mot · GN02L410 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:L410av , ()Människors rätt till sina livsval och barnens rätt till kärlekI var det i vissa delstater så sent som till 1968 förbjudet för män ochkvinnor av olika "raser" att gifta sig. Lagen diskriminerade vissa. Detkan tyckas självklart för oss att var och en ska ha rätt att göra sinaegna livsval. Det innebär bland annat att man ska ha rätt att gifta sig medden man vill, men också att man ska ha rätt att slippa gifta sig med någonman inte vill.Resonemanget ter sig ganska självklart för de flesta. Ur dettaperspektiv var partnerskapslagstiftningen som gäller från första januari 1995viktig - inte minst som symbol för ett samhälle som inte favoriserar en visstyp av livsval och diskriminerar andra. Om ett par vill omfattas av dejuridiska rättigheter och skyldigheter, lika för alla som gifter sig eller ingårpartnerskap, ska det kunna göra det oavsett om det är ett par bestående avman och kvinna, kvinna och kvinna eller man och man. Lagen, som tyvärrvar långt ifrån självklar för de flesta riksdagsledamöter när det röstades omden, har utnyttjats av cirka 1 500 svenska medborgare.De parbildningar som sker mellan vuxna människor på frivillig grund, ochsom därför inte är skadliga för inblandade eller tredje part, bör likabehandlasi all lagstiftning. Den som hävdar något annat måste visa att t.ex. homo-sexuella pars inkluderande i samlevnadslagstiftningen på samma villkor somför heterosexuella skadar dem själva eller andra. Om det inte kan visas är detinte alls rimligt att utestänga vissa.Ett vanligt argument mot partnerskapslagen, när den debatten fördes, varatt homosexuella relationer inte kunde resultera i egna barn och därför hellerinte var att betrakta som en "familj". Med detta resonemang finns det bara enenda typ av familjebildning som verkligen går att definiera som en familj,nämligen kärnfamiljen. Alla andra typer av relationer bortdefinieras automa-tiskt. Redan före partnerskapslagstiftningen fanns det ju fler typer av"familjer" än kärnfamiljen. Dessutom borde den som använder dettaargument logiskt sett också anse att ett heterosexuellt par som inte kan fåegna barn inte utgör en familj.Det enklaste och mest rimliga vore förstås om kvinnor, män, kompisareller syskon reglerade sina förhållanden genom fria civilrättsliga avtal.Dessvärre är det inte realistiskt att helt överge de olika typer aväktenskaps- och parlagstiftningar som finns till förmån för fria avtal mellankvinnor och män i olika konstellationer. Därför är det rimligt att staten, idetta läge, tillhandahåller en så individanpassad och livsvalsneutral familje-och parlagstiftning som möjligt. Staten bör inte favorisera eller peka ut enviss samlevnadsform. Begreppen familj och familjepolitik måste utvidgas tillatt omfatta mer än kärnfamiljen, som är långt ifrån den enda familjeformen.Ett modernt samhälle är ett öppet samhälle och omsluter alla oavsett detindividuella valet av livsstil. I den bästa av världar skulle det inte finnasnågot behov av en lagstiftning som berör den privata sfären. Tilltron tillmänniskors förmåga att av egen kraft ta hand om sina närmaste i den vidastebemärkelsen skulle på samtliga områden vara politikens ledstjärna.Resonemangen ovan gäller i hög grad adoptionslagstiftningen. Det ärabsurt att vissa människor inte har rätt att ansöka om adoption och få sinlämplighet som förälder prövad enbart på grund av sexuell läggning. Enytterligare absurditet är att det är åtminstone teoretiskt möjligt förhomosexuella att adoptera barn som ensamstående. Denna möjlighet upphördock om två homosexuella registrerar partnerskap.Enligt gällande svensk rätt får ensamstående man eller kvinna som fyllt 25år adoptera barn. Makar får inte adoptera barn annat än gemensamt, om detinte rör sig om så kallad närståendeadoption, d.v.s då den ena maken adop-terar den andres barn. Sammanboende par får inte adoptera barn gemensamt,men det går i och för sig bra att göra det var för sig.Ett beslut att ingå registrerat partnerskap får således den lätt absurdaföljden för det homosexuella paret att medan banden till den valdalivskamraten stärks, väljs möjligheten att bli förälder bort. För detheterosexuella par som väljer att ingå äktenskap får beslutet motsatt effekt.Det par som inte tidigare kunnat få ett gemensamt barn kan nu gemensamtadoptera ett, vilket tidigare inte varit möjligt.Det vanligaste motargumentet brukar vara att barn som växer upp i homo-sexuella familjer skulle fara illa. Men den samlade forskningen inom dettaområde visar tvärtom att det inte går att säga att barn med homosexuellaföräldrar skulle ha det sämre eller må sämre än andra barn. Man kan t exbesöka , som har en samman-ställning av undersökningar, på . På samma sättär risken inte större för barn att bli mobbade om de har homosexuellaföräldrar än om de har rödhåriga, heterosexuella eller några andra föräldrar.Kort sagt de vanligast förekommande argumenten mot homosexuellafamiljebildningar och möjligheten för andra än par bestående av en kvinnaoch en man att adoptera bygger på fördomar.Barnen borde ha rätt till kärlek och trygghet. Adoptionsprövningen bordevara inriktad på just detta och inte vilken typ av familjekonstellation de an-sökande lever i. Genom detta förslag får fler barn möjlighet att leva medföräldrar som kan ge dem den kärlek och trygghet de behöver.Därtill kommer att den nuvarande lagstiftningen i vissa fall uppenbartkommer i strid med den rådande principen om barnets bästa. 10 000-tals barni lever - oftast som barn från tidigare förhållanden - till-sammans med en biologisk förälder och dennes homosexuella sambo.Åtminstone i de fall där den andra biologiska föräldern omkommit eller avannan anledning är ute ur bilden, är det uppenbart att en adoption hadekunnat vara till fördel för barnet - av ekonomiska skäl eftersom barnet då fårarvsrätt, men framför allt av känslomässiga skäl.Dessa fall kommer över huvud taget inte under prövning eftersomlagen så kategoriskt utesluter möjligheten för sammanboende/registreradepartners att adoptera barn. I detta avseende kan inte sägas leva upptill krav.Ett första steg vore att , likt och också ,införde möjlighet till s.k. närståendeadoption också för homosexuella. Dettainnebär att om ett barn har en vårdnadshavare, den biologiske föräldern, ochom denne dör så skall dennes partner, också om denne är av samma kön,kunna adoptera barnet, som vuxit upp med dem båda. Man kan också tänkasig att om barnet har två vårdnadshavare och om det inte haft någon kontaktmed en av dem, utan istället vuxit upp med en av föräldrarna och dennespartner av samma kön, skall den senare kunna adoptera barnet, om den andreföräldern går med på det.Varje människa borde ha rätt att göra de val hon vill i sitt liv generellt sålänge hon gör dem av egen kraft och inte skadar någon annan. Ingen kankräva att någon annan - det offentliga - ska finansiera ens egna livsval.Däremot kan man kräva rätten att fritt få välja så länge man gör det på egenbekostnad. Det betyder givetvis också att man måste vara beredd att takonsekvenserna av sina val.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om närståendeadoption.2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om adoptionslagstiftningen.Stockholm den 3 oktober 1999Lars ()