mot · GN02Fö28 · 1999-12-10 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Fö28av , ()med anledning av prop. 1999/2000:30 Det nya försvaret1 SammanfattningFolkpartiet liberalerna anser att föreliggande proposition bör avslås.Förutom att den står och stampar i en förlegad syn på roll ieuropeisk säkerhetspolitik saknas- dels förutsättningar för den modernisering av det svenska försvaret sombehövs för att det ska kunna hantera olika väpnade aktioner som ärtänkbara mot vårt land,- dels möjligheter för ett väsentligt utökat svenskt deltagande iinternationella fredsinsatser med militära resurser - menaratt försvaret redan i närtid bör kunna medverka i sådana aktioner i upptill så stor omfattning som för närvarande.Folkpartiets politik har länge sammanfattats i orden "ett smalare menvassare försvar". Propositionen gör försvaret smalare, men inte vassare.Vi accepterar sänkningen av försvarsramen men anser - i likhet med vadvi gjorde när försvarsförhandlingarna avbröts - att det så kalladeomställningsbidraget måste vara större. Också med vår försvarspolitikhade det blivit förbandsnedläggningar i ungefär den storleksordning somnu föreslås. Vi är emellertid delvis kritiska mot de principer som präglaromstruktureringsförslaget. Genom ett omställningsbidrag , som är högre än det föreslagna, skulle denmodernisering av försvaret vi anser nödvändig möjliggöras. Viktiga delari en sådan modernisering är:- Materiell förnyelse (såsom t ex elektroniska motmedel, nytt robotsystemför luftförsvaret och attackhelikoptrar)- Ett nytt värnpliktssystem, som bygger på en könsneutral värnplikt ochbland annat ökar möjligheterna att ha personal med specialkompetensersnabbt tillgängliga för internationella insatser- Kraftigt utökade resurser för internationella fredsbevarande insatser i tillexempel FN- eller EU-regi.En central faktor i svensk försvarsekonomi ärtakten i JAS-leveranserna. har förordat att övergången tillJAS sker som möjligt, vilket skulle minska den årligabelastningen på försvarsanslaget. Möjligheterna att fördela kostnadernaför över tiden kan påverka kommande försvarsbeslut medkrav på ytterligare omstruktureringar, inklusive förbandsnedläggningar,för att säkra den tekniska förnyelse och inriktning mot fredsbevarandeaktioner som vi anser angelägna.Folkpartiet önskar en bredare uppgörelse om det framtida svenska för-svaret och ett syfte med vårt avslagsyrkande är just att ge regeringenmöjlighet att söka ett bredare parlamentariskt stöd.Årtionden med supermaktsblock och konfrontation har ersattsav en allt tätare väv av samarbete mellan fria och alltmer demokratiska stateri . EU, Nato, och samlar ibyggandet av fred och säkerhet, frihet och demokrati i hela Europa.Sveriges framtida säkerhet skapar vi tillsammans med andra fria ochdemokratiska stater. Det är en följd av att vi tillsammans slår vakt omgrundläggande gemensamma värden. Det förutsätter ett aktivt svensktdeltagande i alla fora som erbjuds i såväl byggande av den framtidaeuropeiska säkerhetsstrukturen som i kris- och konflikthantering. skaaktivt bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. bör därför ilikhet med de tre baltiska staterna söka medlemskap i . I vårt egetnärområde skulle det vara av stor betydelse om , de tre baltiskastaterna och - vilket självfallet förutsätter att det finska folket såönskar - blev medlemmar av Nato i nästa utvidgningsomgång.Sverige måste aktivt medverka i ansträngningarna att bygga upp eneuropeisk krishanteringsförmåga, som också inkluderar militära resurser. Vibör sluta agera ständig bromskloss med ett ängsligt sneglande i backspegelnpå en förlegad alliansfrihet. Den transatlantiska länken är hörnpelaren i deneuropeiska säkerhetsordning vi nu bygger. En europeisk krishanterings-förmåga måste därför skapas i ett förtroendefullt samarbete med . EUoch Nato har sina respektive och kompletterande roller att fylla i deteuropeiska säkerhetsbygget. EU ska inte ta över uppgifter som Nato-alliansen har bättre möjlighet och är bättre lämpad att sköta.2 i det nya efter murens fall i senhösten 1989 lever vi alla i ett helt nyttoch annorlunda än under det . Årtionden med super-maktsblock och konfrontation har ersatts av en alltmer sammansatt vävav samarbete mellan fria och alltmer demokratiska stater i . EU,Nato, och samlar i byggandet av fredoch säkerhet, frihet och demokrati i hela . Genom att dessaorganisationer har olika uppgifter, arbetssätt och olika kriterier förmedlemskap kan stater utifrån sina respektive nationella och historiskaförutsättningar därigenom maximera sitt bidrag och sin medverkan i deteuropeiska säkerhetsbygget.Men efter att järnridån gick upp har också den första euforinförsvunnit. av staters upplösning och ofattbara mänskliga grymheterpå och i norra har visat att alltjämt behövertrovärdiga strukturer, som kan stå upp emot dem som hotar frihet, demokratioch mänskliga rättigheter. Konflikten i Kosovo 1998-99 visade slutgiltigt attdenna säkerhetsstruktur också behöver stå på militära ben.I () ingår allastater i , norra och med undantag förJugoslavien.I ingår alla europeiska stater som uppfyller dess kriterierrörande demokratisk utveckling och respekt för mänskliga fri- ochrättigheter.I Nato ingår, förutom , och 14 europeiska stater och sedanvåren 1999 även de forna Warszawapaktsmedlemmarna , ochUngern. Ett antal länder - bland dem de tre baltiska staterna - har söktmedlemskap i . Genom Partnerskap för fred (PFF) har Nato ettorganiserat samarbete med praktiskt taget alla medlemmar av OSSE.I EU ingår 15 västeuropeiska stater. Medlemskapsförhandlingar förseller kommer att inledas med ett tiotal europeiska stater, däribland ,och . EU har därutöver samarbetsformer med de flestaövriga europeiska stater.2.1 Det nya NatoMurens fall och hösten 1991följde på den avspänningsperiod mellan öst och väst som inleddes fleraår tidigare med reformer i ochöverenskommelser om rustningskontroll mellan och Sovjetunionen.Runt om i Nato inleddes nedskärningar i försvarsbudgetarna. De endaundantagen har utgjorts av flankstaterna och . upplösning uppstod också en tydlig osäkerhet inomNato om dess framtida roll och uppgift.Efter oroligheterna i ägde en förskjutning rum inomrysk utrikespolitik från den extremt västvänliga linje som dominerat fram tilldess. Det alltmer utdragna kriget i Bosnien visade att små stater i det nyaEuropa behövde mer handfast stöd för sin nya frihet. Mot bl a dennabakgrund påbörjades en diskussion om Natos utvidgning. I en inledande fassökte Nato hantera detta genom upprättandet av PFF-samarbetet. Detinternationella samfundets oförmåga rörande kriget i Bosnien och denalltmer nationalistiskt präglade ryska politiken bl a demonstrerad i överfalletpå gjorde emellertid att intresset för fullt Nato-medlemskap växte.Sedan FN demonstrerat sin oförmåga att skydda människorna iSrebrenica, en av de av FN förklarade 'fredade zonerna' i Bosnien, fickNatoflyg en avgörande roll när den Bosnien-serbiska krigföringen till slutstoppades. Den i Bosnien (sedermera omdöpt tillSFOR) gav Nato en helt ny uppgift i europeisk krishantering efter det kallakriget. Det stod nu klart för de flesta att Nato hade en ny men oumbärlig rolli det europeiska säkerhetsbygget. Det nya Nato var inte längre enbart endefensiv försvarsallians för de egna medlemmarna. Det nya Nato fick sinaframtida uppgifter och förutsättningar för nya medlemmar fastlagda vidNatomötet i i juni1996. Där klarades också ut att en särskild europeiskidentitet inom Natos ram skulle skapas.Efter ett år av förhandlingar inbjöds , och vid Natostoppmöte i att förhandla om medlemskap. Vid Natos50-årsjubileum i hade 16 medlemmar utökats till 19.I antogs ett nytt strategiskt koncept. Därigenom har kris-hantering blivit en av huvuduppgifterna för det nya Nato. Huvuduppgifternaär således inte längre helt knutna till Artikel 5.Vidare antogs i en aktionsplan för hur nya medlemmar skakunna anslutas till Nato. Samtliga ansökarländer, däribland de tre baltiskastaterna, nämndes uttryckligen som tänkbara nya medlemmar. Detta får dockinte dölja faktum att entusiasmen är klart begränsad på många håll inomNato inför tanken på ytterligare nya medlemmar. Det bottnar dels i enobenägenhet att inkludera alltmer riskabla ansökarländer i Artikel 5-för-pliktelserna, dels i en ovilja att i onödan provocera i den förMoskva så prestigeladdade frågan om Nato-utvidgning - särskilt om detskulle röra sig om tidigare delar av det forna , som de trebaltiska staterna.Luftkampanjen mot från slutet av marstill blev ett första test på allvar av det nya Natos såvälmilitära som politiska förmåga - ett test som Nato kanske aldrig på riktigtförutsett, men som man drogs in i genom såväl som denkosovoalbanska agerande. Trots en rad brister och politiskalåsningar som t ex det tidiga uteslutandet av att kunna sätta in marktrupputföll testet i militärt avseende lyckat. tvingades på knä utan attNato tvingats registrera annat än smärre materiella förluster.Trots den lyckade militära kampanjen får man nog ändå anse det politiskatestet på Natos interna sammanhållning som den mest betydelsefullaframgången för Nato. 19 stater med mycket skilda engagemang i utveck-lingen på , med olika egna agendor t ex när det gäller relationerna tillRyssland och med mycket olika historiskt och inrikespolitiskt betingadehemmaopinioner, lyckades trots påtagliga påfrestningar stå enade till dess attkampanjen var slutförd. Trots att det aldrig handlade om något existentiellthot mot vare sig Nato eller någon Natomedlem.Även om Nato med insatsen för Kosovo demonstrerat sin avgörande rolloch betydelse för det europeiska säkerhetssystemet ledde insatsen till att enrad frågeställningar rests eller fått förnyad aktualitet inom Nato. Ifortsättningen vill Nato undvika att dras in i liknande sammanhang utan attha bättre kontroll på utvecklingen dithän. I det sammanhanget har riskernamed nya medlemmar, som kan komma att dra in Nato i Artikel 5-förpliktelser, på nytt kommit i fokus. Tillsammans med önskan att inte bidratill ytterligare påfrestningar i relationerna till , utöver de mycketallvarliga som Kosovo-insatsen medfört, bidrar det med stor sannolikhet tillatt ytterligare dra ned på farten i utvidgningsprocessen. Inte minst när detgäller länder som de tre baltiska.Slutligen har utvärderingen av Kosovokampanjen inom Nato och dessmedlemsstater lett till att man nu ser ett antal områden inom de militärasektorerna som behöver förnyade ansträngningar. I alltfler europeiska Nato-stater gör man nu bedömningen att ytterligare ekonomiska satsningar måstegöras på kvalitativ förnyelse inom en rad områden, där halkat långtefter den amerikanska förmågan. Vi kommer knappast att få se någraNatostater som påtagligt minskar sina försvarsansträngningar de närmasteåren.2.2 Europeisk krishanteringFrågan om en militär förmåga på europeisk grund är på intet sätt ny. Denhar länge, och inte alls särskilt fördelaktigt, präglats av den franska miss-tänksamheten mot dominerande inflytande i . När fråganom huruvida Nato hade en roll efter det slut dök upp,uppstod på sina håll tydliga ambitioner att aktivera Västeuropeiskaunionen (VEU) som ett europeiskt alternativ. VEU:s säte flyttades därförfrån till i början av 1990-talet.Som en följd av Natos roll och betydelse för att få stopp på kriget iBosnien och dess ledande roll i Ifor/SFOR kom att mjuka upp sinhållning till Nato. Vid Natomötet i erkändes därförmöjligheten att inom Nato skapa en europeisk identitet, vilket i sin tur skulleytterligare normalisera roll inom Nato. Från amerikansk sida harman å ena sidan varit kritisk mot att inte tagit sin del av bördan förförsvar och säkerhet i och å andra sidan varit mycket misstänksammot varje form av parallell europeisk militär verksamhet. främstaallierade i det avseendet har varit Storbritannien.Med regeringsbytet i och regeringen har successivt dentraditionellt europaskeptiska brittiska politiken förändrats. Hösten 1998initierade frågan om en europeisk krishanteringsförmåga vid ettsärskilt i Pörtschach i . Detta följdes upp med engemensam kommuniké vid det brittisk-franska toppmötet i idecember 1998, där och uttalade sig för en militärkapacitet inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik(Gusp).Vid i föreslogs att erforderligaNatofaciliteter skulle kunna stå till förfogande för att stödja EU-operationer.Vid i fastslogs att EU bör kunnafatta beslut på samtliga områden som berörs av de s k Petersbergsuppgifterna(humanitära insatser och räddningsinsatser, fredsbevarande insatser ochinsatser med stridskrafter vid krishantering inklusive fredsskapande åtgärder)för att kunna handla självständigt och underbygga detta handlande medmilitära resurser.I den mycket märkliga debatt som följde i den svenska europaparlaments-valrörelsen såg sig den svenska utrikesministern föranlåten att framförallt klargöra vad Kölnbeslutet inte var och varför det inte stod i strid med densvenska militära alliansfriheten. Detta fortsatte i - försvar (Ds 1999:55) och också iproposition 1999/2000:30.Men mycket har hänt som även borde ha hunnit ta intryck av. Detär nu murens fall i och det slut. Det är åttaårsedan och de tre baltiska staternas själv-ständighet. Det är efter de massiva bombkampanjerna mot Vukovaroch i . Det är den första granatmassakern påSarajevos marknadstorg och upptäckten av de serbiska koncentrationslägreni Bosnien. Det är slakten av de 7 000 männen i införögonen på de förödmjukade FN-soldaterna. Det är bara ett halvår sedanMilosevic och hans specialstyrkor fullbordade sin utarbetadeplan att fördriva hundratusentals kosovoalbaner från deras hem. Trots dettaser svensk socialdemokrati och den som sin huvud-uppgift att förklara vad europeisk krishantering inte är och varför den därförinte står i strid med svensk alliansfrihet. Svensk socialdemokrati förmår intesluta att titta i backspegeln, när framtid formas.Beslutet i påskyndades dels av hur FN tvangs dra sig tillbaka från sinförebyggande insats i som en följd av veto i FN:ssäkerhetsråd emot en förlängning av mandatet, dels av Kosovoinsatsen ochden efterföljande KFOR-insatsen som båda i hög grad dominerades avamerikansk kapacitet och kompetens. Alltfler inser vikten av att kanagera också med militära medel vid krishantering i , där intenödvändigtvis ser sig tvunget att spela en ledande roll.Under det finska ordförandeskapet har frågan om eneuropeisk krishanteringsförmåga förts vidare, så att ett tydligt ställnings-tagande förväntas vid i . Dettamarkerades ytterligare vid det brittisk-franska toppmötet i i slutet avnovember. Där talade och om militära styrkor på50-60 000 man, som ska kunna vara på plats och utföra demest krävande krishanteringsuppgifter.Fred och säkerhet i är odelbar. måste på alla sätt medverkai ansträngningarna att bygga upp en krishanteringsförmåga också medmilitära medel. måste sluta agera ständig bromskloss med ettängsligt sneglande i backspegeln på en förlegad alliansfrihet. Hänsyn tillalliansfrihetens hanterande på hemmaplan får å andra sidan inte göra attSverige ser en utpräglad europeisk lösning som mindre svår att acceptera föratt den inte på samma sätt kolliderar med oron för alltför nära relationer tillUSA och Nato. Den transatlantiska länken är hörnpelaren i den europeiskasäkerhetsordning vi nu bygger. En europeisk krishanteringsförmåga måstedärför skapas i fullt samarbete och förtroende med . EU och Nato harbåda sina respektive och kompletterande roller att fylla i det europeiskasäkerhetsbygget. EU ska inte ta över uppgifter som Nato har bättre möjlighettill och är bättre lämpat att sköta.2.3 och vårt säkerhetspolitiska närområdeFörutsättningarna för svensk säkerhetspolitik har förändrats i grundenmed det slut. Upplösningen av och alldelessärskilt , och återkomst som fria ochdemokratiska stater vid har skapat ettsäkerhetspolitiskt läge i vårt närområde som saknar historiskt gynnsamtmotstycke.Det är därför en huvuduppgift för svensk utrikes- och säkerhetspolitik attgöra allt för att medverka till att de tre baltiska staterna integreras såfullständigt som möjligt i de framväxande europeiska samarbetsstrukturerna.Ökad säkerhet för , och betyder ökad säkerhet förSverige.Estland, och har alla tre sökt medlemskap i både EU ochNato. Ingenting kan så aktivt bidra till ekonomisk och social utveckling ochstabilitet i de tre baltiska staterna som ett snabbt medlemskap i deneuropeiska unionen. Ingenting kan så aktivt bidra till säkerhetspolitiskförutsägbarhet och stabilitet för de tre baltiska staterna som ett snabbtmedlemskap i . Att underlätta och skapa opinion för medlemskap i för , och är därför ett starkt svensktsäkerhetspolitiskt efter murens fall och det slut har den svenskaalliansfriheten spelat ut sin roll. Med vårt medlemskap i lämnade viuttryckligen den traditionella neutralitetspolitiken bakom oss. Som medlem iEU kan aldrig stå neutralt inför en extern aggression mot en annanmedlem i EU. Som medlem av de fria demokratiska staternas gemenskapanser vi att redan av moraliska skäl inte heller skulle kunna ståneutralt vid en extern aggression mot någon av våra tre baltiskasysternationer. Särskilt inte som en sådan aggression innebär en åtminstoneindirekt men i alla händelser mycket kraftig inskränkning i Sverigessäkerhetspolitiska förutsättningar.Trots att den militära alliansfriheten bara är ett faktiskt uttryck för attSverige inte är med i någon bindande försvarsallians, ser sig regeringenfortsatt tvungen att förklara varför olika svenska internationella bidrag tillattförverkliga en alleuropeisk fredsordning inte står i strid med alliansfriheten.Detta medför onödiga låsningar och bidrar felaktigt till att ge intryck av attalliansfrihet fortfarande skulle vara ett övergripande mål i sig för svensksäkerhetspolitik.Sveriges framtida säkerhet skapar vi tillsammans med andra fria ochdemokratiska stater i . Det är en följd av att vi tillsammans slår vaktom grundläggande gemensamma värden. Det förutsätter ett aktivt svensktdeltagande i alla fora som erbjuds såväl i byggande av den framtidaeuropeiska säkerhetsstrukturen som i kris- och konflikthantering, som ifredsbevarande och fredsskapande insatser. ska aktivt bidra till attskapa en alleuropeisk fredsordning. bör därför i likhet med de trebaltiska staterna söka medlemskap i vårt eget närområde skulle det vara av stor betydelse om , de trebaltiska staterna och , om det så önskar, blev medlemmar av Nato inästa utvidgningsomgång. Den för ett omoralisktdubbelspel, när den å ena sidan öppet hävdar ansvar förfred och säkerhet också i och å andra sidan passar inför debaltiska staternas önskan om Natomedlemskap under hänvisning till attSverige inte kan ha någon uppfattning, då vi själva inte är med i Nato.2.4 Utvecklingen i RysslandUtvecklingen i är traditionellt av mycket stor betydelse förSveriges säkerhet. Med det slut, ,de tre baltiska staternas frigörelse och om än trevande inträde isamarbetet mellan fria och demokratiska stater i , harförutsättningar skapats för fredligt och förtroendefullt samarbete mellanRyssland och alla dess grannar i . Det är därför av stor betydelseatt alla europeiska fora står öppna för ett demokratiskt påsamma villkor som för alla andra europeiska stater. Inte hellerutvidgningen av EU eller Nato får i förväg begränsas eller rum förnågon del av Europa.Det finns emellertid anledning att varna för att riskerna för en fortsatt upp-lösning av den ryska statsmakten är betydande. demonstreradeRysslands internationella svaghet på ett kanske alltför tydligt sätt. Moskvaspelade ett högt spel i krisens inledning och lyckades bara genom att bytastrategi i krisens slutskede och genom ett mer konstruktivt agerandepåskynda reträtt och därmed skaffa sig utrymme för fortsattsamarbete med det demokratiska och USA.Den fortsatta utvecklingen i har ytterligare visat påMoskvas svaghet. Krisen i och terrordåden i och andraryska städer utgjorde stora påfrestningar för . Det fanns redan frånbörjan anledning att ifrågasätta om de kommande parlaments- respektivepresidentvalen skulle komma att äga rum under rimliga förhållanden. Fråganär fortsatt öppen i vilken utsträckning utvecklingen utnyttjas/kommer attutnyttjas i det inrikespolitiska maktspelet inför dessa val. Det står alltmerklart att den ryska krigsmakten tar sig ett allt större inflytande överRysslands utveckling. Starka nationalistiska, ibland rent revanschistiska,stämningar breder ut sig i spåren av vad många uppfattar som omvärldensförödmjukelser av under det senaste årtiondet.Det finns förvisso anledning att ifrågasätta den tjetjenska ledningenskontroll över vad som äger rum inom dess territorium. Det kan emellertid påintet sätt försvara den urskillningslösa ryska militära kampanjen motTjetjenien och dess civilbefolkning. bär på ett mycket stort ansvarför de övergrepp som begåtts emot folket i i samband med attområdet införlivades med , terror under andravärldskriget och president utplåningskrig , då bla huvudstaden bombades sönder och samman.Ryssland utgör inget militärt hot mot något annat självständigt land iEuropa. Men den interna utvecklingen i inger betydande oro. Denutgör främst ett betydande hot mot invånarna i . Ett demokratisktRyssland utgör knappast något militärt hot mot vare sig , Lettlandeller . Men är en stat i betydande upplösning iavsaknad av verkligt fungerande demokratiska institutioner. I ett Rysslanddär ledningen i inte längre förmår utöva någon ledning, finnsdäremot betydande risker - främst för men också för dess grannar, itill exempel Baltikum.De närmaste fem till tio åren kan därför komma att bli avgörande för debaltiska staternas framtid. En lokal rysk krigsherre i grannskap,som överväger en militär utpressning mot någon av de baltiska staterna, kanräkna med en mycket mer sannolik reaktion från omvärlden om dessa ärfullvärdiga medlemmar av EU och särskilt Nato än tvärtom. Denna ökadeförutsägbarhet är det främsta skälet till varför säkerheten skulle öka för debaltiska staterna vid ett medlemskap i . Omvänt skulle det förstärkaintrycket av att de baltiska staterna befinner sig i ett gråzonsområde, om deensamma tillsammans med lämnades utanför Natomedlemskap avÖstersjöns strandstater.2.5 deltagande i internationella insatserSverige har en lång tradition av deltagande i fredsbevarande militärainsatser i FN:s regi. Det har givit det svenska försvaret värdefullaerfarenheter att bidra med de fredsbevarande ochfredsskapande insatserna i , , Bosnien och senasti Kosovo. Dessa insatser i europeiska konflikthärdar är mer påtagligtockså ett sätt att medverka i att skapa förutsättningar också för vår egensäkerhet i . De illustrerar att fred och säkerhet främjasgenom ett aktivt deltagande i internationella insatser särskilt i ochdess närområde. Internationella insatser är en integrerad del av detsvenska försvarets huvuduppgifter.Under Unprofor-insatsen och därefter den Nato-ledda Ifor-insatsen iBosnien hade tillsammans med mindre kontingenter i ochMakedonien en betydligt större numerär närvaro i det än vidärefter haft inom ramen för SFOR i Bosnien. Av rena budgetskäl har densocialdemokratiska regeringen kraftigt minskat den svenska internationellanärvaron. Det har helt saknats grund för detta - de lokala behoven har inteminskat. Särskilt påtagligt framstod denna socialdemokratiska budget-restriktion, när den svenska KFOR-insatsen krävde att den svenska SFOR-kontingenten togs hem . Våra nordiska grannländer har relativt sinbefolkning alla en högre förmåga till internationella insatser än vad Sverigetycks ha.Turerna kring SFOR och KFOR blev särskilt oacceptabla när insatsen iKosovo tog över att få på plats. Den politiska förlamningen iRegeringskansliet har givetvis en stor andel i detta, men det kan inteuteslutas att det också är uttryck för en oacceptabel oförmåga hosFörsvarsmakten att planera och förbereda insatser som den i Kosovo.Det är särskilt allvarligt då denna insats kunnat förutses sedan sommaren1998.