mot · GN02Sf617 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Sf617av , Bo (m)MedborgarmaktSammanfattningSverige behöver en politik som bryter utanförskap ochmaktlöshet, en politik som ger makten tillbaka tillmänniskorna. Kategoriseringen av människor måsteupphöra. Varje individ måste ges möjlighet att efter sinförmåga förverkliga sina drömmar. De strukturella problemsom har medfört arbetslöshet och utanförskap måsteåtgärdas. En social rörlighet måste göras möjlig. Det ökandebidragsberoendet skall brytas. avstorstädernas befolkning bor i områden med extremt låg ellermycket låg inkomst. Människorna i dessa områden måste gesverktygen att kunna ta sig ur utanförskapet.Segregationen i storstäderna är allvarlig. Det handlar om en samman-fallande ekonomisk, social, etnisk och demografisk segregation.I grunden för segregationen i storstäderna ligger i första hand enekonomisk och social segregation och inte en segregation på etniska grunder.För att uppnå verklig egenmakt måste alla politiska beslut utgå frånmedborgarperspektivet.Den socialdemokratiska integrationspolitiken har havererat. I stället för attskapa förutsättningar för människor att lyckas av egen kraft har man idecennier hållit på med ett politiskt fixande där det personliga ansvars-tagandet och engagemanget hållits tillbaka.Parallellt med denna välmenande men allt mer destruktiva strävan att läggaandras liv till rätta har bidragssystemet utvecklats till ett substitut tillarbeteoch produktiv delaktighet i samhällsekomin. Ett bidragsfinansierat utanför-skap och en förödande bidragskultur har skapats. Allt fler löntagareförhindras genom konfiskatoriska skatter att kunna leva på sin lön.Regleringar och monopol måste upphöra, regler som försvårar förbätt-ringar i boendet måste avskaffas. Skatter och bidrag som begränsar denenskildes valfrihet måste avvecklas. har det största arbetslöshets-gapet mellan infödda och utomeuropeiska invandrare av alla industriländer.Detta kan inte förklaras med att svenskar skulle vara mer fördomsfulla.Sverige måste på ett bättre sätt kunna ta tillvara kunskaper och utbildningsom de invandrade medborgarna har med sig. Vidare måste möjligheterskapas för ett varierat företagande. Beskattningen av tjänsteproduktion måsteses över.Förutsättningar för trygga liv måste skapas. Ett starkare civilt samhällemåste ges möjlighet att växa fram. Ett spritt privat ägande motverkarförslumning. Valfriheten är fundamental för möjligheten att kunna förfogaöver sitt liv. Språket är en av nycklarna till samhället. Att behärska fleraspråk är en enorm tillgång. Sfi är ofta inte effektivt. Ett system med checkar,där den invandrade kan "köpa" sin egen språkliga eller kompletterandeutbildning, vore att föredra.En valfrihetsrevolution måste genomföras. För att kombinera en valfrihets-revolution med starkare resursöverföring direkt riktad mot utsatta grupperborde resurser kanaliseras direkt till de arbetslösa i form av en individuell"kompetensutvecklingspeng". På så vis kan individen själv efterfråga detjänster, som han eller hon anser sig behöva. Här kan medel satsas på deindivider vars livssituation och resursbas tyder på starkare behov. Vi kanmed andra ord praktisera verklig solidaritet.Den nuvarande politiken, där människor görs till klienter, har misslyckats.Om ambitionen är att åstadkomma verklig solidaritet bör också de som hardet sämst ställt ges möjligheten att åter ta makten över sina liv. Om vi låteralla människor som kan och vill arbeta få möjligheter till en egen försörjning,kommer vi också att ha betydligt större förutsättningar att visa storsolidaritetmed de människor som av olika skäl misslyckas. Endast genom en godtillväxt där fler har jobb och kan försörja sig kan samhället ta ett riktigtsolidariskt ansvar.Stor utmaningI denna motion föreslår Moderata samlingspartiet en nyinriktning av politiken mot segregation och utanförskap.Sverige står inför en stor utmaning den närmaste framtiden. Situationen ärpå många ställen runt om i landet ohållbar; det handlar om arbetslöshet ochbidragsberoende; det handlar om maktlöshet och utanförskap. Hur dennasituation hanteras kommer att ha en avgörande betydelse för om vi iframtiden skall slippa se barn som växer upp utan hopp om att kunna brytasig loss från sitt ofrivilliga utanförskap.Vi vill med denna motion visa på ett par av de allvarliga problem Sverigetill följd av decennier av misslyckad social- och arbetsmarknadspolitik idagdras med. Det har varit en politik som i stället för att hjälpa människor attskaffa sig en grund för ett bra liv - vilket torde vara avsikten med varjeseriöst menad politisk insats - har tvingat många in i bidragsberoende ocharbetslöshet. Vi vill också visa på vilken grund en ny politik för att motarbetautanförskap och social segregation borde vila. Förslagen handlar bland annatom en fungerande arbetsmarknad, kvalificerad utbildning och ett samhällesom i övrigt sätter människan i centrum.Se individenSverige behöver en radikal förändring av politiken. Vi måstebryta "kategoriseringen" genom vilken människan ses somdel av olika kollektiv och behandlas därefter. Människan fårinte ses som i första hand socialbidragstagare, arbetslös ellersom "person med utländsk bakgrund". Människan måste iförsta hand ses som en individ och behandlas så. Det är inteindividen som skall anpassa sig efter politiskt konstrueradesystem. I stället måste den politiska uppgiften vara att ge allamänniskor möjlighet att utvecklas utifrån sina behov och påsina villkor. De egna besluten får aldrig vara underordnadede beslut som fattas på politisk nivå.Att människan ses som just en del av ett kollektiv när politiker ställs införproblem i form av omfattande arbetslöshet och utanförskap är tydligt meninte desto mindre sorgligt. Det är just de kollektiva lösningarnas politik somskapat svårigheterna; det borde vara uppenbart att det inte går att lösaproblemen med samma medicin.Lösningen på arbetslöshet är inte stora lösningar som slussar in människori sysselsättningsåtgärder. Lösningen på många invandrares och ungdomarsutanförskap är heller inte att stryka begreppet invandrare ur lagstiftningenoch rikta särskilda åtgärder mot ungdomar i form av specialregler vidanställningar eller utbildning. Lösningen är i stället att rätta till destruktu-rella problem som skapar arbetslöshet och utanförskap av den omfattning vi ser.Den fundamentala sociala rörlighetenEn viktig drivkraft i samhället är människors hopp om attkunna förbättra sin livssituation; att kunna skapa sig ettbättre liv än föräldragenerationen. Det måste vara möjligt att,av egen kraft, genom till exempel ökade arbetsinsatser ochstudier förändra sin livssituation. Detta är själva grunden förett ekonomiskt, socialt och moraliskt försvarbart samhälle,den liberala samhällsordningens rättfärdighet.En verklig social rörlighet kan omöjligen uppstå i ett samhälle sombestraffar utbildning och arbete. Att det måste vara möjligt att själv förbättrasin situation betyder inte att politikens roll är obetydlig, tvärtom. Politikensroll måste emellertid vara att bryta ner de strukturer som skapat svårigheter,att röja hinder för utbildning, företagande och arbete. Det gäller såväl hinderi form av orimliga skatter som i form av en arbetsmarknadslagstiftning somvärnar om de som redan har jobb men som effektivt förhindrar de som intehar jobb att ta sig i på arbetsmarknaden.Den svenska modellensbaksidaSverige av är inte vad det kunde och borde ha varit.Trots allt tal om att "det går bra för " möter oss enverklighet präglad av nyfattigdom, social segregation ochutanförskap. Detta är inte någon enstaka företeelse utanverkligheten i praktiskt taget alla våra stora och medelstorastäder.I slutbetänkande noterades att bidrags-beroendet i storstäderna tydde på att antalet personer som hamnat utanförarbetsmarknaden ökade . Trots uttalad brist på arbetskraft ochatt högkonjunktur rått hade stora grupper, ungdomar, äldre med lågutbildning samt invandrare fått svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden (SOU1990:36, s 130 och 295).MarginaliseringMarginaliseringstendenserna förstärktes under den djupalågkonjunkturen som började . Jobbförlusten drabbadeolika kategorier av den svenska befolkningen mycket olika.Studieförbundet och Samhälles, SNS,välfärdspolitiska råd konstaterade att det under 1990-taletskris nästan uteslutande var unga människor som ställdesutanför arbetskraften samt att invandrare som grupp varsärskilt drabbade både i fråga om arbetslöshet ochsysselsättning (Välfärdpolitiska rådets rapport , s 60).Bidragsberoendet ökade markant och 1997 fanns det nästan 100 000hushåll som fick socialbidrag under det året(SCB/Välfärdsbulletinen 1998:3). vidgades inkomstgapet mellangenerationerna ännu mer till de ungas nackdel. Allt fler utlandsfödda föllunder de normer som satt upp för existensminimum.Under perioden 1990-95 hade ungefär 50 000 invandrarhushåll medursprung i disponibla inkomster som låg under dessanormer (SCB/Levnadsförhållanden, rapport 91).Redan vid 1980-talets slut var det påfallande att de flesta miljonprogram-områdena hade omvandlats från samhällsplanerarnas drömstäder till densociala utsatthetens hemorter. Alla stadsdelar i - 21 styckensammanlagt - där socialbidragsberoendet var minst dubbelt så högt som istaden i genomsnitt var miljonprogramområden. Samtliga miljonprogram-områden befann sig i denna kategori. Situationen i och varknappast annorlunda.Sociala konsekvenserDen socialt viktigaste konsekvensen av denutvecklingsprocess som här har beskrivits är uppkomsten avbostadsområden vars liv nästan helt präglas avsocioekonomiska villkor som på ett radikalt sätt skiljer sigfrån samhället i övrigt. Det handlar om områden därutestängningen från arbetsmarknaden, bidragsberoendet,fattigdomen och en pyrande social desperation har blivitmera regel än undantag, områden där utanförskapet blir detsammanfogande kittet i en kollektiv identitet som grundarsig på en stark känsla av att vara utstött och inte tillhöragemenskapen i övrigt.Nästan 20 procent av storstadskommunernas befolkning bor iområden med extremt låg eller mycket låg inkomst (Storstadskommitténsdefinitioner). Karakäristiskt för dessa är att de är dels mycket barn- och ung-domsrika, dels mycket invandrartäta. Dessa stadsdelars befolkningssamman-sättning präglas alltså av just de två grupper - ungdomar och invandrare -som har varit de hårdast drabbade av sysselsättningskrisen.De fattiga områdena präglas också bland annat av höga nivåer avfamiljeupplösning. bestod nästan en tredjedel av alla barnhushållbosatta i utsatta stadsdelar av ensamstående föräldrar (att jämföras med entiondel i områden med "extremt hög" och "mycket hög inkomst"). Antaletbarn som är föremål för insatser är också skrämmande högt(SOU 1997:61, s 26).De största offren för utanförskapet är barnen. Att växa upp under utsattaförhållanden är svårt. Än svårare blir det när vuxna förebilder saknas. Helastadsdelar har befolkning där det snarare är regel än undantag att familjernalever på bidrag. Barnen ser inte vuxna gå till arbetet. Barnen serhopplösheten i att inte familjerna själva genom arbete kan förändra sina liv.Barnen ser hur familjen är utlämnad till socialstatens godtycke.SlutsatserSlutsatserna i städer kanhjälpa oss att sammanfatta situationen (SOU 1997:118, s75):- Segregationen i storstäderna kan betecknas som allvarlig. Det handlar omen sammanfallande ekonomisk, social, etnisk och demografisk segrega-tion.- I grunden för segregationen i storstäderna ligger i första hand en eko-nomisk och social segregation och inte en segregation på etniska grunder.- Det finns tendenser till att segregationen i storstäderna handlar om klass-skillnader mellan de som är etablerade på arbetsmarknaden (och därmedockså i välfärdssystemet) och en outsider-klass.Från omhändertagande tillegenmaktDen disponibla inkomsten och tillgången till olikavälfärdstjänster är förvisso viktiga konsumtionsmått, menåtminstone lika viktigt är hur den disponibla inkomstengenereras och vilken makt medborgarna har över välfärds-konsumtionens innehåll och utformning. Viktigast av allt ärhur människornas möjlighet att förbättra sin livssituation, detvill säga möjligheten att förverkliga sina drömmar om ettbättre liv, gestaltar sig. En blockerad fattigdoms- ochsegregationssituation, det vill säga en situation i vilken maninte ser utvägar från segregationen och fattigdomen, föderfrustration, social desperation och destruktivabeteendemönster. Den är helt enkelt motsatsen till ensituation i vilken individerna ser realistiska möjligheter attgenom egen förkovran, arbete och företagande förbättra sinaoch sina barns öde. Detta kallas social rörlighet och ärlivsviktig för ett välfungerande samhälle som bygger påmedborgarnas framtidstro och kreativitet.MaktlöshetAvsaknaden av makt att styra sitt eget liv och förverkligasina livsval är den centrala egenskap som definierarfattigdomen i ett dynamiskt perspektiv. När vi talar omnyfattigdom, social segregation och utanförskap talar vi omdenna maktlöshet och dess följder.Om tonvikten i stället läggs på statiska fattigdomsmått som till exempelden disponibla inkomsten kan ett omfattande bidragssystem - "ett väluppbyggt välfärdssystem" som det eufemistiskt kallas - "lösa" fattigdoms-problemet, det vill säga hålla konsumtionsnivån uppe genom olika transfe-reringsmekanismer. Denna bidragslösning utgör ett centralt inslag i Sverigesnuvarande socialpolitik, en politik som på detta sätt huvudsakligen förvaltaren växande fattigdom, permanentar den sociala segregationen och bidrags-finansierar ett hotande utanförskap.Medborgarperspektiv i stället föromhändertagandeperspektivI en rapport från Europeiska kommissionen konstateras attden traditionella socialpolitiken, grundad på ettomhändertagandeperspektiv, inte bara har misslyckats utan isjälva verket blivit en del av problemet. Slutsatsen är attgenom att fokusera på symptomen och agera utifrån enförmyndaraktig beskyddarattityd kan de fattigas socialaisolering fördjupas och ett långvarigt beroende avmyndighetsinsatserna skapas (Commission Report 1981/769,s 12 och s 32-33).Under slutet av 1980-talet och kan vi se en metodutveck-ling mot ett uttalat underifrånperspektiv med begreppet empowerment icentrum. Dessa idéer har genomsyrat de dokument som ligger till grund fördet pågående Employment-Integra programmet inom Europeiska kommis-sionen och som spelar en ännu viktigare roll i det program som under namnetEqual skall bli Integras efterföljare. Detta framväxande medborgarcentreradeoch dynamiska socialpolitiska perspektiv på fattigdoms- och segregations-problemet har bara undantagsvis kommit till uttryck i svensk debatt ochsocialpolitiskt praxis. I grund och botten är det fråga om ett nytt förhåll-ningssätt till det politiska uppdraget i största allmänhet.Strukturer som segregerarVilka är då de bakomliggande orsakerna till de segregations-och utanförskapsproblem som under de senaste decenniernahar drabbat , men också i varierande omfattningandra utvecklade samhällen? Varken fattigdom, socialsegregation eller utanförskap är nya fenomen i det modernasamhällets historia.En hel del oroväckande tendenser tyder på en ökning av fattigdomen ochsegregationen under , såväl i som i Västeuropa.Marginaliseringstendenserna syns inte bara i form av fattigdom ocharbetslöshet utan också i en tilltagande familjeupplösning, bidragsberoende,kriminalitet och drogmissbruk. Det blev uppenbart att Europasfattigdom handlade mycket om strukturer som utestängde nya grupper frånarbetsmarknaden. Invandrarnas utsatthet uppmärksammades tidigt och harsedan dess blivit ett allt mer framträdande drag av den nya västeuropeiskafattigdomsbilden.Fattigdom, segregation och utanförskap kunde inte längre betraktas somkvarlevor från forna tider. Någonting väsentlig hade inträffat med deutvecklade ländernas samhällsstruktur. Det var så begreppet nyfattigdommyntades, för att definiera den fattigdom som inte kunde förklaras av en bristpå utveckling utan som en produkt av själva utvecklingen.Tillväxt eller stagnation?Under har vi sett exempel påmakalösa tillväxtprocesser, bland annat i . Men vi harsamtidigt sett många nationer och regioner stagnera eller tilloch med drabbas av allvarliga motgångar. Bland de redanindustrialiserade länderna har vi också kunnat konstaterastarkt divergerande utvecklingsmönster. Nationer prägladeav rigida strukturer, korporativa samhällsmodeller,överreglerade ekonomier, omfattande monopol ochbetydande planekonomiska inslag har i regel haft mycketsvårt att framgångsrikt ta itu med den nya tidens utmaningar.Det är dessa aspekter som i huvudsak kan förklara desvårigheter som under det senaste kvartsseklet har drabbatsåväl som många andra västeuropeiska nationer. Enav konsekvenserna är en pyrande social kris och en brist påframtidstro som tar sig sina värsta uttryck i form av etniskakonflikter, militant främlingsfientlighet och aggressivnationalism.Havererad integrationspolitikPå samma sätt som jämställdhetspolitiken misslyckats harockså den socialdemokratiska integrationspolitikenhavererat. I stället för att skapa förutsättningar för människoratt lyckas av egen kraft har man hållit på med ettpolitiskt fixande där det personliga ansvarstagandet ochengagemanget hållits tillbaka.Parallellt med denna välmenande, men allt mer destruktiva, strävan attlägga andras liv till rätta har bidragssystemen utvecklats till substitut förarbete och produktiv delaktighet i samhällsekonomin. Ett bidragsfinansieratutanförskap och en förödande bidragskultur har skapats. Det handlar omlivssituationer som inte kretsar kring arbetet och företagandet utan kringkonsten att maximera bidragen och leva i samhällets utkanter. slussasen betydande andel av våra ungdomar rakt in i en sådan utanförskapets kultursom dessutom har fungerat som ett centralt inslag i Sverigeskatastrofala invandrar- och flyktingmottagning.Denna sistnämnda aspekt - inslussningen av tusentals flyktingar ochinvandrare i ett kafkaliknande system som oftast erbjuder ett bidrags-finansierat utanförskap som enda sättet att leva i - är med all sanno-likhet den förda politikens allvarligaste misslyckande och detta kommer attta mycket att reparera. När det socioekonomiska utanförskapetsammanfaller med kulturella och etniska olikheter bildas en mycket explosivblandning. Samhället splittras på ett sätt som kan få tragiska konsekvenser.UtanförskapetMyndigheternas byråkratiska struktur förvärrar situationenför åtskilliga människor. Trots samarbetsprojekt och såkallade medborgarkontor skyfflas människor mellanarbetsförmedling, socialkontor och försäkringskassa. Påandra håll i världen har detta hanterats annorlunda. Tillexempel har man på slagit samman dessa tremyndigheter till en enda. Inställningen till den hjälpsökandeär också en annan än vad vi är vana vid: Denhjälpsökande betraktas på som "kund".Handläggarens uppgift är att företräda sin kund på bästamöjliga sätt så att han eller hon klarar att försörja sigsjälv. En utveckling i i denna riktning skulleunderlätta i kampen mot utanförskapet.Hinder mot arbete,företagande och egenansvarmåste röjasDet finns i dagens åtskilliga systemfel somomöjliggör eller försvårar arbete, företagande ochegenansvar.Allt fler vanliga löntagare förhindras genom konfiskatoriska skatter attleva på sin lön. Samma skatter förhindrar småföretag från att expandera.Regleringar och monopol förhindrar etableringar av nya företag och fram-växten av en dynamisk konkurrens på lika villkor inom stora delar av tjänste-sektorn. Regler och ingrepp motverkar en förbättring av boendesituationen,vilken skulle kunna förbättras genom spritt ägande och långtgående själv-förvaltning. Skatter, regleringar och ekonomiska styrmedel försvårar med-borgarnas valfrihet och möjligheten att påverka såväl utbudet av sominnehållet i centrala välfärdstjänster.Regler och system har skapat en stel arbetsmarknad där någras trygghetbetalas med många andras otrygghet och utanförskap. Den alltmer kvävandekorporativistiska samhällsmodellen, som förhindrar en anpassning till en nytid, måste luckras upp. De möjligheter den nya tiden erbjuder kan inte tastillvara i ett system som präglas av ett politiskt ledarskap utan visioner menmed starka påtryckningsgrupper som försvarar sina intressen oavsettkonsekvenserna av dessa. Vi måste skapa en samhällsekonomi som präglasav konkurrens, öppenhet och flexibilitet.Djupet i den svenska jobbkrisen pekar på allvaret i de problem somSverige måste lösa för att åter bli ett dynamiskt land med plats för alla sinainvånare. är svårigheterna att reformera den svenskasamhällsekonomin påtagliga. Den svenska korporativa modellen, somföreföll fungera så effektivt under efterkrigstidens tillväxtdecennier, haromvandlats till en förlamande kraft. Många av de mäktiga organisationerna,som bildade denna modells kärna, fungerar numera som defensivaintressekoalitioner som systematiskt grusar nästan alla reformförsök somskulle kunna öka flexibiliteten i vår ekonomi och därmed underlättaarbetsmarknadsintegrationen för de grupper som lever i ett allt mer ohållbartutanförskap. Det handlar i själva verket om en klassisk utveckling där redanetablerade grupper försvarar sina positioner och utesluter ovälkomnakonkurrenter. Det är denna utveckling som tydligt uppmärksammades i ett avde redan citerade betänkandena från : Det finns tendensertill att segregationen i storstäderna handlar om klasskillnader mellan de somär etablerade på arbetsmarknaden (och därmed också i välfärdssystemet)och en outsider-klass. (SOU 1997:118, s 75)har det största arbetslöshetsgapet mellan infödda och utom-europeiska invandrare av alla jämförbara industrialiserade länder, trots enförhållandevis hög utbildningsnivå bland många av de berörda invandrarna.Utan tvekan är det så att en del av denna utestängning beror pådiskriminerande fördomar, men liknande fördomar - till och med starkaresådana - finns i alla jämförbara länder. Därför kan ingen som inteuppsåtligen vill dölja andra problem hänvisa till diskrimineringen somförklaringen till de höga nivåerna av utestängning som präglar den svenskaarbetsmarknaden.Skapa förutsättningar för arbete ochföretagandeArbetets betydelse för såväl självkänsla som grund för ettaktivt deltagande i samhället är långt ifrån betydelselös. är problemen många på detta område. Anledningarna tillatt människor som står utanför arbetsmarknaden intekommer in på den är flera. Vi kan till exempel se problemsom beror på en lagstiftning som genom anställningsreglergör det mer riskabelt ur ekonomisk synvinkel för företag attnyanställa än vad det borde vara.Vi ser också problem med att personer med framför allt utomnordiskutbildning och yrkeserfarenhet har svårt att få sin utbildning och sinaerfarenheter "översatta" till svenska förhållanden. Det är inte sällaninvandrade personer möts av en okunskap och en oförståelse för vilkenkunskap de har inom sitt yrkesområde. Det handlar om såväl högutbildadeakademiker som många andra med gedigna yrkeskunskaper. Det dessapersoner behöver är inte att bli placerade i långdragna grundläggande kurser isvenska språket och förlora i yrkeskunnande genom att hamnautanför yrkeslivet. Vad som behövs är hjälp med "översättningen" avkompetensen och i förekommande fall språkundervisning som gör detmöjligt att snabbt komma ut på arbetsmarknaden.Även vad gäller företagande kan vi se ett par problem som har betydelseför utanförskapsproblematiken. Som tidigare nämnts har enlagstiftning som rör anställningsvillkor. Denna lagstiftning försvårar förmänniskor att få fotfäste på arbetsmarknaden. En annan aspekt av dennalagstiftning är det faktum att den inte är anpassad för andra anställnings-former än de som finns . Möjligheterna att lagligt driva företag med"lösare" anställningsformer och till exempel på familjebasis är begränsade.Barriärerna mot nyföretagande mer generellt är givetvis också en del avproblematiken kring företagandet.