mot · GN02Ub288 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Ub288av Tolgfors, ()Mobbning - ett folkhälsoproblemMobbning - ett folkhälsoproblemAlla barns rätt till respektMobbning är en dold svensk tragedi och ett av de största hälsoproblemenför barn och ungdomar. 100 000 barn beräknas vara utsatta förmobbning. De kränks, mer eller mindre regelbundet, i eller på väg tillskolan. Mobbningen förstör många barns möjligheter att tillgodogöra sigsin utbildning, gör dem olyckliga och sätter inte sällan djupa spår i själenför hela livet.Mobbning ligger bakom psykosomatiska sjukdomar och t.o.m. självmord.Barn som mobbas får inte den start i livet de har rätt till. Det är inteacceptabelt att alltifrån självbild till yrkesval längre fram i livet skalltillåtasstyras av kränkningar som skett i skolan.Mobbningsfrågan är en djupt ideologisk fråga. Den handlar om våra barnsgrundläggande rättigheter. Rätten att få vara sig själv. Rätten att få respektför sin person och sina känslor. Det handlar om individens rätt att välja sinväg i livet, sitt sätt att vara och sitt sätt att tänka. Det är fråga om vårabarnsrätt att få vara i fred.Mobbning handlar inte om att barn ibland gruffas eller retar varandra. Detrör sig om att barn regelbundet får lära sig att de inte duger, inte hör hemma igemenskapen och att de saknar värde. Det handlar om kränkningar, om attbarn löpande misshandlas fysiskt eller psykiskt. Det är fråga om att en ellerflera ofta starka personer ger sig på en svag.Den talande tystnadenVåra barn är ålagda att komma till skolan. Det är vår skyldighet att se tillatt skolplikten ackompanjeras av en plikt för skolorna att skapa en godstudiemiljö för barnen. Att tvinga barn att komma till en skola där demobbas är oacceptabelt och ett politiskt misslyckande.Trots detta förekommer inte någon större debatt om problemen. Möjligenkan tystnaden förklaras med att mobbning är ett svårt och känsligt ämne, intesällan förknippat med skam och skuldkänslor. Men tystnaden måste brytas.Det är en förutsättning för att vi skall kunna komma till rätta med problemen.Det är viktigt att politiker, skolan och människor i stort sänder signalen står bakom dem som utsätts.Den som drabbas - och hans eller hennes anhöriga - befinner sig ofta i enutsatt situation då det inte är lätt att ställa krav på handling från samhälletssida. Det kravet skall heller inte behöva ställas, hjälp skall kunna fås ändå.Hotas skolans arbetsmiljö av någonting annat, som dålig luft, mögel,bristfällig skolmat eller akut trångboddhet verkar detta vara mer lättgripbaraproblem. Man kan utgå från att många föräldrar och andra anhöriga skullesäga ifrån och vägra sända sina barn till en skola som inte kunde garanterabarnens fysiska arbetsmiljö. Arbetet mot mobbning handlar om att skapa engod psykisk arbetsmiljö. Det psykiska klimatet är måhända mindre lätt attmäta, men är väl så viktigt som den fysiska miljön.Trygga barn har bättre förutsättningar att ta till sig skolans undervisning.Otrygghet försämrar koncentrationsförmåga och fokusering på studierna. Pådet viset påverkar mobbningen barns förutsättningar senare i livet.Aldrig den drabbades felMånga barn tar på sig skulden för att de behandlas illa, eller kränks.Föräldrar kan känna skuld över barnens situation och sin egenmaktlöshet. Barnens dåliga upplevelser kan också väcka obehagligaminnen från föräldrarnas egen barndom till liv.Det är viktigt att slå fast att det aldrig är det mobbade barnets skuld att haneller hon blir mobbad. Ansvaret ligger alltid på dem som utsätter andra förkränkningar - och på de vuxna som låter det ske.Bryt tystnadenPolitiker erkänner ogärna att den verksamhet man ansvarar för inte tillfullo klarar sitt uppdrag. Lokala politiker kan stundom resonera som voremobbning ett allvarligt problem i allmänhet, men inte just inom det egnaområdet. Rektorer och lärare på berörda skolor verkar ofta vilja tona nerproblemen. Jag förundras över att bilden av den sociala situationen på enskola kan vara så olika, allt efter vem man frågar. När en rektor försäkraratt ingen mobbning förekommer på skolan och elevrådet kan räkna upptiotals elever som är mobbade, så är det lätt att inse att något intefungerar i skolans arbete mot mobbning. Många rektorer är säkert räddaatt ett erkännande av problemen skulle brännmärka skolan i lokalamediers, politikers och föräldrars ögon. Man anar också en frustrationöver att problemen är komplexa och därför svåra att hantera. Resultatetblir att vissa rektorer inte tar tag i mobbningen.Även om jag har viss förståelse för den oro som kan finnas för att skolanskall komma i oförtjänt dålig dager om förekomsten av mobbning blir kändoffentligt, så är ändå öppenhet om problemen på våra skolor en förutsättningför att komma till rätta med dem. Det inger inte förtroende när skolledningarförnekar att problem förekommer, eller riktar sin upprördhet mot attoffentlighetens ljus drabbar skolan. Det är enligt min uppfattning bättre atterkänna när mobbning förekommer, men slå fast att allt görs för skall komma till rätta med den.Många lärare är uppenbart frustrerade över att de inte får grepp om ellerkommer till rätta med problemen. De vill självklart inte att barnen skall farailla. Frustrationen är fullt begripligt. Det kan vara svårt att se igenomfasaden- den ytliga bilden av relationerna i en grupp. Det är svårt att verkligen vetaatt någon är mobbad, även om det kanske kan anas. Det är svårt att skiljamobbning från vardagsgruff på skolan. Det är svårt att vara säker på hurmobbning skall bemötas, när den väl upptäckts.I grunden beror skolans problem med att förebygga och bemöta mobbning,enligt min uppfattning, dels på bristande ledarskap från många politikers ochskolledares sida, dels på att det behövs mer kunskap hos politiker, skolledareoch lärare. Skolan behöver klara politiska direktiv om arbetet mot mobbning.Enskilda lärare och rektorer behöver kunskap och stöd för att hanteraproblemen.Vad är mobbning?Det är viktigt att kunna skilja mobbning från de vardagliga konflikter ochsmågruff som regelbundet förekommer i skolan. Klarar man inte det,riskerar skolan att missa de barn som behöver hjälp att få slut påmobbningen. De mer vardagliga händelserna kräver dock självklart ocksåtydliga reaktioner från skolans sida.Många skolor använder egna definitioner av mobbning. Det tyder ofta påatt man på skolan tänkt igenom hur man skall förhålla sig till problemen.I undersökning bland 13-åringar svarade en av demså här på frågan om vad mobbning är: "Jag tycker att man ska komma ihågatt mobbning är faktiskt detsamma som misshandel, både psykisk och fysiskmisshandel. "Den norske professorn , som är något av nestorn i forskningenom mobbning, definierar begreppet på följande sätt: "En person är mobbadnär han eller hon, upprepade gånger och , blir utsatt förnegativa handlingar från en eller flera personer. "Olweus trycker alltså på att mobbning dels är återkommande negativahandlingar mot en person, dels att detta måste pågå under en viss tid.Mobbning kan ta sig olika uttryck - alltifrån utfrysning, via nedsättandeord till ren misshandel. Enligt barnen i BO:s undersökning skiljer sigpojkarnas sätt att mobba från flickornas. Pojkarna går mer fysiskt till väga.Flickorna använder sig av utfrysning.Vad beror mobbning på?Den traditionella bilden är att den som mobbar andra själv är svag ochosäker. Det verkar också vara den bild som barnen i BO:s undersökninghar. Säkert är det också så till viss del, inte minst om man ser till den såkallade svansen, som ofta hänger med när andra tar initiativ. Rädsla föratt själv bli utsatt om man inte deltar i mobbandet påverkar säkert ocksåbarns agerande.Det finns dock forskning som tyder på att de som utsätter andra förmobbning i själva verket gör det för att få en "kick". De har ett behov av attdominera andra och få uppmärksamhet. Dessa ungdomar njuter av atttrakassera andra människor. Gissningsvis tar dessa barn och ungdomar oftainitiativet till mobbning.Zelma menar i "Makt, maktlöshet och mobbning" att mobbninghandlar om kontroll och makt. Mobbaren har mer makt och kan kontrolleraden utsatte. Det är en kamp mellan parter som är olika starka.Vem blir mobbad?Den vanliga bilden av de som blir mobbade är att det är barn som ärosäkra och har svårt att hävda sig i en grupp. Den verkar stämma ganskabra. När det gäller pojkar kan svagheten bestå i en mindre fysisk styrka,för flickor kan den bestå i lite extra känslighet för konflikter.Många mobbade barn verkar ta på sig själva skulden för att de mobbas. Desöker rationella förklaringar till att just de utsätts, trots att inga finns. De kankänna skam över att vara utpekade och att inte få höra till. skam inför sina föräldrar för att de är drabbade. Det skapar en känslaav att inte duga och att inte uppfylla de närståendes förväntningar. Dettaskuldpåtagande är ett av skälen till att det är så viktigt att slå fast attmobbning aldrig är den drabbades fel.Detta faktum, att många av dem som drabbas av mobbning är känsligaeller lite svaga, gör mobbningen än mer fruktansvärd. En eller flera starka -stundom livligt påhejade av en svans - ger sig på just dem som inte kanförsvara sig.Så här sa ett barn i BO-undersökningen: "Ju mer man hackar på någon,desto sämre självförtroende får personen. Och om man inte har brasjälvförtroende så är det ännu lättare för mobbarna att komma åt personen.Om den mobbade inte vågar berätta, så fortsätter mobbarna att mobba ochju längre det har fortgått desto mer skäms den mobbade för att just han/honär utsatt och det blir ännu svårare att berätta. "verkar det som om snart sagt vad som helst kan utlösamobbning. Fel hårfärg, omoderna kläder, annorlunda intressen osv. Poängenär, att det inte är det drabbade barnets eventuella avvikande utseende ellerbeteende som är det egentliga skälet till mobbningen. Det är mobbarnasbristande empati som är det verkliga problemet. Alla har vi väl något somkan användas emot oss, om viljan att vara elak finns.På småbarnsskolan Liten Lär i lär man medvetet barnen inte baraatt låta bli att inkräkta på andra barns rättigheter, utan också att säga ifrånnärnågon gör en illa. Att ha styrkan att säga ifrån och stå för sin rätt, tror jagärviktigt för att undvika att bli utsatt för mobbning. Den som faller undanredan som liten blir alltför lätt hackkyckling.Att ta arbetet mot mobbning på allvar är nödvändigt för att värna också desvagas rätt i samhället. Att värna individens rätt utan denna dimension ärmeningslöst.Rätt till hjälpDet är rätt av barnen att berätta om mobbning för föräldrar och lärare.Barn som utsätts befinner sig ofta i en situation som de inte själva kanklara av att ta sig igenom. De behöver och har rätt till hjälp.Det är viktigt att barnen är delaktiga i skolans arbete mot mobbning somkamratstödjare, ögon och öron, eller bara som vänner. Skolan och föräldrarnamåste stödja barnen så att de kan stödja andra.De som mobbar utnyttjar ofta den tystnad som skulden och skammen hosoffret ger upphov till för att kunna fortsätta att mobba. Det kan också tystadem som drabbas genom hot. Andra barn kan känna rädsla för att själva blimobbade om de berättar om mobbning.Hur vanligt är mobbning?100 000 barn beräknas vara utsatta för mobbning eller andra kränkningari eller på väg till skolan. Därtill kommer alla de föräldrar, syskon ochandra anhöriga som lider när barnen far illa. Sammanlagt är kanske uppåten halv miljon svenskar mer eller mindre regelbundet berörda avmobbningsproblemen. Mobbningen finns - i någon utsträckning - på deflesta skolor.Barnens rätt i samhället, , gjorde 1992 en enkät bland skolsköterskor,socialsekreterare och socialnämndsordförande. Det förekom då mobbning i95 av 100 skolor, enligt de tillfrågade. Ungefär hälften av mobbningsfallenvar allvarliga, menade skolsköterskorna.En undersökning i bland 3 000 gymnasieelever visade att 25procent av ungdomarna 1994 kände till att kamrater mobbades. Sex procenterkände att de den senaste terminen mobbat andra elever. 64 procentberättade att man knappast alls diskuterat mobbning i skolundervisningen.En av de ledande experterna på mobbning, professor , gjordepå 80-talet en undersökning bland mer än 150 000 elever. Han kom fram tillatt av eleverna i regelbundet var inblandadei mobbning, antingen som offer eller mobbare. Detta motsvarar ungefär enelev av sju.Mellan var utsatta för mobbning, vilket innebär ca100 000 barn. , eller 63 000 ungdomar, mobbade andra. Gruppensom både mobbade andra och själva utsattes för mobbning var liten, , eller 18 000 personer.Olweus trodde sig också se tecken på att mobbning både tar sigallvarligare former och är mer utbredd än för säg tio sedan.Enligt BO är tendensen att mobbningen blir grövre och grövre. BO bedömerockså att mobbningen är lika utbredd som för 10 år sedan.Det finns troligen också ett stort mörkertal. Alla skador rapporteras inte.Det händer att skador som uppstått p.g.a. våld och mobbning rapporteras somolycksfall.Det är förhållandevis fler pojkar som blir mobbade. Antalet flickor är ca2/3 av antalet drabbade pojkar. verkar det som om mobbningen tarsig olika uttryck bland pojkar respektive flickor. Pojkarna mobbar merfysiskt, flickorna mer psykiskt.Samtalen till om mobbning ökar. 1993 handlade av de5 000 samtalen om () frågade1993 i samband med en undersökning om droger också om förekomsten avmobbning.Barn i årskurs 9 fick frågan: Finns det någon elev i din klass som blivitmobbad under det här läsåret? Har du själv blivit mobbad någongång under det här läsåret och Har du själv, eller tillsammans med andravarit med om att mobba någon skolkamrat det här läsåretsvarade att det fanns någon i klassen som blev sa att de själva inte hade drabbats av mobbning, men fyraprocent svarade "ja - en gång" och "ja - "menade att de själva inte hade mobbat andra. avpojkarna svarade dock "ja - en gång" , sa "Ja - ".Mobbning upphör inte bara för att skoldagen gör det. Barn som är utsatta iskolan är det ofta också vid sidan av. Barn kan stängas ute från fritids-aktiviteter av rädsla för att drabbas också där. kan idrotts-föreningar, fritidsgårdar och andra aktiviteter vara viktiga för att förmedlagoda värderingar till barn och ungdomar. Bra ledare kan skapa fristäder frånmobbning och göra mycket för att alla barn skall komma till sin rätt. Det fåraldrig förekomma att barn- och ungdomsledare bidrar till en stämning därsvaga pekas ut.Mobbningen i skolan berör också lärare som drabbas. Åren 1991-1992hade av lärarna utsatts för våld eller hot om våld i skolan. 42procent av lärarna i undersökningen kände att de hade trakasserats av elever.Drygt 50 procent av lärarna tyckte att problemen lösts på ett acceptabelt sättoch att hjälp erhållits av kolleger, skolledning eller föräldrar.Föga förvånande kommer fler rapporter om våld mot lärare i storstäder änmot kollegor på mindre orter. De lärare som drabbas mest är de somundervisar på högstadiet, följda av lärare på gymnasiet. På de andra stadiernaförekommer knappt problemen. Det är dubbelt så många kvinnor som mänsom drabbas av våld i skolan.Av de elever som i den tidigare refererade undersökningen från Örebrouppgav att mobbning förekom i skolan, menade att lärare varde som mobbade andra. Detta måste ses som en varningssignal.Det vore fel att blunda för att mobbning förekommer också i övrigaarbetslivet, även om detta är än mindre diskuterat än mobbning i skolan.Mobbning ger annat våldUngdomsvåldet i samhället hänger enligt min mening samman medmobbningen. Detta sagt utan att förringa de andra faktorer som liggerbakom våldet, som alkoholintag, dåliga hemförhållanden och bristandekontakter med vuxna. BO stöder också den uppfattningen. I "Blunda inteför mobbningen" hänvisar BO till en undersökning gjord i ,som visar att de som mobbar andra är överrepresenterade i våld påfritiden.Det finns också andra uppgifter om att de som mobbar andrasenare i livet är överrepresenterade i annan kriminalitet. Polisen menar attmobbning är ett första tecken på att en person håller på att komma på glid.Man bedömer att risken för kriminalitet och drogmissbruk är "betydligtförhöjd" för dem som mobbar andra i skolan. Det finns påfallandekunskapsbrist i skolan om vilka beteenden som är brottsliga, enligt polisen.Dessutom tenderar mobbning att urarta om den tillåts fortgå. Det sombörjar med gliringar kan sluta med våld och misshandel. Det är därförnödvändigt för den som drabbas att skolan verkligen griper in , men detär viktigt också för mobbaren.Det är i skolan som samhället tidigast kan sätta gränser när någon ger sigpå andra. Undfallenhet eller passivitet ger problem både på kort och långsikt. är det viktigt att understryka att det också är somsamhället kan hjälpa ungdomar som hamnat på glid rätt igen.Det är mycket viktigt att inse att många av de saker som kallas mobbning iskolans värld är saker som är brott, enligt svensk lag. Misshandel, olaga hotoch förtal är exempel på brott som ofta döljs bakom begreppet mobbning.Trots detta anmäls inte de flesta våldsbrott som begås i skolan av skolansjälv. Istället är det föräldrar och barn som polisanmäler våldet. Barnom-budsmannen "anser att det är viktigt att det klargörs att den lagstiftning somgäller i övriga samhället också ska tillämpas i skolan. Det är rektor som börpolisanmäla brott som sker i skolan. "BO hävdar också att det "både i skolornas handlingsprogram motmobbning och i kommunernas skolplaner bör framgå hur skolan skall ageranär det gäller polisanmälningar och när mobbningen ska anses ha övergåtttill brottsliga gärningar. "Skolans rollSkolan måste ingripa tidigt och tydligt mot mobbning och dem sommobbar andra. Det är inte minst en fråga om att vinna elevernasförtroende. Redan skollagens förarbeten slår fast att en avvaktandeattityd från skolan kan uppfattas som en tyst sanktion av mobbarnasagerande. Att döma av BO:s undersökning uppfattar barnen passivitetjust så. Den som tiger samtycker.Att bilden av skolans engagemang inte är helt positiv bland elever ochföräldrar är uppenbart. Den kritiska bilden finner stöd i statistiken.Det är en sak att skolan stundom är avvaktande eller inte ser problemen,men en helt annan när de medvetet negligeras. Följande citat från BO-undersökningen illustrerar detta: "Lärarna blundar alltid för mobbning ochnär man ber om hjälp säger de bara 'Du bara överdriver, det är nog inte såfarligt!' "och "I min skola sa de att jag var överkänslig när jag blev mobbad,höll det på. "När sådan underlåtenhet att agera förekommer innebär det grundskott motbarnens förtroende för vuxenvärlden.Jag vet själv flera fall - även om det är ovanligt - där skolor i frustrationöver att inga av de vidtagna åtgärderna tycks fungera för att stoppamobbningen, riktat sin energi mot det utsatta barnet eller familjen. Alltförofta hamnar en berörd förälder i konflikt med skolledningen. Det händerlikaså att en småningom desperat förälder börjar ses som det egentligaproblemet för skolan. I stället för att uppröras över problemen upprörs manöver att de påtalas.Skolornas undervisning om mobbning sker ofta i form av enstakatemadagar. För att insatserna skall vara effektiva krävs att man talar ommobbning löpande. Enligt efterfrågar många elever merkunskap om mobbning.Det är uppenbarligen så att de lagar och regler som styr skolans arbete motmobbning är mycket lite kända bland eleverna. De vet helt enkelt inte omvilka åtgärder de har rätt att kräva, eller rättare sagt, som skolan är skyldigattgenomföra. Sannolikt är situationen densamma vad gäller skolbarnensföräldrar.Det är ofta otydligt vem som ansvarar för kommunens arbete motmobbning och vem som en bekymrad förälder skall vända sig till.Lagar och reglerArbetsmiljölagen gäller också för skolans värld.Det gör också flera av Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter. Kommunenmåste enligt Arbetsmiljölagen, berättar BO i "Blunda inte förmobbningen", ha "rutiner och en handlingsplan för hur kränkandesärbehandling ska motverkas i skolan".I föreskriften står att kränkande särbehand-ling är "återkommande klandervärda eller negativt präglade handlingar somriktas mot enskilda arbetstagare på ett kränkande sätt och kan leda till attdessa ställs utanför arbetsplatsens gemenskap".I §§ 3, 4 och 5 står att det är arbetsgivarens skyldighet att "klargöra attkränkande särbehandling inte kan accepteras i verksamheten", att det skall"finnas rutiner för att på ett tidigt stadium fånga upp signaler", samt att"motverkande åtgärder (skall) vidtas och följas upp".Skollagen är alldeles tydlig, vad gäller mobbning. Den gör alldelesklart att skolan har skyldighet att agera. Skollagen säger att: "Var och en somverkar inom skolan ska främja aktning för varje människas egenvärde samtrespekt för vår gemensamma miljö. Särskilt skall den som verkar inomskolan bemöda sig att hindra varje försök från elever att utsätta andra förkränkande behandling. "I skollagens förarbeten framgår att skolan skall gripa in om tecken påvantrivsel eller mobbning märks. En viktig mening lyder: "Alla i skolan harrätt att känna sig trygga och kunna gå till skolan utan rädsla för förföljelsereller trakasserier av något slag. "Det slås också fast att en avvaktande attityd från skolan kan uppfattas somen tyst sanktion av mobbarnas agerande. "En avvaktande attityd kanförvärra problemen och innebära en mycket svår situation för mobbnings-offret. Det kan också tolkas som en tyst sanktion av mobbarnas beteende",står det i förarbetena.Enligt läroplanen har rektorn ansvar för att ett handlingsprogrammot mobbning och alla andra trakasserier finns på skolan. "Rektor haransvar för: Skolans program för att motverka alla former av trakasserier ochmobbning bland elever och anställda." Planen bör omfatta både skolbarnoch skolans medarbetare. Det står också att "Ingen i skolan skall utsättas förmobbning. Tendenser till trakasserier skall aktivt bekämpas. "Det klargörs vidare att "Alla som verkar i skolan ska: Aktivt motverkaförtryck av individer eller grupper. "Det är således utomordentligt tydligt att skolan är skyldig att agera tidigtoch tydligt, samt skall anstränga sig att upptäcka tecken på mobbning.Hur sköter skolan sin roll?Många skolor lägger ner ett mycket seriöst och engagerat arbete för attförhindra att mobbning uppstår och sätta stopp för den om den ändåhinner börja. Ofta beror detta på att skolan har en eldskäl, som driver pådet interna arbetet. Skolan har också generellt sett trappatupp arbetet mot mobbning. Mycket återstår dock verkligen att göra,vilket siffrorna nedan visar. Det är dock alldeles för stora skillnadermellan skolor och kommuner för att det skall vara acceptabelt. Inte ensdet som uttryckligen krävs i skollagen uppfylls överallt.Av undersökning framgår att 52procent av kommunerna inte undersökt hur vanligt förekommande mobbningär i de lokala skolorna. Så stor andel som av skolorna har hellerinte undersökt hur vanligt förekommande mobbning är. sagt alla somhar undersökt saken, har dock funnit att mobbning förekommer.Problemen betraktas uppenbarligen som ganska små. När kommuner ochskolor fick i uppgift att värdera hur stora problemen var, angav de flesta - - ett värde som låg mycket nära "inga problem alls". En sifframellan 1 och 5 skulle anges, där 1 motsvarade "inga problem alls" och av kommunerna har inte lagt fast några riktlinjer för skolornasarbete mot mobbning. I många av de fall kommunerna har riktlinjer är detkorta, ganska ytliga målformuleringar. Många kommuner ställer dock kravpå rektorerna att ta fram en handlingsplan mot av kommunerna har inte gjort några insatser på kommunnivåför att motverka mobbning i sina skolor. De som gjort något sådant har oftagenomfört utbildningsinsatser eller temadagar.Barnombudsmannen sammanfattar med att säga att en "relativt storandel" kommuner saknar både riktlinjer och insatser mot mobbning av skolorna uppges sakna handlingsprogram mot mobbning -trots att de är ålagda att ha ett sådant. Programmens kvalitet är också mycketvarierande. Vissa innehåller bara enkla beskrivningar av målsättningar ochuppfyller möjligen till namnet kravet på en handlingsplan. Andra ärgenomarbetade med mål och medel som följs åt.