mot · GM02MJ6 · 1999-03-24 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:MJ6av och ()med anledning av skr. 1998/99:63 En nationell strategi för avfallshanteringenInledningFörvaltarskapstanken är liberalernasutgångspunkt för hur vi ser på människans förhållande tillnaturen. En människas frihet får inte inskränka andramänniskors frihet. Därmed har vår generation ansvar attvårda jorden för kommande generationer. Vår rätt att brukaär inte en rätt att förbruka. Miljöpåverkan till följd avmänsklig verksamhet får inte överskrida gränserna för detekologiskt hållbara.Hotet mot miljön har bytt karaktär. Från att främst ha varit en fråga omsynliga och omedelbara fabriksutsläpp med nationella eller högst regionalaskador har miljöproblemen blivit både globala och diffusa. ärföroreningar stora hot mot miljön. Det är tydligt att de största miljö-problemen - som klimatförändringar och förtunningen av stratosfärensozonskikt - till stor del är globala och beror på människors levnadsmönster.Vi liberaler har en i grunden optimistisk syn och en tilltro tillvarje generations förmåga att finna lösningar på sin tids problem och kännaett ansvar för framtiden. Vi har också en positiv syn på verkligheten och påteknikutvecklingen. Genom tekniska framsteg har mänskligheten kunnat höjasin levnadsstandard som den löst vissa miljöproblem, somuppkommer vid jordbruk och tillverkning. Den positiva inställningen innebärdock inte att vi aningslöst tror att det går att tänja naturens spelregler hurlångt som helst. Med dagens befolkning och levnadsnivå behöver resurs-effektiviteten nödvändigtvis fördubblas för att ekosystemens livsuppe-hållande funktioner inte ska äventyras. Men vi förnekar inte heller naturensförmåga att delvis läka sig själv.Det är emellertid tydligt att när miljöns intresse står i konflikt medmiljöfarlig verksamhet måste alltid naturlagarna få företräde på ett tidigtstadium. En viktig slutsats av detta är att ytterligare en princip - försiktig-hetsprincipen - måste prägla människans inställning till naturen.KemikalierSpridningen av miljöfarliga kemikalier och metaller i vårmiljö måste minska. Det finns cirka 10 miljonerkemiska föreningar registrerade i världen. Det tillkommerdessutom ständigt ett stort antal nya ämnen. Vetenskapen hari dag endast grepp om miljö- och hälsoriskerna för av de kända kemikalierna. Det är således omöjligt attöverblicka effekterna av dagens kemikaliesamhälle.Kemikalier sprids i näringskedjorna och genom derasackumulation hotas den biologiska mångfalden.Kemikalie- och metalläckaget ska begränsas genom ett omfattandeproducentansvar och strikta regler för destruktion av miljöfarligt avfall. Föratt minimera tillförseln av skadliga ämnen i miljön finns det i svenskkemikalielagstiftning en så kallad substitutionsprincip eller en utbytesregel.Den innebär att var och en som hanterar en kemisk produkt själv måstebedöma om hon kan minska risken för miljöskador genom att använda enannan produkt eller på annat sätt minska miljörisken. Målet är att endastanvända material som varken i sig själva eller som nedbrytningsprodukter ärmiljöfarliga.En brist i lagstiftningen är att den gör skillnad på tillämpning avutbytesregeln mellan kemiska produkter och varor som behandlats med enkemisk produkt. Utbytesregeln bör därför fullt ut omfatta även varor sombehandlats med kemiska produkter.Avfall och källsorteringAvfallssorteringen ifrågasätts allt oftare. Det ärolycksbådande då den är grundläggande i ett för samhällethållbart leverne. Sorteringen är viktig dels för att denmedvetandegör människor på vad de konsumerar, dels för attåteranvändningen och komposteringen ökar. Därför måsteopinionsbildning för avfallssortering fortsätta ochekonomiska incitament upprättas och skärpas.Det är viktigt att med hjälp av olika ekonomiska styrmedel minska dentotala volymen material som flödar runt i kretsloppet. Detta kan uppnåsgenom särskilda avgifter på vissa råvaror och visst avfall. Ett annat sätt ärdifferentierade taxor med avseende på sorterat respektive osorterat avfall försåväl hushåll som industri. Det är också viktigt att avgiften kopplas tillmängden lämnat avfall - detta minskar uppkomsten av sopor och stimulerartill hemkompostering.För att hushållen, företagen och den kommunala verksamheten ska kunnaanpassa sitt beteende måste de praktiska möjligheterna till källsorteringfinnas. Källsortering, kompostering och återanvändning ska införas i allakommunala verksamheter, planeras in i nya bostadsområden och underlättasi befintlig bebyggelse. Utöver fasta återvinningscentraler bör ambulerandeuppsamlingsmöjligheter finnas för att ge närhet mellan invånarna ochavfallssorteringen. Även miljöfarligt avfall bör hämtas med ordinariesophämtning.För att källsortering ska fungera är det nödvändigt med fortsatt informationom hur avfallet ska sorteras och om avfallstaxans utformning. Kommunerbör fullfölja syftet med källsorteringen genom att effektivt ta tillvara detsorterade materialet till återvinning, gifthantering, kompostering samtdeponering.Kostar det att bli av med en restprodukt betraktas den som avfall, men kanman få betalt för den blir den en biprodukt. Sopsortering med återanvändningav metaller, plaster, glas och tidningspapper ska utökas. Det är ocksåangeläget att det finns verkligt fungerande marknader för material som kanåtervinnas och återanvändas. Annars finns risk att vi hamnar i en situationdär producenter sitter med stora mängder återvinningsbart material som inteåteranvänds därför att nya råvaror är billigare.Rena metaller eller legeringar ska naturligtvis återvinnas. Detta kanstimuleras t ex genom att hushållen upplyses om vad skrotbolag faktiskt taremot. Vad gäller aluminium ska det vara en egen fraktion vid sorteringen.Aluminium är utmärkt väl lämpat att återvinnas - kvaliteten försämras inteoch man sparar energi jämfört med förstagångstillverkning.I sort sett all plast kan återvinnas. Industriteknik har funnit attåtervinning är det bästa alternativet för att ta hand om gamlaplastförpackningar. Detta trots att de transporter som sker vid hanteringenpåverkar miljön negativt. Fördelarna med återvinning har visat sig väga uppden effekt transporterna har på miljön. Det lönar sig att transporteramaterialet innan det blir billigare att förbränna plasten.Dessutom är transporterna, framför allt av kasserade förpackningar, avrelativt ringa betydelse ur miljöhänseende då tillverkningsprocessen krävermycket energi. Vid materialåtervinning åtgår väsentligt mycket mindreenergi jämfört med produktion av nyråvara. Ofta är energivinsten såbetydande att det ur materialsynpunkt blir lönsamt att transportera insamlatförpackningmaterial långa sträckor för materialåtervinning, även från övreNorrland till södra kommun har enligt en skyldighet attupprätta en renhållningsordning. Det är bra att det finnsstrategier för avfallssorteringen, men det är inte nödvändigtatt varje kommun tar hand om allt avfall själv. Avfallet om hand där det är effektivast. vill regeringentydliggöra självförsörjandeprincipen i lagstiftningen. Detinnebär att varje land ska sträva efter att bli självförsörjandenär det gäller anläggningar för bortskaffande av avfall. Detär märkligt och olyckligt: Varför skulle vi i Sverigenödvändigtvis vara bättre på att ta hand om allt avfall än vadde är i t ex ? Vi köper ju en mängd varor som visjälva tillverkar från andra länder. Detta för att frihandel ochkomparativa fördelar höjer effektivitet och välfärd.Omhändertagandet av avfall torde mycket väl kunna skötas inommarknadens ram och inte styras enkom av lagar och regleringar. Däremot bördet avfall som är riskfyllt att transportera inte exporteras till andra länder,utan tas omhand i närområdet. ställer sig tveksamt till att själv-försörjandeprincipen ska vara allsmäktig på avfallshanteringsområdet.Producenternas ansvar ochanvändarnasDen totala vikten av förpackningar som kastas har minskatmed en femtedel , till följd avtillverkares resurseffektivisering och kostnadsjakt.Minskningen hade självfallet varit ännu större omresurssystemen med återanvändningsbara förpackningarutvecklats bättre.Producentansvaret bör utökas och omfatta fler produkter, t ex plaster.Men producentansvaret kan med fördel kompletteras med användaransvar.De som konsumerar kan i större utsträckning ta ansvar för miljön. Folkpartietvill ställa miljökrav på användarna.Det går alldeles utmärkt att lita på konsumenternas makt. Under detsenaste årtiondet har vi sett konkreta exempel på människors genuinaengagemang och ansvarstagande för miljön. Kraften har tidigare under-skattats bl a vid införandet av icke klorblekt papper på marknaden. 1987utarbetade miljökrav för papper. En del tillverkarehävdade att oblekt eller klorsnålt papper inte gick att sälja. Men tji fick de.Konsumenterna höll inte med och när fler och fler följde rekommendationer började papperstillverkarna bygga omfabriker för att minska klorutsläppen eller för att bleka utan klor. Från 1990till 1993 mer än halverades klorutsläppen.För att få tillbaka mer avfall borde konsumenterna mötas av bättreekonomiska incitament - det vore bra om pantsystemet byggdes ut ochpanten höjdes.InvesteringsprogramDen socialdemokratiska regeringen har beskrivit sin satsningpå lokala investeringsprogram som vägen till ett ekologiskthållbart samhälle. Bakom talet om ekologisk spetsteknikgömmer sig dock ett försoffat planekonomiskt tänkande.Folkpartiet har stridit för att ekonomiska styrmedel -miljöavgifter, energiskatter och föroreningsrätter - ska ersätta reglerings-tänkandet för att använda marknadsekonomin i miljöns tjänst. Under mångaår bekämpade socialdemokrater ekonomiska styrmedel med socialistiskaargument. Marknaden var boven. Vi folkpartister var cyniska när vi villesätta ett pris på miljön, hette det. Hellre fick det vara gratis att förorena än attmarknaden skulle utnyttjas.Miljöministern tror fortfarande att det är centralbyråkrater som bäst förstårvilken teknisk utveckling samhället bör ha. Genom att en handfullhandläggare på granskar inkomna ansökningar frånkommunala förvaltningar och subventionerar sådant de anser nyttigt villmiljöministern lotsa oss in i en ekologiskt hållbar framtid.För sedan fördelades stödet till lokala investeringsprogram föråren 1999 . kommun har fått föratt bl a upprätta ett kretslopp på ön . Det innebär att jordbrukarna skatillverka sitt eget traktorbränsle i form av rapsolja, och att uppvärmning avfastigheter ska ske med förbränning av halm. Bevattning av åkrar ska skemed regnvatten och avloppsvatten. Detta är feltänkt - världen blir inte bättreför att vi börjar leva i självförsörjande småsamhällen. Det är en återgång tillsvunna tiders produktionssätt.Naturligtvis är ett och annat projekt nyttigt. Problemet är att de lokalainvesteringsprogrammen finansieras bl.a. genom försummelser av denviktiga naturvården.Socialdemokratin försöker tvinga in miljöengagemanget i traditionellpolitiskt dirigerad centralism: Skattefinansierat byggande ska inreda det rödafolkhemmet i grönt. Staten ska göra det som marknaden gör bättre. På vägenoffras den uppgift som bara staten klarar - att skydda den hotadeänglamarken som ingen äger, men alla älskar.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av källsortering,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att det är feltänkt att applicera självförsörjandeprincipen påavfallshanteringsområdet,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om producentansvar och användaransvar,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om regeringens missriktade miljöengagemang i form av lokalainvesteringsprogram.Stockholm den 24 mars 1999Harald ()()