mot · GM02Fi38 · 1999-04-29 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Fi38av m.fl. (fp)med anledning av prop. 1998/99:89 Förändringar i utjämningssystemet för kommuner och landstingEn mycket viktig del av välfärden för människor organiserasoch finansieras i kommuner och landsting. De kommunalabudgetarna står för den absolut övervägande delen avmänniskors viktiga behov av skola, barnomsorg,äldreomsorg, sjukvård men även gator och vägar,kollektivtrafiken eller individuellt stöd för människor isärskilda omständigheter. Hur kommunerna sköter sinverksamhet är givetvis av avgörande betydelse förmänniskors vardag, både vad avser att få ut mesta möjligaför skattepengarna och vad avser val av verksamheterfinansierade med kommunala medel. Kommunerna måstegöra rätt saker och de måste göras på rätt sätt. Menförutsättningarna skiljer sig från kommun till kommun,ibland beroende på att majoriteten röstat fram en regim somär skicklig att sköta verksamheten, men lika mycket för attolika kommuner gör olika val av skattesats ochavgiftsnivåer, servicegrad och omfattning av den kommunalaverksamheten.Den kommunala självstyrelsen är en viktig del av det svenska samhälletsutformning. En är rätten att sätta sin egen skattesats och göra enavvägning mellan vad kommunen ska svara för och vad den enskilde självska bära ansvaret för. Det är dock ofrånkomligt att det ibland uppstårkollisioner mellan de politiska ambitionerna i rikspolitiken och den lokalapolitiken. måste då de nationella kraven gå före de lokala.Ett exempel är skattereformen . Ambitionen var attsänka marginalskatter, att bredda skattebasen och sänka skattesatserna. Detgamla skattesystemet utmönstrades såsom "ruttet och perverst". Mensänkningarna av marginalskatten i det statliga skattesystemet hade kunnatsaboteras genom att kommunerna utnyttjat det utrymme som staten lämnadeoch höjt den kommunala skattesatsen. Därför infördes ett kommunaltskattestopp.Avvägningen mellan nationella och lokala krav och önskemål är mångagånger svår. Likaså avvägningen mellan kommunalt självstyre ochmänniskors självstyre, ett självstyre som kan kräva lagstadgade rättigheterför människor eller skyldigheter för kommunen att erbjuda viss service. Ettsådant aktuellt exempel är assistanshjälpen för människor med funktions-hinder, där vi anser att människornas frihet och trygghet går förekommunernas möjlighet att styra över assistansstödet.InkomstutjämningenEtt område där ambitionerna till slut blir missriktade är denkommunala inkomst- och skatteutjämningen. En såvällångtgående som felaktigt utformad inkomstutjämningundergräver den kommunala självstyrelsen och tar bort allaincitament för kommunen att anstränga sig vad gällerförutsättningarna för människor och företag i kommunen.Med nuvarande inkomstutjämningssystem uppnås en utjämningseffekt påmellan . För några kommuner uppstår den s.k.pomperipossaeffekten, dvs vid en ökning av skatteunderlaget får kommunenbetala en avgift som är större än skatteinkomstökningen. Detta kan åtgärdasgenom en sänkning av utjämningsgraden. Frågan om inkomstutjämningenhar inte lett till något förslag från den avslutade utredningen.Regeringen erkänner problemet men har inget förslag.De nuvarande inkomst- och kostnadsutjämningssystemen drar uppmärk-samheten från det som är långt viktigare, att ekonomin kan växa så attkommunerna och landstingen därmed får ökade resurser. Även för denkommun som får det högsta inkomstutjämningsbidraget per invånare,, skulle en treprocentig tillväxt i det egna skatteunderlaget uppväga hela inkomstutjämningsbidraget. Tillväxt är viktigare änbidrag.KostnadsutjämningenI bred enighet har vi i slagit fast attutjämningssystemet ska medverka till att kommuner ochlandsting ska ha likvärdiga ekonomiska förutsättningar attbedriva sin kärnverksamhet. Det har också slagits fast att"kostnadsutjämningen skall inte kompensera för skillnader iservicenivå, kvalitet, avgiftssättning och effektivitet". "Kostnadsutjämningen skall baseras på mätbara och för kommuner ochlandsting opåverkbara faktorer som mäter strukturella kostnadsskillnader. "De utgångspunkter som regeringen anger och som bygger på av riksdagenfastställda principer kräver att de kostnadsmått som den enskilda kommunensverksamhet ska jämföras med ska avse strukturella kostnader.Enligt vår uppfattning har varken utredningen eller regeringen gjorttillräckliga ansträngningar för att tillse att kostnadsutjämningen inte kompen-serar för "...skillnader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning ocheffektivitet".Detta särskilt som man från socialdemokratiskt håll inte har förmåga attbortse från att olika kommuner gör olika val när det gäller skattesats, avgifteroch servicenivåer. Man fokuserar ofta enbart på skattesats, hög betyder rätttill mera bidrag, låg betyder rätt att omfördela.Utjämningssystemets historia präglas av ständigaförändringar. Så fort ett system fastlagts kommer protester från dem somdrabbas. Detta leder till nya utredningar, nya beslut, nya protester, nyautredningar etc. Regeringen tar nu ett ytterligare steg i denna riktning genomatt man föreslår en permanent utredningsverksamhet om utjämningssystemet.Detta leder också ständigt till krav på att nya faktorer förs in i systemet.Överblick saknas. Det är omöjligt att förstå systemet för andra än ett fåtalspecialister. Den demokratiska legitimiteten saknas.Det stora antalet utjämningsfaktorer medför att kommunerna ofta fåravdrag för en faktor, bidrag för en annan etc. Det är således inte så att enkommun som får utjämningsbidrag får bidrag för alla de beaktade faktorernautan det resulterande bidraget kan vara en summa av både plus och minus.Detta kan illustreras med några exempel: , , ochStockholm.Diagram 1. Kostnads- och inkomstutjämningens effekterför år 1999Kronor per invånareKiruna mottar ett bidrag på ca per invånare ikostnadsutjämningssystemet (Bidrag/avgift i diagrammet).Kiruna får främst bidrag för svagt befolkningsunderlag - enregional variabel - och för högre lönekostnader på grund avkallortstillägg. Men betalar man en avgift föräldreomsorgen. Det samlade bidraget på perperson försvinner dock helt som följd av att betalaröver i inkomstutjämningsavgift. Det krävssåledes stora bruttoförändringar för att nå fram till ett nettoför både kostnads- och inkomstutjämning på ca 50 kronorper person. Regeringens förslag ändrar inte bilden nämnvärt.Botkyrka är en förortskommun till med väsentligt annorlundakaraktär än . mottar ett kostnadsutjämningsbidrag på drygt100 kronor per person. Detta är dock som synes ett netto av omfattande plusoch minus. får också ett visst inkomstutjämningsbidrag.Diagram 2. Kostnads- och inkomstutjämningens effekterför Borkyrka år 1999Kronor per invånareInte ens , den kommun som mottar det störstautjämningsbidraget per person - - fårbidrag för alla beaktade faktorer. Barnomsorg samt individ-och familjeomsorg medför avdrag.Diagram 3. Kostnads- och inkomstutjämningens effekterför år 1999Kronor per invånareSlutligen framgår att får bidrag främst förindivid- och familjeomsorg men avdrag för skolan. Detsamlade bidraget motverkas dock helt viainkomstutjämningen så att nettot blir ett minus på drygt 1000 kronor.Diagram 4. Kostnads- och inkomstutjämningens effekterför år 1999Kronor per invånareDags för ett tydligare systemSystemet är oöverskådligt och visar att slutresultatet för denenskilda kommunen kan bli starkt beroende av hur en vissenskild faktor faller ut. Det är därför ingen slump att detpågår en ständig politisk kamp om de ingående faktorerna.Det är därför dags att renodla systemet och minska antalet faktorer iställetför att utveckla genom att ytterligare inveckla systemet. Vi vill ha ett nyttoch förenklat system, där å ena sidan inkomstutjämningen sätts lägre, vilketmedför att kommuner med högre skattekraft men också höga strukturellakostnader i högre utsträckning kan klara dessa själva. Inriktning på kostnads-utjämning kan då bli betydligt färre och mer renodlade faktorer.Det är rimligt att beakta skillnader i demografisk struktur som är deviktigaste variablerna. De befolkningsmässiga konsekvenserna på barnom-sorg, skola och äldreomsorg måste förstås beaktas. Överslagsmässigaanalyser baserade på enbart dessa faktorer i det nuvarande systemet visar atttendensen är att storstäder, förorter och glesbygdskommuner skulle miss-gynnas jämfört med medan medelstora städer och industrikommunerskulle gynnas. Ett enklare system skulle sålunda behöva innehålla inte barademografiska faktorer utan även någon form av hänsynstagande till socialakostnader samt någon glesbygdsfaktor som får ordentlig tyngd. Tillsammansmed en lägre nivå i inkomstutjämningen skulle man då få en rimligutjämning på en nivå där rundgången i systemet minskar.Vi anser därför att den fortsatta utredningen av utjämningssystemet skainriktas på att forma systemet med bara ett fåtal faktorer och därmed ocksåen lägre inkomstutjämningsnivå. Detta ser vi skulle kunna leda till ett systemsom är enklare, överskådligare, mer förutsägbart och genomskinligt.Samtidigt kan vi nå en utjämning av de kostnader som de facto är delskommunalt ansvar, dels i praktiken opåverkbara. För landstingens del börmotsvarande ambitioner gälla vad avser kostnadsutjämningen för vården, såatt även inkomstutjämningen där kan sänkas utan att detta får negativakonsekvenser för vården i landet. Detta bör ges regeringen till känna.En sådan översyn tar rimligtvis tid att genomföra och vi föreslår därför attförslagen i propositionen i huvudsak godkänns med den ändringen attinkomstutjämningen sätts till 90 i stället för för att ökaincitamenten till förbättrad skattekraft och för att minska kommunensmarginalfälla.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring att ett nyttförenklat system för den kommunala utjämningen med inriktningen attfaktorerna barn, gamla, glesbygd och sociala kostnader utgör underlag förkostnadsutjämning samt att inkomstutjämningen sänks till avmedelskattekraften,2. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring attinkomstutjämningen i nuvarande system sänks till 90 %.Stockholm den 28 april 1999Karin ()()()