mot · GN02So457 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So457av , ()AmalgamFölj beslutet om byte av tandlagningarSom så tidigare i amalgamfrågan har välvilligabeslut blivit något helt annat under processen från , viamyndigheter och ut i verkligheten. Beslutet innebar att sjukapatienter skulle få byta ut sina tandlagningar inom sjukvårdens ram. Detvar ett mycket positivt beslut även om vi redan då kunde förutse vilkasvårigheter det skulle innebära att genomföra reformen omamalgamsanering enligt hälso- och sjukvårdslagens avgiftsregler pågrund av det motstånd och den brist på kunskap omtandlagningsmaterialens hälsoeffekter som finns inom vården.Vi har fått många bekräftelser på att farhågorna besannats. DN haderubriken : "Lag om amalgam slag i luften", och liknande rubrikerhar funnits i tidningar runt om i landet. Det gemensamma budskapet är attpatienterna, trots riksdagsbeslutet, inte fått sin rätt, att patienterna tyckerdetär lika svårt nu som tidigare att få läkare att ta dem på allvar och görabehandlingsplaner där utbyte av fyllningar ingår och att läkare som tidigareansett att det inte finns samband mellan tandlagningsmaterial och ohälsa nuomöjligen kan göra behandlingsplaner där utbyte av fyllningar ingår.Kunskapen har inte ökat och det var aningslöst att tro att en vårdapparatsom förnekat att tandlagningsmaterial kan gesjukdomssymptom skulle byta inställning enbart på grund av riksdag ochregering.Socialstyrelsen har inte varit till någon hjälp i det fallet. Deras motståndmot allt erkännande av amalgamets hälsoeffekter har vi beskrivit i en långrad motioner . Det är naturligtvis svårt för en läkare som intehar de kunskaper vi efterlyser att utforma behandlingsplaner i en fråga därden statliga myndighetens inställning är negativ. Det är hög tid att återigenslå fast att myndigheter och vårdapparat ska följa beslut, attpatienterna ska tas på allvar och att som regeringen skriver ibudgetpropositionen - patienternas ställning ska stärkas. Detta bör ges regeringen till känna.Ta vara på erfarenheternaAll erfarenhet, bl a från tidigare riksdagsbeslut om forskning, visar att detär nästan omöjligt att starta forskning inom nya områden som på någotsätt bryter en etablerad uppfattning. Den som arbetar i verksamheten harfullt upp med patienter, inte tid och inte den forskarutbildning som krävsför att få resurser till forskningsprojekt. Därför är det också nästanomöjligt att deras, ofta mångåriga, erfarenheter höjs upp till vetenskapoch beprövad erfarenhet. Ett slags "moment 22" som innebär attsjukvården som har att hålla sig till just "vetenskap och beprövaderfarenhet" kan neka patienter det som faktiskt beslutat om. Deforskarrapporter som finns väljer myndigheterna att ignorera. FRNsuppdrag var ett steg på vägen men har uppenbarligengett effekt.Kompetenscentrum för dentala materialBl a med tanke på de farhågor och de erfarenheter vi redovisat ovan ladevi i likhet med flera andra ledamöter fram en motion ominrättandet av ett tredje kompetenscenter med inriktning på biverkningarav dentala material. Vi tog upp det faktum att regeringen i propositionenpekade på behovet av att studier genomförs för att kunna identifieraspeciella riskgrupper och individer som är mycket känsliga för amalgameller andra tandlagningsmaterial. Avsikten var att man där skulle samlaihop befintlig kunskap om metoder för diagnos och behandling av dessapatienter, vidareutveckla och sprida kunskapen till resten avvårdapparaten. Ett för biverkningar skulle vara ettforum för läkare, tandläkare och forskare som har erfarenhet av ochkunskap om utredning och behandling av dessa patienter. Riksdagenbeslutade också att regeringen bör överväga att inrätta ettkompetenscentrum med inriktning på dentala material. Därefter gavregeringen mycket förvånande i uppdrag att utreda fråganom ett för dentala material med en helt annaninriktning än vad vi skrev i våra motioner. Orden biverkningar, patienter,diagnos- och behandlingsmetoder och behovet av att identifierariskgrupper hade försvunnit. Den rapport som Socialstyrelsenpresenterade handlade om i och för sig viktiga frågor, somprodukter och vilka materialegenskaper de har, och inte alls om det viefterlyste i våra motioner. Det fanns remissyttranden som påpekade detta.Dessutom föreslogs att själv skulle få en centralt placeradenhet för att samla kunskap om de hundratals produkter som finns inomdentalmaterialbranschen och dessutom att de materialtekniskainstitutionerna vid de odontologiska fakulteterna skulle få extra anslagför att förse dem med information. Särskilt det senare anser vi orimligt.I budgetpropositionen föreslås nu 5 miljoner till ett sådant center varderaför med något olika innnehåll. ska 4miljoner gå till centrumet och en miljon till utvärdering av Metallbiologisktcentrum i Uppsala.Vi vill här föreslå en annan och mer konstruktiv användning av dessaresurser. Vi föreslår att de fem miljonerna delas mellan Socialstyrelsenscentrum och det befintliga Metallbiologiskt Centrum i som är deninstitution som har de ojämförligt största kunskaperna inom området. I sinutredning har inte identifierat någon annan institution somkan förse den centrala enheten med kunskap om biverkningar. Därför ter detsig naturligt att just Metallbiologiskt Centrum får ett anslag för att utvidgadriften och starta uppbyggnaden av ett kunskapscenter för biverkningar avdentala material.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om tillämpning och utvärdering av reformen omamalgamsanering inom hälso- och sjukvårdens ram,2. att beslutar om en sådan fördelning av de femmiljonerna till för dentala material att 2,5 miljonergår till enhet och 2,5 miljoner till Metallbiologisktcentrum i Uppsala.Stockholm den 4 oktober 1999Marianne ()()