mot · GM02K11 · 1999-01-22 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:K11av m.fl. (v)med anledning av prop. 1998/99:38 Staten och trossamfunden - begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen, m.m.BakgrundSammanvävningen av statsmakt och kyrka har en långhistoria. skärptes konflikten mellan denkristna kyrkan och den världsliga kungamakten. Furstar medväxande styrka och territoriella ambitioner ville inte längreacceptera kyrkan och därmed påven som överordnad makt. Ivarierande grad underordnades kyrkan staten och i mångaländer i , däribland , skapades en statskyrkamed religiöst monopol. Den ideologiska formen för dettamaktskifte blev framför allt i norra reformationen,som teologiskt accepterade de världsliga furstarnas makt.I takt med samhällsförändringarna förändrades också statens ideologiskabehov. Religionens funktion som gemensam och av överheten påbjuden sam-hällsideologi försvagades sakta. Därmed skapades också utrymme föralternativa religiösa riktningar. uppstod folkligt förankradealternativa kristna riktningar, frikyrkorna. Toleransen mot icke-kristna reli-gioner ökade, om än långsamt och inte utan hårda strider med statsmakten.Religionen individualiserades och blev allt mer en fråga om personligt ställ-ningstagande.I togs ett avgörande steg 1862 med den nya kommunallagen, därden kyrkliga och den borgerliga kommunen åtskildes. Svenska kyrkanförblev dock en statskyrka och de kyrkliga kommunerna behöll viktiga, icke-religiösa uppgifter, framför allt inom undervisningsväsendet. Krav på ettskiljande mellan kyrka och stat som fördes fram av liberala och socialistiskakrafter samt av frikyrkorna fick ingen framgång. Den personliga religions-friheten, i betydelsen frihet att tillhöra vilket religiöst samfund man önskade- eller inte tillhöra något samfund alls - stärktes successivt under 1800- och1900-talet. Kyrkans samhälleliga makt reducerades. Men någon statligneutralitet i religiösa frågor uppnåddes inte. var redo attfatta ett principbeslut om skiljande av kyrkan från staten. Men inte heller dåvar riksdagsmajoriteten beredd att löpa linan ut. Även i fortsättningen skall,enligt detta beslut, ha en juridisk särställning jämfört medandra trossamfund, något som bland annat uttrycks i den särskilda lag omSvenska Kyrkan som senare antogs. I ett avseende togs t.o.m. ett steg till-baka, i det att även andra trossamfund dras in under staten genom statlighjälp med avgiftsuppbörd. Den nu föreliggande propositionen om begrav-ningsväsendet m.m. kännetecknas av samma oförmåga att fullt ut accepteraprincipen om statens neutralitet i religionsfrågor.Vänsterpartiet har under hela sin existens arbetat för ett skiljande mellankyrka och stat och menar att denna historiskt nödvändiga och naturligaskilsmässa måste vara konsekvent och fullständig. Religionen skall vara enprivatsak. I ett demokratiskt samhälle måste staten vara sekulär och får integynna något särskilt trossamfund eller någon särskild religion. Trossamfundskall juridiskt, skattemässigt och i alla andra avseenden behandlas som andraideella sammanslutningar. I den mån samfund bedriver affärsmässig verk-samhet eller innehar kapital skall detta behandlas som i annan näringsverk-samhet.Huvudmannaskap förbegravningsverksamhetenRegeringen anför i sin proposition på ett flertal ställen attbegravningsverksamheten, med nutida synsätt, i grundenfrämst är en samhällsuppgift. Få saker är så säkra som att vialla kommer att dö och att våra kvarlevor måste tas om hand.Av detta följer endast ett logiskt och naturligtställningstagande: "det allmänna" - lämpligen den borgerligakommunen - skall vara huvudman förbegravningsverksamheten. instämmer alltsåmed de remissinstanser (Statskontoret, Kammarkollegiet,i och förstatsbidrag till trossamfund) som anser att avreligionsfrihetsskäl inte bör ges ansvar förbegravningsverksamheten utan att huvudmannaskapet börvara kommunalt. bör avslå regeringens förslag idenna del och ge regeringen i uppdrag att återkomma tillriksdagen med förslag som innebär kommunalthuvudmannaskap för begravningsverksamheten.Detta hindrar inte att trossamfund av kommunerna kan ges ansvaret förbegravningsverksamheten för sina medlemmar. Som påpekas i propositionenhar en omfattande och väl fungerande begravnings-verksamhet. Det bör därför vara möjligt för kommunen att lämna ett skäligtbidrag till driften av sådan allmän begravningsplats.Ansvaret för särskildabegravningsplatser för dem som intetillhör något kristet trossamfundAv särskild vikt är vem som är huvudman förbegravningsplatser för dem som inte tillhör något kristettrossamfund - eller som inte tillhör något trossamfund alls.Religionsfrihetsskäl talar här särdeles starkt för att ansvaretför denna begravningsverksamhet inte överlämnas till ettenskilt trossamfund. Även om huvudmannaskapet skulleöverlämnas till (vilket alltsåavvisar) bör ansvaret för dessa begravningsplatser vila påkommunen. Om vårt förslag till kommunalthuvudmannaskap för begravningsverksamheten avslås anservi att kommunerna åtminstone ges ansvar förbegravningsverksamhet för dem som inte tillhör något av dekristna trossamfunden.Finansieringen avbegravningsverksamheten samtfrågan om inflytande och insynEftersom regeringen anser att begravningsverksamheten ärett ansvar för det allmänna men ändå vill ge Svenska kyrkanhuvudmannaskapet, tvingas man föreslå tämligenkomplicerade lösningar avseende finansiering och insyn.Alla som är folkbokförda i skall betala enbegravningsavgift. Dessa medel skall sedan överlämnas tillhuvudmannen. För medlemmar i skallbegravningsavgiften ingå i den s.k. kyrkoavgiften, menredovisningsmässigt särskiljas från denna. Trots att alla skallvara skyldiga att betala begravningsavgift, skall avgiftensstorlek bestämmas av huvudmannen, i de flesta fall . Det innebär att vissa invånare i blir skyldigaatt betala en avgift - i realiteten en skatt - utan att ha någraformella möjligheter att via det demokratiska systemetpåverka denna. Inte heller de övriga beslut som hängersamman med begravningsverksamheten kan dessa personerskaffa sig formellt inflytande över. Detta är enligtVänsterpartiets uppfattning inte acceptabelt.Regeringen visar i propositionen att man är medveten om detta problemoch föreslår att de medborgare som inte är medlemmar i kyrkanskall representeras av ett särskilt ombud utsett av som skall harätt att delta i sammanträden där beslut om begravningsverksamheten fattas.Detta omständliga och för svensk förvaltnings- och demokratitradition någotaparta inslag understryker bara ytterligare det orimliga i att Svenska kyrkanutses till huvudman för begravningsverksamheten. Om så ändå beslutasmenar att begravningsavgiftens storlek skall bestämmas avkommunen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.Handläggning, överprövning ochtillsynBegravningsverksamheten betraktas av regeringen som ettansvar för det allmänna och begravningsavgiften föreslås bliobligatorisk. Detta talar för att även andra beslut än de somberör enskilda (budget, avgiftsstorlek m.m.) skall kunnaöverklagas och laglighetsprövas av dem som inte ärkyrkotillhöriga. Å andra sidan innebär detta att kyrkansförsamlingar i så fall återigen måste betraktas sommyndigheter, vilket strider mot grundtanken bakomskiljandet av kyrkan från staten. tvingas därföracceptera regeringens förslag på denna punkt i det fallSvenska kyrkan görs till huvudman förbegravningsverksamheten. Lösningen på problemet är att,som föreslår, kommunerna görs till huvudmänför begravningsverksamheten.Den kyrkliga egendomenoch kulturminnesvårdenKulturarvet är, som regeringen skriver i propositionen, enomistlig del av vår kulturella helhet och identitet, ettgemensamt arv från tidigare generationer. Det kyrkligakulturarvet - kyrkor, prästgårdar, kyrkotomter, kyrkligainventarier, begravningsplatser, arkiv, kyrkomusik osv. - ären del av detta gemensamma kulturarv. Det har byggts upp,inte sällan i bokstavlig mening, av den svenska allmogen ochhar betalats genom tionden och kyrkoskatter. Därför bör dekyrkliga kulturminnena betraktas som svenska folketsgemensamma egendom, oavsett den enskildestrosuppfattning och eventuella samfundstillhörighet. Det ärdärför fullt rimligt att den statskyrkliga egendomen inteöverförs med formell äganderätt till det nya trossamfundetSvenska kyrkan, och man kan ifrågasätta om inte också denföreslagna förfoganderätten och förvaltningen av vissa"självständiga förmögenheter" är att gå för långt.Kyrkoantikvarisk ersättningRegeringen föreslår att har rätttill ersättning från staten för kulturhistoriskt motiveradekostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkligakulturminnena. Ersättningen ökar successivt så att den 2009uppgår till . Det förutsätts att reducerar sin kyrkoavgift i motsvarande grad.Vänsterpartiet menar att ersättningens storlek kan vara rimlig. Dock anservi att dessa kostnader bör behandlas på i princip samma sätt som andrakostnader för kulturminnesvård. Beloppens storlek bör därför inte på förhandbindas på det sätt som föreslås, utan skall kunna prövas i sambandmed fastställande av statens budget. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.Vidare bör rätten att fatta beslut om fördelning och användning av medlenpå central och regional nivå inte överlämnas till . Dessabeslut bör fattas av och länsstyrelserna på respektivenivå. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I dettasammanhang bör ingen principiell skillnad göras mellan kyrkliga och andrakulturminnen. Självfallet bör fördelningen av ersättningen föregås av ett närasamråd med , liksom med andra trossamfund som äger ellerförvaltar kulturhistoriskt värdefull egendom.Ersättningens finansieringRegeringen menar att det finns skäl för en särskild skatt elleravgift som skall finansiera den kyrkoantikvariskaersättningen, men föreslår ändå inte en sådan. Om intefinansieringen kan ordnas "inom reformens ram" eller detaktuella utgiftsområdet och om en skatt/avgift "inte (skulle)visa sig lämpligt", så är statens utgångspunkt "att väsentligtminska det statliga stödet efter tioårsperioden" samt "prövaen sänkning av ambitionen på detta område".Vi finner inte regeringens resonemang hundraprocentigt glasklart på dettaområde. principiella ståndpunkt är följande. Den kultur-minnesvård, inklusive vård av kyrkliga kulturminnen, som samhället finnerangelägen och i demokratisk ordning beslutat om, skall finansieras påsedvanligt sätt inom skattesystemets ram. Någon särskild avgift eller "öron-märkt" skatt bör inte införas. Detta bör som sin mening geregeringen till känna. Inte heller får den kyrkoantikvariska ersättningen inne-bära att annan angelägen kulturminnesvård eller andra viktiga områden inomutgiftsområdet drabbas. Detta kan naturligtvis innebära att statens skatte-intäkter bör ökas och utgiftsområdets utgiftstak justeras. Behov ochambitioner bör vara styrande, inte mer eller mindre godtyckligt fastställda"tak" för utgifts- eller skattenivåer.Svenska kyrkans personalI propositionen läggs förslag till formerna för överförande avpersonal från staten till det nya trossamfundet . har här inga invändningar utan villbara understryka att denna personal bör omfattas av sammarättigheter och skyldigheter som gäller för övriga löntagare.Någon rätt att kvarstå i statlig (eller ) tjänst förden som inte vill bli anställd av trossamfundet bör inte finnas, då statens religiösa verksamhetupphör /2000.Dock innebär förslag att kommunerna skall vara huvudmänför begravningsverksamheten att viss kyrkogårdspersonal kan komma attöverföras från dagens kyrkokommuner till de borgerliga kommunerna.Beskattning avtrossamfundenVänsterpartiet anser att i alla avseenden börlikställas med andra trossamfund och ideella föreningar. Detinnebär bland annat att den nuvarande skattebefrielsen förprästlönetillgångarna inte kan motiveras. Det faktum attriksdagen fattat beslut om en särskild lag för Svenska kyrkan- vilket motsatt sig - och därmed behållit enkoppling mellan staten och ett av de i verksammatrossamfunden, är enligt vår mening inte tillräckligt skäl försådan skattebefrielse. I detta avseende instämmer vi alltsåmed regeringen.Regeringen föreslår dock en övergångsperiod under vilken fortsattskattebefrielse skall gälla. menar att en övergångsperiod kanvara motiverad av praktiska skäl. Det kan ifrågasättas om en så lång periodär motiverad, men vi väljer att ändå acceptera regeringens förslag på dennapunkt. Det bör dock redan nu göras klart att en ytterligare förlängning efter2009 inte kan bli aktuell.Statlig medverkan vidbetalning av kyrkoavgiftMed anledning av regeringens proposition 1997/98:116Staten och trossamfunden motionerade om attden föreslagna statliga hjälpen med uppbörd av avgift tilltrossamfund (16 § lagen om trossamfund 1998:1593) inteskulle införas och att bara skulle erbjudassådan hjälp . Vi vidhåller dennauppfattning. Denna sammanblandning av statens ochenskilda trossamfunds angelägenheter är inte förenlig medprincipen om statens neutralitet i religionsfrågor. Vi avvaktarregeringens kommande proposition i frågan.Så länge staten åtar sig medverkan vid uppbörd av kyrkoavgift måste dockstaten ha möjlighet att bestämma hur avgiften skall utformas och hur denskall drivas in. Vi har därvidlag inga invändningar mot regeringens förslag.ÄktenskapsbalkenRegeringen föreslår att bestämmelsen i 4 kap. 4 §äktenskapsbalken ("Till vigsel inom fårkvinnan och mannen välja den präst inom svenska kyrkansom de själva önskar och som är villig att viga ....") skallupphöra. Efter relationsförändringen bör det, enligtregeringen, inte finnas en lagstadgad skyldighet för prästeroch församlingar i att stå till förfogande förkyrklig vigsel. Mot detta har vi inget att invända.Vi vill dock i sammanhanget ta upp en annan aspekt. I 4 kap. 3 § stadgasatt präst i liksom befattningshavare i andra trossamfund harrätt att förrätta vigsel. Denna bestämmelse bör enligt regeringen inte ändras.Det innebär att företrädare för religiösa trossamfund ges möjlighet attupprätta den överenskommelse mellan två personer (endast man ochkvinna) som kallas äktenskap och som medför vissa av samhället stadgaderättigheter och skyldigheter, inte minst av ekonomisk natur. Från samhälletssynpunkt har äktenskapet ingen som helst religiös innebörd. Inte hellerhistoriskt är äktenskapet av religiöst ursprung. När den kristna kyrkanetablerade sig i fick den, här liksom på andra håll, föra en relativtlång och hård kamp innan äktenskapet kunde inordnas inom dess domäner.Med utgångspunkt från principen om statens neutralitet i religiösa frågormenar vi att det är rimligt att äktenskapet ur samhällelig synpunkt sekulari-seras. Endast det som kallas borgerlig vigsel bör ur samhällets synpunktvara juridiskt bindande och innefatta de av lagen stadgade rättigheterna ochskyldigheterna. Det är den modell som tillämpas i t.ex. . Detreligiöst grundade äktenskapet bör, oavsett religion, vara en angelägenhet förmakarna och deras trossamfund och de religiösa ceremonierna bör skiljasfrån den borgerliga vigseln. (Det hindrar självfallet inte att länsstyrelsenförordnar även präster till borgerliga vigselförrättare.) I samband med ensådan reform bör även stadgandet om att äktenskap endast kan ingås mellanman och kvinna avskaffas. Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma medett sådant förslag. Därmed skulle behovet av särskilda regler för "registreratpartnerskap" mellan två personer av samma kön upphöra (se även motion1998/99:L407 Äktenskap för homosexuella).Ekonomiska konsekvenserRegeringen konstaterar att den sammantagna ekonomiskaeffekten av de föreslagna förändringarna är gynnsamma förSvenska kyrkan och att lösningen inte ärstatsfinansiellt neutral, dvs att den innebär ökadestatsutgifter. Därför kommer regeringen att under periodenöverväga att införa någon form av avgift eller skatt för attuppnå detta.Vänsterpartiet menar att de delar av reformen som avser allmännaåtaganden (vården av de kyrkliga kulturminnena samt begravningsverksam-heten) skall finansieras på sedvanligt sätt över stats- och/eller kommun-budget. Några öronmärkta avgifter eller skatter är inte motiverade. , liksom övriga trossamfunds, verksamheter måste dessa organisa-tioner finansiera på samma sätt som andra ideella föreningar, dvs. Eventuella statsbidrag till verksamheter som bedrivs avtrossamfund skall behandlas enligt samma principer som gäller för andraideella organisationer (se även 4.2).Eftersom den nuvarande kyrkoskatten övergår till att bli en avgift, såminskar det s.k. skattetrycket i motsvarande grad (begravningsavgiften skalldock även i fortsättningen ses som en skatt), närmare bestämt med ca 78 öreper skattekrona, totalt ca . "Därmed", skriver regeringen ipropositionen, "skapas ett motsvarande utrymme för en förstärkning av denoffentliga sektorns finanser". omfattar visserligen inte dennatämligen bokföringsmässiga syn på det s.k. skattetrycket, men förutsätter attregeringen återkommer med förslag på hur detta utrymme kan utnyttjas förfinansiering av annan samhällsnyttig verksamhet.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår förslag till ändring i 1 kap. 1 § begravningslagen1990:1144,2. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring ibegravningslagen att kommunerna ges huvudansvar förbegravningsverksamheten,3. att , om yrkande 1 eller 2 avslås, som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om kommunalt huvudansvar förbegravningsverksamhet för dem som inte tillhör något kristet trossamfund,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att fastställa begravningsavgiften på nivå,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att likställa kyrklig kulturminnesvård med annankulturminnesvård genom årlig prövning i samband med fastställande avstatens budget,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att fördelning av medel för kyrkliga kulturminnen bör beslutas avRiksantikvarieämbetet och länsstyrelserna,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att en särskild skatt för kyrkliga kulturminnen inte bör införas,8. att hos regeringen begär förslag till ändring iäktenskapsbalken enligt vad i motionen anförts om s.k. civiläktenskap.Stockholm den 20 januari 1999Mats ()(v)()()()()()