mot · GN02Ju905 · 1999-10-05 00:00:00 — Efter storlek i antal domare ser fördelningen ut enligtföljande:5. 37 tingsrätter har 1-2 ordinarie domare,6. 26 tingsrätter har 3-4 ordinarie domare,7. 15 tingsrätter har 5-6 domare,8. 3 tingsrätter har 10-15 ordinarie domare,9. har 24 ordinarie domare, 37 ochStockholms tingsrätt ca 90.Domstolskommittén (SOU 1998:135) fick 1995 i uppdrag attgöra en översyn utifrån de ökade kraven på domstolarnaskompetens och förmåga att handlägga allt svårare mål. Ävenrationaliseringskrav skulle beaktas. Målet skulle varaslagkraftigare domstolar, organiserade så att de skulleuppfylla högt ställda krav på kvalitet i rättsskipningen, påkompetens hos domstolspersonalen och på effektivitet.Förslaget skulle resultera i en årlig utgiftsminskning fördomstolsväsendet med minst 200 mkr.För är det av avgörande betydelse att slå vakt om närhetenoch tillgängligheten till hela rättsväsendet, inklusive domstolarna. Genom ettväl utbyggt nät av tingsrätter kan onödiga resor och tidsspillan undvikas.Detta är viktigt också för rättssäkerheten. Ett mer centraliserat domstols-väsende riskerar att redan alltför långa handläggningstider blir än längre,med konsekvenser t.ex. för vittnesmålens trovärdighet när gått.Lokalt förankrade tingsrätter har ett betydande värde för rättsskipningen,bland annat tack vare den person- och lokalkännedom som de små tings-rätterna besitter. Förtroendet och respekten hos medborgarna för dom-stolarnas avgöranden ökar med vetskapen om att det är lokalt verksammadomare och nämndemän som deltar i dömandet. Lokalt förankrat dömandemotverkar anonymitet och ger offentlighetsprincipen ett reellt innehåll.Centerpartiet ingick därför i det breda politiska stödet för att inte förändraantalet tingsrätter, och kommitténs direktiv förändrades därför efterhand.Kommittén lade heller inget förslag om minskning av antalet tingsrätter, mendess ordförande uppdrogs redovisa kommitténs grundmaterial.Kommittén hade i sitt arbete funnit att handläggningskostnaderna per måltenderade att vara högst i de minsta tingsrätterna, att de administrativakostnaderna var relativt sett högst i de minsta tingsrätterna, att lokal-kostnaderna per anställd inte skilde sig åt mellan tingsrätter av olika storlekoch att de mindre tingsrätterna relativt sett också hade något mer resurser änstörre domstolar. De mindre tingsrätterna hade också kortare genomström-ningstider i brott- och tvistemål.Kommittén presenterade tre olika organisationsmodeller för tingsrätterna iframtiden:10. Sammanläggning av tingsrätter - ett alternativ med 43 och ett med 64tingsrätter presenteras.11. Förändringar inom befintlig organisation som innebär att domstolarnaknyts samman i administrativa och judiciella nätverk.12. En kombination av en begränsad sammanläggning med nätverks-modellen.Behovet av modernisering och reformering avdomstolsväsendet kvarstår dock. ser med oropå sparkrav. Vi befarar att sparkravetkommer att gå ut över de mindre tingsrätterna och leda till encentraliserad tingsrättsorganisation. Vår oro förstärks av attbesparingarna inte riktar sig mot något bestämt håll. Att baralägga ett generellt besparingskrav utan att ange i vilkenriktning verksamheten bör gå förmedlar en känsla av attkravet inte är särskilt realistiskt.Vi är beredda att ta ansvar för att reformera och modernisera domstols-väsendet, men förändringarna måste ske under överinseende,under politiskt ansvar. Förändringarna måste också ta fasta på det goda idagens struktur; där en självklar utgångspunkt för oss är en fortsattdecentraliserad organisation. uttalade vikten avattstörre organisationsförändringar får en bred politisk förankring. Det sluter viupp bakom och vill som en konsekvens av detta att förändringar av antalettingsrätter skall bestämmas genom beslut av . Detta bör gesregeringen till känna.Det ska medges att de små domstolarna är sårbara vid sjukdom, föräldra-ledighet, sjukskrivning, arbetstoppar etc. De har mindre möjligheter attrationalisera och mindre möjligheter att hänga med i rättsutvecklingen. Ävenom antalet inkommande mål till tingsrätterna sjunkit, har de målenblivit allt mer komplicerade i tings- och hovrätt. Det har tagit sig uttryck ibland annat att antalet mål där huvudförhandlingen pågår under flera dagarökat och också att huvudförhandlingstiden ökar. Överhuvudtaget ökargenomströmningstiderna.Alltfler mål kräver att domarna har specialkompetens, speciellt inomden miljörelaterade och ekonomiska brottsligheten där brottsbekämpningenär på frammarsch. Detta är svårt att tillgodose på mindre domstolar, eftersomingen kan vara specialist på hela det område tingsrätten spänner över. För attdomaryrket ska vara en attraktiv karriärväg för unga jurister krävs också attdet finns möjligheter till individuell kompetensutveckling och specialisering.En konstruktion där domkretsarna utvidgas men där verksamheten bedrivsi flera domstolar vore ett alternativ värt att studera närmare. Den utvidgadedomkretsen kunde ha en gemensam ledning och en gemensam administra-tion, men i övrigt handlägga den löpande verksamheten vid den för parternanärmaste domstolen. Då skulle möjligheterna till rationalisering, kompetens-utveckling och ömsesidig förstärkning (dvs domkretsarna skulle kunna för-stärka på de olika domstolarna vid sjukdom, semester och utjämna arbets-toppar) uppnås som den geografiska närheten och dess kvaliteterskulle bibehållas. Detta bör ges regeringen till känna.När gränserna för de utvidgade domkretsarna ska dras är det viktigt attbeakta faktorer som måltillströmning, personalläge och geografiska avstånd.I exempelvis där det är långt mellan tingsrätterna, fyller tingsrättermed bara en eller två domare ändå en viktig funktion.Situationen i övrigtArbetsbelastningen i hovrätterna och de allmännaförvaltningsdomstolarna (länsrätterna, kammarrätterna ochRegeringsrätten) inger oro. Hovrätternas genomsnittligaförhandlingstid har ökat och i likhet med tingsrätterna hartvistemålens genomströmningstider ökat. Det är viktigt attkomma ihåg att åtgärder som begränsat flödet av mål tillhovrätterna vidtagits.Besparingskravet på på hovrätterna är synnerligenoroande, mot bakgrund av hovrätternas arbetsbörda.Överklagandefrekvensen har legat relativt desenaste åren och ändringsfrekvensen för brottmål har varit ca31% och för tvistemål . Det är svårt att skära iöverklagandemöjligheterna ytterligare utan att riskeraenskildas rättssäkerhet. Hovrätterna, HD och kammarrätternahar ökat antalet avgjorda mål under 1998.När det gäller de allmänna förvaltningsdomstolarna kan följande noteras.Antalet inkomna mål har kraftigt minskat hos länsrätterna. harantalet avgjorda mål också minskat men antalet avgjorda skatte- ochsocialförsäkringsmål resp 12 månader ökat.Genomsnittsåldern på balanserade skatte- och socialförsäkringsmål var18,6 resp vid utgången av 1998. har åldern påskattemålen minskat med ca 11 månader.Däremot har antalet inkomna och antalet avgjorda mål hos kammarrätternaökat. Genomströmningstiden för skattemål har ökat de senaste fyra åren.Genomsnittsåldern på balanserade skattemål var 13 månader vid utgången av1998. Motsvarande ålder för socialförsäkringsmål var 10 månader och harökat med drygt 2 månader /95. Överklagandefrekvensen för allamåltyper har ökat till 23,,varav skattemålen svarar för den största delen av ökningen.Likaså har antalet inkomna mål till Regeringsrätten ökat jämförtmed 1997 och också här är det framför allt skattemålen som ökat i antal.Andelen avgjorda mål har minskat.Arbetssituationen är allvarlig eftersom den leder till att personalen kännersig oerhört pressad och de långa handläggningstiderna går också ut överenskilda personer, vars skatte- och socialförsäkringsärenden drar ut på fleraår. Rättssäkerheten riskerar naggas i kanten och det kan aldrig accepteras.Samtidigt som resursförstärkningar nu måste komma domstolsväsendet tilldel, för att inte kvaliteten i verksamheten skall äventyras, är det viktigt attden påbörjade reformeringen och moderniseringen inte avstannar. Attytterligare ompröva och vid behov förändra arbetsformer, organisation ochregler är nödvändigt och ännu ett oavslutat arbete. Detta gäller inte minstdomarutbildningen. är övertygat om att det finns ett utrymmeatt genomföra effektiviserande åtgärder utan att dessa per automatik behöverinnebära avkall på rättssäkerheten.NotarietjänstgöringenJustitieutskottet har uttalat att det är angeläget att, medbibehållande av kvalitetskraven, så många jurister sommöjligt bereds tillfälle till notarietjänstgöring.Högskoleverket () håller på ochutvärderar utbildningar med juridisk inriktning.Utvärderingen skall bland annat belysa frågor om den påjuristprogrammen utbredda betygshetsen och notarietjänst-göringen. antas av studenterna tillnotarietjänstgöring och urvalskriterierna hänför sig enbart tillstudiemeriter, vilket skapar en betygshets. Statsmakterna börfölja upp HSV:s rapport och göra en översyn avnotariemeriteringssystemet och beakta bland annat systemetsdimensionering och antagningskriterier. Detta bör gesregeringen till känna.InskrivningsverksamhetenRegeringen föreslår i budgetpropositionen attinskrivningsverksamheten koncentreras till sju tingsrätterruntom i landet. delar regeringens bedömningatt domstolsväsendet behöver renodlas, men anser inte attden av regeringen föreslagna lösningen är den optimala.Av inskrivningsverksamhetens dagbokförda nummer består avlagfarter, av inteckningar, av anteckningar och avinskrivningar.Medborgar- och sakägarperspektivet talar starkt emot den av regeringenföreslagna organisationen. En medelstor inskrivningsmyndighet tar i och försig inte emot så många besök per dag. Antalet telefonfrågor är dock stort ochdet är en fördel om den som svarar känner fastighetsförhållandena ochbygden.Riksdagen bör med avslag på regeringens förslag till ny inskrivnings-verksamhet som sin mening ge regeringen till känna vad som ovan anförtsom bibehållen inskrivningsverksamhet vid tingsrätterna.NämndemannaväsendetNämndemännen är en omistlig del av svensktdomstolsväsende. Varje människa har rätt att dömas avjämlikar. Nämndemännen bidrar också till att rättskipningenstår i samklang med det allmänna rättsmedvetandet. För attdetta ska vara sant krävs emellertid att nämndemännen somgrupp är representativa för samhället som helhet, vilket inteär fallet , då nämndemännen företrädelsevis är äldre ochfå har invandrarbakgrund. Det är ett ansvar för de politiskapartierna att förändra denna bild. har i sittintegrationsprogram beskrivit åtgärder för att konkretpåbörja en sådan förändring.De nuvarande ersättningsreglerna leder till att nämndemannauppdragen ialltför liten utsträckning går till yrkesverksamma personer. För att nå en merallsidigt sammansatt nämndemannakår bör, enligt mening,ersättningssystemet för nämndemän ses över. Detta bör ges regeringen tillkänna.KriminalvårdenKriminalvården omorganiserades , dåantalet myndigheter minskade, och häktes-, anstalts- ochfrivårdsverksamhet bedrivs numera inom samma lokalamyndigheter. Kriminalvårdens uppgifter är att verkställapåföljderna skyddstillsyn och fängelse, ansvara förövervakning av villkorligt frigivna, bestämma föreskrifterom samhällstjänst, utföra personutredningar, ansvara förhäktesverksamheten och handha transporter av personer somskall avvisas eller utvisas från har minskat. Medelbeläggningen vid såväl anstaltersom häkten har ökat liksom antalet intagna i häkte som väntar påanstaltsplats. De totala kostnaderna för anstalterna har dock minskat. Dentotalt använda tiden i sysselsättning, dvsarbete, utbildning och programverksamhet har minskat, delvis beroende påförsämrad personalkontinuitet till följd av omorganisationen.Under våren och sommaren i år har antalet som sitter i häkte i väntan påanstaltsplacering stadigt ökat. Även antalet unga i häkte ökade också, vilketmedför speciella problem, eftersom dessa inte kan hållas skilda från äldrehäktade och i flera fall dessutom är återfallsförbrytare. JO har vid fleratillfällen prövat ärenden om långa väntetider i landets häkten och rekommen-derat att väntetiden inte bör överstiga . Tyvärr efterlevs inte JO:srekommendation i praktiken utan många tvingas vänta . Detta för-hållande är oacceptabelt, även om man kan förvänta att problemet på siktlöses genom att fler anstaltsplatser öppnas och det interna datafördelnings-systemet förbättras. Regeringen bör till återkomma med förslag påvilka åtgärder man avser vidta för att nedbringa häktestider i väntan påanstaltsplacering.Mot bakgrund av att av dem som dömdes till fängelse 1997 tidigarehade suttit inne minst en gång, måste målsättningen med kriminalvårdensverksamhet vara att de intagna inte ska återfalla i brott. För att uppnå dettamål krävs ett batteri av åtgärder. En utgångspunkt måste vara att den intagnedirekt när verkställigheten påbörjas får möjlighet att förbereda "livet utanförmurarna": en laglydig tillvaro utanför anstalten. De intagna måste få allamöjligheter att utveckla det personliga ansvaret.Behovet av grundläggande utbildning och arbetslivserfarenhet hos deintagna är omfattande. Var fjärde intern har fullföljt sina grundskolestudiermedan har s k anpassad skolgång som högsta utbildning. Arbete ochandra sysselsättningsformer (utbildning, undervisning, arbetsträning, socialfärdighetsträning) måste därför erbjudas de intagna. Såväl de teoretiska sompraktiska momenten i utbildningen måste förbättras.Att förbättra de intagnas förutsättningar i dessa avseenden är därföravgörande för att minimera risken för återfall i brott.En särskild problematik är de psykiskt stördas situation inom kriminal-vården. kan vård utebli p g a av olika läkares bedömningar, att hem-landstingen inte anser sig kunna betala specialistvård för särskilt vård-krävande eller att rätt sjukvårdsinrättning p g a platsbrist inte kan ta emotflervårdbehövande.Under verkställighetstiden måste särskild hänsyn tas till den enskildeinternens behov, situation och förutsättningar. Många har ett föräldraansvaroch det är viktigt att band till nära och kära inte bryts under fängelsetiden.Detta är naturligtvis av särskild betydelse för långtidsdömda. Inte minst förbarnens skull är det viktigt att kontakterna upprätthålls och att umgänget kanske under så "normala" former som möjligt. Ett led i detta är att anskaffaytterligare besökslägenheter. Kvinnor med barn inom anstaltsmiljön är ocksåen situation att särskilt uppmärksamma.ProgramverksamhetEn viktig del i att undvika återfall i brottslighet är att ge deintagna stöd och hjälp och erbjuda behandling. Brotts- ochmissbruksrelaterade program finns vid anstalter, häkten ochinom frivården. Dessa program är emellertid resurskrävandeeftersom de förutsätter kompetent personal som dels kanhandleda annan personal som leder program, dels kanutveckla kvalificerade behandlingsprogram.Av de sexualbrottsdömda har placerats på anstalter som bedriververksamhet riktad just mot sådana dömda. För dessa finns särskildaindividuella program som till del innehåller obligatoriskt informations- ochmotivationsprogram och till del frivillig medverkan i psykoterapi. Närmare40% av de sexualbrottsdömda har deltagit i psykoterapin.Att behandlingsinsatserna för psykiska problem, drogmissbruk och andraproblem som de intagna har, upprätthålls på en hög nivå är av utomordentligvikt. Programverksamhetens innehåll måste utformas efter de dömdasenskilda behov. För att programverksamheten ska vara framgångsrik krävsdock tillgång till kompetent och engagerad personal, detta gäller inte minstpsykologer och psykoterapeuter. Vad som ovan sagts om kriminalvårdensprogramverksamhet bör ges regeringen till känna.Narkotikafria anstalterAndelen narkomaner inom kriminalvården ökar kraftigt. Denhittills högsta rapporterade siffran statistikförts, 1998, visar att 5 000 av totalt 9 500 intagnamissbrukade narkotika. Den ökade koncentrationen avnarkotikamissbrukare beror delvis på att de som tidigareavtjänade kortare fängelsestraff på anstalt nu döms till nyapåföljder som t ex intensiv övervakning med elektroniskkontroll och därmed slussas ut från anstalterna.Omkring 13% av anstalterna rapporterar att de har dagliga problem mednarkotikan. Kontrollåtgärdernas (t ex urinprovstagningar och grundligavisitationer) omfattning i anstalter och häkten har minskat. De senaste årenhar andelen nyintagna narkotikamissbrukare ökat och en viktig uppgift undertiden de avtjänar sitt straff är att försöka få dem fria från sitt beroende.Att narkotika förekommer på anstalterna skapar problem och bidrar t ex tillökad oro på anstalterna och våld mellan de intagna. Inte minst för att denenskilde ska kunna bli fri från sitt missbruk och leva ett icke kriminellt livefter frigivningen, är det av vikt att anstalterna och häktena hålls narkotika-fria. För att åstadkomma detta kan t ex narkotikahundar användas för attstoppa insmugglingen till och hanteringen av droger i anstalter och häkten.En annan åtgärd är att differentiera de intagna så att de som är motiverade attkomma ur sitt narkotikamissbruk placeras bland andra narkotikafria.Differentiering kan även i övrigt vara ett effektivt instrument för attmotverka oönskade gängbildningar.UtslussningssituationenEnligt en undersökning från kriminalvården är ca hälften avde intagna arbetslösa när de friges från anstalten. Vidare ärvar femte bostadslös. Till detta kommer att kommunernasbenägenhet att bekosta vård och behandling fördrogmissbruk drastiskt sjunkit. De intagna hardet således inte alldeles enkelt när de friges. Här krävs attberörda myndigheter tar sitt ansvar och samverkar för atthitta bra lösningar.Samarbetet med () fungerar bra. Bostads-situationen är ett huvudansvar för de sociala myndigheterna. Boendet är enviktig komponent i det att den intagne vid frigivningen ska ha en ordnadtillvaro med försörjning, boende och sysselsättning. Kommer man tillbakatill en kaotisk eller eljest osäker tillvaro ökar återfallsrisken. Detta kräverförberedelser inför frigivningen.De intagna ska ha samma rättigheter, förmåner och skyldigheter som andramänniskor och ska inte särbehandlas p g a att de begått brott. Enligt enundersökning från BRÅ är samarbetet mellan kriminalvården och andramyndigheter bristande. Ett effektivt samarbete mellan kriminalvården,, arbetsmarknadsmyndgheterna, hälso- och sjukvården äremellertid nödvändigt för att goda förutsättningar för den intagne att åter-anpassa sig till ett liv utan kriminalitet vid frigivningen, ska skapas.Skenäs-anstalten har en utslussningsenhet för långtidsdömda (dömda medstrafftid ) som är den enda i sitt slag i hela landet. Enheten har enegen budget för mat, eftersom de intagna själva ansvarar för och tillagar sinegen mat. De har trädgård och smådjur m.m. Mot slutet av verkställig-hetstiden får de intagna bo i familjehem och skaffar sig därmed nya socialanätverk. Projektet visar på det hela taget en intressant verksamhet i arbetetmed att återanpassa långtidsdömda till ett icke kriminellt liv efter frigiv-ningen.SäkerhetsfrågorUnder året har ett antal allvarliga brott ägt rum som väcktfrågor om hur permissionsreglerna egentligen ärkonstruerade. Farlighetsbedömningarna som ligger till grundför beslut om permission måste utvecklas. En ökad kontrolloch ytterligare restriktioner när det gäller långtidsdömda kanvara aktuella att införa. Permissionsreglerna bör bli föremålför en översyn. Detta bör ges regeringen till känna.Brottslighetens större rörlighet mellan länderna är en möjlig förklaring tillatt andelen kriminella som döms till utvisning efter avtjänat straff successivtökat. En annan förklaring är att utvisningsdömda aldrig döms till frivård.Kategorin utvisningsdömda uppgick till 360 och är besvärliga förkriminalvården att ta hand om eftersom de inte omfattas av de generellareglerna om permissionsrutiner utan hålls på anstalterna tills de ska utvisas.De utvisningsdömda ska utvisas till närmare femtio länder med ,och ex-Jugoslavien i topp.Planeringsförutsättningarna för denna grupp skiljer sig och försvårarkriminalvårdens arbete, eftersom dessa intagna inte kan förberedas för enfrihet i en miljö som . Det är varken rimligt eller realistiskt attbegäraav kriminalvården att den ska återanpassa en person till att inte återfalla ibrott i sin hemmiljö i en annan del av världen. Istället vore det möjligenbättre för den enskilde internen att utvisas i ett tidigare skede avverkställighetstiden. Regeringen borde tillkalla en utredning att närmareundersöka det här. Vad som ovan sagts om att undersöka möjligheterna tillatt utvisa utvisningsdömda i ett tidigt skede av verkställighetstiden bör gesregeringen till känna.Brottsförebyggande arbeteVarje samhällssystem bygger på en normbildning somreglerar rätt och fel i umgänget mellan människor. Såväloskrivna som skrivna regler är viktiga för ett samhällesfunktion och påverkar dess utformning. Vålds- och brotts-utvecklingen kan inte enbart stävjas genom de traditionellaåtgärderna inom rättsväsendets ram, dvs ingripande ochreaktion på redan begångna brott. Det brottsförebyggandearbetet måste prioriteras och förstärkas. För att lyckas meddetta måste alla goda krafter samverka.Det viktigaste ansvaret för denna normbildning och därigenom dengrundläggande brottsförebyggande verksamheten ligger naturligtvis i förstahand hos familjen. Det är främst genom familjen som barn erhåller devärderingar och normer som avhåller dem från brott. Det är också familjenoch den närmaste omgivningen som kan hjälpa till att avhålla barn ochungdomar från att begå brott eller då brott redan begåtts kan hjälpa till attsätta gränser och reda ut orsakerna till brottet. Barn behöver vuxenkontaktför att kunna utvecklas till trygga individer. De föräldrar som i olika skedeninte orkar eller förmår ställa upp måste av samhället erbjudas stöd.I en undersökning av svenska fångar visas att de som sitter i svenskafängelser har växt upp och levt under mycket sämre förhållanden än restenav befolkningen. Var tredje manlig fånge och varannan kvinnlig växte upp ifamiljer med missbruksproblem. Var tredje fånge växte upp med slitningar ifamiljen medan bara var nionde i den övriga befolkningen gjorde det.Även skola och barnomsorg har ett stort normbildningsansvar. Diskus-sionen om rätt och fel måste börja . Ett sexualiserat och nedsättandespråk måste med kraft motverkas både inom och utom skolans väggar.Skolans personal har goda möjligheter att följa barns och ungdomars utveck-ling. De kan tidigt upptäcka sociala problem och begynnande kriminellatendenser.Det utvecklade svenska föreningslivet har också stor betydelse för norm-bildningen. Genom att barn och ungdomar deltar i föreningsverksamhet lärde sig att respektera demokratiska värderingar. Föreningslivet skapar ocksåmöjligheter till meningsfulla fritidssysselsättningar, vilket är viktigt för attbarn inte ska känna utanförskap i samhället. Det är därför viktigt attföreningslivet välkomnar alla barn, oavsett föräldrarnas inkomster ellerinsatser i övrigt.Det brottsförebyggande arbetet måste analysera och kartlägga orsaker somfinns bakom våld och andra brottsliga gärningar.Engagemanget från allmänheten och ideella organisationer måste tastillvara. Samordningen och samarbetet mellan myndigheter, enskilda ocholika organisationer måste stärkas och utvecklas. En viktig del i att ökatryggheten i samhället är att etablera lokala trygghetsråd i varje kommun.Dessa börjar finnas i allt fler kommuner som ett brett samarbetsorgan mellanolika myndigheter och frivilligorganisationer och påvisar goda resultat.Kommittén för brottsförebyggande arbete (KBA) överlämnade sittslutbetänkande Brottsförebyggande arbete i landets kommuner (SOU1999:61). Kommittén slår bland annat fast att det på det lokala planet ärkommunerna och polisen som tillsammans kan ge förutsättningar för ettkraftfullt och åtgärdsinriktat arbete. Den betonar medborgarnas engagemangoch delaktighet i arbetet och att åtgärder och prioriteringar ska bestämmasutifrån lokala problem- och resursinventeringar.Kommittén poängterar vidare att det för att det lokala arbetet ska blieffektivt krävs att polisen ger ett tydligt och aktivt stöd.