mot · GN02Ju905 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Ju905av , ()Ökad trygghet och minskad brottslighetSammanfattningMedborgarnas förtroende för rättsväsendet håller på attnaggas i kanten. Människors rättstrygghet och rättssäkerhetär hotad till följd av de senaste årens kraftiga besparingar,centraliseringar och omorganisationer inom rättsväsendet.Människor känner sig rättslösa och fyllda av vanmakt. Manslutar till och med att anmäla brott till polisen, för att manvet att det ändå inte lönar sig. Brottet kommer ändå inte attklaras upp. Man ringer till polisen, men kommer inte frameller får inte hjälp. Handläggningstiderna ökar och mål ochärenden hos våra domstolar och myndigheter drar ut åratalspå tiden. Läget i rättsväsendet är allvarligt.I ett demokratiskt samhälle är det avgörande att medborgarna känner tilltrotill och förtroende för rättsväsendet. Respekten för rättsväsendet och hur välrättsväsendet "fungerar" är i den meningen beroende av medborgarnasförtroende.Samhället får inte acceptera en accelererande utveckling där enskildasrättstrygghet och rättssäkerhet står på spel. Resurserna till polis ochrättsvårdande myndigheter måste kraftigt förstärkas. föreslår enhalv miljard mer än regeringen till att återupprusta rättsväsendet.Åtgärderna inriktas på1. att ha polisiär närvaro i varje kommun och varje stadsdel i de storastäderna dygnet runt2. att korta ner handläggningstiderna i domstolarna och hos de övrigarättsvårdande myndigheterna3. att säkra de mindre tingsrätternas existens4. att ge kriminalvården resurser för att förhindra återfall i brottVad som ovan sagts om inriktningen av rättsväsendet börges regeringen till känna.InledningRiksdagen har fastställt att rättsväsendets övergripande målska vara att tillgodose den enskildes rättstrygghet ochrättssäkerhet. Det kriminalpolitiska målet fastställtinnebär att vi ska minska brottsligheten och öka människorstrygghet. Dessa mål är också naturligtvis utgångspunkter avfundamental betydelse och ledstjärnor i arbetemed dessa frågor.Människors förtroende för rättsväsendet bygger på att det fungerar snabbt,förutsägbart och konsekvent och är nära tillgängligt. Det är därför ett centraltintresse att i möjligaste mån hålla nere handläggningstiderna. Inomrättsväsendet gäller att överhuvudtaget korta ner tiden från brottsanmälan tillkriminalvårdspåföljd.Samhället blir alltmer komplext och sammansatt. Behoven av specialise-ring och kompetenshöjning gör sig allt starkare gällande inom olika sam-hällssektorer. Den ökade internationaliseringen sätter tydliga avtryck ävenför rättsväsendets vidkommande. Ett öppet och gränslöst innebär attäven kriminaliteten rör sig alltmer över gränserna. Den svenska rättsbild-ningen och rättstillämpningen har också successivt europeiserats, i och medatt är bundet av konvention om demänskliga fri- och rättigheterna och till följd av medlemskapet i Europeiskaunionen.EU-medlemskapet har även resulterat i ett allt ökande samarbete mellanrättsväsendena i de olika länderna på olika områden. Den s k tredje pelaren iEU, samarbetet i inrikes- rättsliga frågor utvecklas och har tagit enledande roll för att lyfta upp brottsförebyggande arbete som ett viktigtsamarbetsområde på den europeiska agendan. Alla dessa utvecklingsten-denser har inneburit att stora delar av rättsväsendet genomgåttkraftiga omorganisationer och strukturförändringar, för att moderniseras ochanpassas till att klara av den nya tidens förutsättningar, behov och krav.Omorganisationerna har i flera fall skett parallellt med kraftiga besparingar,vilket tagit tid och kraft i anspråk.Antalet polismyndigheter har kraftigt centraliserats lik-som även antalet åklagarmyndigheter. Antalet myndigheter inom kriminal-vården har också minskat. Något förslag till ny organisation av tingsrätternahar inte lämnats, utan förändringarna har mest tagit sikte pådomstolarnas arbetsformer.Riksdagens revisorer har granskat rättsväsendet (rapport /99:9).Rättsväsendet kostar vilket, enligtRiksdagens revisorer, motsvarar per dag. betalarvarje person och varje hushåll för den verksamhetsom bedrivs inom rättsväsendet.Rättsväsendets medelsförbrukning har sammantaget ökat.Statskontoret har i sin rapport inom statsförvalt-ningen 1990-1997 (1998:23) undersökt produktiviteten (som mått på hureffektivt en organisation kan omvandla produktionsresurserna till presta-tioner) och konstaterar där att polisen tillhör gruppen myndigheter medpositiv produktivitetsutveckling, medan åklagarväsendet tillhör gruppenmyndigheter med negativ produktivitetsutveckling. Polisen har, enligtrapporten, ökat sin produktivitet . Åklagarväsendetsproduktivitet ökade fyra första år, medan densjönk kraftigt , då den stora omorganisationen genomfördes.I rapporten från revisorer konstateras att polisens ochåklagarnas prestationer försämrats . Reviso-rerna har använt bl a handläggningstider, antal ärenden överlämnade tillåklagare samt ärendenas genomströmningstid genom hela rättsväsendet somprestationsmått. (Dessa prestationsmått är inte desamma som Statskontorets,varför dessa två undersökningar inte går att jämföra.) Antalet inkomnaärenden till polisen har varit förhållandevis , medan polisens,åklagarnas och tingsrätternas prestationer vad gäller brottsutredningar ochbrottmål minskat. Det är inte konstigt att prestationerna sjunker i ettövergångsskede i samband med stora organisationsförändringar, mendäremot är det anmärkningsvärt att de, sedan förändringarna genomförts, inteåtergår till den tidigare nivån eller förbättras.Rapporten från revisorer påvisar ett antal brister som det ärangeläget att avhjälpa. Således har revisorerna funnit att en statistik-omläggning hos polisen resulterat i att det är möjligt att jämföraantalet redovisade ärenden till åklagare mellan åren före och efter 1997.Detta är särkilt olyckligt eftersom polisen under dessa år genomgick storaförändringar. Vi måste lära oss av detta inför framtiden.Vid sin särskilda granskning av införandet av närpolisen har revisorernakunnat konstatera bland annat att när närpolisreformen genomfördes sakna-des tydliga riktlinjer för hur den skulle genomföras. Det verkar dessutomvara dåligt ställt med uppföljningen av beslutade reformer. Som exempel kannämnas att någon undersökning om huruvida omorganisationen avåklagarväsendet lett till några besparingar inte gjorts av Justitiedepartemen-tet. När omorganisationer i den här storleksordningen ska göras i framtidenär det viktigt att tydliga riktlinjer för genomförandet ges och att beslutadereformer följs upp. måste få en överblickbar bild om rättsväsendetekonomiska utveckling . Detta bör ges regeringen till känna.Revisorerna varnar också för att de prestationsmått som används inompolisens interna organisation endast är kvantitetsmått. Revisorerna menar attdet i en förlängning riskerar att leda till att redovisningen av kvalitet kommeri andra hand, och att rättssäkerhetsfrågorna därmed kommer i skymundan.Regeringen bör till återkomma med förslag till hur kvalitetsmått irättsväsendet kan utvecklas.Revisorerna påtalar också svårigheterna för att få en överblick-bar bild över rättsväsendets ekonomiska utveckling i ett längre tidsintervalloch föreslår att regeringen i kommande budgetpropositioner med uppdelningpå de olika anslagen inom utgiftsområdet redogör för hur rättsväsendetsutgifter utvecklats . delar revisorernasbedömning och tycker att det vore en angelägen åtgärd. Det kan inteaccepteras att får bristande information om rättsväsendets kost-nadsutveckling. Detta bör ges regeringen till känna.Datoriserade ärendehanteringssystem inom rättsväsendet har inneburiteffektivitets- och rationaliseringsvinster. Att en ökad samverkan inom enmyndighet kommer till stånd är angeläget, men det är minst lika angeläget attöka samverkan mellan myndigheterna. Att inte hela rättsväsendet har sammadiarie- och ärendehanteringssystem, eller i vart fall system som sinsemellanär kompatibla, är därför bekymmersamt. kan i alla fallpolisens och åklagarnas system kommunicera elektroniskt. Det är positivtoch möjligheterna att utöka detta till att omfatta även andra inom rätts-väsendet borde undersökas närmare. Det skulle kunna ske inom ramen fördet pågående samarbetet om gemensam informationsförsörjning mellanrättsväsendets myndighetschefer. Vad som ovan sagts om gemensammaärendehanteringssystem för rättsväsendet bör ges regeringen till känna.En effektiv och framgångsrik brottsbekämpning förutsätter korta handlägg-ningstider. revisorer kan i sin rapport redovisa långahandläggningstider för ärenden oberoende av om ärendet lades ned eller omhandläggningen inom rättsväsendet fortsatte. Genomströmningstiderna inompolisväsendet per våldsbrott uppgick till i genomsnitt 138 dagar.Från det att förundersökningen var klar tog det för åklagarna atthandlägga våldsbrottsärenden. Från det att beslut om åtal väckts till ärendetavgjorts i domstolar tog det enligt ()årsredovisning för 1988.Ett ärendes gång genom rättsväsendet tar alltså och skaparproblem för alla berörda. Brottsoffer och misstänkta påverkas negativt av attfå sväva i ovisshet och vänta på beslut i åtalsfrågan och på dom.Undersökningar ger vid handen att brottsoffer som får vänta på att denrättsliga processen slutförs har svårare att lägga traumatiska upplevelserbakom sig. tar det så att få en skadeståndsfråga prövad attanspråket hinner preskriberas. Värdet av vittnesmålen sjunker ju längre tidengår vilket riskerar kvaliteten i förundersökningsmaterialet och i förläng-ningen hela domstolsprocessen. Långa handläggningstider hos åklagarnaleder till att ärendena blir mer arbetskrävande. Nya brottsmisstankar kan hauppkommit . De som begått brott och som tillhör kategorinnotoriska återfallsförbrytare fortsätter att begå nya brott brotts-utredningen av tidigare brott pågår. Parallellt med allt detta underminerasmedborgarnas tilltro till att samhället och rättsväsendet verkligen klarar avatt förhindra och beivra brott. Dessa förhållanden är självfallet oacceptabla.Handläggningstidernas längd är en viktig rättssäkerhetsfråga som stats-makterna kontinuerligt måste följa. Detta bör ges regeringen till känna.Den nuvarande kriminalstatistiken ger inga lättillgängliga möjligheter attfölja ett enskilt ärende genom rättsväsendet. Detta måste förändras och detmåste också bli möjligt att mäta genomströmningstiderna för ärenden somlett till dom. Vad som ovan sagts om kriminalstatistiken bör ges regeringentill känna.Ett intressant projekt att lyfta fram i detta sammanhang är det s k (Kvickare Lagföring genom Ökad Samverkan) i . Polis,åklagare, domstol och kriminalvård samverkar inom projektet med detuttalade syftet att drastiskt korta ned genomströmningstiderna för vissa brott(bland annat enkla misshandelsfall och tillgreppsbrott).För att främja samarbetet mellan olika delar av rättsväsendet kan en åtgärdvara att genomföra gemensamma kompetenshöjande satsningar. Sådanautbildnings- och vidareutbildningstillfällen är utomordentligt viktiga för attpåverka prioriteringarna och öka medvetenheten och kunskapen.Möjligheterna till ökad samverkan mellan de olika verksamheterna inomrättsväsendet borde prövas i högre utsträckning. En sådan samverkan voreeftersträvansvärd t ex inom administrationen, lokalutnyttjande m.m. Vad somovan sagts om vidgad samverkan mellan rättsväsendets aktörer bör gesregeringen till känna.PolisväsendetUnder har antalet polismyndigheter skurits nedfrån 119 till 21. Varje polismyndighet motsvarar nu ett län.Myndigheten är organiserad antingen i polisområden ochnärpolisområden, eller enbart närpolisområden resp enbartpolisområden. Polisen har fått nya arbetssätt genom närpolis-reformen och den nya inriktningen mot ett merproblemorienterat arbetssätt.Närpolisreformen och polisens förändrade ledningsorganisation har skapatförutsättningar för ett mer lokalt utformat polisväsende. Centerpartietvälkomnar en sådan decentraliserad orientering, eftersom det bland annatmöjliggör att polisens arbete i högre grad kan utformas efter lokala behovoch förutsättningar och möjligheterna för polisen att förebygga och förhindrabrott ökas. Andelen närpoliser utgjorde av poliskåren,vilket motsvarade en närpolis per 1 400 invånare. har förändringar-na av organisationen skapat såväl problem under ett övergångsskede somosäkerhet om hur organisationen kommer att fungera framgent. Närpolis-reformen sjösattes och var enligt polisens årsredovisning helt genom-förd 1997. är positivt till närpolisreformen men menar att detåterstår problem att lösa.Närpoliserna måste vara synliga och därmed vara ute i samhället så mycketsom möjligt inom sitt närpolisområde. Det är därför angeläget att intenärpolisernas tid upptas av för mycket inre tjänst. En annan angelägen åtgärdför att stärka närpolisreformens genomslag är att begränsa närpolisens ansvarför utryckningsverksamhet. En av intentionerna bakom närpolisreformen,från () sida, var nämligen att närpolisen skulle ha ettsådant begränsat utryckningsansvar, för att planerade aktiviteter skulle kunnagenomföras på ett effektivt sätt. Erfarenheterna från visar emellertid attnärpolisen ofta får rycka in och förstärka utryckningen. Detta bidrar till attmånga närpolistjänster inte är besatta, vilket i förlängningen innebär attförutsättningarna för närpolisreformen allvarligt rubbas. Vad som ovan sagtsom närpolisens tid för inre tjänst och begränsat utryckningsansvar bör gesregeringen till känna.Eftersom konsekvenserna av den nya organisationen går att bedöma förstnu, då reformarbetet i huvudsak är avklarat, är det inteaktuellt med ytterligare organisationsförändringar, såsom t.ex. ett förändrathuvudmannaskap.I början av 1990-talet ålades polisen att spara för att minska lönekostnader-na. Inga poliser sades upp, men omkring 1 700 civilanställda har fått lämnaverksamheten. Lönekostnaden uppgår , enligt RPS, till av en polis-myndighets totala budget. Antalet civilanställda uppgick till 5 522medan antalet poliser uppgick till 16 429. Polisens personalkostnader harminskat . Antalet poliser kommer, enligt Rikspolisstyrelsensprognos, att ytterligare minska från dagens nivå. Till detta kommeratt rekryteringsbehovet , som regeringen framhåller i prop1999/2000:1 utgiftsområde 4, påverkas av den relativt höga medelåldern ochen förväntad ökad rörlighet bland främst yngre poliser. Statsmakterna hartidigare uppskattat behovet till minst 16 700 poliser, om än den exakta siffraninte är möjlig att låsa med hänsyn till framtida behov och förutsättningar.Trots allt måste rekryteringen av poliser väsentligt öka och därför är detpositivt att kapaciteten på polisutbildningen i ska utnyttjas tillfullooch att polisutbildning inrättas även på andra orter som senast i isamarbete med universitetet.Att polisutbildning nu förläggs till torde kraftigt bidra till en för-bättrad rekrytering av poliser till Norrlandslänen, där rekryteringssituationenför närvarande är bekymmersam. Exempelvis är det ingen av de aspirantersom nu är ute på praktik som gör sin tjänstgöring i . Medelåldern ärockså hög i synnerhet just inom Norrlandspolisen.För närvarande sköts antagningen till polisutbildningen av RPS ochPliktverket. Det vore mer naturligt att själv skötte detta.Därför anser vi att antagningsförfarandet bör bli föremål för översyn, däransvaret för antagningen övervägs. Detta bör ges regeringen till känna.I dag ser vi fortfarande problem med hur polismyndighetens resurserfördelas över hela landet och hur organisationen fungerar. Det finns påflera håll brister i resursanvändningen då schemalagd arbetstid inte stämmeröverens med behoven och att vakanta tjänster inte kan tillsättas. I denovannämnda rapporten från revisorer noterar dessa "med för-våning" att andelen tjänstgörande poliser minskat ochbetonar vikten av att ett tillräckligt antal poliser tjänstgör under helgnätter.Rikspolisstyrelsens arbetsgrupp mot våld har som en rekommendation angettatt varje polismyndighet med rationell personalplanering bör kunna se till att15-16 % av poliserna bör tjänstgöra . anseratt polisen måste jobba på de tider som de bäst behövs och att detta innefattaratt ett tillräckligt antal poliser måste tjänstgöra kvälls-, natt- och helgtid.Vadsom ovan sägs om polisernas kvälls-, natt- och helgtjänstgöring bör gesregeringen till känna.Polisväsendet måste vara flexibelt och snabbt kunna möta en ny situationpå lokal nivå. Statsmakterna har att kontinuerligt följa denna utveckling ochvid behov ingripa för att tillse att polisorganisationen fungerar optimalt. Föratt detta skall vara möjligt är det en förutsättning att det finns tillgång tillpolis under dygnets alla timmar i varje kommun och varje stadsdel i de storastäderna. Storstäderna och andra områden med omfattande och kvalificeradbrottslighet kräver, enligt revisorer, större utryckningsorgani-sation och kvalificerade brottsutredningar. För att möta glesbygdens speciellaproblem med långa avstånd är det av vikt att det vid fördelningen avpolisresurser inom landet finns en särskild glesbygdsfaktor. Vad som ovansagts om tillgång till polis och särskild glesbygdsfaktor vid tilldelningen avresurser bör ges regeringen till känna.Regeringens förslag i budgetpropositionen att överväga att som komp-lement till polisen i glesbygd använda en reservpolis, baserad på denbefintliga polisorganisationen, bör däremot avvisas. kan inte senågon anledning till varför glesbygden skulle ha en sämre sorts poliser.Riksdagen bör avslå regeringens förslag avseende reservpoliser.Polisens arbetsuppgifter bör renodlas på så sätt att polisen kan ägna sig åtdet den är bra på, dvs att sköta de polisiära uppgifterna, medan civilanställdaska ägna sig åt det de är bra på, dvs att sköta den dagliga praktiska ochadministrativa delen av polisens arbete. verkar för att civil-anställda i högre utsträckning anställs inom polisen. Vad som ovan sägs omett ökat behov av civilanställda inom polisen bör ges regeringen till känna.Det vore också värt att undersöka om inte vissa av polisens arbetsuppgifterav mer administrativ karaktär kan flyttas till andra myndigheter. Detta gällert ex trafikövervakning, vissa sjöbevakningsuppgifter, hanteringen av vilt-olyckor, trafikolyckor utan personskador, utställande av pass o d. En utred-ning som belyser dessa frågor bör tillsättas. Detta bör ges regeringen tillkänna.Riksdagens revisorer har undersökt förundersökningarnas kvalitet och ideras enkätundersökningar framkommer att många domare, advokater ochutredare anser att kvaliteten försämrats . Det är därförangeläget att polisen ständigt följer upp och utvecklar brottsutredningsverk-samheten. Erfarenheterna från de modeller för kvalitetssäkring av brotts-utredningar som finns bör i högre utsträcknings tas tillvara och spridas inompolisen. Ett annat viktigt led i att kvalitetssäkra brottsutredningar och slåvaktom rättssäkerheten är att utveckla förhörstekniken och förhörsmetodiken.Riksrevisionsverket () har också studerat polisens brottsutredandeverksamhet och har bland annat funnit brister i samordningen mellankriminal- och ordningspoliser. Verket föreslår att samordningen skulle kunnaförbättras genom att inrätta jourgrupper. RRV påpekar också att teknikstödetför polisens utredningsarbete är otillräckligt. Detta måste ses över. Vad somovan sägs om brister i polisens brottsutredningsverksamhet och otillräckligtteknikstöd bör ges regeringen till känna.Polisens kostnader för uppgifter som ankommer på dem enligt ordnings-lagen, som exempelvis bevakningen av offentliga tillställningar, bör bliföremål för en översyn. Det är inte givet att sådana kostnader ska finansierasav polisen. Detta bör ges regeringen till känna.Trots att antalet anmälda post- och bankrån är det lägsta sedan mitten av1970-talet, är det angeläget att erbjuda ett starkt skydd för post- ochbankkontor på småorter. Rånen har blivit svårare att genomföra eftersommöjligheterna att komma över kontanter minskat, vilket tenderat att leda tillatt alltfler småorter utsatts för post- och bankrån. Det är angeläget attstatsmakterna inte kapitulerar inför denna utveckling, utan tvärtom skärperskyddet för de mindre . Detta bör ges regeringen tillkänna.Nationella insatsstyrkans verksamhetsområde föreslås nu utvidgas till attinte längre endast omfatta bekämpandet av terroraktioner. Centerpartietvälkomnar denna utvidgning. Däremot befarar vi att styrkan inte kommer attfå en eftersträvansvärd ställning inom i län.Vi är oroliga över att styrkans kompetens urholkas och att den inte kommeratt ha förutsättningar att vara den nationella resurs den är avsedd att vara omden organiseras inom i . Istället börnationella insatsstyrkan ha sin organisatoriska hemvist vid Rikspolis-styrelsen. Detta bör ges regeringen till känna.Sverige förväntas bli operativ medlem i under nästahöst. I och med det kommer bland annat möjligheterna att jaga misstänktabrottslingar på grannländernas territorium att förbättras. För att utvecklasamarbetet och underlätta brottsbekämpningen i de regioner där Sverigeangränsar till andra länder, vill vi föreslå en försöksverksamhet med dennainriktning i Tornedalskommunerna . IÖvertorneå sköts väsentliga delar av samhällsservicen (t ex rädd-ningstjänst, akutsjukvård, turisminformation) gemensamt eller i samarbetemed grannkommunen Ylitornio på finska sidan. Till dessa svenska kommu-ner kommer bland annat finska brottslingar, och de nuvarande möjligheternaatt vid en akut situation följa dessa in på finskt territorium är obefintliga.Vadsom ovan sägs om att inleda försöksverksamhet med gränsöverskridandepolissamarbete i bör ges regeringen till känna.ÅklagarväsendetÅklagarväsendet har en nyorganisation, där landet är indelat i sex åklagardistrikt meden åklagarmyndighet i varje. Varje regionalåklagarmyndighet består av ett antal åklagarkammare. Ijanuari 1999 fanns det ca 600 åklagare och ca 300administratörer anställda inom åklagarväsendet, fördeladeöver 38 åklagarkamrar. Åklagarväsendets uppgift är attgarantera den enskilde rättssäkerhet och rättstrygghet och setill att den som begår brott lagförs.Åklagarväsendet har tagit sig igenom omorganisationen på ett föredömligtsätt. Man har analyserat problemen, vidtagit åtgärder och kommit framåt.Detta gäller också i allra högsta grad det sätt på vilket man tacklat den förnågra år sedan bekymmersamma rekryteringssituationen.Utvecklingen inom rättsväsendet i stort mot mer komplicerade mål åter-speglas också inom åklagarväsendet. Att den genomsnittliga förhandlings-tiden i tingsrätt har ökat liksom antalet brottmål med längre förhandlingstidän , vittnar om att ärendena har blivit svårare och mer resurs-krävande. Åklagarna har dock 1997 återtagit den arbetskapacitet man hadeföre omorganisationen, genom att lagföringsprocenten höjts. Detta förklararRiksåklagaren () med att dels åklagarna och administratörerna gjortbetydande arbetsinsatser, dels att reformen skapat möjligheter för åklagarnaatt tillägna sig nya metoder och instrument för en effektivare brotts-bekämpning.Idag tvingas många åklagare att resa till olika tingsrätter och för att minskaantalet resor tar de ofta varandras mål vid huvudförhandlingarna. Detta ärdomarna missnöjda med och menar att rättegångarna blir sämre näråklagarna inte för talan i sina egna mål och att de heller inte har kännedomom förhållanden på orten. Inte heller åklagarna själva är nöjda med dennaordning utan menar att resorna till olika tingsrätter är tidsödande och tar tidfrån egentligt åklagararbete. Istället borde möjligheten att knyta åklagarnatillvissa tingsrätter prövas. Detta bör ges regeringen till känna.DomstolsväsendetDen nuvarande domstolsorganisationen och dess geografiskaplaceringar har gällt sedan 1971 års domstolsreform. Under1990-talet har domstolarnas organisation och placeringdebatterats och krav på att reformera domstolsväsendet harrests.TingsrättsorganisationenSedan den 1 oktober 1996 finns 95 tingsrätter och vissa avdessa har även förhandlingar på andra orter utöver den ortdär tingsrätten ligger (det finns 26 sådana tingsställen).Tingsrätterna, som alla varierar i storlek, ligger ganska tätt isödra , medan det är betydligt glesare mellan dem inorra.