mot · GN02So345 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So345av , ()Socialbidrag utan riksnorm1 Utgångspunkter för arbeteModerat socialpolitik utgår från en syn på människan som medborgare,individ och social varelse. Den bygger på att alla människor har ettspecifikt människovärde, och måste mötas med integritet, respekt ochvärdighet.Moderat socialpolitik är subsidiär. Vi vill stärka de skyddsnät som utgörsav de naturliga gemenskaper som varje människa lever i, "den lilla världen"- familjen, släkt och vänner, grannar, medarbetare, arbetskamrater ochföreningsliv m.m.Det är i den lilla världen som människors personlighet formas. Där kanmänniskor utvecklas i frihet till självständiga, ansvarskännande personer. Detär också där den första försvarslinjen mot social isolering, segregation ochutanförskap går.Att vara bidragsberoende innebär att inte ha kontroll över den egnaekonomiska situationen. Vi ser det som ett egenvärde att en familj kan levapå den egna lönen, och har möjlighet att själv kunna göra viktigaprioriteringar. När politiska beslut om skattesatser och bidragsnivåer harstörre betydelse för en familjs ekonomiska situation än den egna ansträng-ningen och arbetsinsatsen växer misstroende, frustration och alienation.Skattepolitik och socialpolitik måste gå hand i hand.Att planera för en trygg framtid är i högsta grad ett privat projekt, som intekan ersättas utan endast kompletteras med offentliga insatser. Vi villuppmuntra och stödja människornas egen framtidsplanering och göra detmöjligt att påverka sin situation och ta ansvar för sitt liv. Det skall varavärtatt göra en extra ansträngning. Skötsamhet skall belönas. Att spara är intebara en dygd, utan också ett sätt att skapa trygghet och oberoende, och skalldärför inte bestraffas.Solidaritet innebär för oss moderater att ställa upp för medmänniskor inöd. Den viktigaste solidariteten kan vi visa med vår nära omgivning. Iblandbehöver vi stöd för att kunna, eller orka, räcka en hjälpande hand. Iblandräcker inte detta, utan det krävs större insatser - professionella vårdinsatser,omfattande vård och omsorg eller långvarigt försörjningsstöd.Vår politik syftar till att skapa incitament för det civila samhället att ökainsatserna inom den sociala sektorn. "Konkurrens" mellan offentliga, ideellaoch privata insatser ökar förutsättningarna för olika former av t.ex.professionella intressen, ideella och religiösa organisationer ellerinriktningar- med olika etnisk eller kulturell bakgrund -att engagera sig i socialt arbete.Ett varierat utbud av olika vård- och behandlingsformer och olika huvudmänskapar en flexibilitet, som ökar förutsättningarna för att finna adekvatainsatser för människor med olika sociala problem.Den svenska välfärdsdebatten handlar i hög grad om utjämning avekonomiska, sociala, kulturella och andra skillnader. Med "välfärd" menasofta "jämlikhet". När välfärd mäts i termer av skillnader mellan olika befolk-ningsgrupper, mellan fattig och rik, frisk och sjuk, kvinnor och män,svenskar och invandrare etc. ställer det andra krav på den sociala politikensinriktning än om fokus riktas mot specifika missförhållanden, enskildaindividers sociala och andra problem, och mot social, kulturell ellerekonomisk fattigdom.Moderat socialpolitik tar sikte på de individer som särskilt behöver stöd,den är träffsäker och utgår inte från fördelningspolitiska mål utan från målsom främjar den enskildes utveckling och oberoende. Människor som avolika orsaker inte kan försörja sig eller av annan anledning behöver stöd ochhjälp skall ovillkorligen garanteras detta. Men statens ansvar är också attförsäkra sig om att de som behöver offentligt stöd blir så få som möjligt.Gränsen mellan det enskilda, personliga ansvaret och det genuint gemen-samma måste vara tydlig.Utgångspunkten för är att kommunerna har det övergripandeansvaret för de personer som är bosatta i kommunen. Enligt vår uppfattningär det väsentligt att betona att detta övergripande ansvar bygger på att socialaproblem löses bäst i de gemenskaper som varje människa lever i - familj,släkt och vänner, grannar och föreningsliv m.m. - med stöd av en lokaltförankrad socialtjänst.All sociallagstiftning innefattar myndighetsutövning, och har därför ocksåen överordnad och kontrollerande funktion. Desto viktigare att socialverksamhet präglas av rättssäkerhet, förutsägbarhet, saklighet och allas likhetinför lagen.2 Skatterna skapar bidragsberoendeInkomstskatten är redan vid relativt låg inkomst den största utgiftspostenför ett vanligt svenskt hushåll. är transfereringar och bidrag enväsentlig del av framför allt en barnfamiljs inkomst. Det högaskattetrycket har begränsat normala familjers möjlighet att själva klarasin ekonomi och sin livssituation och skapat ett beroende av offentligabidrag.Socialstyrelsen har visat att en genomsnittlig socialbidragstagare betalarmer i skatt än vad hon eller han får i socialbidrag. Föreningssparbankensavdelning för marknadsanalys har visat på att mer än varannan svensk harmindre än i besparingar. Framför allt är det ensamstående medbarn som saknar buffert för oväntade utgifter. Dessa riskerar att tvingas sökasocialbidrag om något oförutsett inträffar som slår sönder hushållsekonomin.De kraftiga skattehöjningarna för främst låg- och medelinkomsttagareunder har lett till att en nyfattigdom har vuxit fram.Hushållens marginaler blir mindre och för många räcker inte lönen efter skatttill.Det svenska systemet utmärks av en rundgång mellan skatter och bidrag.Hushållen betalar skatter med ena handen och tar emot bidrag med den andravilket får till följd att skattehöjningarna skapar behov av ytterligare bidrag.En naturlig princip borde vara att den som betalar skatt inte skallbehöva bidrag och att den som får bidrag inte skall behöva betala skatt.En aspekt på de höga skatterna är förstås risken att även de som harmöjlighet att leva på sina inkomster inte finner att det lönar sig att arbeta dåskattetrycket gör skillnaden mellan att arbeta och leva på bidrag så liten.Högskattesamhället drabbar alla medborgare, men mest drabbas lågin-komsttagarna. De får behålla så litet av sina inkomster att de görs beroendeav bidrag. Många av de människor som tvingas till socialkontoren hadesluppit detta med lägre skatter.Som visas nedan är alltfler av dem som tvingas söka socialbidrag ungamänniskor. Det är förödande i sig när alltfler i ett samhälle blir beroende avdet som skall vara det yttersta skyddsnätet, men ännu mer nedbrytande församhället är när många av dem som utvecklar detta beroende är så unga attde faktiskt börjar sitt vuxna liv som socialbidragstagare när de borde ha fåttta steget ut i självständighet.De höga marginaleffekter som finns i skatte- och transfereringssystemen ärett stort hot mot integration och social rättvisa. Marginaleffekterna gör attmänniskor inte kan påverka sina ekonomiska förhållanden genom att arbetamer eller öka sina inkomster och det drabbar särskilt hårt utsatta grupper isamhället. Att ta kortvariga arbeten, att börja arbeta efter arbetslöshet ochattgå från deltid till heltid lönar sig ibland inte alls. De höga trösklar tillarbetsmarknaden som bl.a. skapas av marginaleffekterna i skatte- ochtransfereringssystemen är en direkt orsak till att många människor utestängsfrån den sociala gemenskap, det inflytande och den känsla av att vara behövdsom ett arbete medför.Om marginaliseringen på arbetsmarknaden fortsätter att öka får dettaallvarliga långsiktiga sociala följder. Arbete har ett egenvärde och gersjälvkänsla. Systemen bör utformas så att utbildning och arbete lönar sigbättre.3 Bidragsberoendet och socialbidragskostnadernaökarÅr uppgick socialbidragen priser till 2,5 miljarderkronor. var de fortfarande bara 2,4 miljarder. harbidragen i huvudsak vuxit löpande.1990 uppgick socialbidragen till 5,8 miljarder och slutligen hela11,4 miljarder i fasta priser. I och för sig finns vissa skillnader mellan årenistatistiken vad beträffar redovisning av bidrag åt flyktingar m.m., men ävensocialtjänstkommittén redovisar att socialbidragen har fördubblats på korttid.Det senaste året innebar dock ett visst trendbrott i socialbidrags-utvecklingen, en nedgång från 12,4 miljarder till 11,4 miljarder år1998. förväntar sig en ytterligare nedgång till10,6 miljarder kronor.Orsakerna till nedgången - som de anges av kommunerna själva i enenkätundersökning - är framför allt förbättrat arbetsmarknadsläge (70kommuner), färre flyktingar (14 kommuner), olika aktiva åtgärder (18kommuner) samt utvecklade/bättre arbetsmetoder (16 kommuner).Frågan är dock om nedgången i socialbidrag verkligen indikerar ettminskat socialbidragsberoende. Följer man utvecklingen av det genom-snittliga bidraget per hushåll, finner man att en ökning har ägt rum ävenmellan och , en höjning från 30.700 till 31.200 i fasta priser.Detta är i linje med en långsiktig trend; det genomsnittliga bidraget perhushåll har i huvudsak ökat över åren. var det enligtriksdagens utredningstjänst per hushåll, uppgick dettill per hushåll, och slutligen hela 28.000 kronor.Antalet bidragsmånader per hushåll har också ökat mer eller mindresystematiskt, från och 5,3månader . 1998 var antalet bidragsmånader i genomsnitt 5,6. Andelenhushåll som får socialbidrag har också stigit, från 5,1procent år . utgjorde dessalångsiktigt socialbidragsberoende hushåll av hushållen ibefolkningen. För bägge dessa två mått gäller dock att utvecklingen harbromsats upp eller vänts år 1998.Även socialtjänstutredningen konstaterar dock att andelen hushåll medlångvarigt beroende av socialbidrag har ökat. Störst har ökningen varit blandpersoner . Vi ser särskilt allvarligt på att ungdomar redan i etttidigt skede av sina liv löper en uppenbar risk att falla in i ettsocialbidrags-beroende. Här behövs extraordinära insatser från kommunernas sida, så attinte stora delar av en generation låses fast i ettbidragsberoende. Olika former av villkorat bistånd kan här - som vi pekar pålängre fram i motionen - göra stor nytta.4 Socialbidragen inte särskilt träffsäkraSocialbidragen framställs ofta som träffsäkra i meningen att de når degrupper som bäst behöver dem. För att kunna bedöma träffsäkerheten isocialbidragen har vi bett belysa hur pass storandel av befolkningen som lever med inkomster undersocialbidragsnivån, och hur stor andel av dessa som erhåller socialbidrag.I ett betänkande av socialbidrag (SOU1999:46) har beräkningar gjorts av hushållens inkomststandard. I en tabellredovisas antal hushåll med standard under vad som i rapporten betecknassom officiell norm med tillägg för schabloniserad hyra. Beräkningarna visaratt det var av befolkningen eller 780.000 hushållsom enligt inkomststatistiken låg under den officiella . Antalethushåll under hade växt från 452.000 år 1990 till 695.000 år 1993.Det bör noteras att den norm som använts inte är den nu gällande s.k.riksnormen för socialbidrag. Överensstämmelsen med den gamla social-bidragsnormen är heller inte helt klar. Den första huvudpoängen i dettasammanhang är alltså inte antalet hushåll i sig, utan det faktum att antalethushåll under - alldeles oavsett tekniska konstruktion ochexakta nivå - har växt lavinartat.Den andra huvudpoängen är att träffsäkerheten i socialbidraget förefalleranmärkningsvärt låg. I betänkandet redovisas andelen hushåll med lågekonomisk standard - enligt den använda - som underåret fått socialbidrag. Denna s.k. utnyttjandegrad kan sägas visa benägen-heten att söka och möjligheterna att erhålla socialbidrag.Utnyttjandegraden har i huvudsak stigit systematiskt ,d v s alltfler av dem som - att döma enbart av inkomststatistiken - bordekunna få socialbidrag, får faktiskt socialbidrag. På en totalnivå harutnyttjandegraden stigit från år ochhela år 1996.Andra sidan av myntet är att många hushåll som - fortfarande att dömaenbart av inkomststatistiken - inte borde kunna få socialbidrag, ändå fårsocialbidrag. Utnyttjandegraden bland de hushåll som inte hade lågekonomisk standard - enligt den använda - var under1996. I praktiken innebär det att uppemot 133.000 hushåll - som låg överden använda - erhöll socialbidrag.Det anmärkningsvärda ligger här inte i antalet personer över medsocialbidrag i sig, utan i att cirka 133.000 socialbidragshushåll hade för-hållandevis goda inkomster sett i förhållande till de av hushållenunder (över 500.000 hushåll) som inte alls fick socialbidrag.Självklart kan det finnas skäl som gör att även den med förhållandevisgoda inkomster på helårsbasis kan behöva stöd, men på många håll verkardetta närmast ha gjorts till en allmän regel. Statistiken visar sammantaget påen låg träffsäkerhet i socialbidragen men också på grundläggande orättvisoroch rättsosäkerhet. Statistiken antyder att många som kanske skulle behövasocialbidrag helt enkelt inte får detsamma, och vice versa.Det finns förvisso flera problem med att jämföra inkomststatistik medsocialbidragsreglerna. Socialbidragsprövningen utgår t.ex. från individensinkomster och tillgångar vid en viss given tidpunkt, alldeles oavsett vilkainkomster som kan ha erhållits tidigare eller som kan förväntasunder . Det finns också regler innebärande att socialbidrag inteutbetalas till personer med viss förmögenhet, även om dessa har lågainkomster. Men statistiken visar likväl på en dålig träffsäkerhet isocialbidragssystemet.5 Risk för kostnadsexplosion när alltfler sökerbidragSom redan påpekats har utnyttjandegraden - d.v.s. benägenheten att sökaoch möjligheten att erhålla socialbidrag - stigit systematiskt . Alltfler av dem som - att döma enbart av inkomststatistiken - bordekunna få socialbidrag, får faktiskt socialbidrag. På en totalnivå harutnyttjandegraden stigit från år år 1993och år 1996.Utvecklingen kan ses som ett steg mot större rättvisa i socialbidrags-hanteringen, men den kan också sägas illustrera en social och värdemässigutveckling i samhället där det uppfattas som allt mera normalt eller kanskeofrånkomligt att leva på socialbidrag. En sådan utveckling bådar inte gott.Socialtjänstutredningens kartläggning visar också på stora skillnader mellanolika grupper vad beträffar benägenheten att söka och få socialbidrag.Den ökande benägenheten att söka och erhålla socialbidrag riskerar attutsätta socialbidragssystemet för stora påfrestningar . För att fulltut förstå konsekvenserna av de förändringar som är på gång, frågade viriksdagens utredningstjänst hur mycket utgifterna för socialbidrag skulle ökaom samtliga som ligger under den nya riksnormen fick sina inkomsterutfyllda med bidrag upp till ?Normen för socialbidrag fastställdes till en riksnorm. Ändringeninnebär i korthet att antalet konsumtionsenheter dels beror på skattningar avindividuella personliga kostnader (som i sin tur beror på individens ålder),dels på gemensamma hushållskostnader (som är beroende av antaletfamiljemedlemmar), jämför tabellerna nedan.Socialbidragsnormen (Riksnormen)Tabell 1: (Personliga Kostnader Barn och ungdom Vuxna )Lunchkostnad ingår men barn i skolåldern, , förutsätts få kostnadsfriskollunchTabell 2: ()Socialbidragsnormen för ett hushåll utgör summan av de personligakostnaderna för samtliga medlemmar inom hushållen plus summan av degemensamma hushållskostnaderna. Riksnormen är framtagen för attkunna jämföra olika hushålls ekonomiska välfärd med hänsyn till derasförsörjningsbörda. Försörjningsstöd lämnas därutöver för skäligakostnader för hushållens bostadskostnad, barnomsorgsavgift, resor tilloch från arbetet och fackföreningsavgift samt bl.a. läkarvård, akuttandvård och glasögon.Enligt riksnormen skall alltså en ensamstående mamma med ett barn på 2år som är hemma utan fri lunch ha en disponibel inkomst på permånad [ = 1 440 + 2 320 + 670] för att kunna anses leva på en skälig nivåefter det att hyran är betald.För att undersöka antalet hushåll under riksnormen för socialbidrag samthur mycket inkomsterna måste öka för dessa för att de ej längre skall varaunder , utnyttjades årliga urvalsunder-sökning om individernas och hushållens inkomster och transfereringar.Urvalet består av ca 12 000 hushåll med drygt 25 000 familjemedlemmar. Iberäkningen av ekonomisk standard har det antagits att ingen i hushållet harfått gratis lunch. Boendekostnad har antagits överensstämma med deriktvärden som har fastställts av för högsta godtagbaraboendekostnad. Den högsta godtagbara boendekostnaden beror på var ilandet man bor och antal barn inom familjen.Att fylla ut samtliga hushålls inkomster upp till skulle enligtutredningstjänsten med dessa antaganden innebära att utgifterna försocialbidrag ökade med ca ! Det är uppenbart attutvecklingen - genom vilken alltfler söker och erhåller socialbidrag -riskerar att utsätta kommunernas ekonomi och socialbidragssystemet för heltorimliga påfrestningar. Systemet skulle falla ihop av sin egen tyngd om allautnyttjade det som det var tänkt.I övrigt visar beräkningar utifrån utredningstjänstens PM att av de drygt700.000 hushåll som beräknas ligga under riksnormen, är det på sin höjd 38procent (263.000 hushåll) som erhåller socialbidrag, sannolikt är siffran lägremen det går inte att utläsa med använd redovisningsmetod. Däremot erhållerminst 135.000 hushåll - som inte ligger under riksnormen - socialbidrag.Denna nya genomgång med användning av nu gällande socialbidragsnorm(riksnormen) bekräftar alltså den låga träffsäkerheten i socialbidraget.Problemen med att jämföra inkomststatistik med socialbidragsnormer harredan framhållits ovan, men bilden är ändå så pass tydlig att grundläggandeproblem med träffsäkerheten måste anses föreligga.6 Kommunernas självständighet - nej till riksnormVi anser att riksnormen för socialbidrag bör avvecklas och attkommunerna därmed själva bör få fastställa nivåerna i socialbidragetmed utgångspunkt från allmänna principer i socialtjänstlagen.Enligt de bedömningar som gör har riksnormen haftmycket liten inverkan på socialbidragskostnaderna. Det är framför alltarbetsmarknadsläget, antalet flyktingar, och förändringar aversättningsnivåer i socialförsäkringarna som har medfört att socialbidrags-kostnaderna minskar. Införandet av riksnorm har dock medfört attmöjligheterna att hitta egna lösningar har minskat för kommunerna. Denindividuella anpassningen med exempelvis lägre norm för korta bidragstideroch för ungdomar har enligt i stort sett upphört.Den kommunala har enligt socialtjänstlagen det ytterstaansvaret när det gäller att hjälpa människor i svåra situationer. Det är enligtvår uppfattning naturligt att denna uppgift ligger på kommunerna, eftersomde står människorna närmast. Då kan man anpassa sätt attarbeta efter lokala förhållanden. Det är viktigt att värna denna princip ochbland annat därför var det fel att införa en riksnorm såsom riksdagenbeslutade om 1997. Inte minst är det på den kommunala nivån som man harförutsättningar att fastställa en rimlig bidragsnivå.Socialtjänstens stödinsatser skall utgå från en helhetssyn, där detekonomiska biståndet endast utgör en del. Andra stöd- och hjälpåtgärder kanvara nog så viktiga. Med en riksnorm finns det en uppenbar risk att det gårslentrian i bedömningen av det ekonomiska biståndet och att detta inteprövas mot andra åtgärder i den omfattning som är lämplig. Det är viktigt attlokala bedömningar utifrån bland annat löneläge och kostnadsbild kan finnasmed då nivåerna fastställs och att denna del av är förankrad idet allmänna rättsmedvetandet på orten.I grunden handlar det mycket om tilltron till den kommunala själv-styrelsen. Det är rimligt att de som finansierar en utgift, i det här falletkommunerna, också är de som bestämmer nivån på densamma. Tanken medriksnorm andas en inställning som går ut på att de som är politiker påriksnivå skulle ha större förmåga att ta ansvar och göra riktiga bedömningarän de som på den lokala nivån är nära den sociala verksamheten. Så är detförstås inte.Att uttala sig alltför detaljerat om hur kommunerna bör bedriva arbetet pådetta område skulle gå emot hela grundtanken med ett ökat kommunaltansvar på området. Vissa särskilda frågor som kräver lagstiftnings-förändringar eller aktualiserar förändringar i transfereringssystemen berörsemellertid nedan.7 Socialbidraget en ny socialförsäkringEn av de största utmaningar som kommunerna står inför påsocialbidragsområdet, är att socialbidraget alltmera tenderar att utvecklastill en socialförsäkring. Undersökningar visar t.ex. regelmässigt att av socialbidragskostnaderna beror på arbetslöshet.Denna utmaning kan man möta på flera olika sätt. Man kan genomutbyggnad av de statliga transfereringssystemen avlasta socialbidragskontot.Alternativt kan man försöka möta utvecklingen inom ramen för social-bidragssystemet. Det senare innebär i så fall att socialbidragssystemet måsteanpassas för att man där, i likhet med inom socialföräkringarna, skall kunnaställa krav på aktivt arbetssökande, deltagande i vissa arbetsmarknads-åtgärder o s v.Generellt sett tror vi inte att det är önskvärt med en sådan utbyggnad avstatliga transfereringssystem som uteslutande syftar till att avlasta social-bidragskontot. har också räknat på en utbyggnad avolika statliga transfereringar och konstaterat att dessa generellt sett medföratt socialbidragen inte minskar i motsvarande mån som de statliga bidragenökar. Utbyggda transfereringssystem medför alltså högre bidrags-utbetalningar för den offentliga sektorn som helhet. Anledningen är i bl.a. atttransfereringssystemen styrs av generella regler till skillnad från social-bidraget som prövas individuellt. Mot den bakgrunden är det vår bestämdauppfattning att nya transfereringssystem på statlig nivå måste kunnamotiveras på sina egna meriter, inte som en avlastning av socialbidrags-kontot.8 Vad är en skälig levnadsnivå?Framför allt från kommunalt håll och från professionella grupper inomsocialtjänsten sägs det ökade socialbidragsberoendet i första handillustrera att det övriga socialförsäkringssystemet är otillräckligt ochmåste byggas ut på ett eller annat sätt.Vi menar i stället att en expansion av socialbidragsutbetalningarna - sommedför att en allt större andel av hushållen omfattas av bidrag - i sigmotiverar en förutsättningslös utvärdering av socialbidragsreglernas kon-struktion och överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. Denjämförelse av hushållens inkomster med riksnormen som redovisats ovan,visar att flertalet hushåll med inkomst under riksnormen klarar sig utansocialbidrag.Skrivningarna i socialtjänstlagen utgår från termen skälig levnadsnivå.Tolkningen av detta begrepp har skett med stort inflytande för beräkningarfrån centrala statliga myndigheter. Vi menar att tolkningen i ökad utsträck-ning bör ske lokalt med hänsyn till lokala förhållanden (prisnivå, bostads-kostnader, löneläge o s v) och till individens behovsnivå.Vi menar dessutom att tolkningen av vad som är en skälig levnadsnivåmåste utgå från och stå i samklang med hur levnadsvillkoren ser ut i sam-hället allmänt sett. Som framgått av redovisningen ovan ligger dennuvarande riksnormen på en nivå som i många enskilda fall kan tyckasorimlig, sett i förhållande till de många yrkesarbetande som ligger undernormen men ändå inte söker bidrag.Inte minst i har uppmärksammats attbidragsnivåerna ibland kan bli helt orimliga, t.ex. för mycket stora familjer.Dessa familjer kommer upp i så höga bidragsnivåer att de skulle förloraekonomiskt på att ta arbete. De låses in i ett bidragsberoende och marginali-seras i samhället och på arbetsmarknaden. Deras barn går miste om deerfarenheter och kontakter med det omgivande samhället som föräldrarnasyrkesarbete normalt ger.För att kommunerna skall få praktiska rättsliga möjligheter att lokalt göraen individuell prövning av socialbidragsnivåerna måste den nuvarandesocialtjänstlagen modifieras.