mot · GM02Fi14 · 1999-04-29 00:00:00 — De uppmanar att sänka skatterna -vilket förutsätter en utgiftsanpassning till den långsiktigt hållbaraskattenivån- avreglera arbetsmarknaden och stärka företagsamhetens villkor.Inhemska bedömare säger detsamma. Det råder i själva verket stor enighetom att den politik som bland andra vi moderater har förespråkat är den sommåste till för att få fart på tillväxten och nå en långsiktigt stabiltillväxttaktöver och inte under genomsnittet för och om just nu inte befinner sig i en akut ekonomisk ellerfinansiell kris är det alldeles uppenbart att varken företag eller medborgaretror att den långsiktiga utvecklingen kommer att bli lika gynnsam i Sverigesom i andra länder. Konsekvensen blir att vårt land dräneras på de resursersom skall trygga morgondagens välstånd. Skattebaserna krymper närmänniskor och kapital flyttar ut, och det blir allt svårare att upprätthållasåvälden allmänna levnadsstandarden som kvaliteten inom viktiga områden somskola, sjukvård och omsorgen om de gamla.Sverige har byggt sitt välstånd på ett inte ringa antalexportföretag, som producerat för andra marknader än den inhemska. Under1990-talet har blivit beroende av ett - möjligen två - av dessaexportföretag i en utsträckning som saknar motstycke i vår modernaekonomiska historia. Hårdraget kan dagens liknas vid ett den globalaekonomins . Och när de stora företagen drar sina färde och endastett fåtal växande företag tillkommer blir en motsvarande reduktion avlevnadsstandarden ofrånkomlig.Detta är ingen hotbild. Det är en process som pågår sedan åtskilligadecennier och som avspeglas i siffrorna över sjunkande välståndrelativt omvärlden. har bara förlorat enhalv miljon arbetstillfällen. En halv miljon möjligheter till egen försörjninghar försvunnit. Och omvänt har en halv miljon människor, som kan kräva attförsörjas av andra, tillkommit. Kakan växer förvisso något, men inte i dentakt som krävs för att hindra att bitarna krymper.Tillväxtpolitiken genom en strukturell förnyelse blir med vårt synsätt heltavgörande för att bryta den nedåtgående trenden och börja återta vad som harförlorats. Politiken måste bryta sig loss från det kortsiktiga manövrerandetsoch de tillfälliga anpassningarnas tyranni. Besluten i riksdag och regeringmåste fattas långsiktigt och med målet att göra till en nation därarbete, företagande och investeringar åtnjuter ett klimat som tillhör de bästa ivärlden.Politiken som konstruktiv drivkraftLångsiktighet är en nödvändig förutsättning för enframgångsrik tillväxtpolitik. Den återgång till traditionellsocialdemokratisk utgiftspolitik som regeringen annonserarbland annat i vårpropositionen, en politik som skapat destrukturella bristerna, är dessvärre också ett besked om attSverige slår in på en väg som ledertill ett sämre företagsklimat istället för ett bättre.När regeringen passivt och viljelöst faller till föga för vänsterpopulistiskaströmningar, som inte bara förespråkar en upprepning av gjorda misstag utandessutom föreslår nya steg på det sluttande planet, istället för att gå i tätenföropinionsbildningen för det nödvändiga reformarbetet, är detta också signalentill investerare och företagare att sakernas tillstånd kommer att förvärrasinnan de kan bli bättre.Politiken måste återigen bli en positiv kraft i det svenska samhällslivet.Under alltför många år har politiska beslut handlat om att resa hinder motarbete, skapande och företagande och om att beröva enskilda människorfrukterna av deras insatser. Det har varit en politik mot medborgarna och fördet offentliga, mot människorna och för de starka och mäktiga organisa-tionerna.Människan har reducerats till ett skatteobjekt utan eget ansvar och varsfrihet har betraktats som ett hinder för den offentliga maktutövningen och depolitiska mål som varit dess syfte. Företag och företagare har förväntats görasitt oavsett hur mycket av produktionsresultatet som dras in till stat ochkommun. På samma sätt har man utgått ifrån att vanliga inkomsttagare intebryr sig om huruvida det är genom bidrag eller arbetsinkomster som deklarar sin försörjning.Samhället har begreppsmässigt gjorts liktydigt med staten. Och närretoriken också har blivit praktiken, har människans frihet ochoberoende kommit att betraktas som en eftergift istället för ett mål.Det råder knappast någon tvekan om att svårigheter att följa medi den dynamiska omvandling som sker i världen sammanhänger med kvar-dröjande socialistiskt inspirerade tänkesätt och föreställningar i politiken,vilka i andra länder har förpassats till historiens skräpkammare. Dit hörföreställningen att välfärdspolitik handlar om fördelning och inte omskapande, att höga skatter inte har någon betydelse för tillväxten, attoffentligverksamhet, oberoende av kvalitet, skulle vara mer mänsklig och uttryck fören högre moral än enskild samt att individens fri- och rättigheter är fruktenav politiska beslut och inte av människans existens som just människa.I den värld som förändras premieras skapandet, de nya idéerna,experimentlustan och viljan till förnyelse.Politiken måste erbjuda en vision om en liksom kraftenoch kompetensen att formulera och staka ut de vägar som leder från dagensverklighet till morgondagens vision. Det uppdrag som ligger på svenskafolkets valda företrädare är inte att nostalgiskt drömma om den tid som flytt.Inte att slå sig till ro med att förvalta det som är. Uppdraget är att vara denkraft för förnyelse och förändring som behöver.Ekonomiska utsikterDen internationella utvecklingenTillväxten i världsekonomin förväntas bli lägre 1999 än1998. Detta återspeglas i en sjunkande tillväxttakt för deninternationella handeln. Avmattningen har i flera ledandeländer mötts med räntesänkningar, vilket varit möjligt,eftersom inflationstakten sjunkit, något som kommit tilluttryck i bl.a. låga råvarupriser.I håller sig ändå tillväxten överraskande väl uppe.Expansionen har pågått . var BNP-ökningen ,och förutsägelser om en markant dämpning av tillväxttakten verkar kommapå skam. Trots att arbetslösheten är nere i , kan inget tryck uppåt pålöner och priser avläsas. Den informationstekniska utvecklingen medföroanade produktivitetsvinster. Därtill kommer att globaliseringen lett till enskärpt internationell konkurrens. Den uthålliga tillväxten förefaller ha flyttatupp på en högre nivå.Överhuvudtaget verkar det som om den anglosachsiska modellen medöppna marknader och lägre skatter medger en högre tillväxttakt, samtidigtsom arbetslösheten kan hållas på en lägre nivå. , därregeringen fullföljer och Majors politik, har under senare åruppvisat en bättre utveckling än , och detsamma kan sägasom i jämförelse med länder i Asien.Nedgången i har pågått ungefär som uppgången i USA.Trots upprepade stimulanspaket och en ränta nära noll får ekonomin svårt attkomma igång, så länge de finansiella obalanserna inte rättas till. Även iövrigt kan krisen i tillväxtekonomierna i bl.a. och väntasbli värre och mer långvarig än vad som tidigare förutsetts. Ljustecken kandock skönjas i t.ex. och , där man undvikit att mötapåfrestningarna med regleringar. Det är inte för mycket marknad somframkallat den s.k. Asienkrisen utan för lite.I euroområdet präglas perifera, mindre länder av en god tillväxt, medan deledande ekonomierna i centrum utvecklas svagare. väntar sedanlänge på avregleringar, subventionsminskningar och skattesänkningar. Dennyligen avgångne finansministern skapade dessutom med sinauttalanden oro i näringslivet, vilket haft en dämpande verkan. Tillväxten iFrankrike är något bättre, men även där finns mycket av centralism ochpolitisk styrning. () har efter den senaste storaräntesänkningen uppmanat regeringar att skyndsamtgenomföra nödvändiga strukturella reformer.I står den tidigare så starka tillväxten inför en markant dämpning.Export och investeringar utvecklas svagare. I och stramasden inhemska efterfrågan åt, medan denna i förutses bli fortsatt starkoch bidra till den framtidstro som införandet av euron skapat.Tillväxten i i försvagas tillväxten. Regeringen bedömer ivårpropositionen att den skall bli . Det är sammaprognos som () gör, medan t.ex.Industriförbundet förutspår en så låg ökningstakt som 1,5 %.Som framgår av tabell 3.1 har regeringen reviderat ned sinatillväxtsiffror avsevärt jämfört med vad som ställdes i utsiktinför och vid tiden för valet. Den moderata kritiken föröveroptimism - bl.a. i partimotionen 1998/99:Fi208 - harsåledes visat sig riktig. Det bör också noteras att när det ivårpropositionen räknas med en BNP-ökning på både2001 och 2002, är detta endast ett antagande, baserat påförutsättningen att den långsiktiga tillväxttakten är ochatt det finns lediga produktionsresurser motsvarandeytterligare per år.Tabell 3.1Tillväxten enligt regeringens olika bedömningarTabell 2: (1999 2000 2001 )ekonomi utmärks f.n. av en tudelning, som ärmotsatt den som gällde . Medanindustrikonjunkturen är svag, bedöms den inhemska privataefterfrågan bli stark. Detta återspeglas i skildaframtidsförväntningar: företagen är tämligen pessimistiska,medan hushållen ser ljusare . En förklaring tilldenna motsättning kan vara den låga inflationstakten.Företagen har - bl.a. till följd av skärpt internationellkonkurrens - svårt att höja sina priser för att försvaravinsterna, medan löntagarna trots lönehöjningar fåren god realinkomstutveckling och kan öka sin konsumtion.Så småningom torde dock de båda tendenserna närma sigvarandra, och frågan är vilken av dem som får överhanden.Nedgången i världshandeln slår igenom i en svag exportorderingång.Exportrådet förutser en mindre exportökning än vad regeringen gör. Dettapåverkar naturligtvis produktionsvolymen i industrin negativt, vilket hållertillbaka investeringarna, i synnerhet som många företag uppfattar sina lagersom för stora.Även byggnadsverksamheten går på lågvarv. I vårpropositionen skriverregeringen: "Till skillnad från väntas även bostads-investeringarna tillta." Påståendet är uppenbart felaktigt. harregeringen väntat att bostadsbyggandet skall öka, men sedan den storaskatteomläggningen gjort boendekonsumtion relativt sett dyrare kommerefterfrågan att vara svag, så länge en anpassning till de nya villkoren pågår.Det bör observeras att i den bedömda uppgången av bostadsinvesteringarnatorde även ingå kostnader för rivning av hyreshus.Förväntningarna om en god ökning av den privata konsumtionen baserasfrämst på en gynnsam utveckling av de disponibla realinkomsterna. Fråganär emellertid om hushållens optimism håller i sig. Arbetslösheten är fortsattstor, och den svaga industrikonjunkturen har redan medfört en klar ökning avantalet varsel. Oro för framtiden kan medföra att sparkvoten inte förblir sålåg som regeringen väntar sig. Ett större hushållssparande är f.ö. positivt förSveriges framtida utveckling.Utan närmare motivering räknar regeringen med en betydligt mindreimportökning än vad KI gör. Därmed blir nettoexporten positiv, vilketmedför att utrikeshandeln ger ett positivt bidrag till försörjningsbalansen.Men regeringens optimistiska bedömning av den privata konsumtionenförefaller svår att förena med en kraftigt minskad importtillväxt.En sammanvägning av de olika faktorer som här berörts leder tillslutsatsen att regeringen inte överskattar den framtida tillväxten på sammatydliga sätt som under . Det finns emellertid tendenser - bådeinternationellt och här hemma - som pekar mot att BNP-ökningen likagärna kan hamna under som . Beträffande 2000 finns det tecken påatt den uppgång som väntas under återstoden av innevarande år kan kommaatt brytas tämligen . Överhuvudtaget är det en svaghet att regeringengrundar sina ekonomiska kalkyler på tillväxtsiffror framåt i tidenutan att räkna med möjligheten att konjunktursvängningar kan inträffa.ArbetsmarknadenSom framgår av tabell 3.2 har regeringen nu reviderat ävensin prognos för den öppna arbetslösheten till det sämre. Ändåhar KI i sin avgivna vårrapport större tal än vad som anges i vårpropositionen. KI har ju också -i likhet med alla andra seriösa bedömare - hävdat attregeringens mål att nå ned till intekommer att nås. Inte ens enligt vårpropositionen blir denöppna arbetslösheten lägre än , och dåhar man ändå utgått från optimistiska antaganden förtillväxten fram till dess.Tabell 3.2Öppen arbetslöshet enligt regeringens olika bedömningarTabell 3: (1999 2000 2001 )Den öppna arbetslösheten är endast en del avundersysselsättningens problem. De arbetslösas svårigheteratt få jobb kan till en del döljas genom arbetsmarknads- ochutbildningsåtgärder. I tabell 3.3 redovisas utvecklingen avden totala arbetslösheten sedan Socialdemokraterna tog överregeringsmakten. Som synes förbättras siffrorna obetydligtöver tiden, och väntas totalnivån fortfarande liggaklart över 10 %.Tabell 3.3Total arbetslöshet 1995-2000Tabell 4: (1995 1996 1997 1998 1999²) 2000²) )¹) Utgår från helårssiffror på 30 000 personer 1997 och 80 000 personerdärefter.²) PrognoserTrots att regeringen i vårpropositionens tabeller medger attden öppna arbetslösheten blir avsevärt större än 2000,hävdar den att målet ligger fast. Det sägs att, om det visar signödvändigt, ytterligare åtgärder skall föreslås utöver vad somredovisas. Men varför sker då inte detta när prognosen såentydigt pekar mot ett överskridande? Och vad menas medformuleringen "målet om en halverad öppen arbetslöshet tillår 2000 ligger fast som ett riktmärke för den ekonomiskapolitiken"? Är det något man siktar emot utan hopp om attträffa?Regeringens målformuleringar på arbetsmarknadsområdet skapar merförvirring än vägledning. har det angetts ett mål även försysselsättningen. Andelen sysselsatta i åldern skall höjas till 80 %2004. Även detta mål har såväl KI som AMS bedömt som ouppnåeligt. Somframgår av tabell 3.4 skulle andelen sysselsatta 2002 nå . Med enframskrivning av en årlig förbättring på , vilken vilar påregeringens optimistiska tillväxtantaganden, skulle man ändå inte kommalängre än till 2004. Men även på denna punkt lämnas detförsäkringar om att målet ligger fast.Tabell 3.4Andelen sysselsatta 1998-2002Tabell 5: (1998 1999 2000 2001 2002 )Ett sätt att förena prognoser om en svag tillväxt och enhygglig sysselsättningsutveckling med varandra är att antaatt produktivitetsförbättringen inte skall bli så stor. Så skerockså i regeringens och - än mer påtagligt - i KI:s kalkyler.Men en långsam höjning av arbetsproduktiviteten betyder juatt landets konkurrenskraft försvagas och att befolkningenfår finna sig i att levnadsstandarden sjunker i jämförelse medandra länders.I avsaknad av strukturella reformer - främst skattesänkningar ochavregleringar - kommer regeringens jakt på sina mål för arbetslösheten ochsysselsättningen att förbli fåfäng. Ett nyckelbegrepp i detta sammanhang ärjämviktsarbetslösheten, dvs. den nivå under vilken inflationen skjuter fart.Passeras denna punkt måste strama åt penningpolitiken, och deneftersträvade sysselsättningsökningen uteblir. Jämviktsarbetslöshetenberäknas nu - av bl. a. - för del ligga vid 6-7 %.LO-ekonomerna med i spetsen har angett attjämviktspunkten vad avser den totala arbetslösheten ligger vid . Viceriksbankschefen har anslutit sig till denna bedömning ochtillfogat att den konjunkturella arbetslösheten inte torde vara mer än ca1 %, medan återstoden är strukturell.Med en genomsnittlig produktivitetsökning på och därtill enviss årlig tillväxt i arbetskraften måste tillväxten uppgå till förattnågon markant minskning av arbetslösheten skall komma till stånd. Medregeringens nedreviderade men fortfarande optimistiska tillväxtsiffror för denärmaste åren finns en sådan utveckling inte i sikte. Det krävs skyndsammastrukturåtgärder, om skall komma ned till denarbetslöshetsnivå som råder i anglosachsiska länder, t.ex. Förenta staterna.Vårpropositionen - ettbesvikelsens dokumentInga strukturreformerFör den som tagit fasta på regeringens utfästelser att ta sig anSveriges strukturproblem medför vårpropositionen sviknaförväntningar. Det beror inte i första hand på att den av sinfrämste upphovsman dömdes ut som överspelad, redan innanden hade hunnit bli offentlig. Än värre är att där inte finnsnågra förslag om de skattelättnader och de avregleringar somkrävs för ökad tillväxt och fler jobb. Överhuvudtaget handlarpropositionen i endast ringa utsträckning om ekonomi.Däremot talas det åtskilligt om arbetsmarknadsåtgärder ochkompetenshöjande insatser. Dessa är viktiga i sig, men dethjälper inte att arbetskraften är väl , om det brister iförutsättningarna för näringsverksamhet - det s.k.näringsklimatet.I regeringsförklaringen efter valet utlovades åtgärder för ökad tillväxt ochfler jobb, och flera departement slogs samman till ett superdepartement, lettav två tillväxtministrar. En aktiv Europapolitik ställdes också i utsikt. Inteens i vårpropositionen, som ändå lämnas efter valet, blirdet mycket mer än prat. Om blir det knappt ens det - trots löften omen bred debatt och ett omfattande informations- och folkbildningsarbete omEMU gäller tydligen principen "locket på", åtminstone fram till valet tillEuropaparlamentet den 13 juni.Trots klara varningssignaler som tendenser till utflyttning av företag ochvälutbildad arbetskraft tycks regeringen inte kunna samla sig till effektivaåtgärder mot strukturfelen i ekonomi. En viktig förklaring är attSocialdemokraterna efter sitt valnederlag vänt sig åt vänster för stöd. MenVänsterpartiets grundidé är att bekämpa enskilt företagande, och Miljöpartietär i princip motståndare till tillväxt. Båda partierna är dessutom negativa tilleuron och vill t.o.m. föra ut ur EU.Riksdagspartierna inbjöds i regeringsförklaringen till överläggningar omutformningen av framtidens skatter. Efter att ha aviserats inleddesskattesamtalen och har bedrivits i snigelfart. Redanfrån början stod det klart att regeringen inte var beredd att skapa utrymme försnabba och rejäla skattesänkningar genom att spara på statsbudgetensutgiftssida. Utrymme skulle uppstå genom att det - utöver målsattaamorteringar på statsskulden - uppkom ett överskott, som kunde användasför överföringar till hushållen. Något sådant överskott beräknas inte föreliggaförrän 2001. I vårpropositionen konstateras det kallt att "skattepolitikenslångsiktiga inriktning och möjligheterna att genomföra en omfattandeskattereform får behandlas i annat sammanhang".Till strukturfelen i ekonomi hör de stelheter på arbetsmarknadensom orsakas av en otidsenlig arbetsrättslig lagstiftning och starka fackligaorganisationers benägenhet att sätta de arbetslösas intressen åt sidan. Efterattlänge förgäves ha hoppats på att arbetsmarknadens parter självaförhandlingsvägen skulle finna en lösning på problemen uppdrog regeringenåt förre statssekreteraren att utarbeta förslag med sikte på enbättre fungerande lönebildning. Med hänsyn till ärendets känsliga natur fickhan dock till uppgift att bli färdig först efter valet.Öberg lade fram ett betänkande om bl.a. ett förstärktmedlingsinstitut och stramare konfliktregler med inriktning på att skapa enbättre balans mellan arbetsgivare och löntagarorganisationer. Sålundaföreslogs att rätten till sympatiåtgärder skulle begränsas, att ettproportionalitetskrav skulle införas beträffande möjligheten till stridsåtgärderoch att ett förbud mot stridsåtgärder mot enmans- eller familjeföretag skulleåterinföras.Särskilt löntagarsidan var angelägen om att undvika en lagreglering avdetta slag. Ändå bröt de s.k. tillväxtsamtalen mellan LO, TCO, ochSAF samman . Sprängpunkten var LO:s krav atthuvudorganisationerna skulle tilldelas en roll i löneförhandlingarna, vilketmötte ett bestämt motstånd, inte bara hos SAF utan även hos TCO ochSACO.Regeringen har förklarat att alternativet till en uppgörelse mellan parternaär lagstiftning. Trots att lagförslag fanns utarbetade gjordes i början av åretett nytt försök till övertalning med hjälp av de båda "samsynsmännen"och . De anmälde emellertid i en knappttresidig skrivelse sitt misslyckande. I finansplanen beskrivs detta som att detvå samsynsmännen kommit fram till att det finns betydande motsättningarmellan parterna. Men regeringens förslag till regelverk för lönebildningenskjuts upp till hösten.Parallellt med skatteförhandlingar och samsynsöverläggningar har detockså förts tillväxtsamtal mellan näringsminister och engrupp företagare. Även här blev resultatet synnerligen magert, men manenades i alla fall om att inkomstskatterna skulle sänkas och attmarginalskatterna skulle minskas successivt i alla inkomstlägen med startfrån . Finansministern avfärdade detta som en opinionsyttring blandandra, och tillväxtgruppens arbete har inte avsatt några spår ivårpropositionen annat än vad avser de fackliga företrädarnas önskemål omkompetenshöjande åtgärder. Sveket mot företagen - samt mot tillväxten ochjobben - är fullbordat.Ingen EuropapolitikInte heller i vårpropositionen lämnas något besked omregeringens syn på frågan om eurons införande i Sverige.Regeringens senfärdighet att själv ta ställning, att förberedaoch att bilda opinion för ett införande av euron har fåttnegativa konsekvenser för , såväl ekonomiskt sompolitiskt. Tydligast är att den svenska kronandrabbades betydligt hårdare än de blivande euroländernasvalutor av den finansiella oron under andra halvåret 1998.Den har svängt mer och dessutom långsiktigt försvagats.Betecknande nog stärktes kronan och räntorna sjönk när statsministernstrax gjorde uttalanden som tolkades som mer positiva till ettinförande av euron . Tydligen bedömdes stämningen därmed hablivit alltför positiv, och för att lugna den splittrade partiopinionenskickadesnågra av statsministerns närmaste medarbetare i statsrådskretsen ut för attanmäla tveksamhet. Statsministern har också anslagit en mer betänksam ton,och kronan har åter försvagats.Sveriges utanförskap har naturligtvis en negativ inverkan på företagensvilja att satsa och verka i . Ett snabbt beslut att införa euron i vårtland är ingen garanti mot fortsatta förluster av företag och jobb, men detskulle ge större möjligheter för att strömmen även kunde gå i motsattriktning.Utanförskapet får även politiska konsekvenser för . Rent konkrethar vi inte kunnat delta i detaljbesluten angående ECB och den penning-politik som skall föras. Vi är utestängda från diskussionerna i Euro-11, dvs.det forum där mycket av den ekonomisk-politiska samordningen inom EUsker. Men därutöver får räkna med att vårt inflytande inom EU blirmindre även utanför det ekonomiska området.Regeringen visar i vårpropositionen större intresse för EU:s syssel-sättningspolitik. Men kännetecknande för uppträdande på dettaområde är att regeringen tillstyrkt rekommendationer till medlemsländernaom sysselsättningsfrämjande åtgärder, som den sedan vägrat att genomförapå hemmaplan. Det har gällt uppmaningar till skattesänkningar, av-regleringar och reformer i socialförsäkringarna. Bland annat har det ställtskrav på att varje medlemsstat skall fastställa ett mål för en gradvis minskningav den totala skattebördan och ett mål för en gradvis minskning avskattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna. Sådana målangivelser lyserdock med sin frånvaro i vårpropositionen - och annorstädes.I finansplanen uttalas tillfredsställelse med utfallet av förhandlingarna omden s.k. Det går dock inte att förneka att den finansiella ramenför EU:s nuvarande 15 medlemsländer hamnade på ca motav eftersträvade 85 miljarder. Vad bördefördelningen beträffaruppnådde inte någon "nettobidragskorrigeringsmekanism". Som ettslags kompensation fick vårt land ett utvidgat strukturstöd, vars konstruktiondock riskerar att medföra snedvridningar i regionalpolitiken. Det finns ingetsom säger att har det så mycket svårare än t.ex. ellerKalmar. På den gemensamma jordbrukspolitikens område blev det inte allsden avreglering och marknadsanpassning som krävs med hänsyn till denförestående utvidgningen med nya medlemsländer och den kommandeWTO-rundan. Särskilt saknas ett inslag av "degressivitet", dvs. successivneddragning av stödet.I regeringsförklaringen hette det: "skall aktivt bidra till att formaEuropas framtid." som förflutit har detvarit svårt att urskilja tecken på en sådan offensiv.