mot · GM02Fö6 · 1999-03-24 00:00:00 — Att försvarspolitikensramvillkor avgjorts av Vänstern och är heller inget som stärkerSverige internationella anseende.Försvarsplaneringen har, trots den insikt omproblemen som även socialdemokrater och centerpartister visade underförsvarsförhandlingarna, i och med uppgörelsen kollapsat. Uppgörelsen ledermed stor sannolikhet till fortsatta försvarskriser.För 1999 och 2000 saknas 1,7 respektive bara för attbetala löpande räkningar. Till det kommer de absolut nödvändigaframtidsinriktade materielprojekt som måste beställas och till viss del betalasunder perioden. Den senare summan uppgår till 1,5-3 miljarder kronorberoende på prioriteringar och ambitionsnivå.Diskussionerna har till stor del rört hurförsvarsekonomin skall hanteras . I motsats till denöverenskommelse som var ett faktum i försvarsutskottetpåstår regeringen i propositionen - mot bättre vetande - att inga nya pengarför att täcka behoven är aktuella eller nödvändiga.Intill dess anser man att Försvarsmakten skall "hanka sig fram" påanslagskrediter, överflyttning av kostnader mellan budgetåren och eventuelltett "kreativt" utnyttjande av reglerna för förskott till försvarsindustrin.Detta är inte ansvarsfullt och kommer knappast att vara möjligt. Dessapengar kommer snabbt att visa sig vara en fiktion som snarare fördjupar änlöser problemen. Genom lån och budgettricks hanteras problemen möjligtvisrent tekniskt, men i direkt strid mot lagarnas anda.Riksdagen bör inte ta ansvar för en så ovärdig hantering av det störstaenskilda statliga området. I stället borde medel anslås för att lösa problemennär de uppstår, d.v.s. under de år som kostnaderna faktiskt uppkommer.Utöver de reda pengar som behövs, men som regeringen senarelägger statsfinansiellt än osäkrare framtid, har en rad möjligheter till minskadekostnader identifierats. Självfallet bör dessa tas tillvara för att förbereda försvaret inför de nya mål som kommer att prägla nästaförsvarsbeslutsperiod. måste man vara medveten om attambitionsnivån på försvarsverksamheten under 1999-2001 är extremtnedskruvad. Befäl och förband övas inte på ett sätt som upprätthållerkompetens och kvalitet. Avgörande försvarsindustriell kompetens försvinnerfrån . Viktiga personalkategorier kan fly från försvaret. Risken för enaccelererad urholkning är överhängande.Möjligheterna för en omställning med positiva förtecken blir nu mycketsmå. För att möjliggöra denna krävs i stället att satsningar på framtidamateriel, förband och förmågor görs som förband i såväl krigs-som grundorganisationen läggs ned.2.5 Nästa försvarsbeslutDagens akuta krissituation i förening med behovet av en mer långsiktigomställning av försvaret för att kunna möta nya utmaningar kräver ett nyttgrundläggande försvarsbeslut. Det mest akuta problemet är försvarsekono-min . Genom regeringens åtgärder haren reell nedrustning skett. Den motsvarar lägreanslag i förhållande till försvarsbeslut.När de nu föreslagna nedskärningarna slår igenom fullt ut, uppgår de realttill , vilket motsvarar avförsvarets totala militära anslag. Besparingarna består av att ramanslagetminskas med . Utöver detta går försvaret miste om denårliga uppräkningen av materielanslaget, , och mantvingas dessutom sannolikt att finansiera kostnaderna för insatser utomlandsinom ordinarie anslag, cirka en miljard kronor.Osäkerheten om vad nedskärningarna i ett längre perspektiv kommer att fåför konsekvenser för förbandsnedläggningar och påverkan på krigs-organisationen är total.Därför räcker det inte med att, som regeringen anför i propositionen, företajusteringar inom ramen för den s.k. kontrollstationen. Ett helt nyttförsvarsbeslut måste förberedas. hävdades i en reservationstödd av samtliga riksdagspartier utom och Socialdemokraterna attett nytt försvarsbeslut borde komma till stånd . Om förberedelser hadekunnat påbörjas redan då, skulle ett genomarbetat och fullständigtförsvarsbeslut ha fattats redan under detta år. Regeringens senfärdighet hardragit ut på processen och dessutom inte möjliggjort den nödvändiga analysav de försvarspolitiska problemen som borde vara utgångspunkten förriksdagens beslut. Försvarsberedningens i hast framtagna rapportkompletteras nu med en proposition som helt saknar koppling mellan dehöga ambitionerna och anslagna ekonomiska resurser. Risken är stor att detkommande årets forcerade process leder till felaktiga avvägningar. Storosäkerhet kommer sannolikt att kvarstå även efter det att Försvarsmaktenlämnat sitt underlag . Därför måste hög beredskap förförändringar och tidsförskjutningar upprätthållas.3 och Sverige3.1 Kraftfullt samarbeteEuropa står inför större möjligheter än någonsin att säkra frihet, fred ochvälstånd. Det finns visserligen gott om hot mot såväl frihet som fred. Likvälär situationen förhållandevis ljus. Det beror på att det finns starka samman-hållande krafter som verkar för frihet, demokrati och välstånd. Aldrig förrhar de goda krafterna varit så välorganiserade och så samspelta i strävan attsäkra de goda värdena på hela vår kontinent. Förutsättningen är ett idogtarbete på den europeiska säkerhetsstrukturen. Alla länder och organisationermåste ta sitt ansvar och medverka fullt ut. Tvekan och isolationism under-gräver vårt gemensamma ansvar.Den europeiska integrationen mellan EU och länderna i Central- ochÖsteuropa fortsätter och fördjupas. Tio av de nya demokratierna från Estlandi norr till i söder samt och vill bli medlemmar i denEuropeiska Unionen. Endast krigs- och krisländerna på västra stårfortfarande utanför processen. EU:s historiska uppgift är att möjliggöramedlemskap för kandidatländerna, så snart de uppfyller de demokratiska,ekonomiska och rättsliga villkor som medlemskapet inbegriper.Europarådet har redan välkomnat alla nya demokratier som medlemmar.Endast ett fåtal länder står utanför. De normer för mänskliga rättigheteroch demokrati som är kärna utgör därmed ett förpliktandeåtagande för nästan alla länder. , organisationen för säkerhetoch samarbete i , har delvis med överlappande uppgifternär det gäller att främja mänskliga rättigheter och demokrati. FN:ssäkerhetsråd påverkar också . Dess unika kompetens vad gäller attgenomföra också fredsframtvingande åtgärder är grunden för Natosfredsinsatser.Den breda civila samverkan byggs och förstärks genom nationellaåtaganden och kraftfulla institutioner. Ett utan den EuropeiskaUnionen och övriga organisationer skulle vara en mer instabil, fattigare ochmycket mer splittrad kontinent.Alla européer måste värna samarbetet och vårda dess utveckling, även omsamarbete medför problem när olika kulturer, traditioner och attityder skallmötas. Extrem nationalism, främlingsfientlighet och isolationism hotarsamverkan. skulle bli mörkt och kallt om sådana krafter fickdominera.Därför är uppslutningen bakom den europeiska samverkan ochintegrationen så viktig. Vi i måste också känna vårt ansvar för detta.Sverige måste fullt verka för och delta i den framväxande euro-atlantiskasäkerhetsordningen, som är av avgörande betydelse för frihet, fred ochstabilitet i hela . Det är särskilt viktigt för att främja Rysslandssamarbete med och väst och därmed möjliggöra en god utveckling idetta land.3.2 Utvecklingen kring ÖstersjönHändelseutvecklingen i har under ett årtusende känneteck-nats av ett ständigt skiftande maktspel. Tre center kan urskiljas; ett i öster,det ryska området, ett i väster, , och ett i söder, de skiftande tyskaochpolska statsbildningarna. Under det senaste årtiondet har vi upplevt det se-naste omslaget i detta maktspel.Sedan återhämtat sig efter och rikshalvornadärefter återförenats har landet även efter ochWarszawapaktens upplösning på nytt främst orienterat sig mot kontinenten,nu genom EU. är med i Nato. Och har återigen blivitÖstersjöns geografiskt dominerande stat, åter bland nio självständiga stater.Mot bakgrund av många århundradens växlande förhållanden förefaller detväl optimistiskt att räkna med att ett varaktigt läge i nuuppnåtts. Men vi kan påverka situationen genom vårt eget agerande.Regionen måste stabilt integreras i ett sammanhållet . Detta sker bästgenom att ett i gemenskapen fast integrerat tar på sig en fortsattledande roll - militärt och politiskt - i Östersjöområdet.3.3 Försvarets uppgiftGrunden för vår statsbildning är viljan att bevara frihet och demokrati. Vi villäven bevara och utveckla den relativt höga levnadsstandard vi åtnjuter. Dettakräver fred och säkerhet och en effektiv handel. Det kräver en politisk, eko-nomisk och social stabilitet inte bara i och det omedelbara närområ-det utan även i i stort.Vi vill ha pålitliga grannar; en buffert mot osäkerhet. Vi vill ha fungerandeforum för säkerhetspolitisk samordning och vi vill bevara, och i de flesta fallutveckla, de centrala institutionerna EU och Nato. är det oerhörtväsentligt att värna och sprida värden såsom demokrati, marknadsekonomi,nationellt oberoende och mänskliga rättigheter. Dessa intressen delar vi medövriga europeiska länder.Förmåga att bevara - om nödvändigt med tvångsmedel - inre och yttresäkerhet och existensen av ett fritt agerande rättsväsende är grundläggandefunktioner för som nation.Det fria flödet av råvaror och färdiga produkter till och från länder utgör engrund för välstånd. Den fria tillgången till och från är således avstor betydelse för frihandel och fritt flöde av export och import till detnordiska och baltiska området. har förbundit sig att folkrättsligtagera för att kontrollera, förhindra och beivra felaktigt utnyttjande av dennafrihet.Sverige har genom EU-medlemskapet, och Europa-avtallångtgående samarbetsförpliktelser med EU:s och Eftas medlemsländer ochEU:s kandidatländer, d.v.s. med nästan alla europeiska länder. Dessaförpliktelser måste fullföljas och kan inte avbrytas om ett av dessa länderutsätts för angrepp. Att skulle bryta förbindelsen i ett läge när ettförbundet land är i desperat behov av stöd skulle strida mot den solidaritetsom hela det nordiska samarbetet och Europasamarbetet bygger på.Det är således av vitalt intresse att vi har resurser så att vi kan försvaraSverige mot angrepp, hävda vår territoriella integritet samt bidra till fred ochsäkerhet i vårt närområde och i omvärlden. Dessa resurser kan också stärkadet svenska samhället vid kriser och katastrofer.3.4 säkerhetspolitikKalla krigets neutralitetspolitik finns . säkerhetspolitiskasituation är i grunden förändrad.Neutralitetspolitikens grund försvann i och med Warszawapaktensupplösning. Det fanns inte längre några block att stå neutral emellan. I 1992års försvarsbeslut omdefinierades säkerhetspolitiken. förändradesförsvaret till de nya omvärldsförutsättningarna. Så länge står utanförNato är vi självklart militärt alliansfria. Denna självvalda rubrik haremellertid kommit att bli en allt mindre heltäckande beskrivning på Sverigessäkerhetspolitik.I praktiken har vår säkerhetspolitik mer kommit att definieras av vårt egethandlande. Medlemskapet i EU innebär att numera tillhör enmoralisk, säkerhetspolitisk och ekonomisk allians. En framtida anslutning tillden gemensamma valutan gör vårt land till medlem i en monetär allians.Även om EU saknar förpliktelser om rent militär hjälp, är det självklart attmedlemsländerna inte kan stå likgiltiga, om något annat medlemsland utsättsför våld eller hot om våld. Inte minst av den anledningen är den beskrivningav alliansfriheten som regeringen gör i propositionen både felaktig ochorimlig.En hörnsten i svensk utrikespolitik är att stödja , vars viktigasteartikel är förbudet mot anfallskrig. måste alltid värna dennagrundläggande del av den internationella rätten. Att göra ett avsteg från denprincipen om ett land i vårt närområde angrips vore orimligt. Detundergräver uppslutningen bakom principen.Sverige har gjort successiva vägval i säkerhetspolitiken.Rollen som "aktiv observatör" i EU, vårt deltagande i av Nato ledda SFOR iBosnien, det intensiva samarbetet inom ramen för Natos "Partnership forPeace" men också öppningarna för medlemskap i det västeuropeiskakrigsmaterielsamarbetet WEAG och medlemskapet i är exempel pådetta. I varje praktiskt hänseende har valt samarbetets väg. Ett öppetoch nära samarbete med Nato har blivit en oomstridd och naturlig del avsvensk politik. Bortsett från och har dennautveckling skett i bred politisk enighet.1992 års försvarsbeslut innebar bl.a. att påbörjade enomstrukturering av det militära försvaret. Från en tidigare hög ambitionsnivå,men med allt sämre reella förutsättningar, pekade beslutet mot ett allsidigtoch flexibelt försvar med en kraftig satsning på materiell förnyelse. Denmilitärtekniska revolutionen, illustrerad främst genom , tilläts förförsta gången påverka det svenska försvaret.De senaste årens utveckling har inneburit att förnyelsen hejdats och att dekvarvarande delarna av försvaret satts på svältkost. Det kommandeförsvarsbeslutet innebär ytterligare en halvering av det svenska försvaretsstyrka. Det är uppenbart för var och en att en nedre gräns för ett trovärdigtoch självständigt försvar passerats. I praktiken uppges ambitionen attförsvara hela landet mot ett hot som kan återuppstå snabbare än väntat.Propositionens definition av tidsförhållandena är självsäker och absolut. Detframhålls att kan inget allvarligt hot komma attriktas mot . Denna trosvisshet är både allvarlig och oegentlig. Ingenkan på förhand utesluta att kan utsättas för ett allvarligt syftandeväpnat angrepp . Det är osannolikt meninte omöjligt.Under det fanns en först öppen, men efterhand allt tystareförhoppning, om hjälp från och Nato om vi skulle bli angripna. Genomatt satsa på ett starkt försvar skapades förutsättningar för att ett sådantoförberett bistånd skulle bli meningsfullt. gjorde omfattande militäraförberedelser för att kunna ta emot hjälp från . Så t.ex. förlängdeslandningsbanor på vissa flygfält för att kunna ta emot amerikanskt bombflygoch direktkontakt etablerades med högkvarteret för om hjälp utifrån lever alltjämt. Skillnaden mellan då och är attSverige numera är helt beroende av hjälp redan i ett inledningsskede av ettkrig. För att bli meningsfullt kommer det militära biståndet att behövaförberedas redan i fredstid. blir alltså utlämnat åt andra länders godavilja för att klara sitt försvar.Idag kan inget hot mot skönjas. Osäkerheten iRyssland i förening med den stora militära och ekonomiska potential somfinns där är emellertid den långsiktigt avgörande riskfaktorn. De politiskagrupperingar som förespråkar våld som instrument för att hävda Rysslandsintressen i grannländerna är enda fiende.Sammantaget innebär de senaste årens utveckling att försatt sigsjälvt i osäkerhet. Behovet av säkerhetsgarantier blir därmed, utan att vara enakut fråga, ändå aktuellt. Säkerhetspolitiken måste vara långsiktig. Det är idet perspektivet det svenska försvarets minskade förmåga skall ses. Utan attbedöma sannolikheten för ett scenario som skulle kunna leda till ett väpnatangrepp mot svenskt territorium måste försvarsplaneringen även innefatta ensådan händelseutveckling. Om den inte gör det, blir säkerhetspolitikensnarare en osäkerhetspolitik.Samtidigt som majoriteten i driver igenom den nedrustning somi praktiken gör beroende av andra, har säkerhetsstrukturerna i Europaunder året utvecklats i snabb takt. Denna utveckling kommer att fortsätta.Nato framstår tydligt som ryggraden i den all-europeiska freds- ochsäkerhetsordning som alla partier i menar är målet för svensk politik.Den "all-europeiska säkerhetsgemenskapen" skapas nu framför ögonen påoss.När Nato öppnats för nya medlemsländer och samarbetet med Rysslandformaliserats, går samarbetet in i en ny fas. Det nya Nato, med uppgifterockså utöver den militära avskräckningen, växer fram som EU delsgår mot utvidgning, dels förstärker den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken.Dessa båda perspektiv - försvagningen av det svenska försvaret och detfredsbevarande säkerhetssamarbetet i - går tidsmässigt ihop.Sverige ställs inför nya utmaningar och frågor. Vi vill medverka iframväxten av de säkerhetsstrukturer som i form av Nato, och också i vår egen del av Europa.För egen del innebär Natos framväxt som ryggraden i deneuropeiska säkerhetsordningen att vi ställs inför ett viktigt vägval. Enutveckling där , , och kanske blir Nato-medlemmar är inte bara önskvärd utan också alltmer sannolik. kaninte stå likgiltigt inför en utveckling som säkrar de baltiska ländernas frihetoch självständighet. Eftersom vi själva värdesätter frihet och demokrati, börvi också vara beredda att försvara de principer om frihet, demokrati ochmänskliga rättigheter som utgör själva grunden för ett civiliserat, humant ochfredligt . Efterhand ställs frågan om skall isolera sig frånNorden och eller om vi fullt ut skall integrera oss i den europeiskasäkerhetsordningen.För Moderata samlingspartiet är svaret givet. måste vara berett attfullt ut delta i den europeiska säkerhetsordningen. Vi måste för att tillvaratavåra intressen vara medlemmar i varje del av det europeiska freds-,säkerhets- och samarbetsprojekt där Nato är en integrerad del. Ett framtidasvenskt medlemskap i blir därmed en naturlig fortsättning på vårtengagemang för samarbete i Europa.Vi måste tydligt välkomna Natos öppenhet gentemot de nya demokratiernai och särskilt de baltiska länderna. De tre nya Nato-medlemmarnas upptagande i alliansen ökar säkerheten och stabiliteten iEuropa. Särskilt medlemskap har stor betydelse för säkerheten iÖstersjöområdet. Även gynnas av stabila grannländer. Att flerländer i närhet blir medlemmar i innebär att "brunröda"expansiva ambitioner definitivt kan avföras från den ryska politiska debatten.Säkra grannar och säkra gränser bidrar också till att kan kännatrygghet och börja bygga säkerhet på grundval av samarbete snarare än påden instabilitet som möjliggjort rysk dominans i närområdet.3.5 Försvarspolitiken3.5.1 Historisk utvecklingUnder det var svenskt tänkande och agerande i säkerhetsfrågortill stor del uppdelat i två delar, var och en med sitt eget ansvarsområde, sinbegreppsmässiga bas och förvaltningsmässiga hemvist.De internationella säkerhetsfrågorna hanterades främst av Utrikes-departementet. Utgångspunkten var ställning som ett land somförsöker ställa sig utanför konflikten mellan öst och väst. Detta trots attlandets frihet ytterst var beroende av styrkan i den västliga försvarsalliansen.De nationella säkerhetsfrågorna hanterades främst inom Försvars-departementet och totalförsvaret. Utgångspunkten var vår utsatta ställningsom liten granne till den sovjetiska supermakten. Perspektivet ställde denegna nationen i centrum och den grundläggande filosofin var en blandning avmilitär avskräckning och politisk anpassning.Det nationella säkerhetstänkandet blev ytterligare insnävat genom att denmilitära komponenten, som tidigare nämnts i avsnitt 2.1, hårt inriktades påinvasionsförsvar. Det förutsattes att striden mot den sovjetiska övermaktenendast kunde föras defensivt, även på den operativa nivån. Resultatet blev enförsvarsmakt där arbete med utbildning och planeringdominerade tänkandet. Förband som skulle fungera i konflikter förutsattemobilisering, som i sin tur förutsatte fullt krig. Förbandens utformning ochuppgifter präglades av en inriktning på parerande under etikettendjupförsvar. För den som inte kände till de hemliga förhoppningarna om attvästmakterna skulle komma till det föregivet neutrala räddningtedde det sig som en gåta hur vi skulle kunna gå ur ett krig med bibehållensjälvständighet.En försvarsmakt optimerad för mobiliseringsberoende invasionsförsvarägnar sig huvudsakligen åt utbildning och planering. Att den inte varittillräckligt stöd för säkerhetspolitiken visades med närmast brutal tydlighetav 1980-talets ubåtskränkningar. Det av ubåtskrisen tydliggjorda behovet avförändringar, vilka också påbörjades, kom dock snabbt att överskuggas avden omvälvning som var på väg i omvärlden.När förpassades till historien försvann också denövergripande konfrontation och det hot om storkrig som bestämtramvillkoren för nationell säkerhet och internationellt agerande, och somformat världsbilden för många av oss.Det avslutning betydde inte att också historien tog slut, elleratt behovet av militära styrkor och insatser upphörde. efter slut dog fler européer som resultat av krig än underhela tiden . De nya konflikterna har dels sin grund i ettbehov av förändringar som hade undertryckts, dels i attmakthavare, befriade från blockdisciplinens band, nu såg en möjlighet attförverkliga sina ambitioner. Till bilden hör att avsevärda militära resurserdisponeras och används av aktörer som inte är erkända stater. Aktörernaskaraktär varierar från kriminella ligor till utbrytarstater. Vissa icke-statligaaktörer är emellertid i praktiken redskap eller bulvaner för stater som villverka och påverka utan att officiellt vara inblandade.3.5.2 Dagens situationEfter av FN-optimism, följd av bakslag och långvarig tövaninom västvärlden, har internationella militära insatser - ett begrepp sominbegriper inte bara fredsfrämjande operationer utan hela bredden från mili-tärdiplomati till väpnad krishantering - övertagit det kollektiva självförsva-rets förutvarande centrala roll i säkerhetsekvationerna. Att så blivit falletharsin grund i tre faktorer.Den första faktorn är att ordning, särskilt en ordning som kan kallasanständig, inte uppstår spontant - den måste skapas och upprätthållas. Detbehövs korrektiv, inklusive en militär komponent, för att förhindra atthärskare som och helt enkelt tar för sig med våld.Om så inte sker kan andra frestas att följa deras exempel, som detföder oro och misstro bland övriga. Resultatet kan bli en tilltagandenedbusning av den internationella miljön och en negativ spiral som hotar detinternationella säkerhetssystemet i grunden.Den andra faktorn är behovet att hantera förändring och leda denna iönskad riktning, något som alltid kräver tillgång till militära resurser.Säkerhetsbegreppet har breddats på flera sätt, och uppgiften kan inte längrevara att förhindra förändringar eller undertrycka konflikter - förändringar ären naturlig del av en värld i utveckling och förändringar kommer från tid tillannan att resultera i konflikter - utan måste vara att i första hand hanteraförändringar så att de går i den riktning som folket önskar och att våldundviks. Denna förändring betyder inte bara att säkerheten blir fast förankrad- i bemärkelsen att inre förhållanden, mänskliga rättigheter, etc. spelar enavgörande roll - utan också att säkerheten blivit mer dynamisk till sin naturoch att den till sitt innehåll blivit mer öppen och demokratisk.Den tredje faktorn är den roll internationella militära insatser spelar ibyggandet av en fast europeisk säkerhetsordning. Efter en del misslyckadeförsök verkar det nu som om konturerna av en sådan kan skönjas. Den nyaordningens ryggrad är Nato, och den dominerande faktorn iuppbyggnadsprocessen är förberedelser för och genomförande avinternationella militära insatser.I EU integreras efter hand alltfler av länder politiskt ochekonomiskt. Det brittisk-franska initiativet, numera även stött av ,att bredda EU:s säkerhetspolitiska roll förstärker både Nato-samarbetet ochett alltmer enat . bör aktivt driva på en utveckling av EU:soperativa förmåga, främst vad avser krishantering.Därmed har möjligheterna till internationella insatser fått en betydelse somgår utöver det som ligger i de operationer som rimligtvis kan bli aktuella.Dessa möjligheter täcker hela bredden av västländernas förändradeförsvarsorganisation och av Natos kommandostruktur, uppbyggnad avkrishanteringsförmågan och mångskiftande samarbete mellan länder. Natosutvidgade samarbete och villighet att agera utanför alliansens områdeerbjuder ett alternativ till medlemskap för dem som så önskar och enmöjlighet till förberedelse för medlemskap för de stater som eftersträvardetta. Det ger också en möjlighet för att deltaga i Partnership forPeace-samarbete.