mot · GN02U402 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:U402av , ()Internationell säkerhet och konflikthantering1 SammanfattningVärlden måste gå ifrån att reparera i efterhand till att förebyggakonflikter. Tidig varning måste följas av tidig handling. Alltför ofta haromvärlden reagerat på en konflikt alldeles för sent eller inte alls; man harinte varit beredd att vare sig satsa politisk vilja eller resurser.Världssamfundet måste, inte minst mot bakgrund av de humanitärakatastroferna i bland annat Bosnien, , och ,utveckla sin förmåga till konfliktförebyggande och krishantering ochkomma in på ett tidigare stadium för att förhindra att våldet bryter ut ochtar över.För att förhindra humanitära katastrofer eller grova kränkningar avmänskliga rättigheter kan inte respekten för nationell suveränitet stå i vägen.Världssamfundet har rätt att ingripa i interna konflikter för att värnauniversella mänskliga rättigheter.I motionen föreslås en rad åtgärder, bland annat att att vetorätten i FN:ssäkerhetsråd skall avskaffas, att regler till skydd för civilbefolkningen börskärpas, att nationell och internationell forskning ska tas tillvara, attkonfliktförebyggande strategier ska utvecklas samt att inom FN skallinitiera ett förnyat åtagande, med som avstamp, för fred,rättvisa och hållbar utveckling.Sveriges utrikespolitiska roll har förändrats radikalt . Dåvar vi den utrikespolitiska ensamvargen som, i kraft av vår neutralitetspolitiki det värld, observerade och ljudligt kommenterade vad somskedde. är vi på ett helt annat sätt medansvariga för utrikespolitiskhandling: vi är medlem i EU, i FN, i , samarbetar med Nato genomPFF (Partnerskap för fred). Vi kan påverka hur några av de tyngsta världs-politiska aktörerna handlar och har ett ansvar för vad de gör och inte gör.2 En värld har kännetecknats av såväl globalisering som regionalisering.Efter som präglats av ett bipolärt stormaktssystemoch av det har världen förändrats. Globaliseringen bygger pådet ökade internationella ömsesidiga beroendet och en allt djupareekonomisk integration. Globaliseringen har lett till storavälståndsökningar parallellt med stora välståndsminskningar i andra delarav världen. Växande inkomstskillnader och klyftor inom och mellanländer har bidragit till ökade konfliktrisker. Fattigdom i sig leder inte perautomatik till konflikter men däremot leder konflikter ofta till ökadutarmning. Av världens 45 fattigaste länder har det stora flertalet underdet sista årtiondet fått sin sociala och ekonomiska bas ytterligareurholkad till följd av krig och andra våldshandlingar.Globaliseringen innebär också ofta att traditionella normer och värderingarifrågasätts och utmanas, vilket innebär stora kulturella omvälvningar, som iförlängningen kan leda till politisk och/eller kulturell extremism.Motsättningarna tar sig ofta uttryck i religiösa eller etniska termer, menkonfliktens grundorsaker är ofta mer strukturella: ojämn fördelning avpolitiska, ekonomiska och sociala resurser. Särskilt starkt blir förändrings-trycket i länder med en väldigt skev resursfördelning och diskriminering ochmarginalisering av vissa samhällsgrupper, där de grupper som besitter denpolitiska och ekonomiska makten försöker bevara det bestående. Saknar ettsamhälle demokratiska institutioner och instrument för att på fredlig väg lösakonflikter ligger våldet nära under ytan.Globaliseringen inrymmer stora möjligheter men ställer oss också inför deödesfrågor som följer av växande inkomstklyftor, ökad belastning på miljönoch den potentiella risken för att länder eller regioner med etniska ochnationalistiska argument exploaterar vad som uppfattas som globaliseringenshot. För att hantera globaliseringen måste vi utveckla politiska instrumentoch styrmedel. Globaliseringens goda sidor - integration, ekonomisk tillväxtoch social utveckling - ger goda förutsättningar för att nå fred, demokratioch kulturella framsteg. Globaliseringen kräver dock ett starkareinternationellt, politiskt, ekonomiskt och etiskt ramverk.Nittiotalet har inneburit att antalet demokratier och marknadsekonomiervuxit avsevärt. Antalet länder har ökat som en följd av Sovjetunionensuppsplittring och som ett resultat av delningar av länder, fredligt eller genomkrig. nya länder har i de flesta fall genom medlemskap i som demokratier. I , och har ettomfattande antal länder kastat av sig diktaturens ok och formats tillfungerande demokratier. Antalet demokratier bedöms 1996 ha ökat meddrygt en tredjedel jämfört med . Antalet länder på väg mot demokratihar också ökat, framförallt i . Demokratin har sin svagaste ställning iAsien samt i och Nordafrika.Miljöförstöring och rovdrift på knappa resurser är redan en allvarlig källatill såväl mellanstatliga som inomstatliga konflikter och till att människortvingas på flykt. Vatten är i stora delar av världen en bristvara,skogsskövlingen och jordförstöringen fortsätter. De globala miljöhoten, växt-huseffekten, försurningen, övergödningen, luftföroreningar och ozonlagretsnedbrytning, är resultat av mänskliga aktiviteter. Den kraftigaste befolk-ningstillväxten i mänsklighetens historia pågår nu och förutsätts pågå ettårtionde framöver. Miljörelaterade resurskonflikter och befolkningsexplo-sionen kan leda till massmigration. Risken för epidemier och spridning avallvarlig smitta ökar.Tillgången till vapen för icke-statliga aktörer är sannolikt större ännågonsin tidigare, möjligheten att göra stora pengar på internationellorganiserad brottslighet likaså. Aldrig någonsin har det producerats såmycket narkotika och andra droger som . Den internationella brottslig-heten är väl organiserad och utgör en svår påfrestning för flera länder iCentral- och och i men utgör också ett betydandeproblem för västvärldens länder.Traditionell säkerhetspolitik har handlat om direkta försvarsåtgärder motangrepp eller politiska åtgärder avsedda att minska konfliktrisker, motverkainternationell spänning och förhindra att hot och väpnade konflikter uppstår.Sådana åtgärder är alltjämt av central betydelse för vårt land. Mentraditionell säkerhetspolitik förmår inte möta det breda spektrum, bådeavseende den ökande komplexiteten och spännvidden som kännetecknardagens möjliga hot och risker och avseende den mer flytande övergången iintensitet mellan fred, kris och krig, som dagens samhällen har att hantera.En värld som präglas av växande klyftor mellan rika och fattiga, därförödelsen av livsmiljöer accelererar parallellt med befolkningsökningen, ärinte långsiktigt hållbar och därför instabil. Stora spänningar inom ellermellan samhällen ökar osäkerheten. Därför måste en politik för ökadsäkerhet alltid sträva efter hållbar utveckling och rättvis fördelning. Detgäller inom samhällen och mellan länder, regionalt och globalt men ocksåöver tiden, mellan generationer. Den globala säkerheten är odelbar, säkerhetkan inte vinnas på någon annans bekostnad. Verklig säkerhet kräver att allavinner.Sveriges utrikespolitiska roll har förändrats radikalt . Dåvar vi den utrikespolitiska ensamvargen som, i kraft av vår neutralitetspolitiki det värld, observerade och ljudligt kommenterade vad somskedde. är vi på ett helt annat sätt medansvariga för utrikespolitiskhandling: vi är medlem i EU, i FN, i , samarbetar med Nato genomPFF (Partnerskap för fred). Vi kan påverka hur några av de tyngstavärldspolitiska aktörerna handlar och har ett ansvar för vad de gör och integör.För att markera att hållbar utveckling är en nödvändig förutsättning för attfred och säkerhet blir varaktiga tillstånd använder begreppethållbar säkerhet. Hållbar säkerhet handlar om att bekämpa fattigdom ochorättvisor, om att skapa demokratier, jämställda och miljömässigt livskraftigasamhällen, om att väva samman människor ur olika etniska, kulturella ochnationella grupper. Säkerhet bygger inte på militär avskräckning utanmer på tillit att ingångna överenskommelser och gemensamma normerkommer att följas och efterlevas. Den bygger på en fortsatt nedrustning ochöppenhet i militära frågor (t ex rustningskontroll).3 Vår säkerhetspolitiska omvärldMellan de nordiska länderna har det alltid funnits en speciell känsla avsamhörighet, mycket beroende på den geografiska närheten men ocksåpå grund av historiska och kulturella band. 1997 firassexhundraårsminnet av stadfästande, något somillustrerar det nordiska samarbetets långa historia.Det nordiska samarbetet bygger på en värdegemenskap som har sittfrämsta uttryck i en kulturell och språklig gemenskap. I den folkligaförankringen har den nordiska samarbetstanken sin överlägsna styrka.Frivilligorganisationerna bildar den breda folkliga basen för somsamarbetsområde.Uppgifterna för det nordiska samarbetet vidgades genom murens fall.Central- och frigörelse från den kommunistiska diktaturen banarvägen för en ny tid av samarbete i norra . , ochLitauens frigörelse och självständighet samt gavNorden ett närområde med nya möjligheter.Det nya samarbetsklimat som utvecklats efter murens fall har skapatförutsättningar för ett blomstrande subregionalt samarbete runt ochi . Att var en "vallgrav" mellan öst och västutgjorde ett betydande hinder för utvecklingsmöjligheterna i de svenskaregioner som fått utgöra gräns österut. har stormakternasmotsättningar, kallt krig och politiska låsningar förlamat regionen. ärÖstersjöområdet en region med en mycket positiv utveckling, där samarbetetfördjupas allt mer. Handeln, turismen och de mellanfolkliga kontakternaväxer och möjligheterna att bekämpa miljöförstöring och gränsöverskridandekriminalitet blir allt bättre. Genom och EU-medlemskaphar Östersjösamarbetet stärkts ytterligare och regionens ställning som enbetydelsefull del av har tydliggjorts. Den ekonomiska och socialautvecklingen måste dock komma hela till del, för att inteKaliningradområdet skall bli en isolerad ö med social misär och fattigdom.Sverige har, sedan demokratiseringsprocessen inleddes, varit pådrivande fören fortsatt integration av länderna runt och deras ekonomier.Utbyte och handel har mycket gamla anor i . Från iväst till i öst utvecklades från medeltiden och fram till dettasekel omfattande handels- och kulturförbindelser. Den ryska revolutionenstängde gränsen mellan den nordiska och den ryska delen av Nordkalotten.Den livliga handeln med avstannade. och detkalla kriget cementerade gränsen mot . Det skulle dröja ända framtill innan man åter kunde tala om en fungerande region iområdet. tar handeln och utbytet inom regionen åter fart. Nyatransportvägar upprättas och samarbetsformer utvecklas. Regionen utgördock det kanske mest miljöförorenade området i hela . De senasteåren har vi kunnat konstatera att västvärldens insatser i Central- ochÖsteuropa främst koncentrerats till de områden som ligger närmast Europasstörsta befolkningscentra. I finns också en av världensstörsta koncentrationer av radioaktivt avfall samt ett stort antal uttjäntakärnreaktorer som övergivits eller bevaras under miserabla förhållanden. Görvi inget riskerar vi att få uppleva en ytterligare förvärrad miljötragedi.Regeringen bör medverka till att stärka de miljöförbättrande insatserna iBarentsregionen. Detta bör ges regeringen till känna.Det utdragna och blodiga kriget i utgör nittiotaletstragiska undantag från en i övrigt positiv utveckling i . Denna konfliktär den mest omfattande och allvarliga som upplevt sedan det andravärldskriget. Det är en konflikt där befolkningsgrupper med olika etnisktillhörighet och olika religion ställts mot varandra. Kriget skiljer sig i fleraavseenden från vad som vanligen uppfattas som "modern krigföring". Dethar ofta varit fråga om ett utdraget ställningskrig där städer belägras underlång tid utan att något avgörande kommit till stånd. Civilbefolkningen hardrabbats synnerligen hårt genom etnisk rensning och påtvingadefolkomflyttningar. Kriget har orsakat ett alltjämt öppet sår och oroligheternai regionen flammade åter upp i Kosovo. Konflikten på är tyvärr långtifrån löst och fortsatt internationell militär närvaro i regionen kommer attkrävas under ytterligare ett antal år.Nu krävs omfattande insatser för försoning och återuppbyggnad. FNkommer i Kosovo att leda en övergångsförvaltning och övervakauppbyggnaden av självstyrande institutioner, leda katastrofhjälpen och åter-komsten för flyktingarna. Kosovos befrielsearmé (UCK) skall demilitari-seras. Ett omfattande återuppbyggnadsprogram bör utarbetas. Centerpartietser positivt på den stabilitetspakt för sydöstra som utarbetas. Detär viktigt att öppna dörren för en anknytning till EU också för dessa länder.Mer akuta är insatserna att röja minor samt att bygga och reparera hus så attflyktingarna kan återvända . bör verka för att EU skaspela en framträdande roll i återuppbyggnadsarbetet och ta ett stort ansvar föratt återuppbygga även det civila samhället. Detta bör ges regeringen tillkänna.På flera håll i östra ser vi tecken på demokratins bräcklighet.Risken finns att länder med svaga demokratiska institutioner och bristandedemokratiska ledarskap, dit hör till exempel , , Kroatienoch , kommer att stå utanför eller distansera sig från den europeiskademokratiska familjen. Det skulle i förlängningen kunna innebära nyaspänningar i de öst-västliga relationerna. I andra länder såsom hardemokratin svårt att få riktigt genomslag. Den albanska kollapsen under1997 utlöstes av att det ena efter det andra av de s.k. pyramidspelen ellerinvesteringsfonderna havererade men upproret hade också andra orsaker.Regeringen började alltmer tydligt åsidosätta demokratiska spelregler ochmänskliga rättigheter. Korruption och ekonomisk kriminalitet var utbredd istatsapparaten. Omvärlden kunde åse hur anarkin spred sig i . Alltplundrades, kaos och rädsla härskade. Framtiden för är oviss.I pressas flera stabila demokratier av konflikter och terrorismmed etnocentriska förtecken. På och i används terrordådsom ett instrument. På andra håll finns betydande spänningar.Det slut har öppnat för nya konfliktperspektiv. De stater somvill spela rollen av regionala stormakter i en multipolär värld, med ett antalekonomiska och militära stormakter, har fått ökat svängrum. En sådanutveckling riskerar att få en ny kapprustning till följd. Det finns anledningattbeakta växande roll i världspolitiken. Det finns gott om potentiellakonflikthärdar i regionen vari är inblandat. Landet har gränstvister medflera grannländer, det förekommer omfattande kränkningar av mänskligarättigheter i , och har med jämna mellanrum markerat att landetkan tänka sig att återinlemma med våld. Risk finnes för att ,under trycket av ökande inrikespolitiska spänningar, väljer att söka avledauppmärksamheten mot yttre hot, men också för att , i kraft av rollen somekonomisk stormakt, aktivt söker återuppbygga ett världssamfund medideologiskt motstående maktblock, polariserat i demokratier och diktaturer.Regional spänning och regionala och lokala konflikter har blivit merframträdande. På , i Kashmir, och Kaukasusområdet, iStora sjö-regionen i och i pågår regionala konflikter. Påän fler ställen pyr latenta konflikthärdar. stärks samarbetet påregional nivå. Regionala beslutsinstanser, som ofta kombinerarkonflikthantering och säkerhetspolitiskt samarbete med ekonomisk-politisksamverkan, har ökat i betydelse . I har vi () och den Europeiskaunionen (EU), i OAU (Organisationen för afrikansk enighet) påamerikanska kontinenten OAS (Organisationen av amerikanska stater) och iSydostasien Asean (De sydöstasiatiska staternas förbund).4 De säkerhetspolitiska aktörernaFör att nå en hållbar utveckling på hela vår jord, för att kunna lösa deallvarliga fattigdomsproblemen, miljöproblemen och hoten mot fred ochsäkerhet behövs fördjupat internationellt samarbete. Internationelltsamarbete i fasta former ligger i de mindre staternas intresse. Alternativetär en situation präglad av den starkes rätt.Förutsättningarna för att gå vidare och fördjupa samarbetet globalt ochregionalt har förbättrats markant. Möjligheternas fönster har öppnats. Detkalla krigets slut, med dess öst-västfixering, innebär att nya förutsättningarskapats för att världens länder istället skall kunna samlas för gemensamproblemlösning. Demokratin, marknadsekonomin och de mänskliga rättig-heterna har stärkt sin ställning och fått universell acceptans som grund-läggande värden.Insikten om dessa möjligheter och insikten om vårt globala och ömsesidigaberoende måste prägla vårt lands uppträdande och insatser såväl i bilateralakontakter med andra länder som i internationella fora på regional och globalnivå. Ansvarstagande nationellt måste förenas med samarbete regionalt ochglobalt. Målet är en fungerande global säkerhetsordning inom Förentanationerna (FN) och i en europeisk fredsordning till fromma för fredoch säkerhet på vår kontinent.Sverige får aldrig stå neutralt i en konflikt mellan demokrati och diktatur.Auktoritära diktatoriska system innebär att en elit gynnas på de storabefolkningsgruppernas bekostnad. Utan en fri debatt är det svårt att förhindraineffektivitet, korruption och nepotism i samhällsstrukturen och brott mot demänskliga rättigheterna. Detta gör demokrati till en av de nödvändigaförutsättningarna för utveckling.Det finns en rad aktörer på det internationella samarbetsområdet. Tyvärrtenderar dessa aktörer ibland att arbeta isolerade för sig. Enligt våruppfattning är det av yttersta vikt att effektiviteten och samverkan i derasarbete stärks.4.1 FNVi behöver en gemensam vision för 2000-talets globala samfund.Centerpartiet anser att bör vara pådrivande i arbetet att, som avstamp, samla världens länder bakom ett förnyatåtagande för fred, rättvisa och hållbar utveckling. Detta bör gesregeringen till känna.Centerpartiets engagemang för ett starkt FN grundas på insikten om allasömsesidiga och globala beroende. Eftersom de stora hoten mot människorssäkerhet är globala är och förblir FN det viktigaste gemensamma organet.Fanns inte FN, skulle organisationen behöva skapas. FN:s rollsom fredsbyggare och beskyddare av mänskliga rättigheter står i fokus denärmaste åren. Behovet av FN och FN:s arbete är större . Detställer stora krav på hur FN fungerar. FN behöver genomgå omfattandereformer för att möta de utmaningar som världssamfundet står inför. Enreformprocess har också inletts inom FN.Kampen för en bättre miljö och hållbar utveckling framstår som alltmercentral i det arbete FN har framför sig. Genom miljöproblemens globali-sering ökar behovet av globala åtgärder. Inte minst i utvecklingsarbetet ärmiljödimensionen oundviklig. De globala miljöproblemen framstår somnågra av de största säkerhetspolitiska hot världssamfundet har att hantera. Enutveckling i liknande den som de industrialiserade ländernagenomgått skulle förorsaka en akut miljökris. Tyvärr prioriterar inte allaländer miljöarbetet lika högt inom FN-systemet. blir miljöhänsynen del av något annat, främst ekonomisk utveckling. menar attfrågan är så viktig att den också måste göras till en huvudfråga för FN. Dettabör ges regeringen till känna.FN-stadgan innehåller, främst i kapitel VI, ett instrument för fredliglösning av konflikter. ska uppmana parterna att lösakonflikter på fredlig väg genom t.ex. förhandlingar, medling eller rättsligaavgöranden. Misslyckas en sådan lösning och den internationella fredenhotas kan säkerhetsrådet ta till tvingande åtgärder, militära eller icke-militära. Historiskt sett har FN agerat i flera länder genom att gå in ikonflikter och därmed dämpat oron. De fredsbevarande styrkorna har haftstor betydelse för att övervaka vapenvilor och förhindra nya fientligheter.FN:s säkerhetsråd bär det övergripande principiella ansvaret förupprätthållandet av internationell fred och säkerhet och är det enda organsom kan sanktionera tvångsåtgärder mot parternas vilja. Problemet är att dennationella suveräniteten försvårar för FN att agera i inomstatliga konflikter.En bättre koordinering av ansträngningar på olika geografiska och verk-samhetsmässiga områden skall eftersträvas och en långsiktig strategi sominkluderar insatser för mänskliga rättigheter, på miljöområdet och inomekonomiska och sociala verksamheter, behöver utarbetas. Vad som ovan sägsom bättre koordinering av ansträngningar inom FN på olika områden bör gesregeringen till känna.FN bör utveckla instrument och prioritera insatser för att förhindra attvåldsamma konflikter bryter ut samt ingripa om sådanakonflikter ändå brutit ut. FN bör utveckla en ny generation av fredsbevarandeoperationer där de samlade politiska, militära, humanitära, polisiära,ekonomiska och sociala resurserna samverkar. Detta bör ges regeringen tillkänna.FN bör främja utvecklingen av samarbetsbaserade kooperativa metodersåsom att stödja uppbyggnaden av regionala säkerhetsgemenskaper ochutveckla gemensamma normsystem. FN bör utveckla metoderna för tidigvarning, strukturell prevention och medling, insatserna för övervakning ochetablerandet av militär närvaro i närområdet i förebyggande syfte. Neutralamötesplatser för parterna bör kunna erbjudas för att underlätta lösandet avkonflikter. Vad som ovan sägs om samarbetsbaserade kooperativa metoderoch metoder för tidig varning, strukturell prevention m.m. bör ges regeringentill känna.I takt med att mellanstatliga konflikter blir allt ovanligare och att deinomstatliga dominerar ökar också svårigheten för FN att tillse att mänskligarättigheter och internationell lag efterlevs. Det är av avgörande betydelse förtilltron till FN och FN:s framgång att möjligheterna att ingripa med icke-militära medel vid konflikter och brott mot mänskliga rättigheter inom länderförbättras. Sanktionsinstrumentet, i enlighet med artikel 41 i , är imånga fall ett verkningsfullt om än omtvistat medel. Ett av skälen tillsvårigheterna att använda sanktioner som instrument är att det är svårt attveta när de ska tillgripas. Sanktioner skall användas som påtryckningsmedel,och vara riktade så att de träffar relevanta målgrupper och drabbar detberörda landets elit. Exempel på sådana sanktioner är idrottsbojkotter,indragna resmöjligheter och embargon mot vapen och särskilda varugrupper.FN bör verka för att utveckla och förfina sanktionsinstrumentet. Detta börges regeringen till känna.Möjligheterna till snabba ingripanden då konflikter uppstår är beroende avmedlemsstaternas vilja att ställa upp med erforderliga resurser. Ändå finns enförberedelsetid och det tar att sätta samman en FN-styrka. Mångaav de konflikter som uppstått sedan det slut hade säkerligenvarit lättare att dämpa om FN kunnat agera snabbt och resolut. börarbeta för att den inrättade snabbinsatsstyrkan SHIRBRIG successivt byggsut och uppmuntra fler länder att delta. En central åtgärd för att moderniseraFN till dagens konflikter vore att utveckla multifunktionella fredsbevarandestyrkor (innefattande polisverksamhet, minröjning, valövervakning m m).Vad som ovan sägs om SHIRBRIG och multifunktionella fredsbevarandestyrkor bör ges regeringen till känna.Enligt artikel 52 skall säkerhetsrådet främja utvecklingen avfredlig lösning av lokala tvister genom att stödja tillkomsten av regionalaavtal eller organ. Det är därför löftesrikt att regionala samarbetsorgan medsäkerhetsfrämjande inriktning etableras och stärks runt om i världen. iEuropa, OAU i , Asean i med flera bör uppmuntras attaxla ett större ansvar för inomregionala problem. På så sätt kan FNkoncentrera sig på de stora och sant globala utmaningarna. Vad som ovansägs om regionala organ bör ges regeringen till känna.Ökad rättvisa mellan världens rika och fattiga är en förutsättning för fredoch en långsiktigt hållbar utveckling. Att överbrygga klyftorna är viktigtockså ur ett säkerhetspolitiskt perspektiv, vilket vi avser att återkoma till ivår biståndspolitiska motion. Bistånd genom FN kan lätt bli tungrott ochbyråkratiskt, med många länder och språk inblandade. Ändå är detmultilaterala biståndet viktigt som ett sätt att kraftsamla inför ett gemensamtansvar. För del har andelen multilateralt bistånd sjunkit under någraår, ett tecken på att har bedömt att det bilaterala biståndet variteffektivare.