mot · GN02U903 · 1999-10-05 00:00:00 — Menden politiken måste ta sin utgångspunkt i de senaste decenniernasomvandling av ekonomin. Ny teknik, ökat internationellt samarbete ochökad rörlighet över nationsgränserna ställer nya krav och skapar nyaförutsättningar för en politik för hållbar utveckling och social ochekonomisk rättvisa. Framför allt ställer det krav på att vi utformar enpolitik och politiska redskap på internationell nivå. Kapitalismenstilltagande internationalisering måste mötas genom ett ökatinternationellt samarbete inom och mellan olika folkrörelser såsomfackliga, politiska och ekologiska. Detta samarbete ska inte bara berörafrågor kring tullar och handelsrestriktioner, fredsinsatser i olika delar avvärlden eller för den delen (IMF:s)strukturprogram för låntagarländer. Det internationella politiskasamarbetet måste i större utsträckning orienteras mot de faktorer somhotar vår framtida välfärd: den ojämna fördelningen av makt ochrikedomar, fattigdom, könsorättvisor, arbetslöshet, allt mer ineffektivasocialpolitiska trygghetssystem och en förödande miljöförstöring. För attmöta kapitalismens tilltagande internationalisering krävs samordnadeinsatser av alla berörda arbetarpartier och progressiva krafter i rika såvälsom fattiga länder.1.5 EMU inget alternativDet vi talar om här är något helt annat än det samarbete som begränsastill EU och EMU. Vi menar att det behövs en vänsterpolitik på globalnivå. EMU-politiken begränsar möjligheterna att utveckla detnödvändiga internationella samarbetet. EMU representerar en föråldradeurocentrism och en konservativ syn på ekonomisk tillväxt som inte ärförenlig med den internationella politik som tar sikte på en hållbarutveckling, ökad sysselsättning, minskade sociala klyftor och omfattandeinsatser för att skapa förutsättningar för bättre villkor i dagensutvecklingsländer.Vi återkommer till EMU-frågan i avsnitt tre. I det följande avsnittetkommer vi att diskutera globaliseringens betydelse och politiskakonsekvenser lite närmare. Avsikten är att formulera några riktlinjer för enny vänsterpolitik på internationell nivå.2 Ansatser till en samordnad global politikI FN:s "" sammanfattasglobaliseringens innebörd i tre grundläggande förändringar. För detförsta hävdar rapporten att betydelsen av rumsliga avstånd minskat.Såväl enskilda nationer som individer påverkas i allt större utsträckningav förhållanden i andra delar av världen. För det andra framhålls denökade tidspressen. Den nya tekniken, i kombination med snabbakommunikations- och transportsystem, har minskat det tidsmässigaavståndet. Den tredje förändringen gäller den minskade betydelsen avnationsgränser. Med den ekonomiska integrationen följer också nyakontakter på kulturområdet, inom forskningen och ett generellt sett ökatfysiskt och idémässigt utbyte. Samtliga dessa förändringar har tydligapositiva sidor. Ökat utbyte mellan människor och nationer, bl.a. genomsnabbare informationsspridning och ökat resande, är positivt i ett socialtoch kulturellt perspektiv, som ökande transporter utgör ettmiljöproblem. Globaliseringen har följaktligen goda sidor som kommertill uttryck i både ekonomiska och kulturella sammanhang, men kräveratt vi hanterar miljöproblemen.Det ökade utbytet mellan länder och regioner kan också ge positivaeffekter ur utvecklingsländernas synvinkel. delar i stora dragden kritik av den nyliberalt anfäktade skuldsaneringspolitiken och avInternationella valutafondens ingripanden som bland andra framförts av denamerikanske ekonomen . De fattiga nationer som själva valt -dvs inte påtvingats - en ekonomisk-politisk strategi som innebär öppenhetmot omvärlden, har i praktiken haft en betydligt högre ekonomisk tillväxt änflertalet rika länder och har därmed också närmat sig de gamlaindustriländernas levnadsvillkor. Flera länder i har tagitavgörande steg från underutveckling och utbredd fattigdom till snabbaekonomiska och sociala framsteg. Ungefär en fjärdedel av all världshandel äri dag koncentrerad till Sydostasien.Ökad handel och ökade investeringar är följaktligen några avglobaliseringens kännetecken. Den totala handeln med varor och tjänstertredubblades . De direkta investeringarna sjudubbladesunder . Den ökade handeln har stimulerats av minskadprotektionism. Tullar och andra handelshinder har avvecklats på bred front.Detta har skett dels på enskilda länders initiativ, dels genom internationellaöverenskommelser inom ramen för och (). Avvecklingen av den protektionistiska politiken måste bejakas.Erfarenheten från utvecklingen i såväl de gamla industriländerna som iutvecklingsländerna visar att ökade handelsmöjligheter har positiva effekterpå nationers sociala och ekonomiska utveckling. Detta innebär emellertidinte att handel och investeringar ska ske på villkor som dikteras avspekulativa vinstintressen eller multinationella företag, utan hänsyn till demiljöproblem som dagens handel och investeringsverksamhet lett till. Precissom välfärdspolitiken i flertalet gamla industriländer gått ut på att styra införetagande och handel på banor som leder till ekonomisk tillväxt, högresysselsättning och en rättvisare fördelning av inkomster, behöver vi enpolitik och institutioner på internationell nivå som garanterar att det globalaekonomiska utbytet sker med höga sociala och ekologiska anspråk.2.1 En skev globaliseringÄven om vi alltså har anledning att bejaka en ökad handel och ökadeinvesteringar, d.v.s. en ökad ekonomisk integration mellan länder ocholika delar av världen, finns det naturligtvis också avigsidor ochriskbilder.Ett avgörande problem är att handel och investeringar fördelas så ojämntmellan rika och fattiga länder. Enligt beräkningar inom FN är över 80procent av världsexporten koncentrerad till den femtedel avvärldsbefolkningen som bor i de rikaste länderna. av desamlade investeringarna går till samma grupp. Den fattigaste femtedelen avvärldens befolkning står endast för av handeln och avde samlade investeringarna. Den sneda fördelningen av handel ochinvesteringar återspeglar grundläggande sociala och ekonomiska orättvisor.Ur lönsamhetssynpunkt erbjuder de rika länderna både attraktiva avsättnings-och investeringsmarknader. Bilden av att arbetslösheten i de gamlaindustriländerna skulle kunna förklaras med att västerländskatillverkningsföretag systematiskt flyttar produktion för att exploateralåglönearbetskraft i fattiga länder stämmer inte särskilt väl med den faktiskautvecklingen.Ytterligare ett problem är den ökande miljöbelastning som handeln kanutgöra. Det ökande transportarbetet som är en naturlig följd av ökad handelutgör ett allvarligt miljöproblem. Inte minst den kraftigt ökande flygtrafikenav både gods och människor är resursslukande. En internationell handelbryter också ner ekologiska barriärer. Problemen med invasioner avfrämmande arter som slår ut den naturligt förekommande är ettallvarligt problem som måste hanteras. Men vi får inte glömma att dentillväxande globala ekonomin även är ett allvarligt miljöproblem i sig.Tillväxten är till stor del baserad på en ökande resursförbrukning. Det ärnödvändigt att vi i den rika världen ställer om vår ekonomi och vår teknologiför att kraftigt minska vår resursförbrukning. Det är det enda sättet attmöjliggöra för fattigare länder att öka sin konsumtion utan att öka den totalamiljöbelastningen.Ett annat avgörande problem är att stora kapitalistiska företag har en såoerhört dominerande ställning på marknaderna. En betydande del av densamlade världsproduktionen, och därmed också av världshandeln och inve-steringarna, är koncentrerade till multinationella industriföretag. Denabsoluta merparten av dessa företag har sin egentliga hemvist ochhuvuddelen av sin verksamhet koncentrerad till gamla industriländer. fanns det 60 000 registrerade multinationellaföretag 1998. Totalt svarade dessa företag för en fjärdedel av den totalavärldsproduktionen. Trenden är att det sker en allt kraftigare koncentrationav makt och ägande inom dessa företag. De direkta utlandsinvesteringarnaökade med 1998. Värdet på uppköp ochföretagssammanslagningar motsvarade (eller ca 415miljarder US dollar). Totalt dominerade företagen ungefär en tredjedel avvärldshandeln. Denna koncentration av ägande, investeringar och handel tillett fåtal multinationella företag utgör ett problem ur flera synpunkter.För det första utgör koncentrationen ett problem ur demokratisk synpunkt.Produktionsvärdet i enskilda multinationella företag överstiger värdet avBNP i flera nationer. För det andra utgör koncentrationen av ekonomiskmakt och ekonomiska resurser ett problem ur ekonomiskeffektivitetssynpunkt. De multinationella företagens investeringar syftar ihuvudsak till fusioner och sammanslagningar med andra företag. Det handlarbara i liten utsträckning om etablering av ny produktion och nya företag.Med fusionerna följer hårda rationaliseringar. Fusionerna under 1998resulterade i att knappt 75 000 industrijobb gick förlorade i berörda företag.De multinationella företagen bidrar till maktkoncentration ochmonopolistiska mönster och hämmar därmed den förnyelse av företagandeoch produktion som skulle kunna skapa nya arbetstillfällen och välstånd iframtiden. Den utpräglade storföretagsdominansen och betoningen pårationaliseringsinriktade investeringar är alltså inte bara ett uttryck för attdeninternationella konkurrensen skärpts på flera av världens varu- ochtjänstemarknader, den är också ett uttryck för ett strukturellt problem:förstelnat kapital och en begränsad förnyelseförmåga. Varu- ochtjänstemarknader som domineras av enskilda storföretag fungerar inte hellereffektivt. Bristande konkurrens och maktkoncentration skapar en grogrundför manipulerad prissättning och övervinster.Ett fjärde problem utgör den våldsamma tillväxten av finansiellamarknader . De senaste årens finansiella kriser ivärlden visar också att dessa kan få betydande återverkningar på produktionoch sysselsättning i olika delar av världen. Detta framgick inte minst avsvallvågorna efter den finansiella kris som bröt ut i under 1997.Tillväxttalen i de snabbväxande sydostasiatiska ekonomierna minskade tvärtfrån nivåer mellan till negativa tillväxttal, d.v.s. fleraländerdrabbades av en regelrätt depression. Krisen i fickåterverkningar över hela världsekonomin. Effekterna blev bl.a. en sjunkandehandelsvolym och sjunkande världspriser på framför allt olja och andraråvaror, något som fick särskilt negativa återverkningar på fattiga ochhuvudsakligen råvaruexporterande länder. Tillväxttalen förutvecklingsländerna som helhet mer än halverades , till en nivå påca 2 procent.Den finansiella kris som drabbade de sydostasiatiska ekonomierna, ochsom fick så stora återverkningar på världsekonomin som helhet,kännetecknades av ett mönster av kortsiktig spekulation: panikartadutförsäljning av alla tillgångar i en nations valuta när värdet på valutan ellernationens kapacitet att betala tillbaka utestående lån börjar ifrågasättas.Bakgrunden är naturligtvis placerarnas rädsla för att förlora pengar närrelativvärdet på valutan faller eller när nationen hamnar på obestånd och intelängre kan klara sina betalningsåtaganden till utländska långivare. Denfinansiella paniken blir självförstärkande och driver i praktiken fram densituation som man till en början - oftast på helt felaktiga grunder - befarade:värdet på växelkursen måste justeras och när betalningar på utestående lånmåste stoppas. Det allvarliga är följaktligen att detta beteendemönster får såskadliga effekter på de ekonomier som drabbas. Det finns en radomständigheter som förklarar att det sydostasiatiska ekonomierna drabbadesav starka finansiella spekulationsvågor . Förklaringarna ärockså delvis olika för olika länder. Ekonomierna var i huvudsak i godekonomisk balans. Budgetpolitiken var stram och visade årliga överskott.Inflationen var låg och nivån på det privata sparandet var högt. Sårbarhetenlåg i att länderna hade dragit på sig relativt stora kortfristiga lån. Menkorruption, maktkoncentration till en liten ekonomisk och politisk elit ochbrister i demokratin skapade politisk instabilitet.Erfarenheten från krisen stärker argumenten för en politik för att motverkafinansiell spekulation och för att demokratisera makten över de globalakapitalrörelserna.2.2 Ansatser till en global politikDe huvudsakliga målen för en ny politik på global nivå är inte svåra attdefiniera: det handlar om att skapa förutsättningar för ökad demokrati,högre sysselsättning och en rättvis fördelning av ekonomiska resurseroch naturresurser för att därigenom bekämpa fattigdom, motverkasamhällsklyftor och könsorättvisor samt minska miljöbelastningen. Föratt realisera dessa mål förutsätts en politik som stärker den demokratiskaägarmakten och som inte bara tar sikte på prisstabilitet ochutbudsförhållanden på arbetsmarknaden. En mer aktiv näringspolitik ochstrategiska investeringar finansierade via statliga fonder bör spela enviktig roll för att mobilisera investeringar i infrastruktur i olika delar avvärlden. Politiken måste i större utsträckning ta hänsyn till efterfrågan.En generellt sett svagare efterfrågan är en viktig delförklaring till såvällägre tillväxttal som en svagare sysselsättning i världen som helhet efter1970. En annan viktig förutsättning för en bättre försörjningssituation ärett nytt och mer sysselsättningsintensivt investeringsmönster. I de gamlaindustriländerna har vi haft för mycket rationaliseringsinriktadeinvesteringar, som visserligen bidragit till högre produktivitet mensamtidigt till färre jobb. För att skapa fler jobb förutsättsförnyelseinriktade investeringar, d.v.s. investeringar som resulterar i nyaprodukter och ny produktion med långsiktigt hållbar inriktning. För attuppmuntra sådana investeringar förutsätts stora offentliga insatser inombl.a. infrastruktur, för kunskapsspridning kring ny teknik och för attfinansiera investeringsprojekt, inte minst för att underlätta nyföretagandeoch entreprenörskap på miljöområdet.I flera grundläggande avseenden håller också synsätten bland bådeetablerade ekonomer och politiker på att förändras. Ledande amerikanskaekonomer som har t.ex. ifrågasatt nyliberala föreställningarom det alltigenom negativa i offentliga ingrepp på marknaderna. Inte minstden påtagligt negativa ekonomiska utvecklingen i och Östeuropaefter partidiktaturernas sammanbrott har påmint många om betydelsen avdemokratisk förankring, regelverk, statlig styrning och fasta spelregler för atten marknadsekonomi ska fungera. Allt fler ekonomer ifrågasätter också denrigida tolkning av prisstabilitet som dominerar politiken ,och som också tvingats på utvecklingsländer genom olika strukturprogram iInternationella valutafondens regi. Det finns ingen empirisk forskning somvisar att inflationsnivåer på skulle ha några särskiltskadliga samhällsekonomiska effekter. Däremot finns det åtskilligt som talarför att en ensidig prisstabilitetspolitik har stora kostnader i form avuteblivenekonomisk tillväxt och lägre sysselsättning. Det behövs en samordnad politikdär de rika nationerna i världen tar ett ansvar för att utnyttja allamöjligheteratt stimulera ekonomierna genom en aktiv räntepolitik. Realräntenivåerna hargenerellt sett varit för höga , och därigenom bidragittill att hålla tillbaka den effektiva efterfrågan och indirekt ocksåsysselsättningen. De försiktiga räntesänkningarna efter Asienkrisen förändrarinte helhetsbilden. Penningpolitiken i de ledande industrinationerna måste istörre utsträckning orienteras mot uthållig tillväxt och sysselsättningsmål. Vibehöver ett nytt internationellt regelverk, inom ramen för FN eller som enpåbyggnad på Bretton Woods-institutionerna (IMF och ) för attreglera förhållanden på de internationella finansmarknaderna. De offentligainvesteringarna i infrastruktur måste ges ett större utrymme och samordnasmellan länderna. Sådana samordnade insatser bör kunna ge betydande, om änhittills i stor utsträckning förbisedda, sysselsättningseffekter.2.2.1 Internationella institutioner saknasDet stora problemet är att det saknas institutionella förutsättningar för endemokratisk, social och ekonomisk rättvisepolitik på internationell nivå.Det är frånvaron av institutioner och regelverk som skaparförutsättningar för vittomfattande finansiella spekulationer, för obalanseroch växande sociala klyftor mellan såväl som inom länderna. Dengrundläggande klyftan mellan rika och fattiga länder kan aldrigmotverkas annat än inom ramen för en effektiv politik på internationellnivå. Det handlar då inte bara om politik på handelsområdet eller ensäkerhetspolitik inom ramen för FN, utan också om en politik som berörekonomisk makt, fördelningsfrågor, sysselsättning och socialpolitiskaförhållanden på global nivå. Den viktigaste förutsättningen för en sådanpolitik är naturligtvis den gemensamma insikten om vårt ömsesidigaberoende: varken grundliggande ekonomiska eller socialamissförhållanden eller miljöproblem kan i någon större utsträckningangripas enbart på nationell nivå. Vi behöver ett samarbete mellan länderför att motverka problemen effektivt. I grunden handlar bådefattigdomsklyftorna och utmaningarna på miljöområdet om allamänniskors engagemang, vår säkerhet, vår personliga trygghet och hälsa.2.2.2 med för stor maktEtt annat problem är att de stora transnationella företagen har en alltförstor och ibland närmast oinskränkt makt över länders politiska beslut,skatteregler, miljölagstiftning och arbetsrätt. De fattiga länderna hålls iett järngrepp genom sin skuldsättning till den rika världen. På så sättbevaras den orättvisa världsordningen. De stora internationellaorättvisorna ska ses i förhållande till den rika världens vapenexport ochmilitära rustningar, råvaruexploatering och miljöförstöring. Men också iförhållande till den patriarkala maktutövning som kanaliseras genomreligionerna, korrupta och maktfullkomliga regimer, militärt ochsexualiserat våld. Det stora problemet i arbetet för att skapa rättvisa ochsolidariska villkor i världen är alltså den bristande regleringen av dessaföretag. Det behövs därför en ny modell för internationella avtal sominriktas på att stärka demokratin och utformas så att det långsiktigaarbetet för att skapa en ekologiskt hållbar värld med respekt förmänskliga och fackliga rättigheter förstärks. Inom ramen för ett sådantavtal bör även regleringar av de kortsiktiga spekulationerna ochkapitalrörelserna diskuteras. Internationella handelsavtal får intebegränsa möjligheterna för ett effektivt genomförande av internationellamiljöavtal eller annat miljöarbete. Som grund för sådana avtal bör liggaen generalklausul som garanterar att Internationella konventioner - nugällande eller framtida - är överordnade internationella handelsavtal2.2.3 Politiskt styrd global ekonomiI en nyligen publicerad bok, "Global Public Goods. InternationalCooperation in the 21 Century", med bidrag från flera av världensledande ekonomer, diskuteras förutsättningarna för en politik som skullekunna styra den globala ekonomin i socialt önskvärd riktning. I bokenpekar man på tre grundläggande tillkortakommanden i det internationellapolitiska samarbetet:- Ett juridiskt tillkortakommande. Det finns få legala möjligheter att följaupp och driva igenom internationella beslut.- Ett tillkortakommande när det gäller deltagandet i internationelltsamarbete. Det är inte alltid lätt att få med sig alla berörda parter i ettinternationellt samarbete.- Ett moraliskt tillkortakommande. Enskilda länder behöver starkareincitament än moraliska argument om rättvisa, för att upphöra medbeteendemönster som påverkar andra nationer negativt.I rapporten argumenterar författarna på ett intresseväckande sätt för ennyorientering av det internationella samarbetet, bl.a. på det ekonomiskaområdet. Utgångspunkten ska vara att inte bara förebygga eller motverkamissförhållanden (public bads) som har sitt ursprung i nationersbeteenden, utan att slå vakt om och bygga upp gemensamma offentliganyttigheter (public goods) på olika områden. Till att börja med måste allaländer erkänna sitt beroende av omvärlden och definiera på vilket sättden egna nationen påverkar förhållandena i andra länder (t.ex. vad avsermiljövillkor, men också sociala och ekonomiska villkor genom inriktningpå finans- och penningpolitik, omfattning av ekonomisk brottsligheto.s.v.). Författarna förespråkar också att det skapas nya internationellainstitutioner för att hantera fattigdoms- och skuldsituationen iutvecklingsländerna, förhållandena på de finansiella marknaderna, bl.a.genom etablering av en världsomspännande bank med det uttryckligasyftet att fungera som "bank of last resort". Utgångspunkten är att dessainstitutioner ska byggas upp inom ramen för redan etableradeorganisationer, som FN och G 7-gruppen (även i dess olika utvidgadeformer).2.2.4 Nationers ansvarUr vänstersynpunkt är inriktningen på förslagen tilltalande. Varje nationbör inte bara utvärdera den samhällsekonomiska utvecklingen i det egnalandet, t.ex. i samband med offentlig budgetredovisning, utan ocksåredovisa hur sociala, ekonomiska och ekologiska förändringar ochförändringar i genussystemet inom nationen påverkar omvärlden. Varjeoffentlig utvärdering av ekonomiska och sociala framsteg måste ocksåväga in effekterna i form av "spillovers" på andra nationer. I grundenhandlar det om att skapa en medvetenhet om vad som nationalekonomerkallar "externa effekter" av olika verksamheter. Externa effekter kan varaantingen negativa eller positiva. Företag som bedriver rovdrift påmänniskor och natur för att kunna hålla låga priser på sina produkter stårt.ex. inte för produktionens totala samhällsekonomiska kostnader. Delarav produktionskostnaden skjuts över på den enskilde arbetaren somdrabbas av arbetsskador eller på framtida generationer i form av enmiljöskuld. På omvänt sätt kan man säga att det finns en rad exempel påaktiviteter som medför positiva externa effekter.Utbildningsinvesteringar brukar ge en högre samhällsekonomisk änindividuell avkastning. När de positiva externa effekterna övervägerbetyder det att det finns starka motiv för offentliga institutioneratt uppmuntra sådana verksamheter. Poängen är att det helt enkelt intefinns tillräckligt starka privatekonomiska eller företagsekonomiska motivför att satsa på t.ex. utbildning, på kulturminnesvård eller hälso- ochsjukvård. Då måste i stället samhället ta ett kollektivt större ansvar.Samma saker bör gälla på det internationella området.Det är lätt att peka på gemensamma globala nyttigheter som är värda attvärna och uppmuntra och som har påtagligt positiva externa effekter: det kangälla allt från miljöförbättring, arbete för att motverka ohälsa, för attbekämpa internationell brottslighet till åtgärder för att motverka finansiellinstabilitet på global nivå. För att hantera sådana gemensamma nyttigheterkrävs gemensamma institutioner. Sådana institutioner saknas i huvudsak . Ska dessa uppstå måste varje nation definiera sitt eget ansvar. Ansvaretför helheten innebär också ett erkännande av den egna beslutskompetensensbegränsningar. Bara tillsammans med andra nationer, i en global samverkan,uppstår förutsättningar för ett effektivt beslutsfattande kring de avgörandefrågorna om sociala och ekonomiska villkor i olika delar av världen.2.3 Sex huvudfrågorSverige bör bli än mer pådrivande för ett utvidgat samarbete iglobalekonomiska frågor. anser att sex huvudfrågor börprioriteras.- För det första bör ta initiativ till att redovisa omvärldseffekter avnationell politik. Bland annat bör detta gälla omvärldseffekter påsysselsättningsområdet, när det gäller klyftorna mellan rika och fattigaländer samt när det gäller förändringar på miljöområdet och igenussystemet. En utredning inom FN:s ram om en närmare konstruktionav en sådan redovisning bör tillsättas. Regeringen bör i FN verka fördetta. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.- Ett annat initiativ bör tas på skatteområdet.