mot · GN02So383 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So383av Ruwaida, ()SmittskyddslagenFörändring av smittskyddslagenNyligen har betänkandet års smittskyddskommittéoffentliggjorts. Med anledning av detta finns skäl att nu återkomma medförnyade krav på förändringar i smittskyddslagen.TvångsåtgärderSverige har en smittskyddslag som i jämförelse med andra västländer gerunikt långtgående möjligheter till tvångsåtgärder. Man kan tvångshämtastill provtagning. Behandlande läkare tvingas rapportera även banalaregelöverträdelser till smittskyddsläkaren, vilken i sin tur tvångsmässigtkan kalla patienter till sig. Om smittskyddsläkaren anser att en smittadperson kan komma att utgöra en smittrisk kan han yrka påtvångsisolering. Eftersom tvångsisoleringen kan förlängas kan den ipraktiken vara . Smittskyddslagen föreskriver atttvångsisoleringen skall upphöra först när smittskyddsläkaren själv harblivit övertygad om att patienten inte kommer att bete sigsmittfarligt.Utredningen har kunnat konstatera den kraftfullast tvångsåtgärden,isolering, i huvudsak använts mot socialt utsatta personer som narkotika-missbrukare, människor med psykisk störning eller av utländsk härkomst.Vi vänder oss starkt emot den grundsyn som genomsyrar smittskydds-lagen, och som går ut på att tvång och kontroll värderas högre än respekt ochförtroende. Många av de mål som tvångsåtgärderna avses uppnå kan likagärna, och ofta effektivare, uppnås med metoder som bygger på frivillighet.Detta konstaterar också Smittskyddskommittén.I smittskyddslagen ingår ett antal så kallade specialklassade allmänfarligasjukdomar. Samhället har självfallet ett legitimt behov för att hindra ochförebygga spridning av sjukdomar. Vår uppfattning är att sjukdomar avepidimiologisk karaktär som sprids via luften och kan leda till döden (t exebola) eller på andra sätt skapa bestående grava funktionshinder hos dedrabbade kan motivera en smittskyddslag.Utredningen har visat att det överväldigande flertalet personer somomhändertagits med hänvisning till smittskyddslagens paragraf omtvångsisolering är HIV-smittade. Vår uppfattning är dock inte att smitt-spridningen är av en sådan akut karaktär (överföring sker inte genom luften)att denna smitta skall underkastas en sådan typ av speciallagstiftning somsmittskyddslagens tvångsisoleringsparagraf onekligen innebär. För HIV-smittade människor med s k riskbeteende finns dock andra lagar som ärtillämpliga, lagen om psykisk tvångsvård respektive lagen om vård avmissbrukare. Om samhället vill tillgripa tvångsåtgärder mot dessa människorbör detta alltså ske med stöd i dessa lagar. En fördel med att iställettillgripadessa lagar är därutöver att dessa till skillnad från smittskyddslageninnehåller tydliga krav på behandling av sjukdomen, vilket innebär möjlighettill behandling av personer som till följd av missbruk eller psykoser vägrarsådan.Vad avser smittspårning i enlighet med smittskyddslagen kan det dockfinnas skäl att även för personer med mera svårspridda svåra sjukdomar, ellerandra icke dödliga epidemier, låta dessa kvarstå som allmänfarligasjukdomar som faller inom smittskyddslagen i övrigt t ex klamydia, HIV etc.Dessa principiella ståndpunkter om tvångsåtgärder bör som sinmening ge regeringen till känna.Smittskyddsläkarens rollerSmittskyddsläkaren har flera roller. Dels är han läkare inom ramen försjukvårdsorganisationen, dels är han en myndighet med uppgift att ledasmittskyddsarbetet inom . I de fall då smittskyddsärenden gårvidare till förvaltningsdomstol är han dessutom den åtalades motpart.Denna ordning leder till bristande rättssäkerhet eftersomsmittskyddsläkaren har flera olika funktioner. Han skall drivasmittskyddsärenden i förvaltningsdomstolar och är den inomlandstinget som har den största expertisen. Han blir, så att säga, bådemålsägande, expert och huvudvittne. Därigenom blir det mycket svårt förlänsrätten eller kammarrätten att frångå smittskyddsläkarens uppfattning.Vid undersökningar av smittskyddsmålen vid länsrätten i Stockholm1993-95 har det också visat sig att smittskyddsläkaren så gott som alltidfår igenom sin begäran. Rättssäkerheten förbättras inte av att domskälen ismittskyddsmål regelmässigt hemligstämplas. Vi ställer oss medanledning av det ovanstående därför bakom de förslag till förändringar ismittskyddslagen som lagt angåendesmittskyddets organisation, förutom det som berör mp-reservationen idetta stycke.InformationspliktenIdag har den HIV-smittade genom lagen informationsplikt då denne harsex. Utredningen föreslår att informationsplikten skall kvarstå.Självfallet är det att föredra om HIV-positiva i alla lägen informerar eneventuell sexpartner om sin HIV-status. Verkligheten är tyvärr inte så enkel,att man genom lagstiftning kan skapa en trygg värld för människor som inteär smittade genom lagligt reglerad informationsplikt. Med tanke på att HIV-smittade på grund av bättre mediciner kan förväntas leva betydligtlängre och därmed leva som helt friska under betydligt än tidigarekompliceras situationen ytterligare. Sexualiteten är en del av de flesta aktivamänniskors liv och att för den HIV-positive i alla lägen hantera informations-plikten fordrar både själsstyrka och hög moral. Vi menar att det genom denlagstadgade informationsplikten finns en uppenbar risk att invagga den storagruppen HIV-negativa i en falsk trygghet om att alltid bli upplyst av ensexualpartner om sin HIV-status. Av preventiva skäl kan det därför varatveksamt med en lagstadgad informationsplikt.Ur ett annat perspektiv kan man också diskutera ansvarsförhållandena.Med en lagstadgad informationsplikt innebär det att ansvaret för eventuellsmittspridning läggs på den smittade. Vi menar att ansvaret för ensmittspridning av det slag som sker vid överföring av HIV, i synnerhet vidtillfälliga kontakter, inte enbart ligger på den smittade utan även på den somär osmittad men har ett riskbeteende.Riksdagen bör som sin mening ge regeringen tillkänna att lagstadgadinformationsplikt bör strykas ur smittskyddslagen.Den s k bastuklubbslagenSedan den 1 juli 1987 gäller lagen (1987:375) om förbud mot s kbastuklubbar och andra liknande verksamheter. Den s k bastuklubbslageninnebär ett förbud mot att anordna en tillställning eller sammankomst tillvilken allmänheten har tillträde, om den "med hänsyn till utformning,inredning eller beskaffenhet i övrigt av den lokal eller plats där den skalläga rum och den verksamhet som förekommer eller är avsedd attförekomma eller annan omständighet är särskilt ägnad att underlätta förbesökare att ha sexuellt umgänge i lokalen eller på platsen med annanbesökare" (2 §).Lagen snabbinfördes efter en mycket laddad offentlig debatt där saunor förhomosexuella män i dagspressen utpekades som "smitthärdar" för HIV ellersom "aidsbordeller". Lagens portalparagraf slår fast att den tillkommit tillskydd "mot spridning hos människor av sjukdomar som avses i 1.3 bilagantill smittskyddslagen", där HIV-infektion ingår som en av sjukdomarna.Då lagen infördes framfördes från de organisationer och institutioner somarbetar med HIV-prevention bland män som har sex med män starkafarhågor om att ett förbud mot bastuklubbar skulle motverka HIV-preventionen. Genom att sexuella kontakter förbjuds tvingas verksamheter gåunder jorden och HIV-preventionen på plats försvåras. är ossveterligt det enda landet i västvärlden som har infört ett totalförbud motbastuklubbar.I andra länder har motsvarande inrättningar ofta blivit platser för ettframgångsrikt preventions- och upplysningsarbete mot HIV. Ett uppsökandeprojekt genomfört av Olafiapoliklinikken vid sjukhus i visarexempelvis att av besökarna vid gaysaunorna i staden knytersexuella kontakter endast där, och således inte hade kunnat nås direkt pånågon annan form av träffställen (: Prosjekt Saunaer, Ullevålsykehus 1997).De domslut som avkunnats enligt bastuklubbslagen inger oro. År 1993avgjordes ett mål där en innehavare av en videobiograf för homosexuellamän fälldes för brott mot lagen. En viktig del av bevisningen bestod i fyndetav använda kondomer i lokalen. Trots att samhället lägger på att uppmuntra till kondomanvändning kan alltsåförekomsten av kondomer på en lokal användas som belastande bevis i enrättegång mot lokalens innehavare. En sådan ordning är ologisk och orimligoch utgör ett hinder mot en effektiv HIV-prevention. Det kan också resasstarka principiella invändningar mot bastuklubbslagen, eftersom denkriminaliserar underlättandet av vissa frivilliga sexuella kontakter som ägerrum i enrum, mellan vuxna och utan betalning. Argumentet att det gäller attförebygga HIV-spridningen är inte hållbart eftersom bastuklubbslagenförhindrar alla slags sexuella kontakter på dessa inrättningar, inte bara desmittfarliga kontakterna. har i sin utredning blandannat behandlat bastuklubbslagen. Man föreslår att lagen tas bort, men anseratt den lokala ordningsstadgan istället skulle kunna vara tillämplig. Vi sermot bakgrund av ovanstående positivt på ett avskaffande av bastu-klubbslagen, men ser det som en lapsus att införa en reglering via den lokalaordningsstadgan. Det är enligt vår mening ett tankefel att införa något slagsmorallagstiftning vilket ju ändå den lokala ordningsstadgan måste ses som ettuttryck för.Vi yrkar därför att bastuklubbslagen skall upphävas, detta utan någon nyreglering.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om principiella ståndpunkter vid tvångsåtgärder,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om smittskyddsläkarens roller,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att lagstadgad informationsplikt bör strykas ursmittskyddslagen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att bastuklubbslagen skall upphävas, detta utannågon ny reglering.Stockholm den 3 oktober 1999Yvonne Ruwaida (mp)()