mot · GN02A802 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:A802av Tolgfors, ()Förnyad jämställdhetspolitikFörnya jämställdhetspolitikenJämställdhetspolitiken måste bygga på värderingen om alla människorslika värde. På varje människas ovillkorliga rätt till respekt för sin person,sina val och sina känslor. All form av förtryck, diskriminering ochgeneralisering måste avvisas och förhindras. Övergrepp i form av våldeller utnyttjande är en oacceptabel kränkning av människors lika värde.Människor har rätt att betraktas som individer, inte som delar avkvotgrupper som uppifrån tillskrivs vissa egenskaper. Denna rätt gäller allamänniskor i samhället - oavsett kön, ålder, ras eller religion.Dessa värderingar måste vara jämställdhetspolitikens grunder.Olycklig politiseringFå frågor har politiserats så i som jämställdhetspolitiken. I självaverket har den politiserats så långt att det motverkar syftet. Mångamänniskor slår dövörat till eftersom verklighetsbeskrivningen som ges ärså uppskruvad och t.o.m. stundom färgad.Det är viktigt att reagera mot detta - helt enkelt därför att jämställd-hetsfrågan är för viktig för att få hanteras på ett sätt som gör att människorstänger av och slutar lyssna.Vanligt förekommande är tesen om den kollektiva manliga skulden. Allamän har enligt denna ansvar för de män som t.ex. slår sina hustrur.I denna ideologiserade världsbild ingår också tron att alla män, vilka somhelst, kan misshandla eller våldta kvinnor. Det är inte enskilda män som görfel, det är det manliga könet det är fel på.Det finns en otäck underton av att kvinnan är god och mannen är ond.De kvinnor som invänder mot bilden av kvinnan som offer anses intebegripa hur världen ser ut. Många unga kvinnor känner sig lika lite sompassiva offer som männen känner sig som potentiella brottslingar.Den kvinnovetenskapliga forskningen är ofta marxistisk till sin metod.Den utgår från påståendet att kön är klass, att mannen är överordnad ochkvinnan är underordnad.Många jämställdhetsdebattörer hänvisar till "manliga strukturer" somaktiva hinder för kvinnor. Dessa "strukturer" må vara osynliga eller svåra attpåvisa, men i debatten påstås de vara självklarheter.Det kan tycka att detta strukturresonemang bara är lite väl konspiratoriskt,men tror vi att det är för begränsat. Visst finns ibland motstånd motkvinnor, men det är bara en del av problemet.Etablerade strukturer försöker ofta försvara sig mot förnyelse ochförändrade maktpositioner - men det gäller mot alla som står förförändringen. Och i dessa etablerade strukturer ingår både kvinnor och män.Det kan vara unga kvinnor som möter motstånd, men också unga män. Detkan vara invandrare, folk med fel klädstil eller, som stundom i partierna,människor från näringsliv eller som bara omfattar en annan möteskultur.Vår poäng är att det strukturresonemang som förs i jämställdhetsfrågansnarast är så begränsat att det missar poängen - att alla skall behandlas likaoch ingen stoppas varken av glastak eller synliga eller osynliga strukturer.Att människor enbart skall bedömas efter kvalifikationer, kvaliteter och vilja.All särbehandling - oavsett vad den grundas på - är diskriminering. Vänster-feminismens perspektiv är för snävt för att beskriva hela problematiken.Mansföraktande uttalandenEn jämställdhetsminister bör inte förakta ett kön och idealisera ett annat.En jämställdhetsminister bör kräva och visa full respekt för allaindivider, oavsett kön.Landets jämställdhetsminister bör tillika vara den politiker som kännerstörst ansvar för klimatet i debatten och synen på könen som lika värda. Vibeklagar att har en jämställdhetsminister som bidrar till enpolarisering i debatten och spridande av fördomar.Vad är det då ministern har sagt eller, rättare sagt, skrivit? "Män delar inte med sig. Män håller krampaktigt i det som har varittryggheten, att vara förmer, att ha kontroll, att äga makt, att varamärkvärdigare. "Ministern generaliserar, drar alla män över en kam och tillskriver oss totalaöversittaregenskaper. Landets alla pappor, som älskar sina döttrar och fruar,vilka utgör livets mening för dem, reduceras till cyniska maktmänniskor. Hurmånga pappor tycker sig vara förmer än sina barn? Vi känner då ingen.Tvärtom, vi känner många som studsat över statsrådets uttalande. "Och för att försvara en krympande överordning tar sig makten varierandeuttryck. Den allra grövsta formen är gruppvåldtäkter. "Samhällets strävan efter och utveckling mot ökad jämställdhet skulle enligtdetta vara grunden för våldshandlingar och förtryck mot kvinnor. Resone-manget bygger på att de män som begår denna typ av oacceptabla brott äralldeles vanliga män. Här finns ingen reservation - i varje man skulle alltsåbo en potentiell våldsman. Den som begår våldtäkt är en skadad person ochknappast representativ för vanliga män och pappor. "Männen begår brott och fokus måste sättas på det kön som bär skulden. ""Männen" som kön begår då rakt inga brott. Det är enskilda män som begårbrott. Precis som enskilda kvinnor gör det. Vilket samhällsklimat har vi fåttnär landets jämställdhetsminister officiellt kan ringakta vissa grupper?Hur kan vår kamrats treårige son vara kollektivt skyldig till vissa vuxnamäns våldsbrott? Varför är vi enligt statsrådet delansvariga för andra mänsvåldsbrott? "Att söka förändra pojkars och mäns roller, att få dem att spränga sinaförkrympta gränser. Att få den uppblåsta manligheten att krakelera för gottoch ersättas av en manlighet präglad av ett annat slags ansvar, en respekt ochett erkännande av flickors och kvinnors lika värde. "Statsrådet hävdar på fullt allvar att män saknar respekt för flickors likavärde. Hon drar alla män över en kam, generaliserar, förenklar och anklagar.Det är en kränkning av vanliga mäns integritet att hävda detta. Det är likasåen kränkning av vår och alla andra mäns uppskattning av oss närståendeflickor och kvinnor.Regeringens jämställdhetspolitik skymmer deegentliga problemenStatsrådets inställning är inte bara kränkande för oss män. Hennes ut-gångspunkt hindrar i praktiken rationella åtgärder för att övergrepp skallkunna förhindras. Ministerns uttalanden överskuggar helt andra ochviktigare frågor. De innehåller ingen analys av problemen, inget svar påvad som borde göras och de har än mindre en positiv opinionsbildandeeffekt.Om upprördheten som övergrepp rättmätigt skapar riktas mot "männen"som kön - och om beskrivningen av problemet med kvinnovåld så till dengrad politiseras - då förloras möjligheten att finna orsakerna till ochmöjligheten att förebygga och förhindra våldet.Frågan är, vad kan vi göra för att forma unga människors värderingar påett sådant sätt att våld och nedtryckning i alla dess former minskar. Vad kanvi göra för att skapa respekt och förståelse för alla människors lika värde hosdem.Är det möjligt att tidigt hitta de killar, som är våldsbenägna eller på väg atthamna snett? Vad kan göras för att stärka unga killars och tjejers självkänslaoch rättskänsla? Hur stöttar vi kvinnor och tjejer som råkar ut för våld? Hurhjälper vi invandrarkvinnor att komma ut i samhället på egna ben? Hurstöttar vi de män som råkar ut för våld?Och vidare, hur skapar vi en situation där pressen på familjen minskar?Arbetslöshet, dålig ekonomi och utanförskap skapar söndring av familjer.Dagens familjepolitik handlar om procentsatser i bidragssystem, inte om attupprätthålla de grundläggande förutsättningarna för att bilda familj.För många unga ägnar sig regeringens familjepolitik åt lyxproblem - vilketfödelsetalens utveckling visar. Kan man klara att bilda familj om man måsteveckopendla till arbete? Kan man låna till en villa om man inte har fast jobb?Vad spelar ersättningsnivån i föräldraförsäkringen för roll om man aldrig kanbilda familj? Vad spelar det för roll vad regeringen tycker om att mannen ochkvinnan skall vara hemma halva tiden var med barnet, om ekonomin inteklarar av det? Eller om man tvingas ta ledigt från ett kort vikariat?Regeringen har varit så upptagen av sin generations i sammanhangetmindre problem - som fördelning av ledighetstiden - att den missat attöverhuvudtaget uppmärksamma de problem yngre människor och yngrefamiljer möter . Familjepolitiken behöver moderniseras.Dags för ny jämställdhetspolitikSverige behöver en ny jämställdhetspolitik, som utgår från människorslika värde och individens rätt att betraktas just som individ. Varje negativgeneralisering och varje försök att använda könstillhörighet för atttillskriva män eller kvinnor vissa negativa egenskaper måste avvisas.Det är en fråga om människosyn och om alla människors lika värde ochrätt till respekt. Det är en fråga om vilket samhälle våra egna döttrar ochandra närstående flickor skall växa upp i. Det är en fråga om vilket samhällevi själva vill leva i. Det är en fråga om rättfärdighet. behöver hiva utden kollektivistiska, klasskampsinfluerade vänsterretoriken och ersätta denmed en liberal jämställdhetssyn, baserad på att ingen skall särbehandlasnegativt på grund av sitt kön.Det är fel att ständigt beskriva kvinnor i termer av ständigt drabbade,underlägsna, utsatta och hjälplösa. Det är säkert en del av bilden, menverkligen inte sann som helhetsbeskrivning.Det finns en annan bild av kvinnor som duktiga, starka, uppskattade ochälskade som verkligen förtjänar att lyftas fram. Poängen är att de somverkligen är offer inte hjälps av att alla görs till offer. De som är offer fört.ex. våld kan bara hjälpas individuellt, som personer. De som gör andra tilloffer kan bara bemötas, straffas och hjälpas som individer. Glöm denkollektiva skulden!HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att jämställdhetspolitiken måste baseras på allaindividers lika värde,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att ingen människa skall diskrimineras på grundav kön, ålder, ras eller religion,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en modernisering av familjepolitiken.Stockholm den 30 september 1999Sten Tolgfors (m)Per ()