mot · GN02A713 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:A713av , ()Den äldre arbetskraftens problemLåglönesatsningar - som innebar en ny tolkning av dentidigare tillämpade solidariska lönepolitiken - försvagadelåglönegruppernas konkurrenskraft på den svenska arbetsmarknaden.Problemen gjorde sig först gällande i och drabbade i förstahand äldre arbetskraft, som hade låg flyttningsbenägenhet. För attundvika att problemen ledde till ökad öppen arbetslöshet vidtogdåvarande socialdemokratiska regering åtgärder för att som det hetteskydda äldre arbetskraft genom att införa s.k. äldrelagar. Detta innebaratt de äldre fick uppsägningstider som i praktiken sträckte sig över merän . Dessa lagar fick sedan en fortsättning i lagen omanställningsskydd (LAS), som även där gav äldre arbetskraft ocharbetskraft med lång verksamhet i ett företag längre uppsägningstider.Dessa lagar har efter hand gjort den äldre arbetskraften allt mindre attrak-tiv och en arbetslöshet ökar risken för livsvarig arbetslöshet.Att det är så, hänger inte i första hand samman med att arbetstagare i dennaålder objektivt har lägre prestationsförmåga utan på regler i lag ochkollektivavtal, som gör att en nyanställning av äldre arbetskraft är mindreattraktiv.Avtalspensionernas konstruktion på tjänstemannaområdet har också imånga fall varit ett hinder för nyanställningar av äldre arbetskraft.De stora barnkullarna börjar nu komma upp i den åldern, dåde börjar anses överåriga på arbetsmarknaden. Detta är allvarligt både förarbetsmarknaden som helhet, för enskilda individer och för den belastningsom förtidspensionssystemet kan komma att utsättas för.Det är många åtgärder som behöver vidtas för att bryta en sådanutveckling.För den äldre arbetskraften skulle därför behövas möjligheter att kunnaavtala bort de hinder som längre uppsägningstid skapar. På kollektivavtals-området bör också eftersträvas större flexibilitet som ger ökat manöver-utrymme för den äldre arbetskraften. En radikal lösning vore att helt avskaffaLAS. En mer temporär lösning för äldre arbetskraft, som söker nyaanställningar, vore att ge dem rätt att ingå enskilda avtal, där de avstår frånLAS-reglerna, dvs att dessa regler i vissa fall görs dispositiva. Här skullesåledes den enskilde anställde kunna initiera ett avsteg från lagen omhan/hon och arbetsgivaren är överens vad gäller en kortare uppsägningstid.Lagstiftningen skulle således ge en begränsad dispositivitet. Denna begränsa-de dispositivitet bör dessutom inte kunna avtalas bort i kollektivavtal.Den äldre arbetskraften som friställs har tidigare haft förmånen att kunnaerhålla förtidspension i vissa fall efter fyllda vid arbetslöshet. Dennaregel har tagits bort.Alternativet för en person som blir arbetslös var tidigare att ta utförtida uttag. I det nya pensionssystemet kan inkomstpension tas ut först vid61 års ålder. Pensionen i det nya systemet bestäms efter försäkringsmässigtvillkor. Vidare bör noteras att pension också kan tas ut som partiell pension.Ett sätt att tillvarata den äldre arbetskraften, dess erfarenheter ochflexibili-tet vore att införa en regel som ger dem möjlighet att uppbära arbetsinkomst-er på ett belopp som förslagsvis uppgår till högst . Dettabelopp bör vara befriat från arbetsgivaravgifter och skatt. För statskassaninnebär förslaget inget verkligt inkomstbortfall, snarare lägre utgifter, efter-som rätten till andra former av bidrag eller förtidspension reduceras.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om LAS-reglerna,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om särskilda skatteregler för äldre arbetskraft somblivit långtidsarbetslösa.Stockholm den 3 oktober 1999Margit ()