mot · GM02Fi14 · 1999-04-29 00:00:00 — Inställningen tillEU-samarbetet har i stället förblivit passiv, för att inte säga motsträvig, ochivårpropositionen finns inget som tyder på en omorientering.Energi- och miljöpolitiken på fel vägEnergiförsörjningen är av stor betydelse för möjligheterna attfå till stånd ökad tillväxt och fler jobb. Mot denna bakgrundär det anmärkningsvärt att energipolitiken inte berörs annatän i förbigående i vårpropositionen. Det från kostnads- ochmiljösynpunkt oansvariga beslutet att genomföra en förtidaavveckling av kärnkraften nämns inte alls.Den planerade stängningen av den första reaktorn i har någotsurrealistiskt över sig. innan det skulle ske - - beslöt Regeringsrätten om inhibition för att hinnapröva om åtgärden är grundlagsenlig. Besked skulle lämnas tidigt ,men tidpunkten har sedan gång efter annan skjutits framåt i tiden. Mestegendomligt av allt är att de partier som var så ivriga att avvecklakärnkraften nu inte tycks vara intresserade längre. Det viktiga var tydligen attfatta beslutet om avveckling - sedan kan genomförandet dröja med hänsyntill de komplikationer som annars skulle uppstå för energiförsörjningen ochmiljön.Men den osäkerhet som därmed uppkommer - inte minst för näringslivetsinvesterings- och lokaliseringsbeslut - är naturligtvis till skada för landet.Avsikten är ju dessutom att nästa reaktor skall stängas senast den 1 juli 2001.I vårpropositionen finns det emellertid inga budgetmässiga spår av deenorma kostnader som är förknippade med den planerade avvecklingen.Moderata samlingspartiet kräver i en annan partimotion (1998/99:Fi18) attriksdagens beslut om kärnkraftens förtida avveckling skall upphävas.Regeringen redovisar i vårpropositionen vad den kallar gröna nyckeltal.Av dessa framgår att utsläppen av koldioxid minskade , bl.a.till följd av övergången till el för uppvärmning, men att de under 1990-talethar ökat igen, bl.a. genom en ökad användning av fossila bränslen inom el-och värmeproduktion. Vidare klargörs att belastningen på haven av fosforoch kväve minskade för att sedan öka igen.Dessa trendbrott är i sig utomordentligt oroande. Direkt avskräckande terde sig i ljuset av beslutet att förtidsavveckla kärnkraften. Det är mot dennabakgrund begripligt - men alls inte försvarbart - att i samband medKyotokonferensen och bördefördelningen inom EU har verkat för att höja sinkvot för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. vägrardessutom att ta ansvar för de utsläpp som uppstår vid den elproduktion sombehövs utomlands för att täcka efterfrågan i , när kärnkraftenavvecklas.I vårpropositionen framhåller regeringen att frågan om grön skatteväxlingskall behandlas i de fortsatta skatteöverläggningarna. Problemet är bara attenergi- och miljöskatterna redan är avsevärt högre än i jämförbara länder,vilket negativt påverkar konkurrenskraften, särskilt i vissa näringar. Det enaledet i växlingen - höjningen av miljöskatterna - kan därmed redan sägasvara genomfört. Däremot återstår det andra ledet - att sänka skatten påarbete. Regeringen hoppas att grön skatteväxling skall slå igenom äveninternationellt. Men att döma av svårigheterna att få till stånd ett direktiv omminimibeskattning av energi inom EU kommer det under alla omständigheteratt ta tid. Om då , utan att avvakta vad som händer i andra länder,skulle gå vidare på den inslagna vägen, kommer den energikrävandeindustrin att utsättas för ohanterliga påfrestningar. Några miljövinster skulleheller inte uppkomma.Skatteväxlingskommittén visade för övrigt i sitt slutbetänkande att enfördubbling av koldioxidskatten enbart skulle ge marginella minskningar iutsläppen. skulle de samhällsekonomiska kostnaderna bli mycketstora. Det är uppenbart att det rödgröna samarbetet med inriktning på grönskatteväxling försvagar ekonomin.Svag budgetpolitikBudgetsanering med fel inriktningNär Socialdemokraterna övertog regeringsansvaret i oktober1994 hade den borgerliga regeringen påbörjat ett omfattandeprogram för att sanera de offentliga finanserna. Åtgärderomfattande hade beslutats, ochytterligare åtgärder hade aviserats i den så kalladeNathalieplanen, som beslutade om 1993. Efter attså sent som ha motsatt sig den borgerligaregeringens åtgärder tvingades Socialdemokraterna till enhelomvändning och accepterade att saneringen av deoffentliga finanserna fullföljdes. Det program som antogshösten 1994 och som sedan byggdes på med ytterligareåtgärder hade emellertid en annan inriktning. Huvuddelen avåtgärderna var skattehöjningar.De besparingar som vidtogs på utgiftssidan har dessutom successivt ätitsupp genom nya så kallade "satsningar". Fram till och med vårpropositionen1998 beslutades om så stora utgiftsökningar att samtliga besparingar somgenomförts på förslag av den socialdemokratiska regeringen hade ätits upp.Därefter har efter förslag i budgetpropositionen 1998 utgifterna spätts påytterligare.Sammantaget innebär detta att förbättringarna av de offentliga finansernasedan hösten 1994 är en följd av kraftiga skattehöjningar och en betydligtsnabbare tillväxt av skattebaserna än vad som hade förutsetts. Detta har i sintur lett till två problem. De offentliga finansernas konjunkturkänslighet harbefästs. Innevarande år beräknas de offentliga inkomsterna till nästan 64 %av BNP, varav är skatter, och de offentliga utgifternaberäknas till av BNP. Såväl ekonomer som olika internationellaorganisationer har varnat för riskerna med de höga skatte- ochutgiftskvoterna.En annan följd av de kraftiga skatteskärpningarna är att tillväxtkraften iekonomin försvagats. Det har skett genom att beskattningen av arbete ochföretagande har ökat så att tillväxten av nya arbetstillfällen har varit alltförsvag och näringsklimatet har försämrats, vilket i sin tur påverkatsysselsättning och tillväxt negativt.Urholkad budgetprocessDen borgerliga regeringen inledde förberedelserna för dennya budgetprocess som togs i bruk 1997. Den syftar till enbetydligt stramare behandling av budgeten och innebär blandannat att ett tak sätts för de offentliga utgifterna vad avserden helt övervägande delen av statsbudgeten ochsocialförsäkringssektorn. Taket utgörs av summan avanvisade medel på de ingående utgiftsområdena och enberäknad förändring av så kallade anslagsbehållningar.Dessutom ingår en ofinansierad budgeteringsmarginal.Denna är inte avsedd att skapa utrymme för ofinansieradeutgiftsökningar utan för att ge flexibilitet vid icke förutseddautgiftsökningar.Sedan skattebaserna och tillväxten blivit betydligt snabbare än förutsett,utnyttjade emellertid regeringen dessa förutsättningar till att öka deoffentligautgifterna. Genom dessa nya utgiftsökningar har budgeteringsmarginalen desenaste budgetåren successivt urholkats mycket kraftigt, vilket framgår avtabell 4.1.Tabell 4.1Budgeteringsmarginal¹) 1997-2002 (miljarder kronor)Tabell 6: (1997 1998 1999 2000 2001 2002 )¹) I de fall beslut skiljer sig från regeringens redovisasregeringens förslag inomparentes.Källa: , , vårpropositionen.Som framgår av tabellen redovisar isin första budgetprognos attbudgeteringsmarginalen urholkats så kraftigt att utgiftstaketskulle överskridas med nästan . Manpåpekade också att samma sak var på väg att inträffa 1998.De åtgärder som då vidtogs innebar emellertid att manvältrade över konsekvenserna på , vilket i sintur bidragit till de problem som finns detta år.Regeringen föreslår i vårpropositionen mot denna bakgrund besparingarför 1999 som uppgår till . Dessutom införs ett såkallat begränsningsbelopp, som syftar till att begränsa anslagsförbrukningen.Vilken den faktiska effekten av denna åtgärd blir är synnerligen osäkert.Regeringen anger totalt . Några besparingsbeslut ärdet emellertid så vitt vi kan bedöma inte fråga om. Risken är således stor attutgiftstaket kommer att överskridas. Även för har bud-geteringsmarginalen successivt minskat och är nu mycket liten. Utgiftstaketför detta år kommer sannolikt också att överskridas, om inga åtgärder vidtas.Regeringen har dessutom i andra avseenden avvikit från de syften som lågbakom den nya budgetprocessen. I vissa fall har den inte redovisat enfullständig finansiering för investeringar. Ett exempel är . Istället har utgifterna periodiserats över tiden på ett sätt som strider motprinciperna för budgetprocessen.Fortsatta underskottRegeringen söker i finansplanen ge en bild av att deoffentliga finanserna kontinuerligt förstärks. Det talas om attden offentliga sektorn uppvisar betydande överskott och attdess nettoskuld skall vara så gott som borta . Ävensedan ett utrymme motsvarande av BNP avdelats förårlig amortering på statsskulden, förutses fr.o.m. 2001växande möjligheter till överföringar till hushållen i form avutgiftsökningen eller skattesänkningar.Av vårpropositionens avsnitt 4 om statsbudgeten framgår emellertid hurihålig framställningen i finansplanen är. I tabell 4.11 anges utvecklingen avstatsbudgetens saldo efter justering för större engångseffekter. Siffrornaåterges i tabell 4.2 nedan.Tabell 4.2Statsbudgetens saldo efter överföring till hushållen samt justeringför större engångseffekter (miljarder kronor)Tabell 7: (1998 1999 2000 2001 2002 )Källa: ekonomiska vårpropositionEnligt regeringens egna uppgifter är således vad somförefaller vara överskottsår - med ett undantag - med underliggande budgetunderskott. Förinnevarande år redovisas det negativa underliggandebudgetsaldot i vårpropositionen, som framgår av tabellen, tilldrygt , medan isin första budgetprognos kommit fram till bedömningen27 miljarder kronor. Båda beräkningarna innebär enförsämring jämfört med 1998.Nästa år skulle emellertid enligt regeringen bli med överskott, ävensedan tillfälliga effekter rensats bort. Men då har inte beaktats att det dettaårförutses en extraordinär aktieutdelning från det statliga ochdessutom en betydande inbetalning av reavinstskatt efter försäljningen avaktieinnehavet i & , sammantaget . Omhänsyn tas även till denna engångseffekt blir det underliggande saldot minus3,6 miljarder år 2000.Bland större engångseffekter fr.o.m. innevarande år redovisas försäljningarav statliga bolag omfattande totalt under perioden1999-2002. Både och väntas tillskott till statsbudgeten på45 miljarder. Så sent som i budgetpropositionen förutsågs dessa årinflyta endast 15 respektive 9 miljarder. Någon närmare redogörelse för vilkaförsäljningar som planeras lämnas inte. Ej heller ges någon motivering tilldenna överraskande övergång till privatisering i stor skala. Hur det är tänktatt för detta erhålla stöd från , som av ideologiska skäl redanmotsatt sig regeringens tidigare betydligt mindre ambitiösa försäljnings-planer, framgår inte. Slutligen måste det anses anmärkningsvärt - i synnerhetmot bakgrund av regeringens tidigare uttalanden - att engångsåtgärderanvänds för att finansiera överföringar till hushållen som får förutsättas blibestående.Bakom det stora förväntade budgetöverskottet 2001 ligger framför allt ettberäkningstekniskt antagande om en överföring från AP-fonden tillstatskassan på . Med hänsyn till att en del avöverföringen kommer att bestå av bostadsobligationer, som skall ligga kvartill inlösen, blir engångseffekten i tabell 4.2 redovisade 175,6 miljarder. Pågrund av ändrad befolkningsprognos m.m. är emellertid det överförings-belopp som är aktuellt minst 100 miljarder mindre än de i vår-propositionen antagna . Det underliggande budget-saldot detta år skulle därmed bli lika mycket större än redovisade ca40 miljarder.Vidare kan det konstateras att regeringen även underlåter attredovisa den sannolika kostnaden för den förtida avvecklingen av de tvåkärnkraftsreaktorerna i , vilkas stängning är avsedd att ske underperioden . Det torde röra sig om belopp på flera miljarderkronor, som på något sätt måste påverka statsbudgetens utgiftssida och somskall finansieras.Det bör också än en gång understrykas att de offentliga finansernaskonjunkturkänslighet är stor. I sina prognoser för statsbudgetenssaldoutveckling räknar regeringen inte med några konjunktursvängningar.Men om den ekonomiska utvecklingen skulle bli sämre än vad regeringenförutser, kommer också de offentliga finanserna att utvecklas sämre.Slutligen bör det påpekas att talet om att staten fram till nästa val praktiskttaget blir av med sin nettoskuld är vilseledande. Till betydande del berorförändringen på uppskrivna värden för statliga tillgångar. När ett statligtföretag, t.ex. , blir börsnoterat, skrivs det kvarstående statligaaktieinnehavet upp från nuvarande låga bokförda värde till marknadsvärde.Förändringen är således rent bokföringsmässig. Påfallande är i stället attstatsskulden inte minskar, om man bortser från de stora tillfälligainkomsterna. visade visserligen statsbudgeten ett överskott på10 miljarder kronor, vilket borde medföra en motsvarande reduktion avstatsskulden, men denna ökade i stället med 17 miljarder till följd av ensvagare kronkurs som höjde värdet på lån i utländsk valuta.Svaghet för utgiftsökningarMed hänsyn till den rekordhöga utgiftskvoten i ärdet anmärkningsvärt att regeringen fortsätter att kraftigt höjaden offentliga utgiftsnivån. föreslås deoffentliga utgifterna öka med ca . Det ärbetecknande att när listan på kostnadsökningar presenteras ifinansplanen, sker det under . De merbegränsade utgiftsminskningar som föreslås rubriceras somBesparingar. Det kan mycket väl göras gällande att i denstatsfinansiella situation som befinner sig - särskilt ijämförelse med andra länder - är besparingar angelägnareformer.I förteckningen över "reformer" ingår den planerade s.k. maxtaxan inombarnomsorgen. Här har av allt att döma regeringen kraftigt underskattatkostnaderna. Skall kommunsektorn enligt finansieringsprincipen kompen-seras för sina merkostnader, ökar statens utgifter med i storleksordningen 5miljarder kronor. Även i andra avseenden kan de offentliga utgifternaförväntas öka mer än vad regeringen antagit.Intresset för att sänka skatter är mindre påtagligt. Vad beträffaranställningsstödet till långvarigt arbetslösa har man valt metoden attkreditera arbetsgivarens skattekonto i stället för ett renodlat bidrag, därförattutgiftstaket annars skulle ha brutits igenom. Att fastighetstaxeringen intetillåts slå igenom som planerat får betraktas som en utebliven skattehöjning. Iövrigt förlängs den begränsade och tillfälliga skattesänkning sominnevarande år medgetts i form av en skattereduktion, något som leder tillökade marginaleffekter.Regeringen har genom budgeteringsmarginalerna (16,1 miljarder)och 2002 (hela 33,7 miljarder) skapat ett utrymme för att utnyttja eventuelltförbättrade inkomster till en ytterligare utgiftsexpansion. Förslagen ivårpropositionen och den bedömning som kan göras av de kommande åreninnebär således att de strukturella problemen med stora offentliga utgifteroch höga skatter kommer att bestå och förstärkas.Sammanfattningsvis är erfarenheterna av regeringens sätt att hanterabudgetsaneringen och den nya budgetprocessen inte övertygande.Visserligen kan utvecklingen te sig positiv, men de underöverskådlig tid bestående underliggande budgetunderskotten inger farhågor.Även om socialförsäkringssektorn kan visa överskott, måste därför storförsiktighet iakttas med att disponera prognostiserade positiva budgetsaldon,oavsett om det gäller utgiftsökningar eller skattesänkningar.Moderat finanspolitik förstabilitet och tillväxtStabil finanspolitik ger godatillväxtförutsättningarDe övergripande målen för den ekonomiska politiken skallvara att skapa förutsättningar för snabb tillväxt, en kraftigökning av antalet nya arbetstillfällen, en godrealinkomstutveckling och minskat bidragsberoende.Att den svenska tillväxten halkat efter den i övriga berorframför allt på att ett högt skattetryck och olika regleringar minskateffektiviteten i ekonomin. Att vi haft ett instabilt makroekonomiskt klimathar också varit negativt för tillväxten på . I början av 1970-taletinleddes en trendmässig ökning av budgetunderskottet. Tillfälliga för-bättringar till följd av stora lönekostnadsökningar ochöverhettningen dolde problemen. Inflationstakten ochräntorna var högre och svängde mer i än i omvärlden och kronandevalverades vid upprepade tillfällen. Den makroekonomiska instabilitetenförsämrade planeringsförutsättningarna för hushåll och företag.Diagram 5.1Statens budgetsaldoKälla: EkonomifaktaJämfört med samt början av 1990-taletpräglas svensk ekonomi av bättre finansiellstabilitet, med undantag för kronans värde som svängtkraftigt efter övergången till rörlig växelkurs i november1992. Underskottet i de offentliga finanserna har nueliminerats, och inflationstakten och räntorna har gått ned.Stabiliteten är dock bedräglig, eftersom viktiga orsaker tillde tidigare obalanserna finns kvar. är fortfarande detindustriland som har högst offentliga utgifter och skatter somandel av BNP.Därmed lär vi även fortsättningsvis ha de mest konjunkturkänsligaoffentliga finanserna i . Det innebär att när konjunkturen tar fart,förbättras de offentliga finanserna automatiskt utan att några nya politiskabeslut behöver fattas. Det beror dels på att höga skattesatser ger en kraftigökning av skatteintäkterna när sysselsättning och konsumtion stiger, dels påatt offentliga utgifter för arbetslöshetsförsäkring och socialbidrag sjunkernästan lika snabbt.När tillfälle givits, har socialdemokratiska regeringar använt ökadeskatteintäkter till att ytterligare höja de offentliga utgifterna. Så sker ävenivårpropositionen. Men vid en konjunkturnedgång är det svårt och inte ensönskvärt att minska de offentliga utgifterna eller att höja skatterna, eftersomdetta förvärrar läget. Det kan dock bli nödvändigt, då de finansiellamarknaderna inte kan förväntas finansiera det stora underskottet annat än tillhöga räntor. Regering och riksdag kan då tvingas att skära i utgifter och höjaskatter under lågkonjunkturen. Finanspolitiken blir destabiliserande i ställetför stabiliserande.De utgiftsökningar som regeringen nu föreslår försämrar den makro-ekonomiska stabiliteten genom att utrymmet inte används för att genomskattesänkningar få ned omslutningen på de offentliga finanserna och därmedderas konjunkturkänslighet.Bättre balans mellan privat ochoffentlig sektorDen offentliga sektorns utgifter uppgår till avden samlade produktionen. Hälften av detta, exklusiveräntebetalningar, är kostnader för de tjänster som producerasav den offentliga sektorn samt investeringar och den andrahälften transfereringar till framför allt hushåll. De offentligainkomsterna väntas uppgå till , är skatter. Den privatfinansierade sektornförutses således omfatta av BNP. Även omde offentliga finanserna nu är i balans, kan intesamhällsekonomin sägas vara det med en så liten privatsektor.Inom EU utgör den offentliga sektorn i genomsnitt ungefär hälften avekonomin och inom OECD-området . I många av dessa länder ärvälfärden i egentlig mening lika stor som - och i flera fall större än - iSverige. Jämfört med prognosen budgetproposition har detsvenska skattetrycket 1999 stigit med . Vår skattekvotpå skall jämföras med ett genomsnitt på i EU och iOECD.Medborgarna i vårt land är starkt beroende av den politiska sektorn, såvälnär det gäller vård, omsorg och utbildning som för sina disponibla inkomster.Den helt övervägande delen av vård och omsorg, liksom av utbildning,produceras inom offentligt finansierade och offentligt styrda monopol.Transfereringar från den offentliga sektorn utgör av hushållensdisponibla inkomster.Det innebär att när stat och kommun inte förmår infria utställda löften tillmedborgarna, finns få alternativ. De allra flesta kan heller inte välja dem somändå finns, eller som skulle kunna växa fram, eftersom skatterna tar i anspråkså stor del av de inarbetade inkomsterna. Genom att den offentliga sektornlägger beslag på så stor del av de totala resurserna blir också den privatasektorns förmåga att erbjuda de nya arbetstillfällen som kan få nedarbetslösheten otillräcklig.Offentliga monopol, omfattande transfereringar och inskränkt valfrihetleder förutom till minskad frihet för medborgarna också till felaktigfördelning och sämre utnyttjande av de totala ekonomiska resurserna.Trögheten i stora, icke konkurrensutsatta offentliga system ger dåligeffektivitet. Tillväxtkraften i ekonomin försvagas. De nya jobben blir färre.För år 2002 bedömer regeringen, trots en prognostiserad stabil tillväxtfram till dess, att den offentliga sektorns utgifter fortfarande uppgår tillnärmare av BNP. Skatternas andel beräknas uppgå till och övrigainkomster till av BNP. Den privatfinansierade sektorns andel kommersåledes fortfarande att utgöra av BNP.På medellång sikt bör de offentliga utgifterna åtminstone tas ned mot 50 %av BNP, vilket medför att skattetrycket kan sänkas till genomsnittligeuropeisk nivå. Det uppkomna utrymmet bör till övervägande del användasför att successivt sänka skatten för låg- och medelinkomsttagare. Våraförslag i denna motion innebär att utgifternas andel av BNP sjunker med 3procentenheter och skattetrycket år 2002.Statsfinansiell balans överkonjunkturcykelnVi har tidigare föreslagit att regering och riksdag bör ha somnorm i budgetarbetet att de offentliga finanserna skall vara ibalans över konjunkturcykeln. Eftersom vi räknar med att del av den förbättring av de statliga finanserna somregeringen kalkylerar med är konjunkturellt betingad, kaninte hela förbättringen användas för överföringar till denprivata sektorn, vare sig i form av utgiftsökningar ellerskattesänkningar. I vårt budgetalternativ räknar vi med ettfinansiellt sparande på 2000, drygt54 miljarder kronor 2001 och drygt 60 miljarder kronor2002. Sammantaget innebär det ett finansiellt sparande somunder treårsperioden överstiger regeringens med drygt 35miljarder kronor.Våra förslag innebär dessutom att konjunkturkänsligheten i de offentligafinanserna minskar. Bland annat föreslår vi sänkta ersättningsnivåer i sjuk-och arbetslöshetsförsäkringarna och sänkta skattesatser på en rad områden,vilket medför att de offentliga finanserna inte kommer att försvagas likamycket i en konjunkturnedgång. men heller inte förstärkas lika mycket i enkonjunkturuppgång.Minskad statsskuld som andel av BNPAtt de offentliga finanserna är i balans överkonjunkturcykeln innebär även att den offentligabruttoskulden är oförändrad i nominella termer och att dendärför minskar i förhållande till BNP när denna växer. Inuvarande konjunkturläge och med målet att de offentligafinanserna skall vara i balans över konjunkturcykeln bör viunder ha överskott i budgeten för att därefter kunnatillåta oss underskott i nästa lågkonjunktur. Till det kommernödvändigheten av att snabbt bringa ned skuldkvoten till enlägre nivå efter den skuldökning som blev en följd av1980-talets spekulationsekonomi. Statsskulden kommerdärför att nettoamorteras de närmaste åren.Vårt tidigare formulerade mål är att skuldkvoten skall ha sjunkit till 60 %av BNP och till av BNP under den därpå följandemandatperioden. Det förefaller nu som att vårt mål kommer att uppfyllasbetydligt tidigare. Även om de omfattande företagsförsäljningar somregeringen räknar med svårligen kan genomföras i dess regi blir det fulltmöjligt med den politik vi förordar, vilken innebär att tillgången påriskkapital kommer att öka.Enligt regeringens prognos kommer den offentliga sektorns konsolideradebruttoskuld att uppgå till vid utgången av 1999, vilketmotsvarar av BNP. Med regeringens tillväxtantaganden ochbudgetalternativ, som inkluderar betydande överföringar från AP-fonden ochintäkter från företagsförsäljningar, kommer skuldkvoten att minska till 51 %av BNP . Samma antaganden och det moderata budgetalternativet -som innebär ett högre finansiellt sparande än enligt regeringens mål - medföratt skuldkvoten detta år understiger 50 %.Minskat offentligt sparande gerutrymme för privat sparandeBalans i stället för överskott i de offentliga finanserna överkonjunkturcykeln betyder inte ett lägre totalt sparande iekonomin. Vår politik innebär lägre skatter på arbete. Detbetyder att medborgarna får pengar över till att spara själva,när skatten är betald.