mot · GM02Kr30 · 1999-05-25 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Kr30av m.fl. (kd)med anledning av prop. 1998/99:115 På ungdomars villkor - ungdomspolitik för demokrati, rättvisa och framtidstroPropositionens innehållI propositionen föreslår regeringen att de tidigare riktlinjernaför ungdomspolitiken ersätts med tre övergripande mål.Dessa mål skall kompletteras med delmål samt godaexempel och ingå i ett system för styrning, uppföljning ochanalys av ungdomspolitiken. Utöver de tre övergripandemålen för ungdomspolitiken presenterar regeringen ocksåförslag till insatser på några prioriterade områden med behovav omedelbara insatser. Därtill behandlas ungdomspolitiken ikommunerna och det internationella samarbetet.UngdomspolitikAtt vara ung är att genomgå en speciell livsfas. Mångavägval skall göras som får betydelse för resten av livet.Ungdomstiden har också förlängts i vårt moderna samhälle.Även om varje ung människa är unik och har sina speciellaförutsättningar har ändå ungdomar som grupp vissagemensamma problem och utmaningar. Inom vissa områdenär problemen särskilt tydliga. Arbetslöshet och bostadsbristär två exempel. Många ungdomar släpar också efter andraåldersgrupper i materiellt hänseende. Denna utveckling harpågått . Ungdomar börjar tjäna pengar senare i livet,vilket både beror på den höga arbetslösheten i åldersgruppenoch på att utbildningstiden förlängts. Hur de vuxna som stårungdomarna närmast hanterar situationen har stor betydelsemen också vilka villkor som samhället skapar.Det är mot denna bakgrund motiverat med en statlig ungdomspolitik sombidrar till att skapa en helhetsbild av ungdomars situation. Därtill kan denbidra till en samordning av de statliga insatserna för ungdomarna själva samtstödja föräldrar, kommuner, ideella organisationer och andra krafter i sam-hället att medverka till positiva levnadsvillkor för dagens och morgondagensungdomar. Att förneka behovet av en samlad ungdomspolitik är att blundainför de särskilda problem som möter ungdomar på deras väg in i vuxenlivet.Inte minst måste politiken, som den medger att ungdomar självaformar sin framtid, befästa att grundvärderingar som människolivets okränk-barhet och varje människas unika värde och rätt till integritet förmedlas tillvarje ny generation.När en nationell ungdomspolitik utformas är det viktigt att inte bara seungdomstiden som en livsfas där intresset inriktas mot individens framtidalivsförlopp, utan också se ungdomar som en social kategori med särskildalivsvillkor. De särskilda livsvillkor som gäller för denna grupp utgör enmångfasetterad helhet där det är viktigt att alla delar uppmärksammas.Ungdomspolitiken måste ta sin utgångspunkt i och ta till vara det engage-mang och de åldersspecifika erfarenheter som ungdomar har i olika sam-hällsfrågor. I den ungdomsproposition som föreligger behandlas frågor om själv-ständighet och inflytande på ett utförligt sätt, medan frågor som rör allmäntvälbefinnande knappast omnämns alls. Vi vet att många ungdomar mårpsykiskt dåligt. Självmorden bland 13-17-åringar ökar. Det är skrämmandeatt barn och ungdomar, som borde få uppleva framtidstro och hopp, väljer attförsöka ta sina liv. Därför måste vi vuxna göra allt för att stödja barn ochungdomar, hjälpa dem att se mening i tillvaron.Rädda Barnens undersökningar visar att vad barn saknar mest är tryggarelationer med vuxna, inte materiell välfärd. Många känner sig övergivna ochensamma, upplever att de inte behövs eller har tappat sin identitet ochförlorat framtidstron. Tonåren upplevs också av många som omvälvande. Deförsta stegen mot att bli en självständig vuxen individ tas, sombakslagen och ensamheten ibland känns mycket tunga. Att ha någon att talamed, någon som vill förstå och lyssna betyder oerhört mycket. Under tonårenär därför den psykiska omvårdnaden mycket viktig och propositionen bordeha uppmärksammat detta. Det är oacceptabelt att en självmordsbenägentonåring kan få vänta på att få tid på en barn- och ungdoms-psykiatrisk mottagning.Det är bland annat för att förbättra kommunernas möjlighet att hjälpa dessaungdomar som avsatt 4,2 miljarder mer än regeringen igenerella statsbidrag till kommunsektorn de tre kommande åren.KristdemokraternasutgångspunkterBakgrundUnder slutet av och början av 1990-taletutvecklades ungdomspolitiken. En tydlig milstolpe iutvecklingen av en samlad ungdomspolitik skedde underfyrpartiregeringen när Ungdomsstyrelsenskapades, bidragsreglerna till ungdomsorganisationerna blevmer målstyrda, nationella riktlinjer antogs, en utredning omungdomars levnadsvillkor tillsattes, en återkommande studieav ungdomars värderingar påbörjades och en samladungdomspolitisk proposition (prop. 1993/94:135) föreladesriksdagen. För var detta ett viktigt ochprioriterat arbete i regeringen.Flera av initiativen som togs utgick från att ungdoms-frågorna skulle få en återkommande och seriös behandling i . Detenda positiva som hänt under den gångna mandatperioden är att den nyamyndigheten har kunnat etablera sig och att en uppföljande studie avungdomars värderingar gjorts. Däremot togs inga nya politiska initiativ, omman undantar tillsättandet av den ungdomspolitiska kommittén som delvisfick i uppdrag att utreda det som redan var utrett. som gåttsedan hösten 1994 har haft fyra olika ungdomsministrar. Dessutomhar ungdomsenheten på det tidigare fått bytadepartement ett antal gånger. Effekten har blivit en passiv ungdomspolitik avpassiva statsråd. Mot bakgrund av detta är det därför glädjande att regeringennu äntligen presenterar en proposition på området. Det är än mer glädjandeatt stora delar av propositionen bygger på grunder som Kristdemokraternavarit med och lagt. I flera avseenden är vi därför positiva till regeringensförslag.Helhet, värdegrund och närhetDen kristdemokratiska ungdomspolitiken bygger på enbredare helhetssyn än den som presenteras i propositionen.Denna helhetssyn handlar självfallet om vikten av att skapaen överblick för alla som arbetar med insatser riktade tillungdomar. Den handlar emellertid än mer om den enskildesöverblick över sitt eget liv och sin person.Ungdomsåren är i hög grad den tid då individens identitet formas.Identiteten utvecklas i samspel med föräldrar och familj, andra små naturligagemenskaper och det omgivande samhället. saknar tyvärr mångaungdomar vuxna i sin närhet som orkar, har tid och vilja att vara dentrygghetsfaktor som är en förutsättning för frigörelseprocessen och identitets-skapandet. Det är en av förklaringarna till den rotlöshet och det utanförskapsom många ungdomar ger uttryck för. som ungdomar tydligtuttrycker att de vill ha mer kontakt med vuxna sitter äldre människor oftaisolerade utan kontakt ens med sina närmaste. Större gemenskap mellangenerationerna, mellan föräldrar och barn och i alla olika miljöer i samhälletär en viktig förutsättning för att öka ungdomarnas möjligheter att utvecklasjälvkänsla och stark identitet. När identiteten formas behövs nära och varmarelationer med vuxna människor som är mogna att tåla konflikter ochfrigörelseprocesser utan att svika. För att kunna bryta sig loss och bli ensjälvständig individ måste man ha något att bryta sig loss ifrån.För att vi skall utvecklas till människor med värdighet och självkänslabehöver vi en minsta gemensam nämnare för handlandet människor emellan.En etik som betonar alla människors lika värde och ansvaret för varandra ären nödvändig grund när en ung människa söker fast förankring i en värld avsnabb förändring. I upplevelsen av förändring behöver man en referensram,en trygghet i att man kan lita på både medmänniskors och det offentligashandlande. som etiken och normsystemet syftar till fasthet ochskydd av varje individ måste det inspirera till utveckling av personligheten,till egna initiativ och nytänkande, till vilja att ta ansvar för allt störrebådepersonliga och gemensamma uppgifter.Den statliga ungdomspolitiken måste därför, som den medger attungdomar själva formar sin framtid, medverka till att grundvärderingar somdemokrati, solidaritet och människovärde överförs till kommande genera-tioner. Därtill måste den markera att det i första hand är de unga som skallges möjligheter att själva utforma sina liv. Helt naturligt blir föräldrarnainvolverade, liksom de nätverk av kamrater, lärare, släktingar, ungdoms-ledare m.fl. som varje ung människa är delaktig i. De offentliga insatserna fårinte utformas eller genomföras så att de leder till att de unga, deras föräldraroch andra vuxna i deras närhet inte känner sitt ansvar. I stället skall detoffentliga ha ett aktivt ansvar att stödja de frivilliga positiva krafterna idenunges omgivning och ta ett särskilt ansvar för de mest utsatta grupperna isamhället. anser att ungdomspolitiken skall varastödjande och bygga på ungdomars, föräldrars och andra närståendesengagemang.Målstyrning avungdomspolitikenI den proposition som var med ochutformade angavs sex riktlinjer för ungdomspolitiken. Iregeringens förslag ersätts dessa av tre mål som beslutas avriksdagen och som anger ungdomspolitikens inriktning. Föratt möjliggöra uppföljning och analys föreslås att deövergripande målen kompletteras med delmål, som bestämsav regeringen. Slutligen vill regeringen ta fram godaexempel på verksamheter som uppfyller ungdomspolitikensmål. anser att det finns anledning attutveckla de gamla riktlinjerna till mål och att det kan finnasen poäng i att koncentrera antalet mål för ungdomspolitiken.Däremot anser vi att det måste betonas att statens roll när detgäller ungdomspolitiken bör vara stödjande, inte styrande. Vivänder oss också emot att regeringen skall få frihet att självutforma delmålen. För att bättre kunna bedöma den politiskainriktningen på ungdomspolitiken anser vi därför attregeringen bör återkomma till med konkretadelmål.Målen för den nationellaungdomspolitikenAllmänna utgångspunkterRegeringens nya mål för ungdomspolitiken bygger delvis påtidigare riktlinjer. Det finns dock vissa nyansskillnader somförtjänar att påpekas. Det första målet, att ungdomar skall hagoda förutsättningar att leva ett självständigt liv, löd tidigare:Ungdomar skall ha goda förutsättningar att etablera sig somvuxna och göra egna val. För är detviktigt att markera att den unge ingår i ett socialtsammanhang och att detta också innebär ett socialt ansvar.Självständigheten måste diskuteras i relation till detta, vilketvi återkommer till i avsnitt 5.3. Alla unga har inte sammaförutsättningar. I propositionen tar man t.ex. genomgåendeupp flickors och pojkars olika situation liksomfunktionshindrades och ungdomars med annan kulturell ochetnisk bakgrund. Med tanke på detta vill vi komplettera detförsta målet så att det får följande lydelse: Ungdomar skallha goda förutsättningar att leva ett självständigt liv och attutvecklas utifrån sina egna förutsättningar.Regeringens andra mål för ungdomspolitiken är att ungdomar skall haverklig möjlighet till inflytande och delaktighet. Det tredje handlar om attungdomars engagemang, skapande förmåga och kritiska tänkande skall tastill vara som en resurs. För är dessa båda mål delar av enoch samma helhet. formulerades detta: Ungdomars personligaansvarstagande, medmänsklighet, delaktighet och inflytande skall främjas. kompletterande texten betonades att ungdomar i kraft av att vara justunga utgör en viktig resurs i samhället och att deras engagemang, kreativitet,nytänkande och ifrågasättande bidrar till dynamiken i det moderna sam-hället. Om regeringen analyserat ungdomsfrågorna ur ett helhetsperspektivhade den också sett att frågorna hänger ihop. Avsaknaden av helhets-perspektiv är över huvud taget en stor brist i propositionen. Ytterligare enbrist är att regeringen väljer att tona ned formuleringarna om ungdomarnasrätt till goda uppväxtvilkor, som tillgodoser både behovet av trygghet ochpersonlig utveckling. För är detta kärnan i det ungdoms-politiska arbetet som bör ligga till grund för alla diskussioner om såvälidentitet som självständighet och inflytande. SjälvständighetUngdomar skall, menar regeringen, ha goda förutsättningaratt leva ett självständigt liv. Prioriterade områden i dettaavseende är utbildning, arbete, bostad och ekonomisksjälvständighet. Intentionerna med detta är goda, men måletpräglas av ofullständighet. Ingen diskussion förs om denunges helhetssituation, om behovet av stöd, hjälp ochuppmuntran från den närmaste omgivningen.Självständighet, i positiv mening, är när en ung människa får och kan taansvar för sig själv och skapa sitt eget liv. Att flytta hemifrån och skaffa sigen egen bostad samt kunna försörja sig själv är exempel på en sådan själv-ständighet som det offentliga har en viktig uppgift att skapa goda förutsätt-ningar för. Men självständighet får aldrig förväxlas med känslomässigt ochsocialt oberoende. Familj, vänner och andra människor i de gemenskapersom omsluter en ung människa är viktiga och får aldrig ses som ett problem,utan som en tillgång. Den politik som förts i har ibland medverkattill en materiell och social självständighet som snarare skapat otrygghet ochvilsenhet än känslomässig mognad, ansvarstagande och personlig utveckling.Beroendet från nära och kära har alltför ansetts negativtmedan beroende från offentliga myndigheter och tjänstemän i form avförsäkringskassa, socialkontor och arbetsförmedlare ansetts vara positivt.Stat och kommun skall självfallet stödja den unge och medverka till attdenne kan etablera sig som vuxen. innebär vuxenlivet ökade kravpå ett ömsesidigt socialt ansvarstagande. Den nära gemenskapen ställer andrakrav men den fyller också andra behov än de som samhället kan ge. Dettagäller inte minst arbetslösa ungdomar. En brist är att regeringen samtidigtsom den presenterar vilka områden som skall prioriteras endast angerexempel på delmål när det gäller utbildning och arbete. En mer utveckladdiskussion om självständigheten vore på sin plats och därför blirpreciseringen i form av delmål viktig för att bedöma politikens innehåll.UtbildningPå utbildningsområdet nämns elevers möjlighet till godkändastudieresultat, valmöjligheter när det gällerutbildningsplatser samt möjligheter till arbetsplatsförlagdpraktik. Vi har redan påpekat att borde få varamed i diskussionerna om delmålen. Behovet blir än mertydligt när vi ser de begränsade insatser som regeringenanger. En viktig utgångspunkt för ärvikten av att se varje elev som den unika individ hon ellerhan är. Varje elev skall i skolan få möjlighet att utveckla sinsärskilda begåvning och sina särskilda intressen. Att alla ärolika innebär att skolan bör vara flexibel nog att möta eleversolika förutsättningar. Det kräver att lärarna särskiltuppmärksammar både elever med speciellainlärningsproblem och elever med snabbuppfattningsförmåga, både elever med teoretisk och medpraktisk begåvning, så att var och en får uppgifter somstimulerar deras utveckling både kunskapsmässigt ochsocialt.Grundskolan har här ett ansvar gentemot gymnasiet. Målsättningen är attalla elever som går ut ska kunna klara av gymnasiets inträdes-krav. Kunskaper i skolan omfattar såväl fakta och färdigheter som förståelseoch förmåga att inhämta de kunskaper som behövs i olika situationer. I daglämnar alltför många elever med icke godkända studieresultat.Detta har bl.a. inneburit att det individuella gymnasieprogrammet är dettredje största. För att klara målsättningen att alla elever skall uppnå de målsom fastställts i läroplaner och kursplaner krävs en bred satsning påkvalitetshöjning i grundskolan.Samtidigt är det viktigt att gymnasieskolan görs till en skola för alla. Detär orimligt att alla skall läsa i samma takt och med samma ambitionsnivå.För att skapa ett flexiblare system som på ett bättre sätt tillgodoser eleversolika behov har bland annat drivit frågan om lärlings-utbildning. Vi har också eftersträvat en möjlighet att kunna läsa kärnämnenetappvis. Framför allt gäller detta kärnämnena svenska, engelska ochmatematik. Det hade i propositionen varit värdefullt om regeringen preciseratvilka åtgärder man prioriterar.Även i skolan måste de unga ses i sitt sociala sammanhang. Hur utformarvi t.ex. gymnasieskolan så att den blir meningsfull för alla ungdomar? Huruppfyller vi läroplanens intentioner om att låta varje enskild elev finna sinunika egenart och därigenom kunna delta i samhällslivet genom att ge sittbästa i ansvarig frihet? Hur främjar vi förståelse för andra människor ochförmåga till inlevelse samt motverkar främlingsfientlighet och skapartolerans? Frågorna är många och även om inte alla frågor kan ges enkla svarhade helheten behövt lyftas fram. Här bedömer vi att flexibla lösningaravseende såväl tid som arbetsformer behöver skapas. För Kristdemokraternaär det också en självklarhet att i detta sammanhang återigen påpeka behovetav ett nytt studiefinansieringssystem.ArbeteBland ungdomar är arbetslösheten nästan dubbelt så hög somden genomsnittliga arbetslösheten (SCB:s AKU-undersökning ). Enligt AMS statistik för vecka 19,1999 var 3 666 ungdomar långtidsarbetslösa, detvill säga mer än fyra månaders öppen arbetslöshet. Dessutomvar 38 000 ungdomar i olika former avarbetsmarknadspolitiska program. Socialdemokraternalovade redan under valrörelsen att inga ungdomarskulle behöva gå arbetslösa . Trots det är , , över 3 600 ungdomar långtidsarbetslösa.Att regeringen nu bara upprepar detta mål i sinungdomsproposition är ett hån mot de ungdomar somdrabbas av löftessveket. Dessutom är detta ett tydligtexempel på hur storstilade löften riskerar att leda tillpolitikerförakt. Särskilt anmärkningsvärt är att regeringeninte ens erkänner sitt misslyckande och föreslår en ny politikför att nå målet.Den utvecklingsgaranti som regeringen infört bör ses som komplement tillandra åtgärder. Istället verkar det som om utvecklingsgarantin har blivit enhuvudsaklig åtgärd för att minska den öppna långtidsarbetslösheten blandungdomar. vill se en betydligt bredare och mer offensivpolitik för att skapa riktiga jobb för ungdomar. Vi vill t.ex. se en satsning pålärlingsutbildning, skattelättnader inom tjänstesektorn, flexiblare lönesättningoch modernare och flexiblare arbetsrättslagstiftning. Sådana åtgärder skulleha underlättat för ungdomar att få fotfäste på arbetsmarknaden och skapatmängder av ordinarie arbetstillfällen.Ett anmärkningsvärt förhållande är att de ungdomar som ingår iutvecklingsgarantin kan erhålla tre olika ersättningsnivåer. Den lägsta ersätt-ningen som utbetalas är , vilket innebär en timlön påca 12 kronor.Vi anser också att den lokala samverkan för att minska arbetslösheten böröka och för att minska rundgången i åtgärder. Kommunerna, arbetsförmed-lingarna och försäkringskassorna bör samverka för att hjälpa de arbets-sökande. Det finns också mycket att lära av enskilda fall, som t.ex. när detgäller företagsförlagd arbetsmarknadsutbildning. En framgångsrik modellsom prövats bygger på att arbetsgivarna som tillhandahåller utbildningenerhåller en ersättning som utgår med en fast summa per elevplats ochutbildning. Efter genomförd utbildning erhåller eleven ett slutbetyg frånkursen där varje genomfört delmoment ingår. Vidare innehåller intyget ocksåen beskrivning av de praktiska delarna som varje person har genomgått hosrespektive arbetsgivare. Det blir alltså både ett studieintyg och ett "arbets-livserfarenhetsbetyg". Vi anser att goda exempel som detta bör spridas ochsjälvfallet ingå i politiska dokument med målsättningen att sänka ungdoms-arbetslösheten.BostäderRegeringen påstår att man vill medverka till att unga kanskaffa en egen bostad. vet vi att ungdomar,framför allt i storstadsområden och på högskoleorter, får alltsvårare att få tag på egen bostad till ett pris de har råd med.En viktig orsak är att de tidigare subventionerna tillrenovering och ombyggnad var så utformade att de bidrogtill att många små och billiga lägenheter byggdes bort. Baraunder försvann cirka 80 000 smålägenheter.Skattereformen, som belastade boendet med höga skatter ochminskade räntebidrag samt den höga arbetslösheten blandungdomar, har minskat ungdomars möjligheter att etablerasig på bostadsmarknaden.Det krävs ett brett program för att möjliggöra för ungdomar att skaffa sigden egna lya som de drömmer om och som är viktig för att kunna utvecklassom ansvarstagande och självständig individ. Bostadsbristen är som störst istorstadsområden och på högskoleorter. Där måste nyproduktionen ökarejält. Även om det blir mest dyrare hyresbostäder och bostadsrätter sombyggs så bidrar det till att öka rörligheten på bostadsmarknaden. Ungdomarkan då komma över bostäder som andra lämnar för ett dyrare boende.Ett allvarligt problem för ungdomar är svårigheten att komma överhyreslägenheter. Rörligheten bland hyreslägenheterna är i exempelvisStockholmsområdet mycket låg. Hyreskontrakten används ofta vid svartalägenhetsaffärer. Detta gör att ungdomar med små ekonomiska marginalersällan har chans att få en hyresrätt. Ytterst få lägenheter lämnas tillbaka tillhyresvärden i , utan används till byten av mer ellermindre laglig karaktär.Hyressättningen, hyresnämndernas arbetssätt, lagstiftningens utformning,fastighetsägarnas kontroll och polisens arbete måste ses över i syfte attmotverka svarta lägenhetsaffärer och därigenom öka rörligheten påbostadsmarknaden, Regeringen bör skyndsamt ta ett sådant initiativ.Men det krävs också ett nytillskott av bostäder som i första hand riktar sigtill ungdomar. De goda erfarenheterna av och nya idéer som finns kringbilliga och bra ungdomsbostäder bör aktivt spridas.Bostadsmarknaden måste präglas av flexibilitet och mångfald. Dagensbyggregler måste ändras så att rumsstorlek och standard bättre kan motsvaratemporära behov för ungdomar. Detta gäller såväl studentbostäder sombostäder för de ungdomar som inte bestämt var de vill bli bofasta.Byggnadslagstiftningen och förordningen om bostadsbyggnadssubventionför studentbostäder bör ses över. Med en mera långsiktig kommunalplanering skulle också en del äldrebostäder kunna anpassas till ungdoms-bostäder.Kristdemokraterna vill sänka och på avveckla fastighetsskatten.Detta för att hyrorna skall kunna sänkas. En annan möjlighet är att ökasjälvförvaltningen. Om ungdomar själva har möjlighet att delta i skötsel ochunderhåll kan hyrorna hållas lägre. Bostadsbidragen är en stödform som börbevaras, och de ska gälla också för ungdom. Det är också viktigt att ökaincitamenten för sparande. förespråkar ett ökatbosparande. Förslaget är att staten genom en bosparpremie främjar ettindividuellt sparande som underlättar för hushållen att bygga upp dels enegen kapitalinsats, dels en toppfinansiering till lägre ränta än rådandemarknadsränta.Eftersom ungdomar är nybörjare på bostadsmarknaden finns det ocksåanledning att stärka ungdomars kunskaper om denna liksom om hushålls-ekonomi.Det krävs nu en bred översyn av bostadspolitiken ur ett ungdoms-perspektiv. Regeringen bör skyndsamt tillsätta en utredning med detta syfte.UngdomsstyrelsenKristdemokraterna var i fyrpartiregeringen ansvarigt för att både skapa och utforma riktlinjerna förUngdomsstyrelsen. Den bedömning som då gjordes var attdet fanns ett behov av en professionell myndighet medsektorsövergripande ansvar och som utifrån en helhetssynkunde följa utvecklingen av ungdomars villkor och anläggaett ungdomsperspektiv på frågor inom olikasamhällsområden. Ambitionen var också attUngdomsstyrelsen skulle kunna fungera som enkunskapsbank i ungdomsfrågor gentemot andra myndigheter,kommuner, föreningsliv, ungdomsarbetare och enskilda.Ungdomsstyrelsen skulle också följa utvecklingen ikommunerna.När en första utvärdering nu kan göras är det glädjande att konstatera attden nya myndigheten i stor utsträckning utvecklats som tanken var i denungdomspolitiska propositionen 1994. har successivtstärkt sin ställning som en expertmyndighet med bred kunskap omungdomsfrågor och som en resurs för andra statliga myndigheter, kommuneroch ideella organisationer. Det är viktigt att fortsätter attutvecklas i denna riktning.