mot · GN02Fö20 · 1999-12-10 00:00:00 — Likasåhar vi starka intressen av att de stora västmakterna alltfort är engagerade ivårregions framtida säkerhet. Fortsatt starkt amerikanskt engagemang i iallmänhet och i synnerhet är ett vitalt svenskt intresse. Dentransatlantiska länken är fortfarande avgörande för säkerhet. Detkrävs mer av och för att länken skall hållas vital.Sverige har gjort successiva vägval i säkerhets-politiken. I varje praktiskt hänseende har valt samarbetets väg. Ettöppet och nära samarbete med Nato har blivit en oomstridd och naturlig delav svensk politik. Men hur kan begära att hela skall engagerasig i säkerheten kring som självt förbehåller sigrätten att inte engagera sig i övriga säkerhet?Vi menar att den bästa säkerhetspolitiska lösningen i äratt de tre baltiska länderna blir medlemmar i och tillsammansmed och , om så önskar, också blir medlemmar iNato. Ett svenskt medlemskap i är ett naturligt steg på den väg motutökat säkerhetspolitiskt samarbete som varit under det senastedecenniet.Detta skulle innebära en samlad Östersjölösning, som skulle ge trygghet ihela området. Den skulle också innebära att de nordiska länderna deladesamma säkerhetsordning och därmed skulle möjligheterna att byggagemensamma lösningar och samarbete underlättas.Det viktigaste steget nu är att driver på den säkerhets- och för-svarspolitiska dimensionen i EU, där ett första steg tas vid toppmötet iHelsingfors . I det fortsatta arbetet under år 2000måste fullt ut medverka för att stärka militära kapacitet ochdess förmåga att ta ett ökat ansvar för den europeiska säkerheten.4.5.2 Försvarspolitiska medelSverige bör sträva efter att vara en aktiv aktör i i allmänhet och inärområdet i synnerhet. Vår strävan måste vara att påverka skeendet. Vivill att försvarets förmåga skall stå i paritet med Sverigessäkerhetspolitiska vilja. Hela landet skall kunna försvaras. Försvaret skallkontinuerligt kunna användas för att hävda våra intressen och kunnadeltaga i internationella militära insatser på olika sätt. Det får heller inteskapas en konstlad motsättning mellan internationella insatser ochförsvaret av vår egen självständighet och vårt nationella fortbestånd. Detär två sidor av samma mynt. Detta gäller kanske särskilt för vårtnärområde och säkerheten i Östersjöområdet.I skall vi kunna motverka alla tänkbara kränkningar över ochunder vattnet samt kunna hjälpa till att hålla sjövägarna till det baltiskaområdet öppna.I är gränsen i öst och nordöst av avgörande betydelse förutformningen av försvaret. Flyktingströmmar, men också militär aktivitet ianslutning till baserna på , utgör säkerhetspolitiska utmaningar.Vår långa landgräns i norr motiverar ett starkt markförsvar.I syd står nu sydöstra i den säkerhetspolitiska blickpunkten. Härmöts EU och , och men också det växande och detfattiga . Konfliktanledningarna är många. måste kunna hjälpatill.4.5.3 Moderat inriktning av försvarets omstrukturering och utvecklingDet moderna samhället är sårbart. Påtryckningar, konflikter ledande tillkrig, kommer sannolikt inte att inledas med lätt identifierbara handlingarsom motiverar en svensk beredskapshöjning. I stället kommer sådanapåtryckningar troligen att föregås av händelser av annan karaktär t.ex. viaIT eller elproduktion eller indoktrinering via medierna, vilka skadarsamhället och minskar vår motståndskraft.Att på en sådan indikation utöka den militära aktiviteten är ett svårtpolitiskt beslut, då detta kan ge en oönskad utrikespolitisk signaleffekt. Enförstärkning av våra försvarsresurser och en militär beredskapshöjningriskerar att komma för sent.Våra försvarssystem skall också utformas så att de i fredstid kan utgörastöd åt samhället. En del av Försvarsmakten skall därför vara en freds-utnyttjad insatsdel. Den skall vara verksam i ett större säkerhetspolitisktnätverk av operativa insatsstyrkor, civila resurser och mobiliserade strids-krafter. Därmed blir våra försvarssystem en naturlig del av de resurser somkan utnyttjas dagligdags i samhällets tjänst. Försvaret kommer då också attutgöra en påtaglig tröskel för en framtida angripare av Sverige.Med en utveckling mot ett försvar som uthålligt kan visa närvaro - på rättsätt och med anpassad signaleffekt - i närområdet och internationellt,kommer den framtida försvarsmakten att få förmåga att bidra till stabiliteten ivärlden. Försvaret måste öka förmågan att kunna deltaga i internationellainsatser. Försvaret skall också ha en så hög interoperabilitet att vi snabbt ochsmidigt kan integreras i internationella försvarsstrukturer. Det ger också enbreddning och fördjupning av militärt kunnande.Omvärldsutvecklingen i form av ny teknik och fler aktörer förstärkerbehoven av militär förmåga av hög kvalitet. Den kan vi inte åstadkommaensamma. Vi måste utveckla och utvidga vårt internationella försvars-materiella samarbete såväl inom traditionella områden som inom nya.En god förmåga till väpnad strid är ett krav för såväl internationellainsatser som för att med kraft kunna hävda egna säkerhetspolitiska intressenoch territoriell integritet. Vi kan aldrig acceptera att det svenska försvaretväxlas ner till en bevakningsorganisation.Genom att samverka öppet och ha förmåga att verka doltupprättas en respektingivande försvarsförmåga. En stor del av den framtidaförsvarseffekten ligger i att aktivt förebygga hot och risker i en flernationellstabiliserande samverkan. Därigenom skapas nya förutsättningar föreffektiva försvarsinsatser i framtida scenarier.Sverige behöver sammanfattningsvis både ett starkt nationellt försvar ochen utvecklad förmåga till militär krishantering tillsammans med andranationer. Vi bedömer att dessa båda krav kan inrymmas inom de ungefärligaekonomiska förutsättningar som fastställdes försvarsbeslut.4.5.4 Säkerhetspolitisk förmågaDet avslutning betydde varken att historien tog slut eller attbehovet av militära styrkor och insatser upphörde. efter slut dog fler européer som resultat av krig änunder . får vi inte glömma attfram till det slut har miljoner och åter miljoner öster omjärnridån förföljts, förts bort till arbetsläger och dödats av dekommunistiska förtryckarregimerna.Vi måste också inse att det är många människor i det forna somfortfarande ser staten som garanten för sin försörjning och önskar den gamlaordningen tillbaka. Även i finns krafter som sätter samhället föreindividen och planhushållning före det fria samhället.Dessa krafter kan växa sig starka och utgöra grogrund för konflikter. Denya konflikterna har dels sin grund i ett behov av förändringar som hade undertryckts, dels i att makthavare, befriade från block-disciplinens band, nu ser en möjlighet att förverkliga sina ambitioner. Tillbilden hör att avsevärda militära resurser disponeras och används av aktörersom inte är erkända stater. Aktörernas karaktär varierar från kriminella ligortill utbrytarstater.Sverige bör aktivt driva på utvecklingen av EU:s militära förmåga atthantera kriser. En sådan utveckling ger möjligheter till gemensammainsatser med hela bredden av västländernas militära resurser och Natoskommandostruktur. Därmed skapas de resurser som erfordras då vi gemen-samt behöver agera för att bilägga tvister samt dämpa och motverka kriser.Samtidigt utvidgas samarbetet mellan länderna som deltar i den euro-atlantiska säkerhetsordningen.När i ökande grad deltar i internationellt säkerhetssamarbete ochinriktar Försvarsmakten mot internationella uppgifter, handlar detta inte iförsta hand om säkerhetspolitisk välgörenhet. Det handlar i hög grad om attfrämja svenska nationella intressen och att få inflytande över den säker-hetspolitiska utvecklingen i omvärlden.För egen del innebär Natos framväxt som ryggraden i deneuropeiska säkerhetsordningen att vi ställs inför ett viktigt vägval. Enutveckling där , , och kanske blir Nato-medlemmar är inte bara önskvärd utan också alltmer sannolik. skallsjälvfallet stödja en utveckling som säkrar de baltiska ländernas frihet ochsjälvständighet. Eftersom vi själva värdesätter frihet och demokrati, bör viockså vara beredda att försvara de principer om frihet, demokrati ochmänskliga rättigheter som utgör själva grunden för ett civiliserat, humant ochfredligt . Därför måste vi fullt ut integrera oss i den euroatlantiskasäkerhetsordningen.Sverige har som ett litet land särskilt starka intressen av en internationellordning som är både rättvis och fungerande, av att förändringar går i rättriktning och av en säkerhetsordning som binder samman det euroatlantiskaområdet.5 En alternativ utformning5.1 Ledning5.1.1 GrunderRegeringen anger i propositionen att det fredstida samhället med dessstrukturer och resurser bildar grunden för totalförsvaret. Man säger ocksåatt de principer och mönster som utvecklas i fred också skall bildagrunden för motsvarande verksamheter under höjd beredskap. Detta, i sighelt korrekta, konstaterande uppsummeras på följande sätt:Utgångspunkt för ledningssystemets struktur och samverkansmönster äralltså sättet att leda och styra motsvarande verksamheter under fredsför-hållanden.Att med detta som grund föreslå en drastisk förändring i nuvarandeledningssystem för att därefter utreda dess grundstruktur och de inbördesrelationerna är fundamentalt fel.En förändrad gränsdragning mellan departement och högkvarter är ettalternativ som bör utredas. En möjlig utgångspunkt är att Försvarsmakten taransvar för driften av befintlig organisation och att genomföra av riksdag ochregering beslutade investeringar. Riksdag och Försvarsdepartementet bör isådant fall ansvara för långsiktig inriktning och investeringsbeslut. Därmedskulle ansvaret mellan den politiska och militära nivån kunna bli tydligare.Ingen kan heller på förhand utesluta en integration av försvarets högstaledning i Försvarsdepartementet som det är i många andra länder, däriblandTyskland, och . Även överbefälhavarens roll ochuppgifter samt högkvarterets interna organisation bör diskuteras i dettasammanhang. Alldeles oavsett eventuella organisatoriska förändringar måstegränsdragningen mellan militärt och politisk ansvar bli tydligare. Denlångsiktiga inriktningen och därav följande utveckling av försvaret är etttydligt politiskt ansvar, liksom kraven på försvarets omedelbara förmåga.Regeringens slutsats att hitintills vidtagna åtgärder innebär att behovet aven samlad översyn av lednings- och samordningsfrågorna inom det militäraoch civila försvaret har minskat är således felaktigt. Utvecklingen harentydigt visat på att den sidan nu är ännu nödvändigare.Vi föreslår att ledningen av Försvarsmakten och att motsvarande ledningav civilt försvar utreds och att ett samlat förslag föreläggs innanriksdagen fattar beslut om försvarets inriktning. En parlamentariskutredning bör därför tillsättas.5.1.2 Militära ledningssystemetDen framtida försvarsmakten får allt färre förband. Detta medför att detinte längre är försvarbart med en stor och trög ledning. Det är inte hellerförsvarbart att dela upp ledningen i en operativ och taktisk del och enutbildningsdel. Denna förändrade syn gör det nödvändigt med sammaledningsstruktur såväl i den normala verksamheten som vid en svårpåfrestning eller i krig.Våra försvarssystem skall utformas så att de i fred kan utgöra stöd åtsamhället. En del av Försvarsmakten skall därför vara en fredsutnyttjadinsatsdel. Detta innebär att ledningen under överbefälhavaren, oberoende avom det handlar om utbildning, underhåll och övervakning eller av fredstidainsatser, bör utövas av en operativ chef medan infrastrukturen leds i ett eget"spår".En insatsledning med förmåga att operativt leda insatsorganisationen börinrättas i enlighet med regeringens förslag. Att fastställa lokaliseringen tillbefintliga lokaler i /synes emellertid kräva ytterligareöverväganden. Den operativa insatsledningen bör enligt vår mening ledasåväl operativ verksamhet som produktion. Därför bör ett namnbyteaktualiseras. Den taktiska ledningen av respektive mark-, marin- ochflygstridsförband bör utövas direkt under chefen för den operativa insats-ledningen av taktiska chefer för respektive stridskrafter med det direktaansvaret för all verksamhet inom respektive ansvarsområde.Däremot är det inte naturligt att respektive taktisk chef också skall harollen som generalinspektör och att de, efter införandet, avskaffas i sinnuvarande form. En förändrad ledning av insatsförbanden innebär inte helleratt den territoriella ledningen också måste förändras. Nuvarande ansvars-förhållanden i övrigt kan bibehållas. Det går dessutom inte att utläsa vad denföreslagna inriktningen innebär. Vid den senaste förändringen av försvaretsledning ökade den centrala ledningens ansvar. Lednings- och ansvarsför-hållandena blev oklara. Detta skall nu utredas i efterhand somprincipförslag till den regionala och lokal ledningen beskrivs med svepandepenseldrag.Den av oss föreslagna utredningen förhindrar inte inrättandet av en opera-tiv insatsledning. Miltärbefälhavarna, tillsammans med försvarsområdes-befälhavare, marin- och flygkommandochefer, kan bibehålla sitt territoriellaansvar som de nuvarande generalinspektörerna bibehålls somfristående chefer under Överbefälhavaren i avvaktan på utredningensresultat.5.1.3 Civila ledningssystemetDet är ett korrekt konstaterande av regeringen att en reduktion till enregional ledningsnivå delvis medför att nya civila-militärasamverkansmönster måste utformas, dels att vissa uppgifter bör fördelastill central nivå och länsnivå medan vissa uppgifter helt kan komma attutgå. Däremot är det fel att föreslå att avskaffacivilbefälhavarna innan det är klarlagt hur det nuvarande ansvaret viddessa myndigheter skall fördelas och hur samverkan civilt-militärt skallutformas. Vi anser att den översyn av ledningen som vi tidigare föreslagitmåste genomföras skyndsamt och ett samlat förslag framläggas innanriksdagen kan fatta beslut.5.2 Modell för försvarsplaneringVid varje försvarsbeslut har ansvaret varit delat mellan politiker ochmyndigheter. Den femåriga försvarsbeslutsperioden, med en utblick överen tio- till femtonårsperiod, grundlades försvarsbeslut.Försvarsmakten och övriga myndigheter inom totalförsvaret har utarbetatstrukturer på medellång till lång sikt. Dessa har överlämnats till politikerför en mer preciserad inriktning på medellång sikt, för att efter förnyatförslag från myndigheterna utgöra grund för femårig planering och nyttförsvarsbeslut. Grundtanken har varit att skapa en stabil, långsiktigutveckling som också är en nödvändighet mot bakgrund av den långautvecklings- och uppsättningstid som råder inom försvarssektorn.Under 90-talets senare del förändrades detta. Den tidigare femåriga pro-cessen förnyades i princip en gång , utan att den grundläggandeplaneringsmetoden förändrades. Det som skulle ge en stabilitet iutvecklingen har ryckts sönder av ideligen återkommande omprövningar ochanpassningar till statens finanser.Det politiska inflytandet i planeringsprocessen har successivt förändratsfrån självständiga parlamentariska utredningar till tjänstemannaleddaförsvarsberedningar med starkt beroende av och knytning till Försvars-departementet.Såväl den "stabila omvärldssituationen" under det och deförändringar som inträffat i omvärlden visar på det orimliga i en stelplaneringsprocess. Under de tre senaste årtiondena har det vid skilda till-fällen förelegat behov av omprövningar mot bakgrund av förändringarutanför och inom landet.Det framstår som en truism att de uppgifter som det svenska försvaret skalllösa, liksom organisationens storlek, sammansättning och beredskap ärpolitiska beslut. Förbandens förmågor är ju det verktyg som staten skallutnyttja för att skapa trygghet för som nation. Avvägningen mellanolika delar av försvarets förmåga är därför snarare ett politiskt beslut än ettbeslut av myndigheternas chefer. Detta borde dessutom vara av störreförsvarspolitiskt intresse än t.ex. fredsorganisationens lokalisering.En successiv anpassning av försvaret, såväl beredskap som uppgifter ochförmågor, till utvecklingen i omvärlden är också ett politiskt ansvar påsamma sätt som stabila förutsättningar för framtida investeringar i personaloch ny materiel. För att detta skall kunna förverkligas bör det politiskaansvaret göras tydligare som gränsen mellan det politiska ansvaretoch myndigheters ansvar tydliggörs.Utveckling av vårt försvar från ett mobiliserande totalförsvar till också ettinsatsförsvar som används som en aktiv del i vår säkerhets- och försvars-politik kräver en annorlunda gränsdragning mellan politiker ochförsvarsmakt. Det handlar om att skapa en organisationsform som stärker ettömsesidigt ansvarsförhållande som bygger på förtroende och förståelse fördet sätt på vilket begärt resultat bäst uppnås.Ett exempel kan vara att överbefälhavaren i första hand ansvarar förledning och vidmakthållande av den befintliga organisationen medan denpolitiska nivån tar sitt ansvar för den långsiktiga utvecklingen och nöd-vändiga investeringar. Oavsett var gränsdragningen görs krävs en annorlundauppdelning av anslagen till Försvarsmakten. De objektsramar som redovisasi bilaga till propositionen är ett första steg i denna nödvändiga förändring.5.2.1 FörsvarsplaneringsmodellEtt exempel på hur kommande försvarsbeslut bör delas upp i enkortsiktig och en långsiktig del är följande:Den ena delen är beslutet om beredskap, uppgifter och förmåga i denbefintliga organisationen som omfattar , dvs. storlek ochkostnad för den årliga driften. Hur detta sedan genomförs, att vidmakthållaoch utnyttja den befintliga försvarsorganisationen, är ett ansvar förrespektive myndighet.Den andra delen är beslut som omfattar kommande investeringar, ochandra långsiktiga bindningar, sett i ett längre tidsperspektiv. Förslag tillförändringar och investeringar lämnas av myndigheterna. Dessa senare beslutbehöver inte vara knutna till besluten om driftskostnader.Det parlamentariska inflytandet i det arbete som förbereder försvars-besluten behöver stärkas. Den nuvarande ordningen med en tjänsteman-naledd försvarsberedning bör ersättas av en parlamentariskt leddkommitté som beredningskompetensen förbättras i såvälutskott som departement.5.3 Operativ förmågaGrunden är att Försvarsmakten kan försvara landet mot invasion ochockupation. Detta ger också de kunskaper och färdigheter som erfordrasför att landets militära enheter blir lämpade att hävda svenskt territoriumoch svenska intressen i närområdet samt för att i samverkan med andranationers resurser bidra till fred och säkerhet i vår omvärld. Detta kräverförmåga till väpnad strid.Försvaret får aldrig tillåtas att enbart bli en bevakningsorganisation. Detkan inte vara rimligt att exempelvis ökad internationell verksamhet raserarmöjligheterna att försvara landet och våra vitala intressen i närområdet.Uppgifterna går i grunden hand i hand.Utan en väldokumenterad operativ förmåga (med erforderliga militäraresurser) att försvara landet blir landets militära resurser heller inte efter-frågade internationellt.Ett bredare spektrum av hot kan riktas mot våra nationella intressen.Kriser och katastrofer kan inträffa som ställer stora krav på landetsresurser att kunna rädda liv och egendom samt begränsa miljöförstöring.Landets totala resurser behöver då kunna utnyttjas samordnat oberoendeav organisation och funktionstillhörighet. I detta sammanhang är detdärför viktigt att landets militära resurser kan ställas till civilamyndigheters förfogande i sin myndighetsutövning. Det bör i dettasammanhang även övervägas om inte militära enheter kan gesmyndighetsuppgifter utom sådana som kan innebära tvång eller våld motenskilda inom svenskt territorium.Utvecklingen mot ökad interoperabilitet är inte bara en grundläggandeförutsättning för internationella insatser utan också en förutsättning förförsvarets operativa förmåga att försvara landet. Denna utveckling -internationalisering av försvaret - bör fortsätta och fördjupas somsjö- och flygstridskrafter inte får undantagas. Redan nu deltar dessa förband iinternationella övningar inom ramen för Natos "Partnership for Peace" (PfP-övningar), och tillsammans med andra nationer har genomförts ochgenomförs sjöminröjning längs baltiska kusten. Möjligheterna till ett bredareengagemang är redan etablerat. Att skapa multinationella förband är etteffektivt och flexibelt sätt att utnyttja knappa resurser och utveckla operativtsamarbete för fredsfrämjande insatser. Genom samordning kan användbaraförband skapas med små medel.Utöver att sätta upp det av de nordiska länderna skisserade nordiskabrigadförbandet bör ta initiativ till att bilda en internationellsjöstyrka avsedd för insatser i och västerhavet. I denna bör denordiska länderna utgöra kärnan. Även övriga länder i vårt närområde börkunna medverka i detta internationella förband. Konceptet har fördelarna attdet är politiskt, ekonomiskt och militärt lämpligt. Det är också lätt attförverkliga organisatoriskt då detta kan ske inom ramen för den normalaförbandsverksamheten.Sverige bör ta ledningen i arbetet med den gemensamma brigad som denordiska länderna beslutat att sätta upp. Med tanke på vårt närområdesmarina karaktär är det ett naturligt steg att också skapa en internationellsjöstyrka. En sådan gemensam sjöstyrka skulle ge en tydlig signal omviljan att ta gemensamt ansvar. bör vad gäller sjöstyrkan erbjudasig att bidra med en flottiljledning.5.3.1 Försvar mot väpnat angreppRegeringen utgår från att ett allvarligt syftande militärt angrepp på landetinom de närmaste 10 till 15 åren kan uteslutas med en till visshetgränsande sannolikhet. Vi avvisar denna kategoriska bedömning. Det äralltför ofta som önskedrömmar har korrigerats av verkligheten.Regeringens operativa krav stämmer inte överens med de säkerhets-politiska förutsättningar som råder. Möjligheterna att återta volym och effektefter det att regeringens panikavrustning fått genomslag är ringa inom rimligtid. Moderat försvarspolitik grundar sig på verkligheten. Därför krävs enhögre operativ ambition.Det grundläggande kravet måste vara att Försvarsmakten kan försvaralandet mot invasion och ockupation samt att beredskapen för detta kananpassas till situationen i omvärlden.5.3.2 Förmåga att hävda svensk territoriell integritetRegeringens begränsningar i förbandsantal förhindrar försvaret attuppfylla de operativa kraven. Dessutom förhindras Försvarsmakten attagera då avsikten är att bara "närvara" i våra omgivande havsområden.Det måste vara ett oavvisligt krav att försvaret även kan skydda och omnödvändigt med tvångsmedel ingripa när svenska intressen är hotadesåväl på land som inom sjöterritoriet och luftrummet samt omgivandehavsområden, bl.a. vår ekonomiska zon. Tillgången på markstrids- ochfartygsförband stämmer dessutom föga överens med densäkerhetspolitiska förutsättningen.Det grundläggande kravet måste vara att Försvarsmakten kan upptäckaoch ingripa mot kränkningar samt skydda svenska intressen, omnödvändigt med vapenmakt, på svenskt mark- och sjöterritorium samt iluftrummet och på omgivande havsområden.5.3.3 Bidra till fred och säkerhet i världenGrunden måste alltid vara att vi kan försvara landet mot invasion ochockupation. Detta framgår inte av propositionen. Dessutom begränsarregeringen det svenska deltagandet i fredsframtvingande operationer tillenbart markstridsförband. Detta är en absurditet. En annan absurditet äratt antalet markförband och förband i insatsorganisationen är såfå att möjligheterna att uppfylla de operativa kraven är små. Det finnsinga skäl till detta. varken kan eller får smita undan sinaförpliktelser.Alla militära enheter måste kunna deltaga i fredsframtvingande opera-tioner. Om dessa är av större eller mindre omfattning är oväsentligt. Detmåste vara det säkerhetspolitiska behovet och de krav som deneuroatlantiska säkerhetsordningen ställer som avgör ett svensktdeltagande.5.4 InsatsorganisationenDet mobiliserande försvaret måste omstruktureras så att det äveninnehåller en del som kan användas , ett insatsförsvar, utan attförmågan att försvara mot nu och aktuella militäraangrepp går förlorad. Försvaret måste också ha en inbyggd förmåga attanpassas till förändringar i omvärlden.