mot · GN02U620 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:U620av , ()Demokrati och mänskliga rättigheter i Iran1 InledningFör något genomfördes i ett presidentval, varsutgång väckte stor uppmärksamhet och även vissa förhoppningar ompositiva förändringar i landet - förhoppningar om större respekt förmänskliga rättigheter och ett mer demokratiskt samhällssystem. Valetstod mellan två kandidater - Nathek , som varit talman iparlamentet och . var känd som ortodox muslimoch motståndare till förändringar. Khatemi som något mer "liberal".Båda hade godkänts som kandidater av det s.k. , som har tilluppgift att se till att de som kandiderar till olika poster i samhället ärrättrogna muslimer.Allmänt ansågs Khatemi som chanslös. Alla medier - tidningar, TV ochradio gick helt i Nooris ledband. Likafullt var det Khatemi som vann. I ettval med ett högt valdeltagande fick han av rösterna. Det var enytterst uppseendeväckande valseger för Khatemi.Valutgången visade med all önskvärd tydlighet en sak: Befolkningen villeinte ha Nathek och vad han stod för. Valet visade att man inte ville haden regim man hade haft . Khatemi var det endaalternativet för att visa sitt missnöje med regimen.2 Regeringen, regimen och de mänskliga rättig-heternaMen presidenten har inte all makt. I och med valet av Khatemi tillpresident blev det klart att nu fanns olika tendenser inom regimen - ensom representerades av presidenten och hans regering och en annan somföreträddes av Khamenei och ledningarna för säkerhetstjänsten, polisen,militären och domstolarna. Efter valet av Khatemi blev det viktigt attskilja på regeringen och regimen. Regeringen drev en officiell politisklinje, men det har inte varit den som i praktiken tillämpats i landet,eftersom det är andra än presidenten som bestämmer vad som händerinom polisen, militären och vid domstolarna. Presidenten har talat varmtom att stärka kvinnornas ställning, som Khameneis anhängarekunnat stena ihjäl kvinnor för påstådda äktenskapsbrott och andraförseelser. (När det gäller regimens förtryck av kvinnor hänvisar vi tillvår gemensamma motion från .) Presidenten kan t.ex. tala sigvarm för yttrandefriheten som det reaktionära parlamentet, därNathek är talman, kan besluta att införa lagar som begränsarpressfriheten. Brotten mot de mänskliga rättigheterna har fortsatt, trots attpresident givit sken av att situationen varit på väg att förbättras.Den har deltagit i den kritiska dialogen med deniranska regimen. Särskild vikt bör i denna dialog läggas vid brotten motmänskliga rättigheter - framför allt kvinnornas rättigheter. Detta vill vige regeringen till känna.När det gäller bevakningen av hur den iranska regimen respekterar demänskliga rättigheterna bör den verka för att ett upprättas i . Detta vill vi ge regeringen till känna.Som inledning på ett sådant arbete bör med kraft kräva att FN:ssärskilda sändebud för mänskliga rättigheter i , , gesmöjlighet att besöka . Han har förvägrats att besöka landet,trotsatt undertecknat en överenskommelse om detta. Detta vill vi geregeringen till känna.Andra politiska, diplomatiska och ekonomiska punktåtgärder måste ocksåvidtas. Detta vill vi ge regeringen till känna.3 Oppositionens frispråkighet och regimensangrepp på yttrandefrihetenMedan president vill förändra det islamistiska systemet och desspolitiska praktik, vill Khamenei bevara det sådant det var. Khatemi villminska terrorn, förbättra landets anseende utomlands, knyta nyahandelsförbindelser och modernisera ekonomin. Khatemi har mer stödfrån dem som vill se en ekonomisk modernisering av landet, medanKhamenei och de som sällar sig kring honom har stöd hos dem som iekonomiskt avseende är mer konservativa.Samtidigt bör man vara klar över att enorma tillgångar finns samlade idet som kallas De fattigas fond som helt kontrolleras av den politiska makten- i praktiken det islamistiska prästerskapet.Detta är en av orsakerna till att en del av oppositionen utomlands såihärdigt driver kravet på privatisering. Den vill på samma sätt som stora delarav oppositionen i bryta upp den starka koncentrationen avrikedomar i ett fåtals händer. I handlade det om presidentSuhartos familj i vid mening. I handlar det om ett prästerskap. Man gördet också i en sorts desperation som följt av prästerskapets ekonomiskahantering och misshushållning, i vars spår arbetslöshet, korruption ochsociala missförhållanden vuxit med rekordfart. Vid flera företag har deanställda inte fått ut sina löner på månader. När de strejkat eller demonstreratför sina rättmätiga krav har de mötts med brutalt våld. Fackliga rättigheterexisterar inte.De krafter inom det iranska näringslivet som vill se en mer dynamiskekonomisk ordning har befunnit sig i underläge när det gällt makt ochinflytande. De har ställt sig bakom kraven på större yttrande- och pressfrihet.Dessa krafter har på det mediala området haft avsevärda framgångar underde . Mängder av tidskrifter och tidningar har startats, de flesta påett eller annat sätt med udden riktad mot regimen. Den oppositionella pressenhar vunnit gehör hos breda folklager.Regimens brist på politisk öppenhet och ekonomisk konservatism harmedfört ekonomisk stagnation, en omfattande arbetslöshet, social misär ochväxande kritik och opposition.4 Regimens förföljelser av intellektuella samtpolitiskt och religiöst oliktänkandeSärskilt hård har regimen varit mot kritiska intellektuella. Flera författareoch andra kultarbetare har mördats av säkerhetstjänsten eller Hizbollaheller "försvunnit". blev fall särskiltuppmärksammat. Säkerhetstjänsten hade kidnappat samtidigtsom regimen påstod att han rest till . Det uppenbarades attregimen ljög och den blev skandaliserad i den internationella opinionensögon. Efter omfattande internationella protester tilläts lämnalandet. Detta skedde efter det att Khatemi tillträtt som president.Khatemi har sedan försökt att på olika sätt förbättra regimensinternationella anseende, bl.a. genom att förklara fatwan gentemot SalmanRushdie upphävd, vilket senare motsades av gruppen kring Khamenei.Khatemi har besökt i syfte att framställa regimen i bättre dager. Ibörjan av detta år "försvann" dock flera författare bland andra MuhammadhPoujandeh, Muhammadh Mukhtari och . De hittades senaremördade. Det visade sig att det var tjänstemän vid informationsministerietoch säkerhetstjänsten som mördat dem. Mördad blev också den framståendeoppositionsledaren och hans hustru.Religiöst oliktänkande personer har drabbats av omfattande förföljelser,t.ex. människor som konverterat från islam till kristendomen, bahaier ochnyligen också iranska judar. släpades 13 iranska judar infördomstol och anklagades för spioneri. En av de anklagade var dessutomminderårig. Samtliga hotas av dödsstraff.Sverige måste i sina direkta relationer med den iranska regeringen, i EU-och FN-sammanhang verka för att alla författare och journalister gesmöjlighet att fritt ge ut sina verk, tidskrifter och tidningar.Sverige bör i olika internationella organ verka för att omständigheternakring flera författares och politiskt och religiöst oliktänkande människors dödnärmare granskas av en opartisk humanitär organisation.Detta vill vi ge regeringen till känna.5 Regimens angrepp på studenterI juni/beslöt parlamentet och myndigheterna att införa ochtillämpa nya presslagar som starkt begränsade yttrande- ochtryckfriheten. När sålunda tidningen blev förbjuden avmyndigheterna ledde detta förbud till omfattande protester ochdemonstrationer bland studenterna vid flera universitet i och hizbollah-grupperna gick till våldsamt angrepp på studenterna.Flera studenter mördades. Den öppna brutalitet som kom till uttryck var avett slag som man inte sett på länge i Teheran.Detta utlöste ännu större demonstrationer, varvid det stod klart att det intelängre var frågan om att det bara var studenter som demonstrerade. Andraskikt, som var missnöjda med regimen, drogs med i protesterna. Dessademonstrationer och protester var de största sedan revolutionen ochstörtandet av shahen 1979.När demonstrationerna och protesterna nått utanför studenternas krets tillandra delar av samhället insåg tydligen Khamenei att hans egen ochregimens ställning var hotad. Khamenei tvingades framträda och förklara attdet våld som kommit till uttryck från polisens sida mot studenterna var"oacceptabelt".Vad detta fördömande av polisens våld var värt blev klart några dagarsenare efter att regimens anhängare mobiliserats i stora motdemonstrationer.Därvid förklarade att studentdemonstrationerna organiserats avden store - dvs - och av och att man nu måste gå tillvåldsamt angrepp mot regimens fiender inne i landet.Oppositionen mot och kritikerna av regimen har beskrivits somföroreningar som måste sopas bort från jordens yta. Hugg- och slagverktygsom knivar, kedjor och skjutvapen har delats ut till regimanhängarna, tillhizbollah-grupperna, i akt och mening att de skall användas för attmisshandla och terrorisera regimmotståndare och på det hela taget skrämmamänniskor till tystnad. Medierna har riktat sin uppmärksamhet påstudentledaren . Det finns dock uppgifter om att denterror som Khamenei låtit inleda, efter det att man genomförtdemonstrationer mot studenternas tilltag, hade en avsevärd bredd ochbrutalitet. Det handlar inte om att det är en mindre grupp studenter somdrabbas utan om hundratals - kanske tusentals människor.Då Khamenei gjorde sina uttalanden och därmed gav klartecken åthizbollahs terrorister att misshandla och mörda, förklarade president ett annat uttalande att ordningen måste upprätthållas och systemet bevaras.Han framträdde dock inte i samband med de demonstrationer, somanordnades av Khameneis anhängare, där studenterna och andra kritikerutpekades som och den islamiska republikens fiender - anklagelsersom enligt den iranska islamistiska lagen kan leda till dödsstraff.6 Dödsdomar mot studenterI en intervju i tidningen , för vilkenIrans andlige ledare är ansvarig utgivare, förklarade chefen förrevolutionsdomstolarna i , Gholamhossein Rahbarpour, att fyrastudenter som utpekats som ledare för studentdemonstrationerna i somrasdömts till döden samt att två av dödsdomarna godkänts av högstadomstol.Anklagelsen mot studenterna var ytterst vag och bestod i att "dehuvudsakligen inspirerats från utlandet". Det mesta talar för att den procedurmed summariska rättegångar, som lett fram till dödsdomarna, inte kanbetraktas som annat än rättsvidrig. Det blev t.ex. inte känt i vilken domstolstudenterna dömts, när rättegången ägt rum eller om studenterna haft tillgångtill försvarsadvokat m.m.Rättsprocesserna mot studenterna förlöpte dessutom med anmärkningsvärdsnabbhet, särskilt med tanke på att man ännu inte hört något om någrarättsprocesser mot dem som vandaliserade studentbostäder eller mördadestudenter under sommarens studentdemonstrationer, än mindre något omnågon rättsprocess mot dem som vid årskiftet 1998/99 mördade bl.a.författarna samt politikern ochhans hustru.Det är uppenbart att studenterna utnyttjas som syndabockar och attdomsluten är avsedda att skrämma en allt starkare opposition mot regimentill tystnad. Det är också tydligt att domarna mot de fyra studenterna är ettuttryck för det maktspel som pågått inom den islamiskaregimen. De olika fraktioner inom regimen som kunnat skönjas under senareår har enats om att slå ner oppositionen. Regimen har i alltstörre utsträckning börjat gripa och utan dom och rättegång fängsla f.d.politiska fångar. Hundratals studenter väntar fortfarande på regimens beslutom vad som skall ske med dem. Sammanhållningen inom regimen skalltydligen uppnås till priset av ökat förtryck och många döda.Det är utmärkt att utrikesminister i skarpa ordlag fördömt deniranska regimens dödsdomar mot oppositionella studenter, men de måsteäven följas av mer konkreta åtgärder som är kännbara för regimen.7 Säkerhet för iranier i exilIran har en regim (obs! vår ovanstående definition avbegreppet regim) som förföljer politiskt och religiöst oliktänkande. Deträcker således inte med att hänvisa till löften från regeringens sida. Detanses brottsligt att hysa andra tankar, yttra andra åsikter eller utöva andrareligioner än dem som regimen godkänner. Det är klart otillräckligt atthänvisa till vad regeringen säger och utlovar när det gäller flyktingar somavvisas till . Regimen kan säga en sak. I praktiken är det andrainstanser som bestämmer vad som sker med flyktingarna, då deåtervänder till hemlandet.Straffen är ofta mycket hårda och brutala. Kvinnorstenas till döds för ringa förseelser och ofta på falska grunder. Att till Iranutvisa politiskt eller religiöst oliktänkande är att utsätta dem för oerhördarisker. Blotta misstanken om att den utvisade kan vara politiskt oppositionelleller hyser en annan tro innebär livsfara för honom eller henne. En sådanmänniska blir, om hon inte avrättas - utan dom och rannsakning ellereventuellt med dom och rannsakning i ett rättsmaskineri som präglas av denstörsta nyckfullhet - i praktiken betraktad som fredlös. Han eller hon kanutsättas för trakasserier och förföljelser som förr eller senare kan leda tilldöden. Svenska myndigheter måste därför vara ytterst varsamma när detgäller utvisningar till . Detta har inte alltid varit fallet. Detta vill vige regeringen till känna.8 Hemställan8 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att den i den kritiskadialogen med den iranska regimen lägger tyngdpunkten på brottenmot mänskliga rättigheter - särskilt när det gäller kvinnornasrättigheter,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om politiska, diplomatiska och ekonomiskapunktåtgärder som en del av den kritiska dialogen,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att regeringen bör verka för att alla politiskafångar i friges,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att den bör verka för att ettFN-kontor upprättas i ,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionens anförts om att den bör verka för attMaurice Capithorne, FN:s speciella sändebud när det gäller mänskligarättigheter i , måste få möjlighet att besöka landet,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att regeringen i sina direkta relationer med deniranska regeringen och i EU- och FN-sammanhang måste verka för attalla författare och journalister ges möjlighet att fritt ge ut sina verk,tidskrifter och tidningar,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att den i olika internationellaorgan skall verka för att omständigheterna kring flera författares samten rad politiskt och religiöst oliktänkande människors död närmaregranskas av en opartisk humanitär organisation,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att är en riskfylld plats förpolitiskt oppositionella och religiöst oliktänkande, varför allautvisningar av människor som flytt från av politiska och religiösaskäl torde upphöra.19.Stockholm den 23 september 1999Eva ()()(m)()()()()1 Yrkande 8 hänvisa till SfU.