mot · GN02K242 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:K242av , ()En ombudsman för mänskliga rättigheterVår tids mest berömda rättighetstext, FN:s allmänna förklaring om demänskliga rättigheterna, har hunnit bli mer än . I dennatext finns inga självständigt existerande kollektiv eller organisationersom kan tillräkna sig några rättigheter som inte de ingående individernaredan har, nämligen lika rättigheter oavsett kön, ras, hudfärg, nationalitet,språk, religion, samhällsställning, egendom eller politisk uppfattning.De 21 första artiklarna är klassiska rättigheter i den västerländska, liberalatraditionen. De förklarar att människan har rätt till frihet, politiskmedbestämmanderätt, likhet inför lagen, rättssäkerhet, integritet, frirörlighet,äganderätt och tanke-, samvets- religions- och tryckfrihet.Denna första avdelning poängterar att människor har rätt att vara fria,medan den andra säger att människor har rätt att utsätta andra för tvång föratt tillfredsställa sina behov. Frihetsrättigheter kräver att staten skall låtafolkvara ifred, medan välfärdsrättigheter kräver, tvärtom, att staten skall tvingamedborgare att möta andras behov.Rätten till frihet är ett skydd av individen och hennes handlingar - d.v.s. deskyddar något som individen har eller skulle ha om inte andra människoringrep i hennes liv. Individen har därutöver rätt till en resurs eller ett vissttillstånd om hon ser till att skaffa den eller uppnå den.För att vidmakthålla FN:s deklarationer om mänskliga rättigheter i Sverigehar fem olika ombudsmän skapats i ; nämligen (JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO),(), () ochOmbudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO).Problem 1Den splittrade hanteringen av diskriminering i olika former motverkar ettgenomslag för uppfattningen att mänskliga rättigheter är något absolutoch universellt och inte något förhandlingsbart eller relativt.Mänskliga rättigheter riskerar att kränkas om de människor som utsättsinte ingår i de etablerade ombudsmännens ansvarsområden. Det finns andragrupper än de som har egen ombudsman, som förhindras i sin egenutveckling. En sådan grupp är alla våra äldre människor. De behöver t.ex. ettskydd mot samhällets behandling av dem, både som friska och som sjuka. Dehar små möjligheter att hävda sig mot sjukvårds- och omsorgsadministratöreroch beslutsfattare.Förslag till lösningGemensamt för alla ombudsmännen är att man har FN:s deklaration förmänskliga rättigheter som rättesnöre. Därför föreslår vi ensammanslagning av de fem ombudsmännen till EN ombudsman förmänskliga rättigheter. Några formella hinder däremot finns, vad vi vet,inte. Diskussionen är inte ny. Den pågår både i och utanför riksdagen.Många andra gemensamma frågor inom detta område kan lösas av experteroch anställda om man finns på samma ställe. Ekonomiska och övrigaresurser kan bättre tas till vara i en sådan organisation.Representanter för de olika ombudsmännen har själva verifierat att de harett väl fungerande samarbete. Då är klimatet gott för att skapa ett mereffektivt samarbete genom en sammanslagning. Många människor medgemensamma intressen och kunskaper inom samma områden stimulerarvarandra intellektuellt, och goda idéer kan snabbt finna grogrund ochutveckling. Fler människor än de med egna ombudsmän blir lättare synligaom man för en dialog mellan de personer som kan och skall riva hinder förvarje människa att utvecklas efter sin förmåga.Problem 2FN:s generalförsamling betonade i de s.k. Parisprinciperna från 1992betydelsen av att organ för skydd för mänskliga rättigheter skall vararättsligt och politiskt självständiga. I strid med FN:s rekommendationlyder ombudsmännen under regeringen.Krav på fristående och självständiga ombudsmän har framförts av bl.a.representanter för de nuvarande ombudsmännen, som också redovisat enönskan att vara fristående från regeringen.Förslag till lösningOmbudsmannen för mänskliga rättigheter skall därför lyda underriksdagen som står fri från regeringen, och ha samma status som Justitie-ombudsmannen.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att en ombudsman för mänskliga rättigheterskapas i enlighet med vad som anförts i motionen.Stockholm den 1 oktober 1999Berit ()()