mot · GN02Ju906 · 1999-10-05 00:00:00 — Detär förvånande att regeringen inte tillmätt detta faktum betydelse,särskilt som regeringen i proposition 1994/95:144, Riktlinjer för registreringav påföljder, uppgav att misstankeregister skall användas främst församordning av olika brottsutredningar beträffande samma person. Ikonsekvens härmed bör regeringen ta initiativ till lagstiftning som gerpolisen möjlighet att registrera även personer som skäligen kanmisstänkas för brott.MedlingEn viktig komponent i uppfostran är att lära sig ta ansvar försina handlingar. är det viktigt att hindra unga frånatt skaffa sig en kriminell identitet. Ett sätt att motverka attunga människor som påbörjar ett asocialt leverne,identifierar sig med vanekriminella är att låta de unga kännaatt de får ta ansvar för sina handlingar. Här brister densvenska modellen. Bristen består i att inget åtal väcks. I dagkan en ung människa uppleva att påföljder som döms ut ären icke-reaktion från vuxenvärlden. I stället tar socialtjänstenöver och den unge får hjälp att finna skulden till sitt beteendeutanför sig själv.Den borgerliga regeringen (1991-1994) gav Riksåklagaren i uppdrag attutarbeta en modell för hur s.k. medlingsverksamhet skulle kunna bedrivas.Av olika skäl blev uppdraget inte redovisat förrän långt efter den angivnatiden. När väl redovisning skett avvaktade regeringen med att följa upp RÅ:sförslag. fattade beslut om att inte avvaktaytterligare beredning från regeringen. uttalade att det börankomma på regeringen att genast utarbeta en samordnad och rikstäckandefortsatt försöksverksamhet, och denna försöksverksamhet bör inledas så snartsom möjligt.De åtgärder som regeringen har vidtagit med anledning av riksdagensbeslut består av ett uppdrag till BRÅ och att stödja enskilda projekt. Härutöver har regeringen tillsattytterligareen utredning om medlingsverksamhet. BRÅ:s uppdrag skall rapporteras tillregeringen . skall den särskilda utredarenpresentera sin utredning.Enligt vår uppfattning strider regeringens agerande mot beslut,som innebar att en rikstäckande medlingsverksamhet skulle sättas igångsnarast. Det är nu hög tid att regeringen verkställer beslut.FamiljegruppskonferensPå har man tillämpat ett system förunga lagöverträdare, som just syftar till att lära den unge attta ansvar för sina handlingar utan att domstol ochkriminalvård behöver bli involverade. Detta sker i form avs.k. I en sådan, som skall äga rumkort tid efter brottet och som förutsätter att den unge erkäntbrottet, deltar gärningsmannen, föräldrar och andranärstående samt offret (om denne samtycker) och till offretnärstående personer. En samordnare, utsedd av staten, deltari den roll som framgår av ordet samordnare. Även polisen ärföreträdd genom den lokala ungdomspolisen. kan en överenskommelse träffas,som sedan enbart stadfästs av domstol. En viktig komponentär att den unge skall be offret om ursäkt. Överenskommelsenkan innehålla olika sätt att gottgöra offret, samt vilka krav iform av exempelvis ideellt arbete för någonfrivilligorganisation som den unge skall uppfylla. Samtliganärvarande vid familjegruppskonferensen skall kommaöverens och överenskommelsen skall sedan följas upp.Någon ansvarig på den unges sida utses. Om det brister i denunges genomförande av överenskommelsen skall normalträttegång hållas.Bland fördelarna med familjegruppskonferensen kan särskilt framhållas attden unge tvingas se sin egen roll, att föräldrarna involveras somhuvudaktörer i den unges liv och att andra personer i den unges närhet blirmedaktörer i den unges liv.På en del håll i har den nyzeeländska modellen blivit förebild förverksamhet. Enligt vår uppfattning bör regeringen nu gå vidare och tainitiativ till en försöksverksamhet med efterföljande utvärdering.Nytt påföljdssystem förunga brottslingarI BRÅ:s undersökning om vilka omvärldsfaktorer som kanvara styrande för brottsligheten i landet (Brottsförebyggande rådets framtids- och omvärldsanalys,BRÅ 1994:1) understryks behovet av att ingripa mot en litengrupp (pojkar till ) i nedre tonåren som, omingenting görs, blir den kärna på ett parhundra återfallsförbrytare som svarar för den övervägandedelen av den grövre brottsligheten.Av detta kan vi alla dra slutsatsen att det är bättre att reagera nu än attbehöva låsa in dem när de passerat vissa åldersgränser och lämnatsocialtjänsten för gott. Så som det är kommer reaktionen ofta för sentoch saknar dessutom ofta verkan. Den unge upplever att han har fåttsamhällets tillstånd att fortsätta att begå brott. Först då den brottsligaverksamheten har pågått tillräckligt eller tagit sig synnerligenallvarlig form och han dömts till fängelse upptäcker den unge plötsligt attsamhället har reagerat på hans brottslighet. Nuvarande ordning är minst sagtotillfredsställande. Som straffsystemet är utformat sviker samhället den ungenär man tydligt visar att man misstror dennes förmåga att ta ansvar för sinahandlingar.I en rad uppmärksammade fall har tonårspojkar somhamnat i bråk gått långt utöver gränserna för ett vanligt slagsmål och brutaltmisshandlat sin antagonist till döds. I vissa fall har domstolen dömt till vårdenligt socialtjänstlagen, i andra fall har man dömt till fängelse. Attdomstolarna enligt det nuvarande påföljdssystemet tvingas döma personerunder till fängelsestraff är ett nederlag för rättssamhället och ocksåtveksamt utifrån konventionsgrundade åtaganden. Bl.a. har ifrågasatts omSverige bryter mot , vars regler rör personer under 18år. Konventionen uppställer inte något absolut förbud mot frihetsberövandeav barn , men om det sker skall barnet inte placeras tillsammansmed vuxna om detta inte är till barnets bästa, vilket det självfallet sällan är.Sverige har förbundit sig att följa konventionen även om den inte är direkttillämplig som svensk lag.Upprepade gånger har regeringen uttalat att insatserna mot ungalagöverträdare har en viktig brottsförebyggande roll. Trots det tog detnärmare innan fick ta ställning till regeringens förslag omett nytt påföljdssystem för unga lagöverträdare (prop. 1997/98:96, bet.1997/98:JuU21). De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari 1999.Enligt vår mening byggde beslut om påföljder för ungalagöverträdare på den felaktiga utgångspunkten att det är lämpligt att detöverlåts åt att ta hand om verkställighet av ungdoms-påföljderna. Detta skall, enligt vår uppfattning, vara en uppgift förkriminalvården. Dagens ordning medför att ungdomarna lätt kan inbilla sigatt samhället ser mildare på deras lagöverträdelser än vuxnas. Detta i sin turleder alltför ofta till att den unge i fortsättningen inte avstår från att begåbrott. Vi anser att påföljdssystemet för unga lagöverträdare behöver engenomgripande översyn där utgångspunkterna skall vara att verkställigheterav påföljder också för unga skall ske inom kriminalvården.Avskaffa påföljden överlämnande avvård inom socialtjänstenDet nya påföljdssystemet för unga lagöverträdare gällersedan den 1 januari 1999. Vår kända inställningär att reaktioner på brott främst är en uppgift förrättsväsendet. Mot den bakgrunden kunde vi inte ställa ossbakom beslut, även om det innebär att påföljdenöverlämnande till vård enligt nu kommer attstramas upp genom att domstolen ges en mer aktiv roll i demål det här är fråga om.Enligt vår uppfattning borde dock inte riksdag och regering ha stannat härutan gått vidare och fullt ut överlåtit reaktionerna på brott åt rättsväsendet.Det går nämligen inte att bortse från de risker som är förenade med ettfortsatt användande av en påföljdsform som är i vanrykte.Bortsett från de principiella invändningar som kan göras mot förslagetrörande t.ex. sammanblandningen av strafftänkande och frivilligbaseradvård, kritik som också framförts av bl.a. BRÅ och , tordeförutsättningarna för att återupprätta respekten - inte minst bland ungamänniskor - för påföljden överlämnande till vård enligt varamycket små. En påföljdsform som är så intimt förknippad med miss-lyckanden bör enligt vår mening inte ligga till grund för ett framtida på-följdssystem för unga lagöverträdare.Mot denna bakgrund framför vi ånyo vårt krav på att påföljden över-lämnande till vård enligt bör avskaffas.Ungdomsstraff bör införas förungdom i åldern 15-17 årDet har länge varit en uttalad målsättning att ungalagöverträdare skall dömas till fängelse i så liten utsträckningsom möjligt. Den särbehandling av ungdomar som framgårav domstolarnas val av påföljder och straffmätning är ettutslag av tanken att ungdomar, och då framför allt ungdomari åldern , bör dömas till fängelse endast iundantagsfall. Risken för skadeverkningar som är förenademed ett fängelsestraff är särskilt påtaglig för unga personer.Det anses inte rimligt att straffa ungdomar som begår brottlika hårt som vuxna. De som döms till fängelse bör avsamma skäl ha kortare straff än de vuxna.Moderata samlingspartiet anser att det inte går att helt avvara frihets-berövande påföljder för ungdomar. Straffsystemet måste även för de ungatydligt markera var gränsen går. Enligt vår förfäktade upp-fattning måste utgångspunkten vara att det är domstolen som skall bestämmalängden av ett frihetsberövande, när ett sådant är påkallat.För oss är det angeläget att finna nya former för att på verkställig-hetsstadiet tillgodose ungdomars särskilda behov av sociala och kurativainsatser. Verkställigheten skall syfta till att återanpassa den unge till ettsocialt ordnat liv. Detta kan åstadkommas genom att införa en ny särskildform, benämnd ungdomsstraff, för att verkställa fängelsestraff för de yngstalagöverträdarna i åldern . Enligt vår mening bör verkställigheten avdet frihetsberövande straffet ske inom kriminalvårdens ram istället för isocialtjänstens regi.Inrätta särskilda kriminalvårdshemVårt förslag till påföljden ungdomsstraff kommer att skiljasig från vanlig verkställighet av fängelsestraff, bl.a. genomatt straffet bör verkställas på särskilt inrättadekriminalvårdshem. Vid utformningen av dessa hem bör manta till vara erfarenheterna från paragraf 12-hemmen. Tillkriminalvårdshemmen bör rekryteras personal som harsärskild erfarenhet av att arbeta med ungdomar.Kriminalvårdshemmen bör också ha en högre personaltäthetän inom kriminalvården i övrigt. Utformningen ochlokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunkt frånbehandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet.Inom kriminalvården skiljer man mellan öppna och slutna anstalter,beroende på säkerhetsgraden. Eftersom ungdomsstraff skall vara enfrihetsberövande påföljd måste det även vid kriminalvårdshemmen finnasmöjlighet att begränsa den unges rörelsefrihet och hindra att han avviker.Utgångspunkten skall givetvis vara att den unge inte placeras under merslutna förhållanden än vad som krävs i det enskilda fallet. Det begränsadeantalet unga som kommer att omfattas av den nya påföljden gör att detknappast finns underlag att inrätta kriminalvårdshem av olika säkerhetsgrad.I stället bör hemmen inrättas så att de kan utnyttjas på ett flexibelt sätt,t.ex.genom att en avdelning inom hemmet kan hållas låst.Vid valet av kriminalvårdshem bör stor vikt fästas vid den unges behov avbehandling och utbildning. Kriminalvårdshemmet bör ha ett nära samarbetemed på den unges hemort, så att påbörjad behandling kanfullföljas efter frigivning.Vi anser fortfarande att den nya påföljden, sluten ungdomsvård, skallverkställas på särskilda kriminalvårdshem i kriminalvårdens regi, i särskildakriminalvårdshem i enlighet med beskrivningen ovan.VerkställighetsreglerI betänkande som avlämnades iaugusti 1993 (SOU 1993:76) föreslog utredningen att lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) skulle ersättasmed en ny lag med benämningen lagen om verkställighet avfängelsestraff (fängelselagen). Av riksdagsbeslutet våren1998 med anledning av regeringens proposition 1997/98:95,Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen, framgår dock att detför närvarande inte anses föreligga några skäl att införanågon ny verkställighetslagstiftning.Moderata samlingspartiet delar inte dåvarande riksdagsmajoritetsuppfattning. Vi anser att regeringen bör ta initiativ till en utredningmed uppdrag att lämna förslag till en ny verkställighetslagstiftning, benämndfängelselagen. I det sammanhanget bör även lagstiftningen om verkställighetav ungdomsstraff beredas. Angeläget är dock att frågorna rörandeverkställighet av ungdomsstraff bereds skyndsamt och ges förtur.När det gäller ungdomar måste behandlingsaspekter tillmätas störrebetydelse. Den nya verkställighetslagstiftningen bör därför utformas så att ettstörre utrymme ges för att kunna ta hänsyn till sådana aspekter, utan attstraffet för den skull kan sägas urholkas.Vid kriminalvårdsanstalterna råder sysselsättningsplikt, men de intagnaanses inte vara skyldiga att genomgå vård eller behandling mot sin vilja. Enannan sak är att personalen på olika sätt försöker påverka och motivera denintagne till att genomgå vård eller behandling. Vid verkställighet avungdomsstraff bör däremot vård och behandling vara ett så grundläggandeinslag att den unge, i likhet med vad som gäller vid paragraf 12-hemmen, börvara skyldig att genomgå den vård och behandling som han kan anses vara ibehov av eller som allmänt sett kan bedömas vara av stort värde för honom.Undantag bör dock göras för åtgärder som är av medicinsk natur. Självklartskall den unge under verkställigheten beredas möjlighet att fullgöra eventuellskolplikt.Särskilda regler för ungdomsstraffSom framgått ovan bör de flesta regler i en nyverkställighetslagstiftning gälla även för verkställighet avungdomsstraff. Med hänsyn till de ungas speciella behovföreslår vi att det på vissa områden införs särskilda regler förverkställighet av ungdomsstraff.Placering i avskildhetI likhet med vad som gäller för intagna i kriminalvårdsanstaltbör huvudregeln vara att de unga, bortsett från i anslutningtill dygnsvilan, vistas i gemensamhet med de andra intagnapå kriminalvårdshemmet. Det är dock ofrånkomligt att ävenunga ibland måste kunna placeras i avskildhet. Med hänsyntill de skadliga effekter som sådan placering kan medföra börden unge kunna hållas avskild från övriga intagna endast omhan inte kan förmås att hållas till ordningen på grund av atthan är våldsam eller påverkad av berusningsmedel. Placeringi avskildhet bör inte gälla mer än i 24 timmar.Vistelser utanför kriminalvårdshemmetI likhet med den som är intagen på kriminalvårdsanstalt börden som är intagen på kriminalvårdshem ha vissamöjligheter att vistas utanför anläggningen. Med hänsyn tillpermissioners och andra former av utevistelsers storabetydelse för att motverka skadliga följder avfrihetsberövandet och för att underlätta anpassningen isamhället bör reglerna kunna vara mer generösa förungdomar än vad som gäller för vuxna intagna påkriminalvårdsanstalt. Fritidsvistelser har här stor betydelse.Den unge bör vidare kunna beviljas frigång för att delta it.ex. undervisning eller arbetsträning. När det gällerungdomar kan man alltid utgå från att det finns ett behov avsärskilda stödåtgärder, som ibland kan tillgodoses genomfrigång. För att underlätta den unges anpassning tillsamhället bör den unge också kunna placeras påbehandlingshem, familjehem eller liknande. Under sådanvistelse bör den unge ha någon form av struktureradsysselsättning, t.ex. ordnad skolgång, praktiskt arbete ellerdeltagande i behandling. För alla utevistelser bör kunnaställas upp villkor, t.ex. beträffande anmälningsskyldighetoch vistelseort.Disciplinär bestraffningInte minst när det gäller ungdomsbrottslingar kan det uppståbehov av disciplinära åtgärder. När det gäller ungdomar bördock, förutom de nu befintliga sanktionsformerna varningoch tidstillägg, endast avdrag på ekonomisk ersättningövervägas.KontrollåtgärderDe unga som tas in på kriminalvårdshem kommer, liksomintagna på kriminalvårdsanstalt, att ha möjlighet attupprätthålla kontakten med sina anhöriga och andra, bl.a.genom brev och andra försändelser. I KvaL (lagen omkriminalvård i anstalt) finns bestämmelser som gör detmöjligt att av säkerhetsskäl granska försändelser till och frånde intagna. Reglerna skiljer sig mellan öppna och slutnaanstalter. När det gäller intagna på kriminalvårdshem börförsändelser få granskas för undersökning av om deinnehåller något otillåtet föremål eller meddelande omplanläggning av brott, rymning eller liknande, när det finnsanledning att anta att de innehåller något sådant föremål ellermeddelande samt, när det gäller sökande efter otillåtnaföremål, stickprovsvis.Om det inte är uppenbart obehövligt bör den unge kroppsvisiteras när hananländer till kriminalvårdshemmet. Kroppsvisitation bör vidare få göras närdet finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på denunge, när han återkommer efter vistelse utanför kriminalvårdshemmet, närhan skall ta emot eller har haft okontrollerade besök samt stickprovsvis elleri anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ettutrymme som han har eller har haft särskild anknytning till. Utöver dettaskall även ytlig kroppsvisitation kunna göras, om den bedöms nödvändig avsäkerhetsskäl och endast syftar till att söka efter vapen och andra farligaföremål.Den unge skall i princip vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utand-ningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallandemedel eller dopningsmedel. Den unge skall kunna kroppsbesiktigas när detfinns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom.Ytlig kroppsbesiktning skall även få företas i de fall som anges ovanbeträffande kroppsvisitation.Begränsa restriktionerna för att döma18-21-åringar till fängelseI rättspraxis saknas entydiga svar på i hur stor utsträckningden brottsliges ungdom beaktas vid straffmätningen enligt 29kap. 7 § BrB och hur högt straffvärdet skall vara för attmotivera ett frihetsberövande av unga människor.Domstolarna synes ha iakttagit den restriktivitet medfrihetsberövanden för unga lagöverträdare som lagstiftarenavsett. Någon anledning att anta att detta förhållande skulleändras kan inte anses föreligga. Kravet på synnerliga skäl föratt över huvud taget kunna döma någon i åldern tillfrihetsberövande påföljd bör finnas kvar.Det är också för denna åldersgrupp som behandlingsbehovet är mestuttalat. Vid bedömningen av behovet av särbehandling förtjänar också attnämnas att personer betraktas som barn i FN:s barnkonventionoch att enligt artikel 37 punkt c i konventionen barn bör hållas åtskilda frånvuxna vid avtjänande av frihetsberövande påföljd, om det inte anses vara tillbarnets bästa att inte göra detta. Den nya verkställighetsformen som viföreslår, benämnd ungdomsstraff, bör därför i princip förbehållas dennaåldersgrupp. Detta innebär i princip att reglerna om fängelse kommer attgälla för verkställighet av frihetsberövande påföljd först för den som fyllt 18år.Skälen för straffrättslig särbehandling är över huvud taget inte särskiltstarka för ungdomar . Dessa är rättsligt sett myndiga ochbör därför fullt ut ges ansvar för sina handlingar. Av detta följer att de ipåföljdshänseende principiellt bör likställas med vuxna. Det innebär att detkan ifrågasättas om föreskriften att särskilda skäl skall föreligga för att dömapersoner till fängelse bör finnas kvar. Av 29 kap. 3 §tredje stycket och 7 § BrB följer att hänsyn skall tas till ålder och utvecklingsåväl vid bedömande av straffvärdet som vid straffmätningen. Dessa regler ärenligt vår mening fullt tillräckliga för att vederbörlig hänsyn skall kunna tasvid straffmätningen till att en person är under 21 år.Genom att ungdomsstraff tekniskt sett är en form av fängelse följer attreglerna om villkorlig frigivning i 26 kap. BrB kan tillämpas.Riksdagens beslut att avskaffa halvtidsfrigivningen fullt ut fr.o.m. den 1januari 1999 innebär att ingen särskild kategori intagna skall särbehandlasvad gäller tidpunkten för villkorlig frigivning. Till skillnad från regeringenoch anser vi i likhet med flera remissinstanser att det finns starkaskäl som talar för att just unga lagöverträdare skall särbehandlas positivt ifråga om villkorlig frigivning. De rättviseskäl som regeringen anförde mot ensådan ordning väger enligt vår uppfattning lätt. Med hänsyn till att den nyalagstiftningen i övriga delar i princip går ut på att begränsafängelsepåföljderna och då uppstramningen av den villkorlig frigivningeninte skall anses ha till syfte att öka repressionen i straffsystemet är detförvånande att fängelsestraffets skadliga verkningar för unga lagöverträdareinte ägnas större uppmärksamhet av regeringen och riksdagen.Till skillnad från vad regeringen gjorde så hyser vi inte några principiellabetänkligheter mot att privilegiera de yngsta lagöverträdarna såväl vidstraffmätningen som vid verkställigheten. Mot den bakgrunden förordar vi enordning som möjliggör villkorlig frigivning efter halva strafftiden för densom vid domen inte hade fyllt . Vid en sådan prövning bör hänsyn bl.a.tas till hur den intagne skött sig under strafftiden.Regeringen bör återkomma med ett nytt förslag som möjliggörsärbehandling av unga lagöverträdare.Villkorligt fängelse bör snarastinförasSom framgått ovan anser vi att det inte går att helt avvarafrihetsberövande påföljder för ungdomar. Straffsystemetmåste även för de unga tydligt markera var gränsen går.Hänsyn måste också tas till allmänhetens uppfattning om vadsom är rätt och rättvist.Straffsystemkommittén (SOU 1995:91, Ett reformerat straffsystem) hadebl.a. i uppdrag att närmare överväga om någon form av villkorligt fängelseborde införas. Enligt direktiven skulle ett införande av villkorligt fängelse iförsta hand inriktas på att de olika icke frihetsberövande påföljdsalternativen,med undantag för böter och överlämnande till särskild vård, inordnadesunder villkorligt fängelse, en s.k. hattmodell under vilken en rad olikapåföljdsalternativ skulle kunna rymmas. Ett närmande till ett system medvillkorligt fängelse har för övrigt redan skett genom att domstolen när dendömer till kontraktsvård eller samhällstjänst skall ange hur långtfängelsestraff som skulle ha dömts ut, om påföljden i stället skulle ha varitfängelse.Enligt vår uppfattning skulle införandet av villkorligt fängelse, med enmöjlighet att kombinera med ett icke frihetsberövande påföljdsalternativ,kunna utgöra ett viktigt bidrag till vårt påföljdssystem. Inte minst skulle detvara värt att pröva avseende unga vanekriminella, som återfaller i relativt settmindre allvarliga brott, som t.ex. bostads- och bilinbrott, stölder, och kanskenågon gång ringa fall av misshandel och liknande.En liknande påföljdsmodell har lanserats av psykiatriprofessor villkorligt frihetsstraff, vilket är benämning,kombineras med en normalpåföljd, t.ex. skyddstillsyn. När den unge begåttett brott dömer domstolen till skyddstillsyn men med tillägg av ett villkorligtfrihetsstraff, vars längd anpassas efter den brottslighet den unge gjort sigskyldig till. Den unge bär sedan tiden med sig som en "ryggsäck" under enlöptid. Döms den unge på nytt till skyddstillsyn förlängslöptiden. När den unge kommit upp i t.ex. "ryggsäckstid", dvs. densamlade tilläggsstrafftiden för de olika brotten, realiseras frihetsstraffet.En variant av denna modell skulle kunna vara att när en ung brottslingdöms till exempelvis åtta månaders frihetsberövande straff fastställerdomstol att en månad skall avtjänas - för att ge den unge en föraning om hurobehagligt det är att vara frihetsberövad - och resterande "stoppas i ryggsäcken". eller större delen av den tordemånga gånger redan vara avtjänad i form av anhållande- och häktningstid.Poängen med ett villkorligt frihetsstraff för denna grupp avåterfallsförbrytare ligger framför allt i tydligheten. Det finns ett reellt hotsom den unge genom att sköta sig kan undvika att se realiserat.