mot · GN02A220 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:A220av , ()Arbetsmarknadspolitik1 InledningDet går bra för . Arbetslösheten sjunker, tillväxten har tagit fartoch statens finanser är i balans. har tagit ansvar för attmöjliggöra denna situation, både i regeringen och som ansvarstagandeoppositionsparti.Verkligheten har dock en annan sida: Det är inte alla som det går bra för.Ännu är av befolkningen arbetslös, antingen öppet eller iåtgärder. Mer än 40 000 människor är fortfarande långtidsarbetslösa. Till-växten är ojämnt fördelad; i större delen av landet märker man ännu inte avden positiva utvecklingen.Det är , när kurvorna pekar uppåt, som nödvändiga åtgärder måste vidtasför att skapa möjligheter för ännu fler jobb, för fler att få sysselsättning.Detär nu vi måste finna formerna för att hantera det nya arbetsliv som växt framunder . De lagar som reglerar arbetsmarknaden har sitt ursprung iett arbetsliv som det såg ut . har mycket hänt.Ökad rörlighet, färre livslånga anställningar, ökade kunskapskrav och kravpå livslångt lärande skapar andra förutsättningar än när lagarnastiftades.Arbetsmarknadspolitiken måste utgå från att jobb inte kan kommenderasfram. Det politiska systemet kan däremot skapa förutsättningar för flerföretag att växa och anställa och för fler människor att komma in på arbets-marknaden. Politiken måste också utgå från att trygghet i arbetslivet intelängre handlar om livslånga anställningar, utan alltmer om att människor skaha redskapen för att möta de förändringar som kännetecknar det nya arbets-livet.I denna motion tar fasta på de ändrade förutsättningarna ochföreslår främst nya former för den aktiva arbetsmarknadspolitiken.Människor måste ges de grundläggande förutsättningarna för att själva taansvar för sin kompetensutveckling och konkurrenskraft i arbetslivet.Mycket av åtgärderna bör därför inriktas på att ge alla en bra utbildnings-grund att stå på, som kan byggas på med kvalificerad yrkesutbildning ellerhögre studier. Det är innebörden i kravet på en utbildningsgaranti, syftandetill att ge alla, både arbetslösa och förvärvsarbetande, möjlighet attkomplettera en kort tidigare utbildning upp till motsvarande gymnasienivå.Den aktiva politiken i övrigt bör inriktas på kvalitativa, snarare änkvantitativa, åtgärder. Antalet åtgärder bör minska för att möjliggöra ökaderesurser till åtgärder som ökar möjligheten för den arbetslöse att återgå tillden reguljära arbetsmarknaden. En viktig åtgärd blir därför att arbets-marknadsmedel ska kunna användas för att skapa övergångsarbets-marknader. Ökat fokus bör också läggas på dem som är eller riskerar att blilångtidsarbetslösa/långtidsinskrivna.Detta innebär att i motionen föreslår:1. Att försörjningsstödet från flera olika områden sammanförs till ettsammanhållet försörjningsstöd.2. Att arbetsmarknadspolitiken ska bygga på en gemensam ingång tilltre olika spår:- En utbildningsgaranti upp till gymnasienivå- Högkvalitativ arbetsmarknadspolitisk utbildning- Inrättandet av övergångsarbetsmarknader - "kardborremarknader".I motioner med anledning av budgetpropositionen föreslår Centerpartietatt försörjningsstödet som utgör större delen av AMS budget ochstörre delen av resurserna till renodlas och förs över till ettsamlat stöd under utgiftsområde 13. Det är första steget mot ett samlatoch förenklat regelverk som kommer att underlätta övergången mellanarbete, öppen arbetslöshet, åtgärder och studier.Regeringen uppmärksammar i budgetpropositionen frågan om löne-bildningen. När utvecklingen nu vänder uppåt är det av stor vikt att löne-bildningen fungerar bättre än den gjort under de senaste högkonjunkturerna.Centerpartiet belyser i sin ekonomisk-politiska motion lönebildningensbetydelse och angelägna åtgärder för att förbättra lönebildningsprocessen.1.1 Ny inriktning för arbetsmarknadspolitikenI budgetpropositionen redogör regeringen för arbetsmarknadspolitikensfortsatta inriktning. Bakgrunden är den snabbt minskande arbetslösheten.Främst är bristen på arbetskraft ett problem i storstäderna. Stockholms-området ensamt står för av sysselsättningsökningen ilandet. Risken är stor att ett ensidigt fokus på arbetsmarknaderna istorstäderna och risken för överhettning ställer stora delar av landet åtsidan. I större delen av landet känner man inte igen den beskrivning somgörs utifrån detta perspektiv. Dock är det så att också i landetsutflyttningsområden råder stor brist på kvalificerad arbetskraft, vilket isig är en hämsko på en mer positiv utveckling.Problemet på många håll är den obefintliga efterfrågan - att inga nya jobbskapas. Stagnationen riskerar därmed att bli ett permanent problem, även i entid då kurvorna pekar uppåt. Större ansträngningar än bör därför riktasmot arbetsmarknadens efterfrågesida, d.v.s. hur man ska underlätta förföretag att växa och skapa nya arbetstillfällen. Detta är i hög grad en uppgiftför en förbättrad näringspolitik, men arbetsmarknadspolitiken kan bidra. Enpolitik för att stärka efterfrågan bör utgå från en friare regional användningav arbetsmarknadsmedel för att stödja anställningar och kontakt med denreguljära arbetsmarknaden, i ett partnerskap mellan arbetsmarknadspolitikensregionala institutioner och regionala arbetsgivare, såväl offentliga somprivata. Detta partnerskap syftar till att skapa "övergångsarbetsmarknader",där fler arbetslösa genom att komma i kontakt med arbetsgivare och reguljärsysselsättning ska kunna få reguljära arbeten genom en "kardborreeffekt".Den förändring som arbetsmarknaden genomgått det ,med snabbt stigande krav på utbildning och kompetens, bör rimligen fåföljder för det grundläggande synsättet också på arbetsmarknadspolitiken.Arbetslinjen som huvudsaklig norm för politiken blir allt svårare då mångamänniskor saknar redskapen för att återvända till den reguljäraarbetsmarknaden. Det är hög tid att i arbetsmarknadspolitiken introducera enkunskapslinje, där statens ansvar för att ge människor förutsättningar betonasstarkare än uppgiften att hålla människor i sysselsättning. Regeringen börtillsätta en utredning för en ny inrikting för arbetsmarknadspolitiken,utgående från en kunskapslinje och ansvaret för övergångsarbetsmarknadersom ovan skisserats. Detta bör ges regeringen till känna.1.2 Sysselsättningsmål viktigare än arbetslöshetsmålEn viktig del i den förda politiken har varit att förhindra utförsäkring ochpassivisering av arbetslösa genom deltagande i arbetsmarknadspolitiskaprogram. Många åtgärder har därför utformats som volymåtgärder till lågkostnad per deltagare, som ALU. Det har varit en riktig politik undermassarbetslöshetens år. Att tillåta en ökad utförsäkring hade inte gagnatnågon - inte individerna som fått det ekonomiskt och socialt svårare, ochinte samhället som bara hade fått kostnaderna på ett annat konto, förutomproblemet med att färre människor hade funnits i arbetskraften närutvecklingen vänder uppåt.Volymåtgärderna och programmen för att hindra utförsäkring har dock intevarit endast positiva. Åtgärder enkom för att förhindra utförsäkring skaparknappast meningsfullhet för den arbetslöse. Priset för den förda politiken harvarit rundgång i systemet med känslor av vanmakt och meningslöshet införåtgärderna.När utvecklingen på arbetsmarknaden vänder uppåt måste fokus i ställetligga på att skapa nya jobb och att ge fler människor tillträde till denreguljära arbetsmarknaden. De volymåtgärder som krävdes under dendjupaste lågkonjunkturen behöver inte längre spela samma roll.Arbetsmarknadspolitiken bör i stället inriktas på att öka kontakten mellanarbetssökande och den reguljära arbetsmarknaden. Åtgärder ska sättas inmedvetet i enlighet med en individuell handlingsplan för att ökamöjligheterna för den sökande att få ett arbete.Framförallt måste stor vikt läggas vid att nå de långtidsinskrivna som harsvårt att komma i kontakt med arbetsmarknaden. För att bryta rundgångenmellan åtgärder och öppen arbetslöshet måste mer kostsamma åtgärder kunnasättas in . För merparten av de arbetssökande handlar detsåledes om att, givet friare former för användningen av arbetsmarknads-politiska medel, öka kontakten med den reguljära arbetsmarknaden, medandet för långtidsinskrivna handlar om att finna de åtgärder som krävs för attöverhuvudtaget möjliggöra återinträde på arbetsmarknaden.Enligt budgetpropositionen förefaller regeringen räkna med en oförändrad,och t.o.m. lätt ökad, andel människor i konjunkturberoende åtgärder för år2000, som anslagen till åtgärderna minskar. Detta förefaller varamer i linje med en ambition att minska den öppna arbetslösheten för attdärigenom uppnå fyraprocentsmålet än att verkligen öka sysselsättningen.När sysselsättningen nu snabbt stiger är det angeläget att de konjunktur-beroende åtgärderna inte i sig kommer att utgöra en flaskhals genom attmänniskor i åtgärder mer eller mindre ställs utanför den ordinarie arbets-marknaden. Det övergripande målet måste vara att ge fler människor jobb,inte att uppfylla kvantitativa mål. Målformuleringar får nu inte bli till hinderför att fler nya jobb skapas.Centerpartiet ställer sig till fullo bakom principen om ettsysselsättningsmål - att fler människor ska in på den reguljära arbets-marknaden. Det är inte självklart att detta mål lättare nås genom ett separatmål om öppen arbetslöshet. Tyngdpunkten i arbetsmarknadspolitiken bör nudärför nu mera utgå från sysselsättningsmålet och mindre från ett mål omöppen arbetslöshet. Detta bör ges regeringen till känna.2 Arbetsliv2.1 Jämställdhet i arbetslivetDet görs på många olika håll insatser för att bryta den könsuppdeladearbetsmarknaden. Trots detta kvarstår bilden av en tydlig könsuppdelningav många yrken. Hälso- och sjukvården domineras av kvinnor, liksomsekreterar- och kontorsarbete m.m. Tekniska yrken, liksom verkstads-och byggnadsarbeten domineras av män.Samtidigt kvarstår mycket stora olikheter också inom yrkena. Det äruppenbart att män har lättare att få arbetsledande uppgifter, även inomkvinnodominerade yrken. Av rapporten arbetsmarknad(Arbetarskyddsstyrelsen och SCB) framgår att av alla sysselsatta har avmännen arbetsledande uppgifter, att jämföra av kvinnorna.Kvinnor har, enligt samma studie, mer monotont arbete inom alla branscher.Detta kan också vara en förklaring till ohälsoproblematiken som beskrivsnedan. Männen är överrepresenterade främst vad gäller stressmoment somkonflikter med chefer eller att nödgas jobba över/dra in på luncher.Uppenbarligen finns mycket kvar att göra. förordar nedan attjämställdhetslagen ska inordnas i en sammanhållen diskriminerings-lagstiftning. Oavsett detta yrkande menar att regeringen bör tafasta på JämO:s remissyttranden över förslagen till ny diskriminerings-lagstiftning och låta göra motsvarande översyn av jämställdhetslagenså att denna skärps och anpassas till EG-rätten på samma sätt som de nyalagarna. Detta bör ges regeringen till känna.2.2 OhälsoproblematikenDe har främst psykiskt relaterade arbetsskador ochsjukdomar ökat mycket kraftigt. , , ökadeantalet anmälda stressjukdomar med . Till stor del antasdetta bero på fortsatta rationaliseringskrav och höjda produktionskrav,både i privat och offentlig sektor. Störst är problemen för personal inomvård och omsorg samt anställda inom polisen. Även om tendensen attanmäla stressjukdomar förmodligen ökat när de diskuterats offentligt,kvarstår med stor säkerhet en kraftig ökning av nya fall de senaste åren.Bortsett från den tragedi och den ekonomiska påfrestning det innebär förde drabbade är den ökande ohälsan ett stort problem för staten i form avstigande utgifter, samt ett stort samhällsekonomiskt problem genom storaproduktionsbortfall.Enligt Arbetslivsinstitutet finns dessutom fog för att misstänka att mångagår sjuka till jobbet, särskilt i låglöneyrken. I en enkät svarade vartredje person att de gått till arbetet trots sjukdom två eller flera gångerunderdet . I den höga sjuknärvaron ligger en ytterligare stor latentökning av sjukfrånvaron, med risk för att de redan höga kostnaderna försjukförsäkringen blir än högre.Yrken med hög sjuknärvaro är vanligen också yrken med högsjukfrånvaro. Människor som känner sig "inlåsta", d.v.s. skulle vilja bytayrke eller arbetsplats, uppvisar också en högre sjuknärvaro än andra.En undersökning av Metall ger också stöd för tesen att mycket av denarbetsrelaterade ohälsan aldrig anmäls. Enligt studien, som presenterades imaj 1999, anmäls inte sex av tio arbetsskador. De flesta av skadorna beror påpåfrestande arbetsställningar eller tung hantering. Det finns alltsåstora kvarstående traditionella arbetsmiljöproblem att hantera. Även Metallsmedlemmar drabbas av den ökande stressen. av medlemmarna tyckeratt jobbet alltid eller för det mesta är stressande och känner olust minsten dag när de går till jobbet.Huvudsakligen måste problematiken med stigande sjukfrånvaro ochsjuknärvaro betraktas som ett arbetsmiljöproblem. Det måste också tillstörsta delen hanteras av arbetsmarknadens parter. Arbetsgivare ochfackföreningar har ett gemensamt ansvar för att komma till rätta medproblemet. Regeringen har påbörjat ett arbete för att belysa problematiken.Centerpartiet menar att problemen är så stora, bland annat genom destora utgiftsökningar som faller på staten, att en parlamentarisk utredning föratt belysa arbetsmarknadens ohälsoproblem och socialförsäkringarna i ettsammanhang är påkallad. Detta bör ges regeringen till känna.Det finns mycket tydliga könsskillnader vad gäller ohälsa i arbetet. AvLO:s medlemmar har av kvinnorna ont i rygg, axlar eller armar. Förmännen är motsvarande siffra . Enligt Arbetarskyddsstyrelsen har27,av kvinnorna på arbetsmarknaden andra typer av besvär än rentfysiska (som stress, psykiska påfrestningar etc.). För männen är siffran19,8 %.Ett skäl till olikheterna är förmodligen de nedskärningar som drabbat denoffentliga sektorn och de hot om fortsatta neddragningar inom vissa sektorersom finns kvar. De har i högre grad drabbat kvinnor än män, med psykiskapåfrestningar som följd. När konjunkturen nu vänder uppåt framstår det somen huvuduppgift att vidta åtgärder för att bryta den könssegregeradearbetsmarknaden.2.3 Skärpt diskrimineringslagstiftningGenom ett beslut /99 antog tre nya lagar motdiskriminering i arbetslivet: etnisk diskriminering, diskriminering p.g.a.funktionshinder och diskriminering p.g.a. sexuell läggning. Det är bra attlagstiftningen mot diskriminering skärps. vill dock upprepasin kritik av att skärpningen sker i form av tre separata lagar, som, trotsolikheter, är väldigt lika till sin struktur. Trots att flera remissinstanser,som t.ex. DO, anfört att lagstiftningen borde göras sammanhållen ochläggas samman i en lag, valde regeringen att lägga fram olika förslag,vilket ökar svårigheterna att hålla reda på vilka regler som gäller och somknappast kan sägas bidra till enklare regler.Centerpartiet vidhåller att en sammanhållen diskrimineringslagstiftning äratt föredra, både för enkelheten och också som ett tydligt verktyg för attmotverka all form av diskriminering i arbetslivet. I en sammanhållen lag börman därför överväga att också arbeta in jämställdhetslagen. börhos regeringen begära förslag till en sammanhållen diskrimineringslag.3 Kompetens för sysselsättning och tillväxtDen viktigaste uppgiften för staten för att säkra en uthållig tillväxt ochhög sysselsättning är att tillse att de som går in i arbetslivet har en godgrund att stå på, både för de arbetsuppgifter som väntar och för ettlivslångt lärande, i och utanför arbetet.Stora insatser måste göras för att ge ungdomar tillräckliga baskunskaperredan i skolan. Att försöka åtgärda tidigare misslyckanden är både dyrare ochsvårare än att angripa problemen . utvecklar isärskilda motioner sin syn på ungdomsutbildningen.Insatser i ungdomsåren är dock inte tillräckligt. ersätts "gamla"arbetsuppgifter med förhållandevis låga krav med nya arbetstillfällen somställer höga krav mycket snabbare än vad arbetskraften förnyas. Varje årersätts av arbetstillfällena på detta sätt, medan endast avarbetskraften går i pension och ersätts av dem som lämnar skolan. Det ärdärför av yttersta vikt att system som uppmuntrar och underlättar livslångtlärande introduceras.Detta synsätt bör även prägla synen på insatser för dem som är äldre påarbetsmarknaden. Insatser som möjliggör egen försörjning utan bidrag desista åren i arbetslivet bör därför prioriteras, även för dem som erbjudsoffentliga skyddade arbeten. Det är en vinst både för individen och samhälletom också den som endast har kvar i arbetslivet ges sådana möjligheter.3.1 Utbildningens infrastrukturUtbildningens infrastruktur är relativt skiktad och är definitivt inteinriktad på att klara allt större behov av återkommande utbildning. Somexempel kan nämnas att högskolan har liten beredskap att klara allttydligare krav på att kunna uppgradera en tidigare utbildning. På flerahåll erbjuds förvisso sådana utbildningar, men då somuppdragsutbildningar. Regelverk och resurstilldelningssystem är inteanpassade till denna delvis nya situation.Den enskildes behov och efterfrågan av utbildning och kompetens-utveckling kommer att bli alltmer styrande, inte minst när det egna finansi-eringsansvaret ökar. "Utbildningens infrastruktur" måste kunna svara uppmot detta. Om fler skall kunna ta språnget in i kunskapssamhället måstekunskapssamhället kunna möta de enskilda behoven och önskemålen.Det måste bli möjligt att få tillgång till skräddarsydda utbildningspaketsom svarar mot komplexa behov och där utbildningsbehoven skär genomutbildningsstrukturen på ett delvis nytt sätt. I takt med att omvandlings-trycket ökar och fler behöver höja sin kompetens ökar kraven på atttillgodose olika behov.Inte minst för de mindre företagen finns behov av att skapa bättretillgänglighet för kompetensutveckling och kunskapsutbyte. Dessaskunskapsbehov måste kunna tillgodoses utifrån regionala och lokala behov.Att skapa bättre möjligheter till rätt slags kompetensutveckling genom näraoch lokala funktioner kommer att bli allt viktigare för mindre och medelstoraföretag.Arbetsmarknads- och utbildningspolitiken överlappar varandra. Inte sällanfinns det även regelverk som både försvårar och direkt motverkar störresamarbete mellan olika aktörer. Gymnasieskolan, den eftergymnasialautbildningen och arbetsmarknadsutbildningen har olika regelverk som i sigförsvårar samverkan. Möjligheten att kunna plocka olika delar från dessautbildningar till individuella utbildningspaket torde vara svår. Regeringenbör utreda hur samverkan mellan olika aktörer kan förbättras. Detta bör gesregeringen till känna.Behoven av ökad kompetens handlar inte endast om endera gymnasie-kompetens, yrkesutbildning eller högskolekurser. Troligtvis är det enkombination av olika utbildningar/kurser på olika utbildningsnivåer somstärker den enskildes kompetens. En uppgift blir att finna former för bättresamverkan mellan olika utbildningsnivåer.3.2 "En dörr till utbildning"För den enskilde kan det vara svårt att hitta deutbildningar som bäst svarar mot individuella behov. Det måste bli lättareatt sätta ihop olika kurser eller utbildningar till individuellautbildningspaket. För att kunna skräddarsy längre utbildningar måstesamverkan mellan olika anordnare förbättras och det behövs även enfunktion som ger mer individuell vägledning och hjälp.Inom och gymnasieskolan finns studie- och yrkesvägledning.I ett komplext utbildningssystem behövs sannolikt denna funktion även förvuxna. Formerna för detta kan diskuteras. Det står dock klart att dennafunktion saknas när man måste vända sig till ett antal olikautbildningsanordnare.I finns vid flera college "karriärcentrum" dit man vänder sig förvägledning och hjälp. Denna modell kan tjäna som förebild för attmöjliggöra "en dörr" in i utbildningssystemet. Genom denna funktion skalldet vara möjligt att få vägledning och hjälp med att länka ihop olikautbildningar till ett individuellt anpassat utbildningspaket. Detta bör gesregeringen till känna.3.3 Kompetensutveckling i arbetslivetI budgetpropositionen föreslår regeringen två, inbördes olika, system förkompetensutveckling i arbetslivet: En miljard vardera förfinansiering av kompetensutveckling i enlighet med det förslag enarbetsgrupp inom utarbetat och för individuellkompetensutveckling genom skattelättnader.Det leder till onödig byråkrati och krångel att föreslå två olika system, medolika strategier, för kompetensutveckling. kan ha förståelse föratt medel beräknas under anslaget A 5 Europeiska socialfonden, vad gällermedel som medfinansieras av EU. Större insatser måste dock göras för att fåde två systemen att fungera tillsammans.Centerpartiet förordar införandet av individuella kompetenskonton, tillvilka arbetstagare och arbetsgivare kan göra avsättningar. Staten börskattemässigt gynna dessa avsättningar. Kompetenskontot bör vidanvändning vara knutet till den enskilde genom att arbetstagaren självförfogar över sin del. Störst nytta gör självfallet dock medlen omarbetsgivare och arbetstagare kommer överens om hur de ska användas.Därmed skapas också incitament för parterna att tillsammans utveckla ochplanera kompetensutvecklingen.Vid sidan om den skattesubvention som bör göras, behöver staten också tapå sig en utjämnande funktion. De som saknar arbete eller har låga löner,kommer att ha svårt att sätta av medel till ett kompetenskonto, oavsettskattesubvention. Det är rimligt att även dessa människor ges möjlighet attbygga upp ett kompetenskonto för vidareutbildning eller omskolning underlivet. Inte minst måste jämställdhetsaspekten vägas in då kompetenskontoninrättas. Eftersom kvinnor fortfarande har lägre genomsnittslöner än män,kan kompetenskonton komma att leda till att skattesubventionen bidrar tillökade orättvisor mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden, då männen igenomsnitt får bättre ekonomiska förutsättningar för kompetensutveckling.Det bör ankomma på regeringen att överväga hur en utjämnande funktion börutformas, t.ex. genom att staten garanterar någon form av grundbelopp fördem med lägst inkomster.I arbetet med införandet av ett system för kompetensutveckling bör medlensom beräknas under anslaget A 5 och de skattesänkningar som planerats förindividuell kompetensutveckling ses som en helhet för att finansiera ettsystem som det som beskrivits ovan. Detta kan t.ex. ske genom att medelfrån anslaget A 5 används för att kompensera arbetsgivare och arbetstagareför skatten på de medel som tillförts kompetenskonton, eller att medlenanvänds som en sådan utjämnande funktion som beskrivits ovan. Då storamedel nu beräknats tillföras kompetensutvecklingen är detangeläget att regeringen skyndsamt återkommer till med förslagför hur ett system för kompetensutveckling bör utformas.För att snabbare kunna bygga upp kapital till en längre utbildningsinsatsmitt i livet bör även andra metoder övervägas. En intressant tanke är attanvända premiereservsystemet på ett mer aktivt sätt, på så sätt att individenkan göra förtida uttag för att finansiera utbildning, vilket förväntas resultera ihögre inbetalningar framgent. Det finns mycket som talar för att densammanlagda effekten av sådana förtida uttag är positiv, både för individ ochför samhälle. En modell för hur uttag ur premiereserven ska kunna användasför att finansiera kompetensutveckling bör därför utredas. Detta bör gesregeringen till känna.3.4 En utbildningsgaranti för allaI det närmaste alla nya arbeten kräver minst gymnasiekompetenshos de sökande. Det har blivit en självklarhet att de som söker sig ut påarbetsmarknaden med sig har en tolvårig skolgång. som kravendramatiskt har ökat så har många människor på arbetsmarknaden endastutbildning motsvarande grundskola eller tvåårig gymnasieskola. EnligtAMS finns ca 75 000 ungdomar som saknar gymnasieutbildningoch därför har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden, även omungdomsarbetslösheten nu sjunker snabbt.Antalet ungdomar med en otillräcklig grundläggande utbildning tenderardessutom att öka genom att allt fler ungdomar väljer det individuellaprogrammet på gymnasieskolan.