mot · GN02So280 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So280av , ()NeurologbristenSverige har en tätposition inom neurobiologiskgrundforskning. Mot detta kontrasterar en neurosjukvård som ärrudimentärt utbyggd utanför universitets- och regionsjukhusen. Inte enenda neurologisk klinik finns utanför regionsjukhusen, endast enstakaneurologspecialister verksamma vid olika andra kliniker. Dessa har oftakrav på sig att vara dubbelspecialister och delta i allmän intermedicinskjourverksamhet.Eftersom de neurologiska sjukdomarna sammantagna, inklusive stroke,utgör inom den invärtesmedicinska sjukdomsgruppen ärdenna situation kunskapsmässigt omöjlig. De stora vetenskapliga framstegende inom neurosjukvården ställer redan nu mycket hög-kvalificerade krav, inte minst avseende nya komplicerade behandlingar avtidigare obotliga sjukdomar.Som en slags nödlösning avseende bemanningen med neurokunniga läkarehar man på flera länssjukhus startat egna neurologutbild-ningar, trots att man som enda resurs haft en eller två äldre neurolog-specialister. Man har då krävt att utbildningsläkaren skall fullgöra (1/5av utbildningen) på en neurologisk klinik.Risken med en sådan ny neurologutbildning utan egen basorganisation äratt det skapar en ny och sämre utbildad grupp neurologer på sjukhusenutanför region- och universitetssjukhusen. När deras handledare på hemma-plan pensioneras riskerar denna grupp läkare med annan specia-litet i botten att gå en separat utvecklingsväg skild från denrikslika kunskapsnivå som man får om man verkar på en neurologisk klinik(jfr teori om separat utveckling när en del individer avskiljs). Vikommer då att få en permanentning av den olika kvaliteten på neuro-sjukvården i storstäderna och i landsorten.I finns cirka 200 yrkesverksamma neurologspecialister. Det ärungefär lika många som i våra nordiska grannländer som har ungefär hälftenav befolkningsmängd. Det innebär att våra grannländer har enneurologtäthet som är ungefär dubbelt så hög som i vårt land. Denna skillnadgäller även när man jämför med västvärlden i övrigt, med undantag avbrittiska öarna. I många av de europeiska länderna sker en kraftig utbyggnadav neurologin. Så sker exempelvis i , som med sina åtta miljonerinvånare har 500 neurologer och skaffar fler.Till detta kommer att neurologkåren i också har en hög medel-ålder. På finns en stor andel som går i pension dekommande fem-sju åren. Av 14 neurologspecialister i norra sjukvårds-regionen (som bara har halva neurologtätheten mot landet i övrigt!) är nioöver med i genomsnitt mindre än kvar till pension.Skälen till varför man nu ropar efter neurologer överallt i landet är många:- Neurologspecialister gör stor nytta. När en neurolog börjar jobba i ettsjukvårdsdistrikt som inte haft neurologtillgång finner denna imånga fall förfärande handläggning av neurologiskt sjuka. Genom atttillämpa redan etablerad kunskap kan många neurologiskt sjukas livdramatiskt förändras, t.ex. genom tidigare diagnostik av sjukdomarsåsom Parkinsons sjukdom och mystenia gravis (exempel på en vanligoch en ovanlig neurologisk sjukdom) eller genom insättning av effekti-vare och korrekt behandling. Det senare kan gälla exempelvis epilepsisom ofta behandlas långt ifrån optimalt. Sjukhus med neurolog-kompetens i strokevården har överlag lägre mortalitet än övriga sjukhusenligt en utredning från . En slutsats av detta är att enneurolog borde finnas på varje sjukhus som sysslar med akut sjukvård,d.v.s. även små länsdelssjukhus.- Kunskapsmassan om nervsystemet och dess sjukdomar har ökat påtag-ligt och det är orealistiskt att icke-specialisteri neurologi skall kunna följa med och tillämpa alla nya landvinningar,såväl de diagnostiska som de terapeutiska. Nervsystemet är kroppensmest komplexa organ och innefattar såväl akuta som kroniskasjukdomar och drabbar såväl unga som gamla. De flesta neurologiskasjukdomar faller inom prioriteringskommitténs grupp 1 a eller 1 b, d.v.s.akuta livshotande sjukdomar eller svåra kroniska sjukdomar.- Neurologi har ändrat karaktär från en huvudsakligen diagnostiskdisciplin till att vara också en i högsta grad behandlande specialitet. Denya behandlingarna gäller ofta svåra sjukdomar, eller sjukdomar därbehandlingen skall ges , ibland livslång. Det kan innebärabehandlingskostnader för en enskild individ på flera miljoner kronor(t.ex. MS-behandling). Inför sådana beslut är det viktigt med specia-listkunskap så att de rätta personerna får behandling med rätt preparat irätt tid. Vinsten av MS-behandling ligger fram i tiden medmindre beroende av framför allt kommunala insatser. För de enskildapatienterna ger rätten till adekvat behandling rätten till ett värdigare liv.- Ytterligare nya behandlingar som kräver neurologiska insatser stårbakom hörnet, t.ex. proppupplösande behandling vid stroke.- Kravet från patienter och anhöriga på att få träffa en neurologspecialistnär man drabbas av en sjukdom i nervsystemet har ökat väsentligt desenaste åren.Det behövs troligen en rad åtgärder för att neurologkrisen skall lösas.Under läkarstudierna:- Tillse att kursen i neurologi får tillräcklig längd i förhållande tillneurologsjukdomarnas förekomst och svårighetsgrad. Omläggningen avstudieprogram har på många kursorter gjort att ämnet neurologi har fåtten väldigt trång kostym.- Tillse att utbildningens innehåll får god kvalitet. Detta skulle kunna skegenom en satsning på en ny universitetslektortjänst på varje universitetsneurologiska institution, som förutom undervisningsuppgifter på detegna sjukhuset också skulle kunna ha som uppgift att utveckla neurolo-giutbildningen på andra sjukhus än inom sinregion. Detta skulle kunna öka intresset för att arbeta inom länsneuro-login där den största neurologbristen finns.Under AT-tiden:- Anmoda alla sjukvårdshuvudmän som har AT-läkare att föreslå att endel av tiden (under del av den medicinska eller den valfria) fullföljs påneurologisk klinik eller på länsneurologienhet. För små sjukhus somsaknar neurolog kanske detta kan lösas genom att AT-läkaren fårmöjlighet att auskultera på närmsta neurologenhet i minst två veckor.AT är en viktig tid då många tar definitiv ställning till vad sorts doktorman ska bli. Viktigt är här att uppmärksamma på det neurologiskaalternativet.ST-tjänster:- Anmoda alla sjukvårdshuvudmän att betrakta neurologi som ett priori-terat område när man fördelar sina ST-block på olika specialiteter. Finnsdet inte tillräckligt med utbildningstjänster blir det ju ingen effekt avövriga insatser.Specialisttjänster:- Dessa kan främst göras attraktiva genom att man inrättar fler tjänster.Att sitta ensam eller bara vara två är inte utvecklande. Länsneuro-logenheterna bör ha minst tre tjänster.- Stimulera och förbättra efterutbildningen i neurologi. Här kan man tänkasig att en senior och pedagogiskt intresserad specialist i varje region fåren summa pengar för att tillsammans med motsvarande personer i deandra regionerna utveckla efterutbildning och göra den lätt tillgängligför alla, såväl specialister som ST-läkarna i neurologi.Hälso- och sjukvårdslagens karaktär av en ramlag innebär stort utrymmeför sjukvårdshuvudmännen att besluta om vårdens organisation,inriktning och innehåll. Det har lett till stora olikheter mellan olikalandsting när det gäller vård och behandling av neurologiskt sjuka. Densnabba utvecklingen dels mot en större tyngdpunkt på primärvård, delsmot allt större sjukvårdsregioner får effekter för de neurologiskt sjuka,som både kan drabbas av att få felaktig behandling och att inte kommaunder behandling alls.Den successiva nedrustning som tycks vara på gång av de redan sedantidigare otillräckliga specialiteterna neurologi och neurologisk rehabiliteringi landstingens regi kommer att få konsekvenser för patienter och för dekommunala budgetarna. Det är således av stor samhällsekonomisk vikt attnågonting görs.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att uppdra åt att initiera en sam-lad strategi.Stockholm den 30 september 1999Elizabeth ()()