscentret avhängigt av att det bedrivslöpande undervisning på . Resurscentret bör också i fortsättningenvara knutet till fasta skoldel och inte flyttas till ellerannorstädes.Motvillig integration eller positiv segregation?Integration i den kommunala skolan måste vara frivillig. Barnen har enrättighet, men inte en skyldighet att gå integrerat.Många föräldrar anser att synen på integration i propositionen bygger påen verklighetsfrämmande syn på funktionshindrade barns behov och situa-tion.Redan i sades målet vara "en skola för alla", dvs. enintegrerad skola för alla barn. Resonemanget återkommer i propositionen.Det sades också att "insatserna skall vara icke segregerande. Alla elever skallges förutsättningar att nå skolans mål och ingen elev skall behöva stå utanförgemenskap och delaktighet. "Men för vem sätts målet om "en skola för alla" upp i utredningen och ipropositionen? Är det för att göra berörda föräldrar och barn till viljes? Närman tar del av t.ex. föräldrarnas och barnens uppfattningar är det tydligt attde inte önskar förändringen. Tvärtom, de räds den.Förslaget att lägga ner och integrera berörda barn iden kommunala skolan kommer inte som ett svar på barns och föräldrarsönskemål eller problembeskrivning. Det stammar ur en överideologiserad,systemfixerad syn på skolan.Ett barn är inte integrerat för att det vistas i samma lokal som andra barn,om det inte accepteras, kan delta i lekar, socialt liv, undervisning ellerfritidsaktiviteter. Många av barn har tidigare gått i kommunalaskolor - formellt integrerade - vilket ofta inneburit att de suttit ensammamed en assistent i en skrubb, helt vid sidan av de övriga barnens liv. Det ärlätt att inse hur utanför många av dessa barn med funktionshinder måstekänna sig. De är närvarande, men inte inkluderade. Tvärtom blir det"integrationen" som sätter fokus på och understryker utanförståendeskapet.På är förhållandet omvänt. Barn med funktionshinder får enpersonligt anpassad undervisning, de får kamrater i samma situation, de kandelta i skolans aktiviteter och samvaro. De blir delaktiga. De får vänner. Justgenom att dessa barn med funktionshinder tillåts lära känna och läsa ihopmed andra barn med samma förutsättningar stärks självkänslan. Det sägerbarnen själva.Både FUNKIS och propositionen missar att segregation faktiskt kan varanågot positivt - när den är självvald.Poängen är inte att alla barn skall anvisas att gå på en specialskola.Poängen är att är ett alternativ för dem som inte kommer till sinrätt, eller kommer till rätta i den kommunala skolan. Det faktum att inte allasynskadade barn med multifunktionshinder går eller kommer att gå påEkeskolan kan knappast vara ett argument för att inte någon skall få göra det.Varför väljer man specialskola?Att som förälder tvingas fatta beslutet att ett barn skall flytta hemifrån måste vara utomordentligt svårt.Så här skriver en förälder till ett barn på : "Att ta beslutet om attdet handikappade barnet i familjen ska flytta hemifrån är svårt. Det är nästaninte tillåtet. Alla barn ska ju bo hos sina föräldrar. Men när svårigheter integår att lösa, resurserna fattas och kompetensen saknas där hemma då tar manändå beslutet att låta barnet flytta.Nu äntligen har XX kamrater. Hon umgås med kompisar på lika villkor.Hon är accepterad som hon är. Hon får stöd och hjälp efter behov. Hon tränarsig på att klara sig själv. Hon får en pedagogisk undervisning som motsvararhennes behov. Hon är omgiven av människor som har lång erfarenhet avsynskadade barn med och utan andra handikapp. Hon har tillgång tillhjälpmedel och metoder som är anpassade efter hennes behov. Hon lär förlivet och har roligt.Var skulle hon få allt detta om inte fanns? "En levande språkmiljöSkolministern har backat från förslaget från attkommunalisera specialskolorna för barn med hörselskador. Så varför intebacka om de övriga specialskolorna också och låta barn med andrafunktionshinder få gå i specialskola om de behöver och önskar det?Varför denna skillnad i synen på specialskolor?Skolministern har sagt i : "Min uppfattning är att det finns etthandikapp, nämligen att vara döv, som skiljer sig från andra. Döva kräver etteget språk, och de behöver också ha tillräckligt med kamrater och tillräckligtmed personal som är kompetent inom området. Det kräver en alldeles egenskolmiljö." Dessa argument går igen också i propositionen.Vad är då ett språk? Att ha vägar att kunna förmedla sina tankar ochkänslor? Att kunna meddela sig med och förstå omvärlden?Svårt synskadade barn med allvarliga multihandikapp som hörselskador,autism, utvecklingsstörning eller svåra rörelsehinder har ofta svårt attkommunicera med omvärlden.Det är vanligt att blinda barn har ett svagt eller mycket svagt utvecklatkroppsspråk, vilket försvårar möjligheten att göra sig förstådd. En del av desvårt synskadade barnen med multihandikapp saknar ett för utomståendetydbart språk, vissa saknar till och med mimik. Andra barn kan ta till sigberöring eller musik förmedlad genom speciella resonansmattor på golvet.Musiken de inte kan höra, kan de då känna rytmen av.Ytterligare andra barn använder ett teckenspråk, som helt skiljer sig frånde dövas. Det är nämligen inte fråga om bokstäver eller ord, utan om högstpersonliga signaler mellan barnet och föräldern, eller assistenten. Ytterligareandra barn kan ge uttryck t.ex. för matematisk förmåga med hjälp av färger,eller kommunicera via talsyntes i datorn.Allmänt är att autism drabbar förmågan att kommunicera. Barn medautism tänker, reagerar och uppfattar omvärlden annorlunda vilket naturligt-vis påverkar kommunikationsförmågan och det sociala samspelet.I en vidare bemärkelse är alltså döva knappast de enda barn medfunktionshinder som har ett eget språk och därmed behov av en egen skol-miljö. För andra svårt funktionshindrade barn är språket måhända inte erkänteller identiskt för alla i samma situation, som de dövas teckenspråk är, menlikväl av största betydelse för de berörda barnens livssituation.Skapa riksgymnasium på EkeskolanIdag saknar blinda och synskadade barn med multifunktionshinder till-räckligt bra möjligheter att studera vidare efter . Resultatetblir att mycket få av ungdomarna går vidare, vilket är fel. De har precissom alla andra ungdomar rätt att kunna gå vidare i sin utbildning ochutvecklas i sin egen takt, oavsett ålder. Vi har därför på olika sätt, bl.a. imotioner och i en interpellation, frågat skolministern om hon är bereddatt utreda möjligheterna att komplettera i med engymnasiedel.Det har skolministern inte varit. Men när hon den 8/9 besökte sahon i Radio att hon kunde tänka sig att göra om till enskola för äldre elever, t.ex. på gymnasienivå. Så här rapporterade radion:Reporter: "Den nedläggningshotade , specialskolan för syn-skadade med flerhandikapp i , kan göras om till en skola för äldresynskadade med flerhandikapp. Den möjligheten öppnade skolministerIngegerd vid sitt besök i . ": "var ju tänkt som en grundskola, den harju aldrig varit tänkt som en gymnasieskola. Och vi måste alltså hitta ett sättmöta dom här äldre eleverna. Antingen i form av gymnasieskola eller kanskei form av en folkhögskola, det finns ju möjlighet till det. "I ett skriftligt frågesvar ändrade ministern sitt svar. Då var det inte längrefråga om att omvandla till gymnasieskola, utan om att "resurs-centerverksamheten i högre utsträckning än skall ge stöd till gymnasie-särskolan. Jag finner det heller inte uteslutet att ungdomar från gymnasie-skolan kan komma i fråga för visstidsplaceringar på ." Det är enhelt annan sak och löser inte problemet att denna grupp barn saknar möjlig-het till vidareutbildning efter grundskolan.En gymnasiedel på är en god idé. Både yngre och äldre barnbehöver möjligheten och har enligt vårt sätt att se det rätten att gå på Eke-skolan. Den fasta specialskolan på måste därmed istället komplet-teras med en gymnasiedel.Att skolministern ger motstridiga svar om en gymnasiedel på Ekeskolanvisar att hela förslaget om skolans framtid behöver tänkas om.Regeringens ansvar mot barnen på EkeskolanRegeringen och det för frågan ansvariga statsrådet svarar för depropositioner som läggs på bord. Skolministern ligger bakomförslagen att stänga specialskolan och långsiktigt flyttaresurscenterdelen från skolan. Trots detta vägrar skolministern att delta inågon som helst debatt om saken, vilket inverkar menligt på dendemokratiska processen.Det är en ministers ansvar att diskutera sina förslag med dem de berör,med människor av motsatt uppfattning och oppositionen i . Närskolministern besökte borde hon ha besökt barnen på ochresonerat med dem, deras föräldrar och skolans medarbetare om sittnedläggningsförslag.Vi är övertygade om att om antar skolministerns förslag kommerverksamheten vid snabbt att erfara en kraftig kvalitetssänkning, dåduktiga medarbetare börjar söka sig från skolan. Vem vill vara kvar ochinvänta arbetslöshet?Barnen på har inte bett om någon förändring. Det har heller inteföräldrarna gjort. De upplever knappast existens som ettproblem, utan tvärtom som en fantastisk möjlighet. Barnen förväntar sig attvi politiker ser till att skolan får vara kvar.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om regeringens förslag att avveckla fastaskoldel,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att synskadade och talskadade barn skall ingå ispecialskolans målgrupp,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om resurscenter,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att utreda förutsättningarna för ett riksgymna-sium för blinda och synskadade barn med multihandikapp vid ,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av förstärkning av den kommunalakompetensen vad gäller undervisning av barn med funktionshinder,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om särskilda förutsättningar för språkutveckling hossynskadade barn med multifunktionshinder,den 4 oktober 1999Sten Tolgfors (m)()()()