mot · GN02So349 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So349av , ()Omsorgen om utvecklingsstördaDet är viktigt att som bakgrund ha med några fakta om i vilken takt vårnuvarande politik för utvecklingsstörda har vuxit fram.Detta är extra viktigt nu när de nationella målen för handikappolitiken skaslås fast och frågor om tillgänglighet, bemötande och diskriminering skall tasupp. Arbetet skall göras inom ramen för en nationell handlingsplan och det ärangeläget att särskilt beakta de utvecklingsstördas utsatta situation.Många utvecklingsstörda är dessutom flerhandikappade vilket ställer änhögre krav på en genomtänkt handikappolitik för denna grupp. Det ställerockså större krav på omgivningen som skall lyssna på de utvecklingsstördasjälva. En särskild metod och texter på lätt svenska bör tas fram för attmöjliggöra delaktighet. Under den omvandlingsprocess som vården avutvecklingsstörda har genomgått har de utvecklingsstördas egna röster hittillshaft ringa inflytande. Vi har anledning att tro att besluten hade vunnitkvalitetsmässigt om de som direkt berörts hade fått göra sina röster hörda. Ettvanligt remissförfarande kommer att utestänga dem som berörs, de ut-vecklingsstörda själva.Jag tror att det är viktigt att den historiska utvecklingen i omsorgen avutvecklingsstörda finns med som en bakgrundskunskap för att kunna gåvidare. talas det alltför ofta om förnyelse när det enda nya i självaverketär färgbilderna och redigeringen. Det långa arbetet för att ge utvecklings-störda en värdig tillvaro får inte stanna av.Redan i slutet av 1800-talet övervägdes lagstiftning för att åstadkommaerforderliga åtgärder för de utvecklingsstörda. Men det var först som särskild lagstiftning om utvecklingsstörda infördes. Under 1960-och 70-talen utvecklades en ny syn på handikapp, vilket resulterade i ettomfattande reformprogram. Omsorgslagen, som trädde 1968, inne-bar ett avgörande steg framåt genom att den på allvar tog hänsyn till utveck-lingsstörda med mer omfattande behov.I förarbetena till socialtjänstlagen sades uttryckligen att institut-ionsboendet för handikappade borde avvecklas. föreslogår 1981 en successiv men total avveckling av institutioner för utvecklings-störda. beslutade om en ny omsorgslag. I den nya lagenfastslogs bl.a. att vårdhem och specialsjukhus skulle avvecklas.Från början av 1970-talet minskade antaletvårdplatser med drygt 4 000.Undervisning och vård av "sinnesslöa men bildbara" barn ochunga. lagDet första steget på vägen mot rättigheter för utvecklingsstörda togsgenom lag om undervisning och vård av "sinnesslöa menbildbara" barn och unga, och den kom senare att prägla lagstiftningen.Genom lagen fick landstingen ansvar för undervisning och vård avbildbara sinnesslöa barn och unga. Landstingen skulle inrätta upptagnings-hem för sinnesslöa barn som inte börjat skolan, sinnesslöskola förundervisning av barn i skolåldern och arbetshem för praktisk utbildning avdem som slutat skolan.För obildbara barn och vuxna innebar lagen inga åligganden för huvud-männen. Statens ansvar för de stora specialsjukhusen för sinnesslöa berördesinte heller av lagen.Undervisning och vård av vissa "psykiskt efterblivna" barn ochvuxna. lagUnder efterföljande tioårsperiod lades flera reformförslag fram, somledde till införande av lag om undervisning och vård av vissa"psykiskt efterblivna" barn och vuxna. Med psykisk efterblivenhetavsågs personer som på grund av brist i det centrala nervsystemethämmats i sina intellektuella funktioner. Begreppet sinnesslöhetutmönstrades.Landstingens ansvar vidgades till att omfatta även vård av psykisktefterblivna. Landstingen fick i uppgift att i egen regi eller med stöd av en-skilda driva arbetshem, ålderdomshem och vårdhem för barn och vuxna.Lagen angav också att undervisningen av efterblivna barn och ungdomarskulle ske vid internat och externatskolor. Landstingen ålades att inventerabehov och upprätta planer i vilka enskilda vårdhem kunde ingå.Med lag fick landstingen en lagfäst skyldighet att svara förundervisning och vård av flertalet utvecklingsstörda. Undantagna var vissagrupper för vilka staten hade ansvaret bl.a. asociala och efterblivna medindisciplinärt uppträdande, höggradigt efterblivna och svårskötta som ansågskräva vård i t. ex. specialanstalt. Det fanns fem statliga mental-sjukhus för svårskötta sinnesslöa. Fyra av dessa fem sjukhus var ur-sprungligen kaserner som militären hade övergivit.Undantaget lag gav anledning till lagöversyn. Det konstateradesatt det fanns standardmässiga skillnader mellan de olika huvudmännens vårdav utvecklingsstörda. Många utvecklingsstörda kunde inte få den vård debehövde bl.a. på grund av platsbrist, och överflyttningar mellan sjukhus ochvårdhem var möjliga endast i de fall byte av vårdtagare kunde arrangeras.1967 års omsorgslagÖversynen vidgades snart till en prövning av lag i sin helhet.Den tillsatta utredningen föreslog starkt ökade omsorger, främst inomundervisningen av utvecklingsstörda. Efterföljande lag (1967:940) omomsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen) blev merdifferentierad och omfattande än sin föregångare. Omsorgslagenutvidgade och förnyade formerna för vård och undervisning samtidigtsom den gav landstingen utökat ansvar till att omfatta andra grupperutvecklingsstörda som var uteslutna i tidigare lagstiftning.Som komplettering till lagen infördes en stadga som reglerade organi-sation, skolundervisning och vård.Mentalsjukhusen överfördes till landstingen som fick ett samlat ansvar föralla omsorger om utvecklingsstörda inklusive dem som bodde på enskildavårdhem.Lagen medgav att andra än staten eller landstingskommunerna fick drivainrättningar och verksamheter för vård eller undervisning av utvecklings-störda. En stor del av vårdhemmen drevs av privata huvudmän. I praktikenutgjorde dessa en del av landstingskommunens verksamhet, eftersom allavårdplatser ställdes till landstingens förfogande och utnyttjades av dem.För undervisningen skulle finnas en särskola som bestod av förskola,grundsärskola, träningsskola och yrkesskola. Vården av utvecklingsstördaskulle ges vid vårdhem, specialsjukhus, daghem för barn och syssel-sättningshem (kom sedermera att kallas dagcenter). För barn och vuxna sominte kunde komma till någon daglig verksamhet skulle hemmavård ges. Detbetonades att man skulle använda så öppna omsorgsformer som möjligt.Elevhem och inackorderingshem skulle finnas för dem som inte behövde bo ivårdhem eller på specialsjukhus men som inte heller kunde bo hemma.Utbyggnadsplaner för högst skulle godkännas av tillsynsmyndig-heterna.Förteckning skulle upprättas över alla kända utvecklingsstörda i syfte attge dem stöd att anpassa sig till samhället.Förutsättningen omsorgslags tillkomst var en ny syn påhandikappade. , ungdomar ochvuxna (FUB), vilket bildades , kom att betyda mycket för denförändrade synen på utvecklingsstördas behov och villkor. Man börjadeifrågasätta den äldre synen på både behovet och värdet av omhändertagande ianstalter. Den tidigare allmänna uppfattningen om vikten av skyddade för-hållanden och ett totalt omhändertagande började alltmer ersättas av åsiktenatt det är miljöerna i samhället som måste förändras så att de passar alla.Åtgärder inriktades på att göra det möjligt för människor med olikafunktionshinder att leva under normala förhållanden.En grundtanke bakom omsorgslagen var att den utvecklingsstörde så långtmöjligt skulle beredas möjligheter att bo antingen i eget hem eller i en annanöppen boendeform. Begrepp som normalisering och integrering formu-lerades. Därmed avses rätten till en normal livssituation med egen bostad,arbete eller daglig sysselsättning och fritid. Dessa principer gäller oavsetthandikappets grad.Det finns ett samband mellan vårdideologin för utvecklingsstörda och densamhällsekonomiska situationen. Under goda ekonomiska tider tenderarvårdideologin att vara ambitiös och man har ett optimistiskt synsätt påutvecklingsstörda. När samhällsekonomin blir sämre tenderar vårdideologin istället att vara pessimistisk. De utvecklingsstörda ses som "hopplösa fall",som inte kan utvecklas. Det var ekonomiskarekordår som principerna om normalisering och integrering formulerades.Omsorgslagen präglades i stor utsträckning av regler om institutioner ochom åtgärder oberoende av samtycke.Situationen för de psykiskt utvecklingsstörda ansågs dock ännu intetillfredsställande. Det framfördes krav på en översyn av omsorgslagen och år1977 tillsattes för att utreda frågorna om omsorgerna förpsykiskt utvecklingsstörda, psykotiska barn och flerhandikappade.Kommitténs förslag bearbetades därefter av en särskild arbetsgrupp för attligga till grund för en ny omsorgslag.I förarbetena till socialtjänstlagen förordades en avveckling av institutions-boendet för handikappade:En bra bostad är en förutsättning för att handikappade skall kunna delta isamhällets gemenskap och leva som andra. Jag vill också understryka attmålet för bostadspolitiken måste vara att alla har en egen bostad.Institutionen som livsform för handikappade är en klart föråldradföreteelse. Dess ofrånkomliga särprägel strider mot grundläggandevärderingar. Det senaste årtiondets strävande att överge insitutionellt boendebör fortsätta.Särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda,lagI förarbetena till lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt ut-vecklingsstörda fastslogs att de särskilda omsorgerna ska syfta till att gede psykiskt utvecklingsstörda möjlighet att leva som andra och igemenskap med andra. Med psykisk utvecklingsstörning avses enintellektuell funktionsnedsättning. Den sammanhänger med en underindividens utvecklingsperiod inträffad brist eller skada. Omsorgerna skavara inriktade på att utveckla den enskildes egna resurser. Verksamhetenska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt ochintegritet.Avveckling av vårdhemEn skyndsam avveckling av vårdhem för barn och ungdomar förordades.Vårdhem för vuxna och specialsjukhus skulle också avvecklas, men i dentakt de ekonomiska förutsättningarna och hänsynen till boende medger.Som skäl till avvecklingen angavs bl.a. att ett vårdhem inte är en lämpliguppväxtmiljö. Psykiskt utvecklingsstörda barns utveckling försvåras.Institutionslivet gör barnen beroende av institutionernas rutiner i ställetför att öppna möjligheter för dem att delta i samhällets gemenskap. Måletför omsorgsverksamheten är att alla ska kunna leva ett normalt liv. Enligtpropositionen ska en utbyggnad av elevhem och stöd till familjer som harsina barn hemma bidra till en snabb avveckling av vårdhemmen. Vuxnautvecklingsstörda bör helst kunna bo i egen bostad, men om detta avolika skäl inte är möjligt ska landstingskommunen tillhandahålla bostad ismå så kallade grupphem.Någon nyintagning i vårdhem för barn och unga skulle inte få göras.Nyintagning i specialsjukhus eller i vårdhem för vuxna fick göras endast vidsynnerliga skäl.1985 års omsorgslag ersattes av en rättighetslag: lagen (1993:387)om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS.Antal vårdhemsplatserRedan under 1950-talet skedde en nybyggnation främst medsärskoleinternat och vårdhem. kom internaten attersättas alltmer med integrerade skolor och små elevhem i lägenheter ochvillor. Utbyggnaden av vårdhem kom också att dämpas under 1970-talettill förmån för öppnare omsorgsformer som inackorderingshem ochdagcenter. Nya vägar inom hemmavården prövades i syfte att begränsaytterligare utbyggnad av institutionsvården.Från år 1973 minskade antalet vårdplatser med ca 4 200.Antalet vårdhemsplatser för barn minskade medmellan 700 och 800 platser. Ett sextiotal institutioner lades ned under dennaperiod.Antalet vårdplatser på specialsjukhusen minskade avsevärt mellan åren1976 och 1982, från 1 236 till 778 platser. Specialsjukhusen var därefter istort sett avvecklade i början av 1990-talet.Tankar som förs fram om privatiseringar och Trapphusmodellen oroarmig. Men det är viktigt att fortsätta arbeta för en generell handikappolitiksom omfattar de utvecklingsstörda. En handikappolitik som bygger på densvenska välfärdsmodellen - den ska vara generell och dessutom individueltanpassad med syfte att integrera de utvecklingsstörda i samhället.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vikten av att utarbeta metoder för att möjliggörade utvecklingsstördas aktiva deltagande i vårt samhälle.Stockholm den 30 september 1999Carina ()