mot · GN02U607 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:U607av Lennmarker, ()Mänskliga rättigheter och demokratiDen tyske filosofen har myntat begreppet dendemokratiska världsrevolutionen för att beskriva den politiskautvecklingen sedan andra världskriget.Han menar att ingen samhällsförändring är mer dramatisk och fundamentalän demokratins segertåg i världen. Idéerna bakom det demokratiskastyrelseskicket har sina rötter . Som dominerande politiskdrivkraft var den demokratiska visionen etablerad redan under 1800-talet.Ändå var demokrati en jämförelsevis ovanlig styrelseform . Mindreän hälften av var vid krigsutbrottet demokratier. Demokratinmognade således betydligt senare än vi tänker oss när vi tar den förgiven. Och det är först efter slut som land efter land gåttöver till ett demokratiskt styrelseskick. Det som således skett under desenaste fem decennierna är något unikt i mänsklighetens historia. Det är enpolitisk civilisationsprocess som ger enorma människomassor möjlighet attkonfronteras med de grundläggande frågorna i konflikten mellan det öppnasamhällets idéer och de totalitära idéerna. Om vi ser vannmiljontals människor sin frihet. Ett dussintal nationer återvann sinsjälvständighet. Kampen mot detta århundrades värsta gissel, totalitarismen,hade vunnit en avgörande om än kanske inte slutgiltig seger. Det är deltagandets politik. Det är den politik som får människoratt växa och bestämma över sitt eget öde. Även om demokratin är bräcklig iåtskilliga länder finns endast enstaka diktaturer kvar i ochLatinamerika, nämligen , och Kuba.I har demokratin gjort stora framsteg och även omsituationen är bräcklig på sina håll, har de brutala diktaturerna försvunnitnästan överallt. Mänskliga rättigheter respekteras i betydligt störreomfattning . Men brott mot de mänskliga rättigheternaförekommer trots allt. Att detta sker är allvarligt och skall alltid påtalas iEuroparådet och andra organ.I , som tidigare plågades av många militärdiktaturer, är detenbart som inte har en folkvald regering. Men åtskilliga avdemokratierna är bräckliga och respekten för mänskliga rättigheter är intetillfredsställande i vissa av länderna. Viljan till fred och försoning iCentralamerika - nu senast i och tidigare i - är docktydligt märkbar.I är utvecklingen också på rätt väg. De stora undantagen är de femsex länderna i det socialistiska blocket från i väster till iöster. Här kan man inte se någon vilja till demokratisering och de mänskligarättigheterna ignoreras.Indonesien har varit det stora undantaget från regeln att icke-socialistiska länder i denna del av världen är demokratier. Vi har i tidigaremotioner uttryckt en förhoppning om att det förestår en demokratiserings-process i detta land.Den senaste tidens utveckling på inger djup oro. Risken för enöppen konflikt kvarstår trots att en internationell styrka finns på plats tillskydd för drabbade människor. Morden och illdåden fortsätter.Parlamentsvalet verkar trots alla problem ha genomförts på ett demokratisktsätt och ett presidentval förestår. Utgången av detta är oviss. Förhoppningenkvarstår dock att detta verkligen skall leda till att landet blir en verkligdemokrati.I ett bälte från över , och nermot Central- och är demokratin satt på undantag. Situationenbeträffande de mänskliga rättigheterna är inte bättre. I begränsad, men dockväxande omfattning finns en islamsk fundamentalism som utövar förtryckmot människor med en annan religiös övertygelse och mot kvinnor. Sudanoch är upprörande exempel på detta. Den afrikanska ocharabiska socialismen är liksom annat sekulärt maktbegär som t.ex. i ochLibyen fortfarande den vanligaste orsaken till diktatur och förtryck.Det är emellertid glädjande att demokratin i det övriga inte bara fåttfotfäste utan även breder ut sig. Fler än 30 länder i har haft sinaförstademokratiska val. I södra är demokrati vanligare än diktatur. Även omsituationen där är bräcklig, har betydande framsteg gjorts jämfört med hurdet var bara . En viktig uppgift, mot bakgrund avutvecklingen efter förtryck som i vissa fall utmynnat i folkmord, är attetablera normer för hur försoning kan åstadkommas. Gemensamt accepteradeformer för att utkräva ansvar kan även få preventiva konsekvenser med tankepå många afrikanska konflikters nya karaktär.BalkanKanske aldrig har en konflikt och ett krig varit såförutsägbart som det i federala republiken . Den serbiskadiktaturens handlingsmönster har tydligt demonstrerats sedan början av1990-talet. Icke-våldspolitikens brist på framgång kunde också iakttas.Att många kosovoalbaner förr eller senare skulle välja en annan väg varuppenbart. Trots detta har omvärldens reaktioner varit alldeles för svagaoch många möjligheter att förebygga och förhindra har inte tagits tillvara.FN, vars förebyggande fredsstyrka i sannolikt är den mestframgångsrika i hela FN:s historia, kunde trots detta inte samla sig till beslutom en samlad Kosovopolitik. blockerade därför att man inte ville seprincipen om "icke-inblandning" brytas och därför att man alltmersolidariserade sig med den serbiska regimen. Därmed stod FN handlings-förlamat. Det blev ingen förebyggande styrka i norra ochMakedonienstyrkans mandat upphävdes. kunde inte ens enasig om ordentliga sanktioner efter Rambouilletförhandlingarnas samman-brott.Även Europeiska Unionen har fört en för svag politik i Kosovofrågan.Någon egentlig samordnad utrikespolitik har i detta avseende inte funnits.Istället har Kosovopolitiken utformats inom kontaktgruppen, där EUföreträds av fyra medlemsländer och inte i sin helhet. Det naturliga vore attEU tillsammans med och utgjorde den samlade kontakt-gruppen.Många av de europeiska länderna har, liksom , dessutom bedriviten försvarspolitik som urholkar möjligheterna att förebygga konfliktergenom att ingripa med fredsstyrkor. Trots erfarenheterna från Bosnien harman från sida gjort sig än mer beroende av militära kapacitet.Trots förvarning verkar folkfördrivningen och den flyktingkatastrof somden medfört ha kommit näst intill som en överraskning. Flyktingmottagandetorganiserades först i ett sent skede.Rugova och hans icke-våldspolitik stöddes visserligen i princip. Han togsemot runt om i . Men något mer substantiellt stöd eller kraftigapåtryckningar till förmån för hans politik skedde aldrig.Kritiken av felbedömningar, passivitet och oförmåga att hållasamman drabbar också , som har ett medansvar i detta. Europasmisslyckande är också Sveriges.FN-stadganFolkrätten förändras. Ingripande på humanitära grunder blir alltmeraccepterat. Försök att karaktärisera Natos aktion mot den serbiskaregimen som stridande mot internationell rätt avvisades avsäkerhetsrådet.Det är dock viktigt att folkrättens utveckling förtydligas och kodifieras.Därför bör ingrepp för att förhindra folkmord eller folkfördrivning kunna skemed explicit stöd av . bör i FN ta initiativ till en sådanförändring av FN-stadgan.MedelhavsområdetDemokratin har svårt att få fäste i . Början till en positivutveckling kan dock skönjas i och . I syfte att främjamänskliga rättigheter och demokrati liksom ekonomisk utveckling ochmiljösamarbete, har EU en Medelhavsstrategi. Den innebär att allaländerna vid södra och erbjuds s.k. "euro-mediterrana avtal" som är associationsavtal med EU som innebär attdessa Medelhavsländer och EU skall utgöra ett frihandelsområde år2010. Det kommer att bli aktuellt att ta upp detta även med , närnu FN-sanktionerna avvecklas.I denna dialog med EU:s samarbetsländer i är detviktigt att frågor om mänskliga rättigheter och demokrati betonas starkare.Den hittillsvarande utvecklingen har visat att respekten för mänskligarättigheter och utvecklingen mot demokrati inte kommit så långt som det ärrimligt att kräva.Sker inte en demokratisk utveckling och ökar inte respekten kraftigt förmänskliga rättigheter, kommer södra och östra delen av att vara en mycket instabil region.Södra AfrikaGenom avvecklingen av apartheid i och freden ochförsoningen i är situationen i södra gynnsam förframväxt och stabilisering av demokratin. Likväl är situationen mycketoroande p.g.a. krigen i och , där flera av SADC:smedlemsländer deltar med trupper. Utvecklingen, eller snarare brist påutveckling, i och inger oro. Den zambianskaregeringen har inte tagit initiativ till en utveckling mot ett pluralistisktsamhälle. Oppositionen i de båda länderna är svag och splittrad. Den harockså begränsat folkligt stöd. I förestår ett presidentval.Huvudproblemet är avsaknaden av demokrati och bristen på respekt förmänskliga rättigheter. Den ekonomiska och sociala utvecklingen denärmaste åren kommer att ha stor betydelse för den politiskautvecklingen. Den utbredda korruptionen är ett allvarligt hinder för enutveckling i positiv riktning. President engagemang i kriget iKongo och hans auktoritära tendenser utgör också ett hinder för en stabilpolitisk utveckling.Inom SADC-samarbetet kommer den ekonomiska integrationen attaccelerera, frihandelsavtal med EU och förestående anslutning tillLomékonventionen bör kunna ge ett värdefullt stöd till den ekonomiskautvecklingen i hela regionen även om villkoren kunnat vara mer generösafrån EU:s sida.För att respekten för mänskliga rättigheter och demokrati skall blibestående i denna del av , är det viktigt att bygga upp strukturer somfrämjar och kontrollerar att utvecklingen går i rätt riktning. och EUbör därför i dialogen med länderna i södra betona vikten av att detskapas regionala strukturer för mänskliga rättigheter och demokrati.Europarådet kan här vara en förebild. Erfarenheterna visar att integrations-samarbetet startade just med mänskliga rättigheter och demokrati närEuroparådet bildades för 50 år sedan.SADC-samarbetet kan ges fastare strukturer när det gäller att övervakaefterlevnaden av mänskliga rättigheter och demokrati bland de länder som ärmedlemmar. Det framväxande parlamentariska samarbetet inom organisa-tionens ram gör detta möjligt. konventioner och mekanismerskulle kunna tjäna som förebilder. En sådan verksamhet skulle kunnafinansieras genom EU-biståndet då det handlar om regional integration därerfarenheterna från det europeiska integrationssamarbetet kan varaintressanta. bör agera för detta inom EU.Utförlig rapport om mottagarländernaSverige arbetar för respekt för mänskliga rättigheter och demokratigenom FN-systemet, genom EU och bilateralt. För ett litet land somSverige kan det emellertid vara svårt att bilateralt utöva inflytande isådana frågor. Men en genomförbar uppgift är att få fler länder att inseatt det är inom ett demokratiskt styrelseskick som medborgarna har debästa möjligheterna att forma ett samhälle som värnar om rättsstaten ochdär yttrandefrihet, politisk pluralism och flerpartisystem kan utvecklas.I de länder som mottar ett betydande svenskt bistånd har ettsärskilt ansvar för att respekten för mänskliga rättigheter och demokratistärks och för att etablerade regler och principer efterlevs.Hittills har agerande varit för svagt. Bistånd har alltför oftautbetalats utan några direkta krav på att utvecklingen skall gå i riktning motdemokrati med ökad respekt för mänskliga rättigheter. Även statsmakter somi decennier har förtryckt sitt folk har kunnat räkna med svenskt bistånd.Sverige måste nu på ett mycket aktivare och tydligare sätt ställa krav ochdriva på utvecklingen mot demokrati och respekt för mänskliga rättigheter.I flera år har vi begärt att regeringen före, eller senast isamband med, budgetförslaget skall ge en utförlig rapport omsituationen och utvecklingen när det gäller respekten för mänskligarättigheter och demokrati i mottagarländerna.En sådan rapport skulle utgöra ett underlag för en utförlig debatt införbeslut om framtida svenska biståndsinsatser. Vetskapen om att den svenskariksdagen noggrant följer och värderar utvecklingen av mänskliga rättigheteroch demokrati skulle vara en viktig signal till mottagarländerna.Utrikesutskottet uttalade sig positivt i betänkandet ominternationellt utvecklingssamarbete över detta förslag och i betänkande1996/97:UU12 förutsattes att en samlad bild av läget beträffande respektenför mänskliga rättigheter och demokrati i mottagarländerna skulle komma attges, lämpligen som en bilaga till budgetpropositionen.Den 10 december 1998 gjorde ett tillkännagivande tillregeringen om detta, d.v.s. det är en enig riksdag ställdesigbakom ett tillkännagivande från ett enigt utrikesutskott. Trots detta harregeringen inte presenterat någon sådan rapport. har således införårets budgetarbete inte tillgång till en samlad bild av läget för mänskligarättigheter och demokrati i våra samarbetsländer. Vi finner detta mycketanmärkningsvärt och vill därför rikta allvarlig kritik mot regeringen i sättetatt hantera beställning. Underlåtenheten kan endast tolkas sombristande intresse från regeringens sida att för redovisa läget förmänskliga rättigheter i de länder som mottar svenskt bistånd.Förbättrad kontrollDet internationella regelsystem som syftar till att värna den enskildamänniskans rätt, är relativt väl utbyggt. Även om det finns vissa brister ärdet stora problemet att länder inte ansluter sig till internationellakonventioner eller, vilket är vanligare, att förpliktelserna inte uppfylls.Det finns en rad ideella internationella organisationer som gör ett viktigtarbete när det gäller att övervaka situationen och i rapporter redovisa lägetför mänskliga rättigheter och demokrati. Tiden borde dock nu vara mogen attockså får en detaljerad rapport om läget beträffandeefterlevnaden av de principer som organisationen själv är grundad på.Barnkonventionens uppföljningsmekanism kan tjäna som föredöme, mengranskningen bör ske direkt i generalförsamlingen. En sådan årlig rapportborde bli föremål för en ingående och bred debatt med alla medlemsländer.Den 10 december 1948 antogs den universella deklarationen om demänskliga rättigheterna av . Detta datum kunde varaett bra tillfälle att genomföra årliga uppföljningsdebatter.Villkor för svenskt biståndBistånd får inte utbetalas till statsmakter som grovt och systematisktkränker mänskliga rättigheter och utövar förtryck mot sina medborgare.Allvarlig korruption skall också utesluta bistånd.Systemet med landramar bör avvecklas till förmån för avtalsbundetsamarbete. I avtalen bör strikta villkor vad gäller korruption, redovisning ocheffektivitet tas in. Det får inte inträffa att bistånd i praktiken gynnarkorruption genom släpphänt hanterande. Det finns alarmerande rapporter omjust detta, inte minst vad avser det s.k. importstödet.Bistånd skall vara effektivt. Så kallade utgiftsmål - där måluppfyllelsenbestår i att anslagna medel utbetalats - leder sällan till detta. Det gäller nuatti stället skapa effektivitetsmål - minskat antal fattiga, antal flickor som intefått grundläggande utbildning, minskat antal hushåll som inte fått rent vattenetc. Man skall kunna mäta vad man gör.Vi vidhåller vårt mångåriga krav på ett från SIDA oberoende utvärder-ingsinstitut. Biståndet skall - med en FN- formulering - "vara oljan imotorn, inte bensinen i tanken". Kraven på effektivitet i biståndet innebärinte ett minskat ansvarstagande, utan tvärtom en snabbare måluppfyllelse författigdomens avskaffande, demokratiutveckling och respekt för mänskligarättigheter i våra samarbetsländer.Ekonomisk tillväxt och demokratiEn snabb ekonomisk tillväxt har oftast positiva effekter också vad detgäller mänskliga rättigheter och demokrati. Ett snabbt utrotande avfattigdomen i kombination med en högre bildningsnivå främjar detta.Uthållig ekonomisk tillväxt är dessutom förknippad med ekonomiskfrihet där ett stort antal aktörer bestämmer samhällsutvecklingen. Dettakan inte kombineras med ett totalitärt samhäll, där statsmakten göranspråk på att styra varje del av samhällets utveckling. De fria företagenoch de självägande bönderna är viktiga ingredienser i ett pluralistisktsamhälle och därmed förutsättningen för demokrati och mänskligarättigheter.Sambandet är dock inte absolut. Även om förtrycket har lättat i länder somFolkrepubliken och är det likväl lång väg kvar innan ländernaens kan betraktas som framväxande demokratier. Att dra slutsatsen att deekonomiska förbindelserna med sådana länder skall avbrytas eller minskasvore dock alldeles felaktigt.Huvudregeln måste vara att stimulera en snabb fattigdomsavveckling. Detgäller att främja handel, direktinvesteringar och andra privata insatser.Fördelen är att dessa stimulerar den av statsmakten fristående delen avsamhället.Ibland framförs kravet att handelsbojkotter eller avbrytande av deekonomiska förbindelserna med ett land skall användas såsom påtrycknings-medel. Erfarenheten visar att detta mycket sällan leder till framgång.Sanktioner leder normalt till att landet isoleras och att diktaturen fördjupas.Regimen kan skylla problemen på en fientlig omvärld.I vissa särskilt allvarliga fall är sanktioner dock nödvändiga. De måste i såfall vara beslutade av för att de skall få effekt och för attfåden moraliska legitimiteten. Det kan inte accepteras att enskilda länderförsöker utsträcka sin egen sanktionslagstiftning till att också gälla andraländer.Om handel och investeringar främjar företagsamhet och det civilasamhället gäller motsatsen om bistånd till statsmakten i diktaturer eller andraländer där de mänskliga rättigheterna förtrycks. Bistånd skall inte tillföras destrukturer som står för förtrycket. I stället är bistånd via fria och frivilligaorganisationer särskilt viktigt i sådana situationer.Dessa har den verkliga förankringen och lokala känne-domen som är så viktigt för att biståndet verkligen skall nå fram. De bidrardessutom till biståndsviljans förankring här hemma.På senare tid har dock tyvärr vissa sådana organisationer påkommits medkorruption och bedrägligt förfarande. Det finns alltför mångaaktörer på fältet och samordningen uppvisar brister. Det är mer regel änundantag att hundratals organisationer finns i ett och samma land. Dettainnebär stora påfrestningar för mottagarländerna som har begränsaderesurser. Förekomsten av ibland över 200 organisationer är utomordentligtresurskrävande för det land som är i akut hjälpbehov. En vaksamhet är därförnödvändig och en transparens erfordras. En koncentration till de sedan längeväletablerade organisationerna är viktig, särskilt i de länder där uppenbarrisk för korruption inom statsmakten föreligger.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att folkmord och folkfördrivning bör kunnautgöra grund för ingripanden enligt och att i FNbör verka för en förändring av i enlighet med detta,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att regeringen inom ramen för EU:sMedelhavspolitik betonar kravet på mänskliga rättigheter ochdemokrati i dialogen med de associerade länderna,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att i den bilaterala dialogen och inomEU verkar för en struktur för att främja och kontrollera respekten förmänskliga rättigheter och demokrati i södra ,4. att hos regeringen begär en redovisning till riksdagenav läget och utvecklingen beträffande mänskliga rättigheter ochdemokrati i mottagarländerna för svenskt bistånd i enlighet med vadsom anförts i motionen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att svenskt bistånd ej bör ges till regimer somgrovt och systematiskt bryter mot de mänskliga rättigheterna,6. att beslutar att systemet med landramar avskaffas tillförmån för avtal, där strikta villkor vad avser korruption, effektivitetoch demokratiutveckling uppställs i enlighet med vad som anförts imotionen,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att regeringen i det internationella samarbetetinom FN föreslår att dess generalförsamling får en utförlig rapport ochgenomför en årlig debatt om läget beträffande mänskliga rättigheteroch demokrati i medlemsländerna,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ekonomiska sanktioner.Stockholm den 29 september 1999Göran Lennmarker (m)()()()()()()()()()(m)()