mot · GN02Ju719 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Ju719av , ()Våld mot kvinnor- hittades en 19-årig kvinna död i sin lägenhet iJönköping- mördades en 34-årig kvinna i Malmö- mördades en 30-årig kvinna i MalmöI samtliga fall är gärningsmannen make/sambo och har tidigaremisshandlat den nu döda kvinnan.Varje år mördas ca 50 kvinnor i under liknande omständighetersom de tre beskrivna fallen. Hur många kvinnor som misshandlas vet maninte men närmare 20.000 fall anmäls . Siffrorna är förfärande menväcker kanske ändå inte den avsky de borde göra. Tänk om man byter utordet "kvinna" mot anställd, barn, invandrare, homosexuell ... skulle då atti-tyden vara skarpare och resurser mobiliseras i högre grad än ? Ett barnmördas , ... en homosexuell, en polis, en officer ... Kanske har vilättare att om inte acceptera ej heller negligera men kanske ändå inte tillfullofästa lika stor vikt vid den illgärning som kvinnomisshandel innebär eftersomden ofta sker inom familjen?Ändock har våld mot kvinnor uppmärksammats alltmer under senare årsamtidigt som antalet anmälda brott ökar - senast från 1997till 1998. Huruvida ökningarna beror på att brottsligheten faktiskt har ökatoch/eller om det är så att kvinnor i ökad utsträckning vågar anmäla männenär det ingen som vet. Kvinnomisshandeln sker i vårt mest privata liv -familjen, i relationen mellan man och kvinna - vilket medför att den ofta intesyns eller hörs av andra.När en kvinna av misshandel vågar göra en polisanmälan såär det inte alltid i direkt samband med själva misshandeln anmälan görs. Dåfinns det inga fotografier eller läkarutlåtanden som vidimerar kvinnansskador och ofta så står ord mot ord. är handläggningstiden inormalfallet innan fallet överlämnas till domstol. 1997 ledde av anmälningarna om misshandel av kvinnor till åtal.Ett ytterligare problem är att många kvinnor kommer från kulturer med ettsocialt mönster skilt från det svenska. Polisen, och sjukvårdenhar ofta inte, men bör få, den kulturella kompetens som behövs för att be-möta dessa kvinnor på ett adekvat sätt.Kvinnor som misshandlats klagar ofta på brister i bemötandet, omhänder-tagandet och behandling från polisen och såväl som frånsjukvården. Detta är ett problem då utbildning och fortbildning om våld motkvinnor inte ännu genomförs generellt i landet.På många områden är det nödvändigt att öka kunskapen om de mekanis-mer som utlöser våld mot kvinnor och om det sätt att reagera som dendrabbade kvinnan visar.Ett flertal projekt med "Myndighetssamarbete vid kvinnomisshandel" hargenomförts i och det har visat sig att samverkan mellan myndigheterär en förutsättning för arbetet att motverka kvinnomisshandel. Ett samarbeteger möjligheter att vidareutveckla metoder så att kvinnomisshandel kanupptäckas i ett tidigt skede och förebyggas.Det är viktigt att polisen kortar handläggningstiderna, att polisen blir bättrepå att bedöma risk- och hotbilden för kvinnor som misshandlas och ocksåutveckla rutiner för att tidigt upptäcka brott.En inventering som gjort visar att kontroll av risk- ochhotbilder i samband med våld mot kvinnor inte sker kontinuerligt och rutin-mässigt. Dessutom visade det sig att vissa polismyndigheter har brister närdet gäller att akut och dygnet runt låna ut larmpaket. Handläggningstidernaupplevs inte sällan vara pressande långa.En part som ofta inte uppmärksammas i tillräcklig omfattning vid denfamiljetragedi som kvinnomisshandel innebär är eventuella barn. Som regeltas de om hand av sociala myndigheter, släktingar eller andra närstående,men större uppmärksamhet bör ägnas åt det enskilda barnet och den trauma-tiska upplevelse det är för barnet att få se sin mamma bli slagen, ofta underen . Möjligheten att få tillgång till barnpsykologisk behandling börvara regel för barn i misshandlarfamiljer.Den man som misshandlar sin kvinna borde kunna anhållas och häktasomedelbart. har vi den absurda situationen att en slagen, misshandladkvinna som kommer hem efter vård på sjukhus kan tvingas dela hem ochsäng med gärningsmannen som släpps efter ett kort förhör. Det borde vararegel att dessa våldsmän kunde häktas.Kvinnofridsreformen är ett steg i rätt riktning men enligt vår mening intetillräckligt långt gående. Ett besöksförbud borde, för att få de misshandladekvinnorna att känna någon säkerhet, kompletteras med en fotboja som be-gränsar gärningsmannens rörelsefrihet. Det borde inte vara så att det ärkvinnans och barnens frihet som inskränks utan gärningsmannens. I ställetför att kvinnan och barnen skall tvingas flytta till ny ort, börja nyaskolor/dagis, skaffa nytt jobb o.s.v. skall i stället gärningsmannen få finnasigi inskränkningar av sin frihet.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vikten av att berörda myndigheter får ökad kun-skap om kvinnomisshandel,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vikten av ökad samverkan mellan berördamyndigheter,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vikten av att handläggningstiderna kortas,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vikten av att barns behov av traumabehandlingbeaktas,15. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att principen skall vara att gärningsmannensfrihet skall begränsas, inte den slagna kvinnans.Stockholm den 4 oktober 1999Inger ()()1Yrkande 4 hänvisas till SoU