mot · GN02So323 · 1999-10-05 00:00:00 — Med checken får den äldre ocksåen förteckning över vilka vård- och servicegivare, både kommunala ochprivata, som är godkända - licensierade - av kommunen att ingå i systemet.Licensieringen innebär att kommunen har träffat avtal med dem. I det avtaletframgår att de ingår i kommunens kvalitetskontroll.Den enskilde väljer utförare och betalar med hemtjänstchecken. Denenskildes pris för checken motsvarar den vanliga äldreomsorgstaxan. Densom behöver stöd och hjälp för att välja skall få det.Rätten till eget rumFolkpartiet har alltsedan 1985, när väcktefrågan, arbetat för att alla boende på och ivårdhem, och som så önskar, skall få möjlighet att bo i etteget rum. delar fortfarande tusentals människor rummed personer som de själva inte har valt. anseratt en del av de extra statsbidragen till kommuner ochlandsting skall användas för att skyndsamt bygga bort bristenpå egna rum.Rätten att flytta även för de äldre sombor i särskilt boendeFolkpartiet drev för att äldre som bor i särskiltboende skall ha rätt att flytta för att bo i annan kommun näraen anhörig. Det tog innan en sådan laglig rätt kundefastslås. har socialtjänstlagen ändrats så attvistelsebegreppet gäller. Det vill säga man skall få den hjälpman behöver där man bor och är. Det betyder att äldre isärskilt boende har lagen på sin sida när de begär hjälp i denkommun där deras anhörige/anhöriga bor. Men trots denna lagändring har flera falluppmärksammats där kommuner vägrar att följa den nyalagen. Argumentet är att det inte finns tillräckligt med platseroch att kommunens egna invånare måste få företräde.Folkpartiet är mycket kritiskt mot denna form av lagtrots, som ju ävenriktas mot de rättigheter som stadgas i handikappreformen. Kommunerna ärskyldiga att ha en sådan planering och beredskap att de lagliga rättighetersom garanterats samhällets allra mest utsatta inte åsidosätts.Rätten till hjälpmedel i tidNär beslut fattas om att en äldre (eller handikappad) har rätttill ett visst hjälpmedel skall det finnas på plats och fungerainom en viss angiven tid. För många äldre är olika typer avväl fungerande hjälpmedel en förutsättning för att klara av såmycket som möjligt själv av det dagliga livet. ärväntetiderna ofta mycket långa.Rätt hjälpmedel kan för en äldre människa innebära möjlighet tillrehabilitering eller avsevärt mycket bättre livskvalitet.Enligt hälso- och sjukvårdslagen ansvarar landstingen för att uppmärk-samma behovet av hjälpmedel. Kommunerna fick genom Ädelreformenansvar för enklare tekniska hjälpmedel. är i Ädelut-värderingen starkt kritisk till hur hjälpmedelsförsörjningen för de äldrefungerar . Sjukvården tar inte i tillräcklig utsträckning sitt ansvar förattuppmärksamma behovet av hjälpmedel hos äldre. Att identifiera behovet ärinte heller i sig tillräckligt - att någon upptäckt ett behov av hjälpmedel ärinte till så stor hjälp om den äldre sedan i alla fall inte får sitt hjälpmedel.Väntetiderna är i många fall oacceptabelt långa. Det är inte rimligt att låta en80-åring vänta på att få en hörapparat utprovad, vilket ibland ärverkligheten . vill därför att den av oss föreslagnavårdgarantin även skall omfatta tekniska hjälpmedel, så att den som är ibehov a hjälpmedel skall få snabb hjälp och komplicerade hjälpmedel senastinom tre månader.Bristen på gemensam vårdplanering när en äldre patient har vårdats påakutsjukhus och skall återvända hem igen gör att hjälpmedelsbehovet inteutreds ordentligt. Behovet av hjälpmedel bedöms bäst i den äldres egen hem-och vardagsmiljö. Det bör därför vara primärvården, tillsammans medkommunens äldreomsorg, som har ansvar för att se till att den äldre får dehjälpmedel som han eller hon behöver.Det stora problemet inom hjälpmedelsförsörjningen beror till stor del på attbåde landsting och kommuner är inblandade. Oavsett hur kommuner ochlandsting har delat upp ansvaret för hjälpmedel mellan sig, har de ettgemensamt ansvar för hjälpmedelsfrågorna. I varje län måste landsting ochkommuner gemensamt bygga upp en vattentät organisation, som garanteraratt den enskilde får den hjälp som han eller hon behöver.Den äldres behov av hjälpmedel måste följas upp regelbundet. EnligtSocialstyrelsen är det uppskattningsvis så många som en tredjedel av allahjälpmedel i hemmen som inte används alls. Detta beror sannolikt till vissdel på att den äldre är osäker på hur hjälpmedlet skall användas, men ocksåpå att det ibland saknas kompetens när det gäller att välja rätt hjälpmedel.Det är därför viktigt med insatser och uppföljning från arbetsterapeut ellersjukgymnast för att gå igenom med såväl den äldre och anhöriga sompersonal i äldreomsorgen hur de olika hjälpmedlen fungerar.En ökad konkurrens på hjälpmedelsområdet skulle kunna vara ett sätt atthöja kvaliteten och kapa köerna. Inom t ex hörselvården skulle man i högreutsträckning än vad som sker kunna upphandla tjänster från privataentreprenörer. Det är då viktigt att upphandla hela kedjan, det vill sägautprovning - hörapparat - uppföljning.Rätten till bra vård i livets slutskedeNär bot inte kan ges och patienten är döende skall patientenfå dö en lugn och värdig död. Det måste vara en självklarhetatt tillräcklig smärtlindring ges. Psykologiskt och socialt stödskall erbjudas den äldre och de anhöriga.Den döende skall kunna få ett värdigt avsked från livet. Vården måste varalyhörd för den döende och de anhörigas behov och önskemål. Besökstiderbör inte begränsas annat än av hänsyn till den äldre.Efter Ädelreformen är det en allt större andel av de äldre som slutar sinadagar i hemmet. Här finns en stor uppgift för kommunerna att möta. Det ärviktigt att dessa personer får dö under så värdiga former som möjligt. Härmåste det finnas upparbetade kontakter med specialistsjukvården och ettkontinuerligt stöd av distriktsläkare m fl.Rättvisa avgifterSedan 1993 får kommunerna själva sätta avgifter förkommunal service och kommunalt boende för de äldre.Avgifterna styrs av ramlagstiftningen genomsocialtjänstlagen. De bestämmelserna ger ett mycket stortutrymme för kommunala variationer i avgiftssättningen.Detta har resulterat i att väldigt många gamla i majoritetenav landets kommuner har helt orimliga, ibland absurda,avgifter för service och boende. Ofta äravgiftssystemet också så krångligt att det är omöjligt för denäldre att kunna få ett besked om hur mycket boende ochservice skall komma att kosta.I mars 1999 avlämnade Boende- och avgiftsutredningen sitt slut-betänkande Bo tryggt - betala rätt (SOU 1999:33). Regeringen har aviseraten proposition . Från vill vi trots detta redovisa vårsyn på förbättringar när det gäller rättvisare avgifter för service och boende.Vi föreslår fyra förändringar som sammantaget ger ett avsevärt mer rättvistavgiftssystem.För det första skall få i uppdrag att räkna fram enminiminivå för förbehållsbeloppet. Denna riksnorm skall vara bindande förkommunerna när avgifter sätts.För det andra vill vi ha ett system som värnar den anhöriges maka ellermake som bor kvar i det gemensamma boendet när livskamraten flyttar tillsärskilt boende.Detta kan lösas på olika sätt. En variant är att räkna makarnassammanlagda inkomst och dela den med två för att sedan sätta avgiften förden som flyttat till det särskilda boendet. Med ett sådant system minskarrisken för flytt för den som bor kvar, då det är den som har den högreinkomsten som flyttar till det särskilda boendet. Om den som flyttar till detsärskilda boendet har den lägre inkomsten av makarna bör kommunenberäkna sin avgift bara utifrån den inkomst som den boende i det särskildaboendet har. Finns familj skall särskild ekonomisk hänsyn tas tillhemmavarande barn.För det tredje anser vi att det endast är den reella avkastningen på eventuellförmögenhet som skall vara avgiftsgrundande (när avgifter sätts). Förmögen-heten i sig skall alltså undantagas.För det fjärde anser vi att taket för månadsavgiften skall vara avsevärtlägre än den beräknade kommunala självkostnaden på ofta 30 000-35 000 kr.i månaden.NärståendevårdenDet finns goda skäl att anta att anhörigvården ökat de senastetio åren. Däremot är det tveksamt om kommunernas stöd tillanhörigvårdarna har ökat. HSU 2000 har räknat på denomvårdnadsinsats som anhörigvårdarna bidrar med:"Kommunernas kostnader för en sammanboende äldre man() med svår ohälsa beräknas till ca 60 000 kronorper år medan motsvarande kostnad för en ensamstående manallt annat lika beräknas uppgå till ca per år.Makan i det förstnämnda fallet skulle således bidra med enomvårdnadsinsats som ligger i storleksordningen120 . "anser att kommunerna måste öka sitt stöd till närståendevården.Det kan ske på flera sätt:- en fortsatt utbyggnad av växelvården,- förbättringar i kommunernas regler för hemvårdsbidrag och ökade möj-ligheter för närstående att anställas,- en utvidgning av kretsen av dem som har rätt att vara närstående med er-sättning från samt en förlängd period för dem somvårdar,- en utvidgning av rätten till närståendepenning samt den därtill koppladerätten till ledighet från dagens till 120 dagar.Vi utvecklar närståendevården ytterligare i vårkommittémotion om närståendevård.Folkpartiet vill här också betona vikten av samhällets stöd till de anhörig-organisationer som finns. Det är viktigt att dessa har möjlighet att få stöd avsamhället på samma villkor som t ex handikapporganisationerna. och övriga organisationer betyder oerhört mycket för att ta tillvarade demenssjukas intressen och att vara en kunskapsspridare inte minst inomvården och omsorgen av de demenssjuka.Inför en äldreombudsmanMånga äldre upplever att de inte vet vart deskall vända sig för att protestera mot ett missförhållande,eller få svar på frågor o.s. v. Myndigheterna är inte alltid denidealiska samtalspartnern i alla spörsmål som de äldre mångagånger ställs inför. har länge arbetat för att enkommunal äldreombudsman skall inrättas.En sådan äldreombudsman skall vara fristående från de myndigheter somadministrerar äldreomsorgen i kommunen, om än anställd av kommunen.Ombudsmannen skall alltså vara fristående och fungera som den instans ditäldre eller deras anhöriga kan vända sig med frågor, klagomål och för att fåinformation.Samarbetet med pensionärsorganisationerna bör också intensifieras. De harmånga gånger den erfarenhet och sitter inne med den information sombehövs för att komplettera den kommunala äldreomsorgspolitiken.Husläkare nuFolkpartiet vill återinföra husläkarlagen. Den ger framföralltde äldre en kontinuitet och en trygghet i kontakten med sinläkare. Det skulle också ge de äldre och andra som väljer enprivatläkare möjlighet att göra detta i större utsträckningeftersom husläkarlagen garanterar likvärdiga villkor förprivata vårdgivare. Vi utvecklar husläkartanken ytterligare ivår sjukvårdspolitiska motion.Äldre invandrare ochflyktingarIdag finns det omkring 110 000 äldre i som är föddai andra länder. Dessa är emellertid underrepresenterade blanddem som har hemtjänst och som bor i särskildaboendeformer För dessa kan det ibland vara nödvändigt medsärlösningar exempelvis särskilt boende tillsammans medandra som talar samma språk eller viss uppsökandeverksamhet för att utröna om det finns dolda behov.Anslag m.m.Folkpartiet har aldrig accepterat regeringens socialtorättfärdiga besparingar på änkorna genom införandet avinkomstprövningen i änkepensionen. Denna besparing måsterivas upp. anslår därför under utgiftsområde 11Ekonomisk trygghet vid ålderdom A 2 720 000 mer änregeringen avseende änkepensionen samt 82 000 mer änregeringen avseende besparingen i omställningspensionen.För att underlätta för de pensionärer som har det allra sämst ekonomisktanser även att hyrestaket för BTP skal höjas till 4 500 kronor.Folkpartiet anslår under utgiftsområde 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdomA 3 därför mer än regeringen för detta ändamål.Regeringen har infört strängare regler för prövningen av bostadstilläggetför pensionärer. Innehav av fritidsfastighet räknas som inkomstgrundnär bostadstilläggets storlek bestäms. avvisar detta och anslårunder utgiftsområde 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom A 3 därför 70 000mer än regeringen för att riva upp denna besparing.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en plan för hur de äldres resurser och kunskaperskall kunna tas till vara,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rätten att arbeta till ,33. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om höjt hyrestak för BTP, 24. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om skattesänkning för pensionärer, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förbättrat skydd mot höga läkemedelskostnader,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rätt till personlig assistans för personer över 65år,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om införande av en omsorgsgaranti,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förändringar i avgiftssystemet för äldres boendeoch service,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om införandet av en äldreombudsman,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rätten till eget rum i äldreomsorgen,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om äldre invandrares behov,12. att med följande ändringar i förhållande tillregeringens förslag anvisar anslagen under utgiftsområde 11Ekonomisk trygghet vid ålderdom enligt uppställning: 213.Tabell 1: (Anslag Regeringens förslag Anslagsförändringar )den 5 oktober 1999Kerstin ()()()()1 Yrkande 4 hänvisat till FiU.2 Yrkandena 3 och 12 hänvisade till SfU.3 Yrkande 2 hänvisat till AU.