mot · GN02So292 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So292av Skånberg, (kd)Praxis vid sena aborterMed början uppmärksammade mediaatt vården av barn som föds för tidigt varierar vid landetssjukhus. Särskilt uppmärksammades en liten flicka som föttsvid i när graviditeten hadefortskridit någonstans mellan . VidAkademiska sjukhuset ges de barn som föds så tidigtintensivvård och högkvalitativa medicinska insatser, tillskillnad från exempelvis i andra sjukhus med liknande resurser. Läkare i Uppsalaoch som forskat kring prematurfödslar ochprematurvården hävdar att man inte inledningsvis kan sevilka av barnen som kommer att överleva, varför samtligabarn måste ges full intensivvård. föds i ca50 barn i graviditetens 23:e eller . Med dagensomvårdnad kan man rädda knappt 20 av dem.Dessa tidiga födslar aktualiserar ett dilemma inom svensk sjukvård, näm-ligen förhållandet mellan för tidiga födslar och sena aborter.När lagen om fri abort infördes kunde läkarna rädda barn som föddes ivecka 28. Gränsen för när de allra senaste aborterna fick utföras sattes därförtill vecka 24. På så vis hade man goda marginaler mellan när ett barn kanräddas vid en för tidig födsel och de sena aborterna.1980 kunde läkarna rädda livet på för tidigt födda i 27:e graviditetsveckan.1990 var man nere vid . kan man, som nämnts ovan, ienskilda fall i rädda barn som föds så tidigt som i 23:e graviditets-veckan. Amerikanska läkare vid och Children'sHospital i har i några enstaka fall lyckats rädda barn födda i 21:a och22:a graviditetsveckan (,full dokumentation redovisades i , anförande 104).Ett problem starkt kopplat till frågan är fastställandet av hur långt gravidi-teten fortskridit. När graviditetens längd fastställs med hjälp avultraljudsdia-gnostik är felmarginalen plus/minus ,därefter ända . Påpekas bör även att när det gäller tillexempel barn som är tillväxthämmade är felmarginalen ännu större.Då abortstatistiken från inte är helt klar , får manförlita sig statistik. Under detta år utfördes 158 aborter under denperiod måste tillstyrka aborten. Av dessa beviljas några avrent sociala skäl ända . Detta har väckt en delreaktioner. Mest uppmärksamhet rönte kanske läkaren i . Utifrån sin och sinakollegors erfarenheter av just abortverksamheten inom sjukvården skrev honbland annat: Svenska kvinnor beviljas legala aborter av bland annat socialaskäl ända . Vid nästan exakt samma tidpunkt igraviditeten kan ett för tidigt fött barn räddas av läkarna. Vad händer, känslo-mässigt och moraliskt, med dem som tvingas bära ut dessa 21 graviditets-veckor gamla, , tunga ?Men även det förbund som organiserar obstetriker och gynekologer har isin helhet reagerat. krävde för obstetrik ochgynekologi en lag som stoppade de allra senaste aborterna - en anpassningtill internationell praxis. Regeringens svar var då nekande.Man bör även ha i åtanke att , , redan1989 rekommenderade medlemsstaterna att gränsen för när ett blir ettbarn skall gå vid 22:a graviditetsveckan. Om man betänker den felmarginalpå när det gäller fastställandet av graviditetens längd medultraljud men även annars - är det oacceptabelt att inte ha någon säkerhets-marginal mellan sena aborter och den tidpunkt då definieras som barn,liksom den tidpunkt då man räddar för tidigt födda.Den statliga utredningen Den gravida kvinnan och fostret - två individer(SOU 1989:51) säger i sammandrag om förhållandet foster-kvinna, attfostret inte enbart kan ses som en del av kvinnans kropp, men att det långtfram i graviditeten är beroende av kvinnans kropp för sin utveckling. Ävenom båda är skyddsvärda måste man, enligt utredningen, ibland låta den enesintressen gå före den andres, varvid fostrets intressen bör väga tyngre allteftersom fosterutvecklingen fortskrider. Utredningen anser vidare att ettfoster i princip har rätt till utveckling och rätt att födas, somutred-ningen ställer sig frågan om detta gäller undantagslöst.Det är anmärkningsvärt att inte införlivat i sin lagstiftning de re-kommendationer som WHO gjort, att från vecka 22 ska ett missfall benäm-nas förlossning och benämnas barn, och inte heller implementerat FN:sbarnkonvention som i ingressen deklarerar att barn har rätt till lagligt skyddäven före födelsen.Det är oacceptabelt att aborter beviljas så sent i graviditeten att det finnsrisk för att gränsen för livsduglighet utanför kvinnans kropp tangerats ellerhar passerats. Det är nu hög tid att ta konsekvenserna av de medicinskaframsteg som gjorts sedan tidsgränserna fastställdes . Såvälför sjukvårdspersonalens som för barnens skull och efterlevnaden avbarnkonventionen är det nödvändigt att jämnåriga barn aldrig riskerar att i ettrum på sjukhuset aborteras och i rummet bredvid räddas till livet. Slumpenska inte få avgöra i den svåra frågan om liv och död.I interpellationsdebatten frågade jag socialministern vilkaåtgärder regeringen avsåg att vidta med anledning av Världshälsoorganisa-tionens, WHO:s, rekommendation om förhållandet - barn, implemen-teringen av samt begäran av förobstetrik och gynekologi. Socialministern svarade att han inte ville föregripaden förnyade behandlingen av frågan inom ().Praxis kring de senasteaborternaNuvarande praxis är att har fri abort upp till 18:egraviditetsveckan. Därefter får abort endast utföras omSocialstyrelsens rättsliga råd lämnar kvinnan tillstånd tillåtgärden. Sådant tillstånd får lämnas endast om "synnerligaskäl" föreligger för aborten och tillstånd får inte lämnas, omdet finns anledning att anta att fostret är livsdugligt ävenutanför moderlivet. Som en följd av detta anser Statensmedicinsk-etiska råd att den övre gränsen för abort ska gåvid den tidpunkt då fostret enligt svensk lagstiftning blir ettbarn. I lagtexten finns således ingen sista tidpunkt för abortangiven, men fostret får ett starkare skydd i takt med att detutvecklas. Rådande praxis är att abort inte beviljas efterutgången av 22:a graviditetsveckan.Enligt proposition 1994/95:142 om fosterdiagnostik och abort bör inte för-ändring ske i detta tillvägagångssätt, så att någon övre gräns skrivs in ilagstiftningen för hur långt fram under graviditeten abort får ske. Ävenfortsättningsvis skall rättsliga råd ha som uppgift att följautvecklingen och vid behov ompröva den i praxis tillämpade tidsgränsen.Tillståndsgivningen skall anpassas till den aktuella forsknings- ocherfarenhetsnivån och vid behov skall det rättsliga rådet ompröva sin praxis såatt en betryggande tidsmarginal till livsduglighet även fortsättningsvisföreligger för tillstånd till abort. Kring begreppet livsduglighet finnsåtminstone ytterligare två faktorer att ta hänsyn till.Förändringar i praxisRättsliga rådets praxis kring sena aborter har successivtförändrats till följd av den medicinska utvecklingen. Närlagen om fri abort infördes kunde läkarna rädda barn somföddes . Gränsen för när de allra senaste aborternafick utföras sattes därför till 24:e graviditetsveckan. På så vishade man goda marginaler - - mellan när ettbarn kunde räddas vid en för tidig födsel och de senasteaborterna.1980 kunde läkarna rädda livet på för tidigt födda i 27:e graviditetsveckan.1990 var man nere vid vecka 25. kan man rädda barn som föds så tidigtsom i 23:e graviditetsveckan och det finns barn som lever som är föddai vecka 22.Man kan även se att det rättsliga rådet gradvis har avslagit en större del avansökningarna som gällt graviditeter längre framskridna än 19:e-20:e gravi-ditetsveckan. En undersökning av rättsliga rådets praxis beträffande aborterefter gjordes av Utredningen om det ofödda barnet. I utred-ningens slutbetänkande, SOU 1989:51, bilaga 2, finns resultatet redovisat itabellform. Att rådets praxis skärpts beträffande mycket sena aborter framgårav undersökningen. Så beviljas exempelvis inga aborter av sociala skäl i 22:agraviditetsveckan, däremot i 21:a.Hänsyn måste tas tillfelmarginalOm livsdugligheten vore den enda faktor som det rättsligarådet hade att ta hänsyn till, när det gäller hur långt fram igraviditeten abort skall beviljas, skulle gränsen 1975 satts till28:e graviditetsveckan och inte 24:e. 1999 skulle gränsensättas till 23:e eller 24:e och inte vid den 22:a. Anledningentill att så inte är fallet är den felmarginal man måste väga in ifastställandet av hur långt graviditeten fortskridit.När graviditetens längd fastställs med hjälp av ultraljudsdiagnostik är fel-marginalen plus/minus , därefter mellan10 och . Påpekas bör även att när det gäller barn med vissa skadoreller som är tillväxthämmade är felmarginalen ännu större. Säkerhetsmargi-nalen är således det andra rättsliga rådet har att ta hänsyn till.WHO:s rekommendationfrån 1989Statens medicinsk-etiska råd har även visat att en tredjefaktor bör vägas in i frågan om hur långt fram i graviditetenabort skall beviljas och det är en rekommendation frånVärldshälsoorganisationen, WHO. rekom-menderade WHO medlemsstaterna att gränsen för när ettfoster blir ett barn skall gå vid 22:a graviditetsveckan.Svensk förening för obstetrik och gynekologi, SFOG, har ien skrivelse till föreslagit att enutredning bör tillsättas i syfte att ändra folkbokföringslagenså att gränsen för vad som skall anmälas som barn följerWHO:s rekommendation. Detta bland annat för att fåstatistik som är jämförbar med andra länder som redan följerrekommendationen. Men de svenska gynekologerna ochobstetrikerna menar även att just detta att man inomprematurvården kan rädda barn i graviditetens 23:e eller 24:evecka gör att gränsen för vad som skall anmälas som barnbör flyttas till 22:a graviditetsveckan.Statens medicinsk-etiska råd har i ett yttrande som behandlar denna frågauttryckt att denna ändring skulle innebära att motstridiga besked lämnadesjust med tanke på de senaste aborterna. Anledningen är enligt SMER:sresonemang att barn inte får aborteras. Däremot tar rådet inte konsekvenser-na av detta resonemang och förordar en sänkning av den övre abortgränsen,utan istället föreslår SMER en besynnerlig halvmesyr i tillämpningen avWHO:s rekommendation. Den enda rimliga lösningen i förhållande tilltillämpningen är emellertid att justera tidpunkten 20 beaktande felmarginalen på 2 veckor.En förändring avabortpraxis är att följaabortlagstiftningenAbortlagstiftningen är formulerad på ett sådant sätt att enviss flexibilitet skall råda och ändringar kunna göras utifrånden medicinska kunskapen om fostrets livsduglighet utanförmoderlivet. I abortlagen finns inbyggt att medicinskaframsteg skall få en direkt inverkan på hur långt igraviditeten abort skall vara tillåtet.Samtidigt finns en rädsla för att göra förändringar i abortlagen och desstillämpning. Det finns de som menar att de medicinska framstegen inte skallpåverka hur länge under graviditeten rätten till abort skall gälla - vilket medall tydlighet strider emot abortlagstiftningens formuleringar. Andra menar attinga förändringar får göras i abortlagstiftningen med anledning av de följderdet kan få i ett internationellt perspektiv. När det gäller förändringar iförhållande till lagtextens formuleringar om livsduglighet och praxis böremellertid noteras att dessa praxisändringar inte innebär förändring avlagtexten utan tvärtom en följsamhet till en oförändrad lagtext.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om implementering i svensk lagstiftning av WHO:srekommendation om när juridiskt sett skall räknas som barn,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om praxis för den gräns för hur sent i graviditetenaborter får beviljas.Stockholm den 3 oktober 1999Tuve Skånberg (kd)