mot · GN02Bo206 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Bo206av , Bo (m)Bostadspolitik för framtiden1 SammanfattningBostaden är grundläggande för människors trygghet och välbefinnande.Det är centralt att människor ges möjlighet att välja den bostad som bästpassar det skede av livet man befinner sig i och den egna ekonomin. Idenna motion lägger Moderata samlingspartiet fram förslag som syftartill att återupprätta en fungerande bostadsmarknad, sänkaboendekostnaderna och skapa ökad valfrihet och rörlighet i boendet. Viföreslår en övergång från ett dåligt fungerande system med subventioneroch omfattande politisk styrning, till ett system där boende, byggandeoch bostadsfinansiering sker i enlighet med människors efterfrågan ochönskemål.Fastighetsskatten är nu så hög att den ställer till med stora problem förmånga hushåll. Människor med små inkomster som har bosatt sig i populäraområden har mycket svårt att få ihop till fastighetsskatten och kan i mångafall bli tvungna att flytta. Moderata samlingspartiet föreslår att fastighets-skatten sänks för samtliga bostadsfastigheter, för att avskaffashelt. Vi avvisar regeringens planer på en omräkning av taxeringsvärdena ochalla planer på att använda bostadsrätternas marknadsvärde för fastställandetav taxeringsvärdet på bostadsrättsfastigheter. Vi föreslår vidare attmöjligheterna att ombilda hyresfastigheter till bostadsrätt skall återställas,och vi föreslår åtgärder för förbättrande av bostadsrättens pantvärde.Kommunerna måste återges rätten att besluta över sina bostadsbolag. Vikräver att den lag som straffar kommuner som säljer hela eller delar av sinabostadsbolag med minskade statsbidrag avskaffas.2 Det behövs en ny bostadspolitik2.1 Bostadsmarknaden har havereratBostadsmarknaden har havererat. Fler än 56 000 lägenheter står tomma ilandet, som det råder bostadsbrist i storstadsregionerna. Delediga bostäderna finns inte där de behövs, med minskad rörlighet somföljd. Många kommunala bostadsföretag står inför hot om konkurs.Nybyggnationen av bostäder är för liten, och när det gäller hyresrätter ärden närmast obefintlig. Hyresregleringarna har lett till att det knapptbyggs några nya hus för upplåtelse med hyresrätt. Byggkostnaderna ärfortfarande höga. Skatterna på boendet ökar trycket på högre hyror.Bostadsmarknaden blir mer och mer segregerad, och boendekostnadernaupptar en allt större del av den disponibla inkomsten. Det är ettomfattande, svårt och dyrt projekt att byta bostad allt eftersomfamiljeförhållanden, arbetssituation eller privatekonomi förändras.Det är inte genom ökade subventioner eller speciella satsningar somdagens bostadssituation kan förbättras. Det misslyckade experimentet medsärskilt stöd till studentlägenheter, som avskaffades i och med budget-propositionen , är ett talande exempel. kvarstår bostads-bristen bland landets studenter.För den som har ett litet kapital på banken och fast anställning ärsituationen på bostadsmarknaden besvärlig, men sätter inga absoluta hinder ivägen för att skaffa sig en bostad. Bostadsrätter och småhus finns nämligenatt köpa för den som har möjlighet att betala, även om bostadsbristen har letttill att priserna på vissa håll har stigit drastiskt och ärrekordhöga. Den politik som bedrivs utestänger dock alla som inte harmöjligheten att köpa en egen bostad.Den felaktiga bostadspolitik som har förts har lett till attbostadsmarknaderna i storstäderna lider av svårartad växtvärk och enbostadsmarknad som gynnar den starke. På mindre orter ute på landsbygdenär problemen av annan karaktär. Där får skattebetalare och boende i stället tade ekonomiska konsekvenserna av politiska felbedömningar när det gällerbefolkningstillväxt och ekonomi.2.2 Kommunala förlustbolagÄven om subventionssystemet medverkat till dagens problem för mångakommunala bostadsbolag, bör den enskilda kommunens ansvarframhållas. Många kommuner har spekulerat i en fortsatt snabb inflation,en fortsatt hög subventionsgrad och en ständigt god tillväxt i ekonomin. Imånga kommuner blundade politiker för den verkliga efterfrågan påbostäder . Det fanns egentligen inga incitament för attavbryta byggvågen. Överhettningen drev upp priserna ochsubventionerna följde med.De kommunala bostadsföretagen har byggts upp utan några nämnvärdakrav på eget kapital eftersom subventionssystemet arbetade med en myckethög belåning. är ett stort antal av de kommunala bolagen hopplöstunderkapitaliserade. Vissa beräkningar visar att de kommunalabostadsbolagen behöver för att täcka sina akutaunderskott och att det kommer att kosta skattebetalarna upp emot 50miljarder kronor att få ordning på de kommunala bostadsbolagens ekonomi.Den uppkomna situationen har fått till följd att många kommuner sitter istora svårigheter. Det är därför häpnadsväckande att den socialdemokratiskaregeringen, tillsammans med och , under våren1999 genomdrev en lagstiftning som innebär att de kommuner som säljersina bostadsföretag eller delar av beståndet, för att använda pengarna i annanverksamhet som skola eller omsorg, straffas med minskade statsbidrag. Dennya lagstiftningen, som utgör ett betydande ingrepp i det kommunalasjälvstyret, kommer att få till följd att många nödvändiga omstruktureringarav bostadsföretag över hela landet uteblir.I en situation där många kommuner dignar under bördan av olönsammakommunala bostadsföretag väljer regeringen att aktivt hindra kommunernafrån att finna lösningar, som kan vara till gagn för såväl de boende somskattebetalarna. diskrimineras och tillåts inteverka på samma villkor som privata. Hyresgästerna hos de kommunalabostadsföretagen kommer i en sämre position. Regeringen har tillsatt enutredning med uppdrag att göra en översyn av bruksvärdessystemet ochallmännyttans framtida roll. Utgångspunkten för utredningen är emellertid attallmännyttan på ett eller annat sätt skall skyddas och bevaras. Något verkligthopp om en förbättring av den rådande situationen finns därför inte.Många kommuner har satt framtida skatteintäkter i pant för att skyddafastighetsbolagen, vilket nu leder till att de kommunala kärnverksamheternablir lidande när kommunala skattepengar måste användas för att betala förden kommunala fastighetsspekulation som skett tidigare.Den särskilda bostadsdelegation som har till uppgift att med statligaskattemedel betala för det bostadspolitiska fiasko som den social-demokratiska politiken lett till, har rest runt i landet och delat ut rivnings-bidrag så att de kommunala bostadsföretagen med sin monopolställning kanfortsätta att hålla hyrorna uppe trots att efterfrågan på lägenheter är liten.Detta hade kunnat undvikas om man i stället hade möjliggjort förkommunerna att vidta nödvändiga åtgärder för omstrukturering avbostadsföretagen.2.3 Höga bostadskostnaderBoendekostnaderna i har i hög grad påverkats avskattehöjningar. Högre fastighetsskatt i kombination med högreenergiskatter har pressat upp priset trots att bostadsmarknaden varitmycket kärv . För många låginkomsttagare går mer änhälften av den disponibla inkomsten till boendet. Bara fastighetsskattenmotsvarar ungefär en månadshyra av tolv.Kostnaden för bostaden har ökat snabbare än konsumentprisindex. I ettland där vi redan betalar mycket för att bo slår det hårt mot hushålls-ekonomin. Eftersom de höga skatterna leder till att alltför många människorhar en mycket liten disponibel inkomst när skatten är betald, blir boende-kostnaderna kännbara även i de fall när boendekostnaden i sig inte är hög.Resultatet blir ett allt mindre utrymme för annan konsumtion. Särskilt hårtdrabbar det människor som redan lever på knappa marginaler. För många ärdet omöjligt att klara sig utan bostadsbidrag.Det är inte bara i jämförelse med priserna i som boende-kostnaderna har stigit. Vi betalar mer för vår bostad än vad man gör ijämförbara länder. Förvisso är standarden förhållandevis god, men det är intehela förklaringen. Människor har sällan möjligheten att välja en bostad medlägre hyra eller standard, eftersom hyresregleringen förhindrar detta. I ställetär det lika dyrt att bo i en lägenhet i miljonprogramsområdena i städernasytterkanter som i en attraktiv lägenhet inne i centrum. De som till sistförlorar mest är de som har låga inkomster efter skatt. Valmöjligheten ärmindre, och alternativet att köpa sin bostad är ofta uteslutet. Detta skapar enkänsla av vanmakt och otrygghet hos många människor eftersom de inte harmöjlighet att råda över sin egen situation.2.4 BostadsbyggandetByggandet i har fört en tynande tillvaro , dåorderstocken för nybyggande föll kraftigt p.g.a. minskad efterfrågan,men har börjat återhämta sig. Även bostadsbyggandet börjar saktaöka, men är fortfarande kvar på en nivå som inte tillnärmelsevis klarar avatt möta den efterfrågan som finns i tillväxtregionerna.Under 1998 påbörjades byggandet av dryga 12 000 bostäder, varav knappt7 000 i flerbostadshus. förväntas ungefär 15 000 bostäderpåbörjas. Detta skall jämföras med beräkningar som ger ett behovav ca 25 000 nya bostäder , framför allt i Stockholms- Uppsala-,Växjö-, Malmö- Göteborgs- och Umeåregionerna. Även om sådanaprognoser om framtida behov alltid skall behandlas med viss försiktighet, ärdet ändå uppenbart att det låga byggandet under den gångna tioårsperiodenhar lett till att behovet av bostäder på vissa håll i landet nu är betydligtstörreän tillgången. På vissa håll råder redan bostadsbrist.Byggandet av hyresrätter är fortfarande lågt. byggdesknappt 5 000 hyresrätter i hela landet. Huvudförklaringarna torde vara delshyresregleringarna, som gör det svårt att ta ut de hyror som krävs för attkunna få ekonomi i nyproducerade bostäder, dels de höga skatterna påboende och byggande. Enligt Byggentreprenörerna utgörs avhyreskostnaden i nyproduktion av skatt. Det låga byggandet av bostäder förupplåtelse med hyresrätt är bekymmersamt, eftersom boendeformenefterfrågas. Framför allt fyller den en funktion för unga människor som ärrörliga, och för äldre, som uppskattar den högre service som boendeformenerbjuder.Ett domstolsutslag från , där detslogs fast att bruksvärdessystemet skall tillämpas så att hyran i ideellt drivnastudentbostadsstiftelser kan läggas till grund för jämförelse vid fastställandetav hyran i studentbostäder som drivs kommersiellt, är ett talade exempel påhur hyresregleringarna hindrar nybyggnation.Domen kommer sannolikt att få till följd att intresset för ett vinstdrivandeföretag att erbjuda studenter bostäder till en rimlig kostnad fullständigtförsvinner, eftersom det inte är möjligt att göra detta på samma villkor somde ideella stiftelserna. För studenterna, framför allt för dem som saknarekonomiska möjligheter att köpa en bostad, är detta ett hårt slag eftersom detkommer att bli ännu svårare för dem att hitta en bostad . Domenvisar därmed att hyresregleringarna framför allt drabbar ekonomiskt svagagrupper.I stora delar av landet råder det överskott på bostäder. I drygt 200kommuner står alltför många bostäder tomma, och det är inte ovanligt att deouthyrda lägenheterna utgör upp emot eller mer av det totalaantalet lägenheter. När kalkylen inte går ihop för de bostadsföretag som ärverksamma i utflyttningskommuner rivs lägenheter. På detta sätt kanhyresnivån hållas uppe i de redan uthyrda lägenheterna. För hyresgästerna ärdet självfallet svårt att förstå varför helt moderna hyreshus måste rivas föratthålla uppe hyresnivån i kvarvarande bestånd. har dessa rivningarfemdubblats. Kapitalförstöringen är inte samhällsekonomiskt försvarbar,utom i rena undantagsfall då alternativet skulle leda till än värrekapitalförstöring.2.5 Lokala investeringsprogram för ekologisk hållbarhetDet stöd till lokala investeringsprogram för ekologisk hållbarhet,uppgående till sammanlagt 6,5 miljarder , harinte fallit väl ut. () har i en utvärdering av destatliga bidragen till lokala investeringsprogram konstaterat att det finnsåtskilliga brister, både när det gäller uppnådda resultat och det sättpå vilket bidragen har administrerats.Moderata samlingspartiet har redan tidigare avvisat detta stöd, som vibefarade skulle innebära ökad byråkrati, snedvriden konkurrens, dyrafelinvesteringar och allmänt slöseri med skattemedel. Av RRV:s rapporttvingas vi dessvärre konstatera att våra farhågor till stor del besannats.I rapporten menar RRV bland annat att de förväntade miljöeffekternamånga gånger har överskattas, att kommunerna tycks söka bidrag mest för attmöjligheten finns, snarare än för att lösa lokala miljöproblem, attprogrammen inte varit anpassade för nytänkande och innovationer och attprojektens beräknade sysselsättningseffekter har överstigit det verkligautfallet. Vidare konstaterar man att någon bedömning av om bidragen kantänkas ha konkurrenssnedvridande effekter inte har gjorts och att dettariskerar att störa den marknadsdrivna miljöanpassningen samt attMiljödepartementet kommer att behöva avsätta ytterligare resurser för attkunna hantera programmen i framtiden.Medan regeringen funderar på vad som kan göras för att åtgärda dessaproblem är det stora mängder skattemedel som används på ett felaktigt sätt.2.6 Utanförskap och social segregationRedan vid slutet av 1980-talet vad det tydligt att de flesta miljon-programsområdena med sina stora, enhetliga och stereotypa lösningarhade blivit den sociala utsatthetens hemorter. hardenna segregation blivit allt tydligare till följd av svag tillväxt och högarbetslöshet. Det har varit särskilt svårt för nyinflyttade flyktingar ochinvandrare att ta sig in på arbetsmarknaden. I stadsdelar där befolkningenhar låga eller extremt låga inkomster har andelen låginkomsttagare ökatväsentligt medan andelen höginkomsttagare har minskat. Utestängningenfrån arbetsmarknaden, bidragsberoendet, fattigdomen och en socialdesperation har blivit mera regel än undantag i dessa områden.Under tre decennier har det, med en formulering från (SOU 1998:25), satsats "gigantiska belopp" på olika typer av program för attvända utvecklingen mot sjunkande sysselsättning och ökad segregation i det50-tal bostadsområden i våra tre storstadsregioner som tidigt identifieradessom problematiska. visade hur dessa pengar plottratsbort, hamnat i meningslösa projekt utan effekter och sällan eller aldrigutvärderats. Knappast i något enda hänseende har man uppnått vad sominledningsvis utlovades.Storstadskommittén konstaterar att "stat och kommun har satsat mycketstora belopp för att motverka segregationen under de senaste tredecennierna", men att det vore "förmätet att hävda att resultaten avsatsningarna står i relation till de ekonomiska insatserna". En liknande, meraktuell företeelse som känns allt mer meningslös är . Istället för att åstadkomma resultat genom en politik som ger arbetstillfällenför de mest utsatta, har regeringen valt att skapa ett nytt statligt verk med dekostnader och den byråkrati som följer med detta.Kombinationen av regleringar och subventioner har gjort att endast devälbeställda har genuin valfrihet. Rörligheten är liten. De äldre bor kvar igamla bostäder, trots att dessa är för stora, eftersom det är bostadens ålder,inte dess storlek eller läge, som är mest avgörande för priset. Yngre familjerfastnar i små lägenheter, som i gengäld är nyare och dyrare. Bristen påvalfrihet understryks.Rörligheten såväl på arbetsmarknaden som mellan olika bostäder försvårasnär hyresanpassningar förhindras. Pendling blir i många fall inte en attraktivlösning, eftersom boendekostnaden inte varierar med efterfrågan.Hyressänkningar görs sällan eller aldrig i de kommunala bostadsbolagen föratt stimulera efterfrågan. Vissa steg har tagits där bostadsföretag försökerlocka till sig nya hyresgäster genom olika erbjudanden. Ofta hindrar dockhyreslagstiftningen en sådan utveckling. Som en följd är det mycket svårt förden enskilde att påverka sin situation.De förslag Moderata samlingspartiet lägger fram leder till en ökadrörlighet och ger människor möjlighet att förändra sin situation av egen kraft.Man får kontroll över sin egen vardag. Valfriheten blir en realitet för fler.Bostadsmarknaden kommer att bli mer varierad. Problemen med segregationkommer stegvis att minska.2.7 har ingenting gjortsRegeringen har inte kunnat presentera några lösningar på denövergripande och viktiga frågan hur de höga boendekostnaderna, ochkanske framför allt den stora andel av den disponibla inkomsten somboendekostnaderna utgör, skall kunna minskas. Inte heller ges något svarpå hur människor själva skall kunna betala sin bostad. Detta voreönskvärt, inte minst sett i ljuset av den fastighetsskattehöjning somkommer att drabba många när frysningen av taxeringsvärdena upphävs2001.I stället för att ge bostadsmarknaden långsiktigt stabila förutsättningar harregeringen endast presenterat tillfälliga förändringarinom delar av subventionssystemet. har man sagt att ytterligareförändringar, som inte specificerats, är att vänta. Detta försätter helabostadsmarknaden i ett vänteläge och bidrar varken till ökad produktion ellertryggare boende.Regeringen har valt att använda räntesubventionssystemet för att mildraeffekterna av infasningen i fastighetsskattesystemet för de s.k. kris-årgångarna. Förslaget ger bara tillfällig lindring som osäkerhetenkvarstår om hur regeringen tänker sig de långsiktiga spelreglerna förbostadsmarknaden.För Socialdemokraterna synes förekomsten av kommunala bostadsbolagvara ett självändamål. I första hand skall de kommunala bostadsmonopolensäkras. Först i andra hand kommer de boendes och skattebetalarnas bästa.För många kommuner har denna politik fått som följd att skola och omsorgfått allt mindre resurser. I t.ex. har det kommunala bolaget uttömtkommunen på alla resurser och följden har blivit att kommunen har svårt attklara huvuduppgifterna. Den nya strafflagstiftning som fråntar kommunersom säljer sina bostadsföretag eller enskilda bostadsfastigheter statsbidragkommer att försätta fler kommuner i en mycket besvärlig situation.När det gäller de problem som har redovisats kring stödet till lokalainvesteringar för ekologisk hållbarhet har regeringen lovat att återkomma tillriksdagen utan att precisera när detta kommer att ske. har man föravsikt att fortsätta att dela ut bidragen . Något hopp om att deoönskade effekter som har visats verkligen skall åtgärdas finns därförknappast.3 Moderata utgångspunkterDen enskilda äganderätten är en omistlig del i en demokrati. Det är bl.a.därför som äganderätten garanteras i den europeiska konventionen ommänskliga fri- och rättigheter. Ägandet stärker människors oberoendeoch utgör en trygghetsfaktor, men lägger ett ansvar på ägaren.Utgångspunkten för moderat bostadspolitik är att människorna skall kunnavälja den bostad de önskar. Bostadsmarknaden skall styras av människorsefterfrågan och fria val, inte av regleringar och politiska eller administrativabeslut. Om de boendes önskemål får styra utvecklingen kommer detta att fåtill följd att såväl den inre som den yttre boendemiljön förbättras.Bostadspolitiken skall göra det möjligt för den som vill att äga sin bostad.Det ger förutsägbarhet och frihet för de boende. Förutsättningarna för attspara till en egen bostad skall vara goda. Ett lagstiftning som tillåterägarlägenheter i bör skyndsamt bli verklighet.Sverige behöver en ny trygghet som bygger på enskilda människors egenmakt över framtiden. Det förutsätter att utrymmet för personligtansvarstagande är stort. För breda folkgrupper öppnar lägre skattermöjligheter för detta. Det blir möjligt för allt fler att gradvis klara enväxandedel av välfärden på egen hand. måste tryggheten vara hållbar fördem som behöver andras stöd och hjälp. Statens ansvar utövas bäst när dessuppgifter begränsas till sådant där ansvaret är tydligt och oavvisligt.Boendet är centralt för människors trygghet. En öppen och fungerandebostadsmarknad är nödvändig för att medborgarna skall kunna välja enbostad som passar deras önskemål. En fungerande bostadsmarknad är ocksåav stor betydelse för rörlighet och ekonomisk dynamik.Goda möjligheter att påverka det egna boendet är en förutsättning för ettsjälvständigt liv. De som vill äga och ta ansvar för sin bostad skall ha godamöjligheter att göra det. I det egna ägandet ligger såväl trygghet sominflytande. Det är därför angeläget att det förslag om införande avägarlägenheter, som beslutade att begära frånregeringen, blir verklighet. Det verkar emellertid som att regeringengör allt för att ytterligare skjuta på frågan, och man har ännu inte lyckatspresentera några direktiv för den utredning man har sagt att man avser atttillsätta.Bostadspolitiken skall inriktas på att skapa förutsättningar för alla att leva igoda bostäder till rimliga kostnader i en stimulerande och trygg miljö.Boendemiljön skall bidra till värdiga levnadsförhållanden och särskilt främjaen god uppväxt för barn och ungdomar. För att uppnå dessa mål måsteskatterna sänkas, avregleringen fortsätta och eget ägande möjliggöras förfler. Moderata samlingspartiet lägger i denna motion fram ett antal förslagtill beslut som verkar i denna riktning. Det bör ankomma på utskottet attutforma förslag till erforderlig lagtext.4 En politik för de boende4.1 Att själv kunna betala för sin bostadDen som betalar skatt skall inte behöva bidrag och den som behöverbidrag skall inte betala skatt. Med en sådan grundprincip skulle bl.a.bostadsbidragen kunna mönstras ut. Med en skattepolitiksom skapar större marginaler för låg- och medelinkomsttagare kommerbehovet av bostadsbidrag att minska. Rundgången minskar genomatt bidragen omvandlas till sänkta skatter. Bostadsbidragen bör därför sesöver i ett större social- och skattepolitiskt sammanhang. är dockbostadsbidraget en förutsättning för att många barnfamiljer skall kunnaefterfråga en rimlig bostad. Bostadsbidraget bör därför prioriteras tillbarnfamiljer.Under senare år har reglerna för bostadsbidrag förändrats vid en radtillfällen, vilket har medfört betydande svårigheter för många att planera sinekonomi, med betydande otrygghet som följd. ()utvärdering av bostadsbidragsreglerna (RFV anser 1999:6) visar, att av dehushåll som får bostadsbidrag är det som redan frånbörjan fått sitt bidrag utbetalt med det belopp man är berättigad till enligtreglerna. Detta kan inte tolkas som någonting annat än att bostadsbidrags-systemet har havererat. En översyn av bostadsbidragsreglerna i ett störresocial- och familjepolitiskt sammanhang bör därför göras.Den ovan nämnda utredningen från RFV visar att begränsningen ibidragsgrundande bostadsyta och individuella inkomstgränser för samman-boende föräldrar medfört att det är hushåll boende i småhus ochsammanboende föräldrar i vissa inkomstintervall som har fått störstminskningar av sina bostadsbidrag. Denna effekt uppstår även om hushållenhar låga inkomster, exempelvis hushåll med få barn, relativt låga inkomsteroch stora bostäder. Det kan röra sig om lantbrukarfamiljer och ensamståendeföräldrar i eget småhus. De individuella inkomstgränserna har drabbathushåll med låga inkomster. Paradoxalt nog visar RFV att det är den föräldersom har lägst inkomst som påverkar bostadsbidragets storlek mest. Ju högreden inkomsten är, , desto högre är bostadsbidraget.Detta är inte rimligt. Det har visats att man i många fall, framför allt pålandsbygden, kan bo billigare i eget hus även om ytan är större. Att etthushåll enligt de nya reglerna kan tvingas byta till en mindre, men dyrarebostad bara för att berättigas till bostadsbidrag och därmed klara den egnaekonomin är en fullständigt oacceptabel effekt. Lika oacceptabelt är det attbostadsbidraget kan bli högre ju mer den förälder tjänar, som har den lägreinkomsten i hushållet.Vi håller fast vid vår tidigare redovisade uppfattning att reglerna måste sesöver. Det är den samlade hushållsinkomsten som skall ligga till grund förbostadsbidraget. Ytnormen skall avskaffas och barnpension skall inte ingå iden bidragsgrundande inkomsten om den inte kan användas för att täcka delav boendekostnaden. Bostadsbidrag bör endast ges till barnfamiljer, som intehar samma möjligheter att anpassa sitt boende efter den egna plånboken.Bostadsbidraget till ungdomar bör följaktligen avskaffas.