mot · GN02MJ544 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:MJ544av , ()DjurskyddstillsynenInledningDet diskuteras om djurskyddstillsynen ska ligga kvar påkommunerna eller inte. En del anser att länsstyrelsernaskulle kunna sköta tillsynen bättre. delar inteden uppfattningen. Skälen till det är flera.Djurskyddslagen inte bättreän sin tillämpningDjurskyddslagen kom 1988 och ansågs då vara ytterstradikal. har det framförts kritik därför att vissaradikala paragrafer som § 4, som säger att djur ska gesmöjlighet till naturliga beteenden, inte fått genomslag ochdärmed inte gällt alla djur. Ett onödigt debatterande om vadsom är naturliga beteenden har gjort många djurvännerbesvikna.Tillsynen är viktig för efterlevnaden. Den ligger på kommunerna och detkan konstateras att kvaliten på tillsynen varierar. I många kommunerfungerar det utmärkt - i det tysta. En bra tillsyn märks nämligen inte såmycket. Där finns förtroendet mellan inspektörer och lantbrukare ochproblem löses innan de uppstår. Det är dock ovedersägligt så att dribblandetmed var tillsynen ska vara har gjort att man inte satsar. Alla som vet hurekonomin ser ut i många kommuner kan förstå det.Åtgärder i miljöbalkenNär lag (1979:425) om skötsel av jordbruksmark kom valdeman att lägga tillsynen på . Skötsellagen, somden kallas, reglerar bland annat gödselhanteringen. Samtidigthar tillsynen över miljöskyddslagen och djurskyddslagenlegat på kommunerna. Det här har inte fungerat i praktiken. Iambitiösa kommuner har det varit mycket frustrerande attinte kunna nyttja skötsellagen för att komma till rätta medproblem med dålig gödselhantering. har intehunnit med, det är långt till gårdarna i hela länet, man harinte lokalkännedom och råkar aldrig bara passera förbi. Trotsupprepade påstötningar finns det uppenbara brott motskötsellagen som inte åtgärdats. Vissa kommuner har försökt- och även lyckats - gå runt problemen genom att användamiljöskyddslagen istället.I samarbetet om kom detta problem att diskuteras. Fleralänsstyrelser tryckte på och ville ha möjlighet att delegera tillsynen även övergödselhantering mm till kommuner. Man menade att det vore bättre av fleraskäl att samla tillsynen över lantbruket på en nivå. Ska man se överbekämpningsmedelsanvändning och djurskydd på gårdarna är det logiskt ochspar resurser att ha tillsyn över gödselhantering och annat somföljer av skötsellagen.Numer sker tillsynen enligt och kommunen kan sköta alltillsyn över jordbruket. Det är rationellast så, man har lokalkännedomen ikommunen, bilåkandet kan minimeras och den personliga kontakten medlantbrukaren underlättar tillsynen. Att nu flytta djurskyddslagen tilllänsstyrelsen skulle slå sönder den här modellen. Erfarenheterna från tidenför måste beaktas. De var entydiga - all tillsyn över lantbruketbör ligga på samma tillsynsmyndighet och det bör vara kommunen.Tillsyn för djurens bästaFör är djurskyddet mycket viktigt. Vi villgivetvis att tillsynen ska vara så bra som det bara är möjligt.Det gäller givetvis även organisationen (fd.Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök, NSMPD),som anser att tillsynen bör ligga kvar på nivå.Ett bra djurskydd syns inte i tidningen. Fungerar det ska inga svultna ochsargade djur synas i lokalblaskan, inga polisingripanden ske och ingennödslakttransport rulla från ladugårdar och stall. Har det gått så långt somtillavlivning har djuren lidit och tillsynen skulle ha kunnat vara bättre.Men det gäller att upptäcka missförhållanden . För att göra det krävsdels lokal kunskap - man ska veta var man ska titta en gång extra - menockså att man kikar på djuren lite då man passerar eller kontrollerar gödsel-eller bekämpningsmedelshantering. Den här typen av tillsyn anser vi detomöjligt för att bedriva. Avstånden blir helt enkelt för långa.Risken är uppenbar att man kommer att agera då det är för sent medskandaler och nödslakt som följd. Det kommer att låta mer och kan tolkassom att mer sker, men i verkligheten är det tvärt om. En god djur-skyddstillsyn märks inte!Men det finns en människaocksåDe flesta som hamnar i ärenden om djurskydd är människorsom haft djur - klanderfritt. Naturligtvis finns detfall där djuren utnyttjas på ett upprörande sätt och därvanskötseln nästan satts i system, men de fallen är inte devanliga. För de fallen, där personer flyttar djur mellankommuner och ägare, behövs register och samverkan mellankommuner. Register är på gång och det är bra.Men det vanliga fallet ser inte ut så. Det är påfallande ofta en äldre man,för vilken djuren har ett stort värde även känslomässigt. Han har haft djurjämt och mycket av hans yrkesstolthet och identitet hänger ihop med djuren.Av något skäl går det snett. Skälen kan vara många och är ofta banala.Hustrun eller han själv blir sjuk. Någon teknisk detalj fallerar. Djuren blirförmånga och slaktkö gör det omöjligt att bli av med dem. När det väl börjar bliför mycket går det rätt fort att få oreda och tappa kontrollen.Vill det sig väl och tillsynen fungerar löser man situationen snabbt och allaär nöjda. Eftersom det finns en social faktor i ett fall som detta kan det varanödvändigt med kontakter med grannar eller sociala myndigheter. närtillsynen ligger på nivå är det lätt att knyta sådana kontakter. Om tillsynen hamnar på blir det betydligtsvårare.Ta lärdom av brakommunerMånga som "drabbas" av ett djurskyddsärende slår ifrån sig.Man vill inte tro på, kan inte se och känner sig kränkt avdjurskyddsinspektörens påståenden. Det gäller framför alltom man inte känner inspektören. Man upplever det ofta somatt en främmande människa ifrågasätter hela ens livsverk ochall ens kompetens. Det är inte ovanligt att det blir en totallåsning och att man kan förlora djuren förstår man inte. Dendagen hämtningen är ett faktum kommer det som en blixtfrån en klar himmel och många förlorar totalt värdighet ilivet. Man känner sig stämplad.Vi menar att risken för detta skulle öka om inspektören kommer från enännu avlägsnare myndighet än kommunen. Förhoppningsvis känner manmiljömyndighetens inspektör, men en inspektör från , som ha tillsyn över djuren, lär man inte ha träffat så ofta. Risken är att dendag det går snett sker första mötet. Det torde försvåra en lugn och bra lösningför djur och djurägare.Det är helt klart att det inte fungerar överallt - helt enkelt för att detta ärsvåra ärenden. Men det finns ställen där det fungerar alldeles utmärkt. Istället för att slå sönder väl fungerande tillsyn borde man ta reda på hur mangör i dessa kommuner, sprida kunskapen och hitta sätt att stöttadjurskyddsinspektörer. Att tro att en organisationsförändring skulle lösaproblemen är naivt. Att slå sönder fungerande tillsyn är dumt. Att inte spridade goda exemplen är oansvarigt.Skapa en grupp, som hjälpsåt kring svåra fallMånga djurskyddsinspektörer känner sig ensamma ochutsatta . Regeringen säger att det inte fungerar trots gör sitt bästa, vill inte tala med folk sålångt ner i organisationen och länsveterinären ser sig somnästa instans. Polisens agerande vid hämtning av djur kännsudda och ofta fel. Det här behöver förändras. Vi har på intetsätt alla svar på hur, men några tankar vill vi väcka.I många fall känner sig djurägaren utlämnad åt myndigheterna. Det äringen bra grogrund för lösningen av djurskyddsärendet. Djurägaren behöveren "fackrepresentant" som stöd och hjälp - en egen ombudsman - någonman har förtroende för, som kommer ur de egna leden, som har samma basoch yrkeskunnande som man själv och som kan hanteringen avdjurskyddsärenden. Någon som kanske kan säga det där man inte vill höra,men som man kanske lyssnar mer på än en myndighetsperson. Tanken är inteatt den här personen ska ta över på något sätt, utan hjälpa och stötta. Vi troratt det bästa vore om lantbrukets egen organisation på något sätt kunde ta denrollen.Skapa samsynDet måste även till en samsyn mellan alla myndigheter. Idaghänder det att kommunens djurskyddsinspektör ochlänsveterinären har olika uppfattning i rätten. Det är inte allsbra och visar att man behöver prata ihop sig. Polisens roll isammanhanget måste förändras. Det fungerar inte bra idag.Idag har det övergripande ansvaret för djurskyddet förlantbrukets djur. Det är därifrån det skall komma riktlinjer, hållas kurser ochseminarier och i övrigt verka för att problem som skisserats ovan inteuppstår. Skapa samsyn.Men det gör man inte. Många har påtalat detta. Det kommer inga riktlinjereller råd och anvisningar om hur djurskyddslagen skall tolkas. Naturligtvis är det uppenbart i vissa fall, men var går gränsen? Ärdet vanvård att ha en hund sittande i bur? Är det vanvård att ha unghästar utehela dygnet om det finns vindtätt skjul att gå in i? Är detvanvård att ha många katter inomhus men inte få? Lider en katt av att detluktar katt i huset? Får en hund av en viss ras vara mager, men inte en hundav en annan ras? Frågorna kanske verkar märkliga, men de är hämtade urlivet och just sådana frågeställningar där djurägare, djurskyddsinspektör ochi vissa fall veterinär haft olika uppfattning. Dessutom bedöms fall som dessaolika i olika kommuner. Det som tolereras i en kommun leder till åtgärder ien annan. Det här är inte bra, vare sig för djuren eller de inblandade. Verketnekar dessutom att ha kontakt med kommunernas företrädare. Vilket annatverk kan bete sig så kaxigt? , och andraverk och myndigheter har inga svårigheter med det - varför är det omöjligtför ?Djurskyddsinspektörerna behöver vägledning. Det är svårt att omhändertadjur och att driva dessa fall. Om osäkerheten är stor om vad som gäller ärrisken uppenbar att fall som borde ha lett till åtgärd inte drivs vidare. Djurenfår då inte det skydd som djurskyddslagen skall ge dem. harinte tagit sin roll på det allvar som borde skett. Det är av yttersta vikt attdettaåtgärdas och att tar fram råd och anvisningar så att problemsom ovan beskrivits undanröjs.Kommunerna ska hatillsynen!Vår uppfattning utifrån erfarenhet är klar - tillsynen enligtdjurskyddslagen skall ligga kvar på kommunerna. Menmycket behöver förbättras. Det är att denförbättringen kommer till stånd.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om djurskyddstillsynen.Stockholm den 5 oktober 1999Gudrun ()()