mot · GN02U210 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:U210av , ()Internationellt samarbete och utvecklingInledningGlobaliseringen inrymmer stora möjligheter - integration,ekonomisk tillväxt och social utveckling - och gerförutsättningar för att nå fred, demokrati och kulturellaframsteg. Globaliseringen ställer oss också inför deödesfrågor som följer av växande inkomstklyftor, ökadbelastning på miljön och den potentiella risken för att ländereller regioner med etniska och nationalistiska argumentexploaterar vad som uppfattas som globaliseringens hot.Därför krävs ett starkare internationellt, politiskt, ekonomisktoch etiskt ramverk som prioriterar både ekonomisk ochmänsklig utveckling.Globaliseringen skapar ett omvandlingstryck som påverkar rika såväl somfattiga, länder och regioner såväl som byar och kommuner. Globaliseringenökar insikten om att verksamheten i en del av världen får konsekvenser förresten; insikten om vårt ömsesidiga globala beroende växer.Globaliseringen gynnar de rika länderna. Världens rikaste femtedel haridag 74 gånger så hög inkomst som världens fattigaste femtedel, jämfört med30 gånger så hög 1960. tjänar ägaren till dataföretagetMicrosoft, , . lever mer än 1,3 miljardermänniskor på mindre än per dag.Det är de rika länderna som har makten i de stora ekonomiskaorganisationerna, som WTO, etc. Det är de rikaländerna som har tillgång till den växande informationstekniken och som tarpatent på den biologiska mångfalden i utvecklingsländerna, för att användaden i medicinsk forskning. finns av Internetanvändarna ide industrialiserade länderna, där av världens invånare bor. I ,av världens befolkning har mindre än en procent tillgång tillInternet. En amerikan behöver spara en genomsnittlig månadslön för att köpaen dator, medan en medelinkomsttagare från måste spara åttaårslöner. Allt detta sagt som två miljarder människor fortfarandelever utan elektricitet.Den ekonomiska krisen i fick följder långt bortom ländernas egnagränser. Troligen blir världens samlade produktion reducerad med över17 på grund av Asienkrisen. Mentrots att de fattigaste länderna drabbades hårdast av krisen har de mycket litetinflytande i de ekonomiska organisationer som avgör deras framtid.Befolkningen i G7-länderna (, , , , ,och ) representerar tillsammans avvärldens befolkning, men ändå fattar G7 avgörande beslut för jordensresterande . Den ekonomiska och politiska makten, liksom andraresurser, är ojämnt fördelade.Världsekonomin är fortfarande organiserad på ett sätt som gör att en stordel av befolkningen ställs utan möjligheter att göra en rimligt produktivarbetsinsats. Detta är ett oerhört slöseri med mänskliga resurser, förutom attdet medför att de drabbade inte heller får anständiga livsvillkor.En värld, som kännetecknas av växande klyftor mellan rika och fattiga, därförödelsen av livsmiljöer accelererar parallellt med befolkningsökningen, ärinte heller långsiktigt hållbar och därför instabil. Stora spänningar inom ellermellan samhällen ökar osäkerheten. Därför måste en politik för ökadsäkerhet alltid sträva efter hållbar utveckling och rättvis fördelning. Detgäller inom samhällen och mellan länder, regionalt och globalt men ocksåöver tiden, mellan generationer. Hållbar säkerhet handlar om att bekämpafattigdom och orättvisor, om att skapa demokratiska, jämställda ochmiljömässigt livskraftiga samhällen, om att väva samman människor,kulturer och nationer.Vad som ovan sagts om behovet av ett starkare internationellt politiskt,ekonomiskt och etiskt ramverk bör ges regeringen till känna.Världens fattiga drabbas hårdast av de försörjningsmässiga ochmiljömässiga överlevnadshoten. De fattiga drabbas alltid värst när katastroferdrabbar samhällen, oavsett om dessa är naturkatastrofer eller om de ärresultatet av miljöförstöring, krig eller konflikter.Trots att levnadsförhållandena i de fattiga länderna aldrig förbättrats såsnabbt som fortsätter antalet fattiga att öka. Brist på egen jord är en av deviktigaste faktorerna bakom fattigdomen. Även om befolkningsökningen inteär en orsak till fattigdom, förstärker den fattigdomen och är ett symptom påfattigdom och på kvinnors utsatta och maktlösa position.FN:s befolkningsfond UNFPA skriver i sin årliga rapport om tillståndet förvärldens befolkning 1999 att jordens befolkning nu inte ökar i den takt mantidigare räknat med beroende på att världens kvinnor föder allt färre barn.Detta beror i sin tur på bättre utbildning, bättre hälsovård och på att kvinnoristörre utsträckning får möjlighet att bestämma över sina egna liv. En annanförklaring till att takten i befolkningstillväxten sjunker är skrämmande;hiv/aids-epidemin sprider sig nämligen allt snabbare. Aids är nu denvanligaste dödsorsaken i och den fjärde vanligaste dödsorsaken ivärlden.Samtidigt är det bland de fattigaste som befolkningsökningen fortsätter attvara starkast (länder i södra , södra och i viss månLatinamerika) och det är också bland de fattiga som alla slags sjukdomarsnabbast sprider sig. Ännu saknar en femtedel av u-landsbefolkningenhälsovård och därmed förmodligen preventivmedel. Enligt UNFPA ärsexuell och reproduktiv hälsa (där preventivmedelsrådgivning ingår) ochskolgång nyckelområden för att alla ska kunna göra "fria och välinformeradeval" vid familjebildning.Världen blir alltmer urban. väntas mer än halva jordensbefolkning bo i städer. Människor flyr fattigdomen på landsbygden för attsöka arbete, utbildning och högre levnadsstandard i städerna. Men flyttvågorfrån landsbygden in till storstäderna skapar en ökande fattigdom också där.Jordens tillgängliga åkerarealer minskar dramatiskt. En orsak är densnabba urbaniseringen, som lägger stora områden av jordensbördigaste under asfalt och betong. Till detta kommer den ständigajordförstöringen genom bland annat ökenutbredningen, jord som sköljs bort ibergstrakter samt översvämningar i lågländerna på grund av skogsskövlingar.Biståndet från världens rika länder till världens fattiga är ett uttryck försolidaritet och rättvisa och för det gemensamma ansvaret att, efter förmåga,medverka till att lösa globala problem.Behovet av internationellt bistånd är oändligt mycket större än vad somkan tillfredsställas över den svenska statsbudgeten. Att dimensionerabiståndet efter behoven är därför orealistiskt. I stället tvingas vi politisktbesluta om hur mycket av våra samlade resurser vi är beredda att avsätta somvårt bidrag till att lösa de stora globala problemen.Det svenska biståndet uppgår till av det samlade offentligabiståndet i världen. Enskilda program, länder, FN-organ där är biståndsgivare är emellertid väldigt beroende av de svenska insatserna.Centerpartiet anser, av flera skäl, att det är angeläget att biståndsmålet på enprocent av BNI stegvis återupprättas. är i jämförelse med de flestaandra länder ett oerhört rikt och välmående land. Det internationellautvecklingssamarbetet hör till vårt lands viktigaste och mest konkretautrikespolitiska verksamheter. Det är en självklarhet att skall ta påsig sin del av ansvaret också för de globala problemens lösning. Att uppfyllaenprocentsmålet i biståndet handlar i hög grad om anseende i detinternationella samfundet. Vad som ovan sagts om att återupprättabiståndsmålet på en procent av BNI bör ges regeringen till känna.Det svenska internationellautvecklingssamarbetetsinriktningDe biståndspolitiska målenRiksdagens övergripande mål för det svenska internationellautvecklingssamarbetet är att höja de fattiga folkenslevnadsnivå. Därutöver kompletteras målet med sex delmålvilka ska bidra till:- resurstillväxt,- ekonomisk och politisk självständighet,- ekonomisk och social utjämning,- demokratisk samhällsutveckling,- framsynt hushållning med naturresurser och omsorg om miljön,- jämställdhet mellan kvinnor och män.Riksdagens instrument för att genomföra politiken är attupprätta mål och riktlinjer, samt ge ekonomiska ochorganisatoriska ramar. Regeringen kan därutöver bland annatgenom regleringsbrev och landstrategiprocesser styra ochfölja upp utvecklingssamarbetet.Den strategi, Shaping the 21st Century: The Contribution of DevelopmentCooperation, som alla viktiga biståndsgivare antagit, är en global, gemensamutgångspunkt och plattform för 2000-talets utvecklingssamarbete. Denbygger i huvudsak FN-konferenser och harfattigdomsbekämpning som övergripande mål. Målet är uppdelat i ett antalmätbara delmoment, de s k internationella utvecklingsmålen. Eftersomstrategin har en bred uppslutning delas ansvaret för genomförandet ochuppföljningen av den, gemensamt av både fattiga och rika länder.Utvecklingssamarbetet måste syfta till att stödja de fattiga ländernas egnaansträngningar att förändra sina samhällen. Biståndet måste i högre gradbygga på ömsesidiga åtaganden och likvärdiga villkor. Stödet måste innebäraatt människor och länder ges möjlighet att själva förändra sin situation. Vadsom ovan sagts om utvecklingssamarbetets övergripande inriktning bör gesregeringen till känna.Centerpartiet efterlyser den utlovade utredningen om biståndspolitiken.Det finns all anledning att se över politiken med utgångspunkt i de snabbaomvärldsförändringarna. Utredningen bör tillsättas. Detta bör gesregeringen till känna.Riksdagens revisorer har, på eget initiativ, granskat utvecklingssamarbetetoch därvidlag funnit vissa brister i Sidas konsultupphandling och att Sida ipraktiken inte tillämpat den upphandlingspolicy man själv utarbetat. Riksdagoch regering har tidigare uttalat att Sida inte bör upphandla konsulttjänsterför genomförande av arbetsuppgifter av myndighetskaraktär. Revisorerna hari sin granskning funnit att Sida, för att löpande följa upp specifika projektinför de årliga genomgångarna, använder s k närkonsulter.Som revisorerna mycket riktigt noterar har Sida att följaverksförordningens övergripande krav på kostnadseffektivitet och deallmänna kraven på en objektiv och opartisk handläggning. Centerpartietinstämmer i revisorernas förslag att ge oberoende utvärderare i uppdrag att seöver Sidas konsultupphandling, studera Sidas tillämpning av lagen omoffentlig upphandling vid upphandlingar på biståndsområdet, se över Sidasinterna upphandlingsförfarande samt undersöka i vilken mån Sida använder sk närkonsulter för att klara av myndighetsuppgifter. Vad som ovan anförtsom att ge en oberoende utvärderare i uppdrag att se över Sidasupphandlingsverksamhet och Sidas nyttjande av s k närkonsulter bör gesregeringen till känna.Bilateralt utvecklingssamarbeteDet svenska internationella utvecklingssamarbetet är till tvåtredjedelar bilateralt, dvs det sker direkt mellan ochenskilda utvecklingsländer. Sida är den myndighet somansvarar för den övervägande delen av det bilateralainternationella utvecklingssamarbetets genomförande.Det svenska bilaterala utvecklingssamarbetet sker med ett stort antalländer, nära 120 stycken. Den största delen, går till och de trestörsta mottagarländerna, , och , ligger alla iAfrika. Ämnesmässigt är social utveckling, infrastruktur och näringsliv,humanitärt bistånd (katastrofbistånd) samt demokrati och mänskligarättigheter de största områdena.Under 1999 förmedlar Sida via enskildaorganisationer. får nära 300 enskilda organisationer statligt stöd tillutvecklingsprojekt, enligt 80/20-principen: om organisationen svarar för20 % av finansieringen skjuter Sida till resterande . En stor del av dethumanitära biståndet går också via enskilda organisationer.Det bilaterala svenska biståndet bör enligt uppfattning ihögre grad än koncentreras på att ge människor på den lokala nivånbättre möjlighet att i första hand tillgodose sina grundläggande behov. Detinnebär en generell inriktning till förmån för småskalighet i biståndet medtyngdpunkt på landsbygdsutveckling, hållbar utveckling och miljö, anpassadteknik och hjälp till självhjälp. Det innebär också fortsatt stöd tillutbildningoch hälso- och sjukvård. Bistånd som särskilt kommer kvinnor till del börprioriteras. Slutligen bör tydligare än vad som sker markeras attdemokrati och respekten för mänskliga rättigheter är en förutsättning för enlångsiktigt hållbar fattigdomsbekämpning. Vad som ovan anförts om denövergripande inriktningen på det bilaterala utvecklingssamarbetet bör gesregeringen till känna.Enskilda organisationer och derasbetydelse för uppbyggandet av detcivila samhälletSamtidigt som vi ska ställa krav på mottagarländernabeträffande demokrati och mänskliga rättigheter är det enligtvår uppfattning viktigt att stimulera och stödja uppbyggandetav det civila samhället. Utan ett starkt civilt samhälle kanaldrig en långsiktig stabil demokratisk utveckling uppnås.Folkrörelserna och de enskilda organisationerna fyller enligtvår uppfattning en oerhört viktig funktion i en sådanutveckling.Många utvecklingsländer befinner sig i en liknande situation som Sverigegjorde vid tiden för bildandet av de svenska folkrörelserna. Folkrörelser ochenskilda organisationer kan därför tjäna som förebilder i uppbyggandet avdet civila samhället.Det är viktigt att uppmuntra ungdomsorganisationerna i biståndsarbetet.Svenska ungdomsorganisationers engagemang och kunskaper om detinternationella utvecklingssamarbetet måste tas till vara och stimuleras.Deras åsikter måste ges utrymme och tillåtas påverka den långsiktigaplaneringen av hur det svenska internationella utvecklingssamarbetet skallutvecklas. Att idéer och projekt som ungdomsorganisationerna driver ellervill starta ges finansiellt och annat stöd är en viktig del i detta.De enskilda organisationernas ofta mycket konkreta verksamhet, blandannat i form av biståndsinsamlingar, stärker det svenska biståndetsförankring i samhället. Enskilda organisationer har ofta väl så godaförutsättningar som statliga organ för att nå ut med ett lokalt inriktatbistånd.Genom att samarbeta med organisationer i mottagarländerna främjar de enpluralistisk utveckling. Insamlings- och informationsverksamheten i Sverigebidrar till att öka kunskapen och medvetenheten om internationellautvecklingsproblem. Folkbildningens roll i biståndet bör uppmärksammas.Kombinationen av egen ansträngning och komplettering med Sidamedelskapar goda incitament för aktiva enskilda organisationer. Modellen är därförviktig att bevara. bör dra nytta av de enskilda organisationernasmöjligheter och vilja till insatser så långt detta är möjligt.Vad som ovan anförts om de enskilda organisationerna och folkrörelsernabör ges regeringen till känna.Centerpartiet har länge kritiserat den dominerande roll somlandprogrammen haft för bilaterala bistånd. Den envisafokuseringen på landramar och stat-till-stat-samarbete har direkt ellerindirekt blivit ett stöd till auktoritära och korrupta regimer, tungrodda ochineffektiva byråkratier och till stora olönsamma statliga företag. Resultatethar i flera fall blivit allmänt snedvridna och ineffektiva ekonomier.Centerpartiet kan notera att inneburit att vår syn påbiståndspolitiken vunnit ökat gehör och bredare acceptans. Det är medtillfredsställelse vi noterar att regeringen närmar sig en mer behovsfokuseradbiståndspolitik, om än i alltför långsam takt och i otillräcklig omfattning.Vikan också konstatera att Sidas verksamhet utvecklats i enklart positiv riktning. Mycket återstår dock att göra. Miljöproblem,klimatfrågor, ökenspridning och livsmedelsförsörjning är problemområden istort behov av samlade grepp och gränsöverskridande samarbetsformer.LivsmedelsförsörjningAtt utvecklingsländerna själva klararlivsmedelsförsörjningen för sina medborgare är heltavgörande för den globala fattigdomsbekämpningen ochmöjligheten till utveckling. Att själv klara sin försörjning haräven betydelse för självkänslan och identiteten hos ländernaoch deras befolkningar. anser därför att änstörre vikt måste läggas vid att biståndet inriktas på stöd tillett miljömässigt hållbart jordbruk som kan garantera dennationella livsmedelsförsörjningen. Bönderna måste kunna fåen rimlig avsättning för sina produkter.Ett omfattande livsmedelsbistånd från exempelvis EU försvårar dennasträvan. anser därför att livsmedelsbistånd enbart bör utgå somen del av ett katastrofbistånd eller som humanitärt bistånd i svältsituationer.Den ojämna fördelningen av jordbruksmarken är på många håll i detstörsta strukturella hindret. Brukningsrätt kan inte ersätta den trygghet ochlångsiktighet som kännetecknar ägandeformen. Stöd till jordreformer börsålunda spela en framträdande roll i det svenska biståndet tilllandsbygdsutveckling. Detta bör ges regeringen till känna.Ekonomiska reformerSkuldkrisen, som till stor del orsakades av ett lättsinnigtutbud av lån när världen översvämmades av oljemiljarderunder , är ett av de största hindren förutveckling i många av tredje världens länder. Lånepengarnagick inte som avsetts till vägar, skolor ochindustriinvesteringar utan hamnade alltför ofta hos detledande skiktet eller slarvades bort på dåliga projekt.Pengarna kom inte de behövande till del och ledde heller intetill avsedd tillväxt. Det är dubbelt tragiskt eftersom många avde extremt fattiga länderna egentligen har godaproduktionsförutsättningar och är rika på naturtillgångar.Skuldavskrivningar kan tillsammans med institutionella reformer iländerna och samordning av biståndsanslagen leda till verklig förändring.Centerpartiet välkomnar och gemensamma initiativ(HIPC) som syftar till att lätta skuldbördan för de fattigaste och mestskuldtyngda länderna. Det är bra att man bestämt sig för att blåsa nytt liv iskuldfrågan och satt upp ett antal delmål . Ett av målen är atthalvera fattigdomen. anser att det är bra som ett steg på vägen,men vill understryka att det övergripande målet alltjämt måste vara att utrotafattigdomen.HIPC-initiativet är dock otillräckligt. Ökade svenska resurser på dettaområde skulle ge regeringen större trovärdighet i arbetet med att få till ståndde globala beslut om substantiella avskrivningar av de fattiga ländernasskulder, som bl.a. 2000 driver. Detta bör ges regeringen tillkänna.Demokrati och mänskliga rättighetersom villkor för biståndetNittiotalet har inneburit att antalet demokratier ochmarknadsekonomier vuxit avsevärt. Antalet länder har ökatsom en följd av uppsplittring och som ettresultat av delningar av länder, fredligt eller genom krig. IAsien, och har ett omfattande antalländer kastat av sig diktaturens ok och formats tillfungerande demokratier. Antalet länder på väg motdemokrati har också ökat, framför allt i . Demokratinhar sin svagaste ställning i samt i ochNordafrika.Utan en fri debatt, ett fungerande flerpartisystem och reella möjligheter föroppositionen att arbeta är det svårt att förhindra ineffektivitet, korruptionochnepotism i samhällsstrukturen och brott mot de mänskliga rättigheterna. Ettlevande civilt samhälle är, som ovan anförts, en förutsättning för endemokratisk utveckling.Centerpartiet anser att inslaget av villkor bör öka i det bilaterala biståndet.Det gäller särskilt avseende demokrati, respekt för mänskliga rättigheter ochrättvis fördelning. Länder som erhåller svenskt bistånd skall sträva efter enrättvis fördelning och solidaritet i det egna landet. Skattesystemen måste varaså utbyggda att de medger en omfördelning mellan rika och fattiga också imottagarlandet. Vad som ovan sagts om demokrati och mänskliga rättighetersom villkor för biståndet bör ges regeringen till känna.Resultaten av insatser för att främja demokrati, mänskligarättigheter och social utveckling måste kontinuerligt utvärderas. Vårt biståndmåste främja förändring, om inte är det bättre att insatserna avvecklas.Sverige bör avhålla sig från att ge omfattande bistånd till länder och viaregimer som inte eftersträvar demokratisering. Det gäller särskilt det biståndsom går till att bygga ut infrastruktur, näringsliv och statsförvaltning.Centerpartiet anser att olika former av demokratibistånd till diktaturer endastbör kunna ges via enskilda organisationer. Landramar till länder vilkasregimer inte eftersträvar demokratisering bör inte upprättas eller förnyas.Katastrofbistånd bör dock kunna ges. Det svenska biståndet måste bli merflexibelt. Nya angelägna projekt måste kunna startas och måsteandra projekt eller landsamarbeten kunna minska i omfattning eller heltavvecklas.Sverige får som biståndsgivare aldrig stå neutral i en konflikt mellandemokrati och diktatur. Auktoritära diktatoriska system innebär att en elitgynnas på de stora befolkningsgruppernas bekostnad. anser atten mer decentraliserad biståndsgivning, som direkt riktar sig tillmedborgarna, skulle minska risken för att svenskt bistånd blir ett stöd tillodemokratiska regimer. bör klargöra att bistånd inte kan ges tillländer som startar krig mot sina grannar. Därför gör vi en omfördelning ilandramarna, bl a när det gäller . Vad som ovan sagts om biståndettill diktaturer och krigförande länder bör ges regeringen till känna.KorruptionsbekämpningMotstånds- och befrielserörelser, understödda av ,har, när de väl tagit makten, tyvärr ofta tenderat att själva blikorrupta ledare. Särskilt socialdemokratin har haft svårt attbefria sig från dessa bindningar. Det är ett av skälen till attdet svenska biståndet ofta stött en dålig och korrupt regim.Det är viktigt att frigöra sig från dessa band och tydligt seskillnaden på en befrielserörelse och ett politiskt parti.Korruptionen innebär slöseri och dålig hushållning med resurser. Detdriver t ex upp priser och späder på inflation.I ett land där ett parti kontrollerar staten och ekonomin styrs av en mindreelit är korruptionen svår att förhindra. Kopplingen mellan svag demokratioch korruption är klar. En grogrund för korruption är auktoritära politiskasystem, skyddade från insyn, där marknadsekonomin successivt ersätter denstatskontrollerade ekonomin. Andra grundläggande orsaker till korruptionoch bedrägerier är ekonomisk ojämlikhet, dåligt ledarskap, dåligaarbetsvillkor, bristande kontroll och dåliga löner.Sverige bör som biståndsgivare ställa högre krav på mottagarländernasregeringar vad gäller bra regeringsstyre (good governance) och rationellledning av biståndet och kräva tillsättandet av oberoende anti-korruptions-enheter, införa krav på tydliga och klara regler för redovisning och öppenheti biståndsprogram. Detta bör ges regeringen till känna.MultilateraltutvecklingssamarbeteDet multilaterala utvecklingssamarbetet omfattar- FN:s ekonomiska och sociala verksamheter, (FN:s utvecklingprogram(UNDP), (), (Unifem), FN:sbefolkningsprogram (UNFPA), (),FN:s narkotikabekämpningsprogram (UNDCP), FN:slivsmedelsbiståndsprogram (WFP), FN:s flyktingkommissarie(), för palestinaflyktingar (UNRWA),FN:s aidsprogram (), FN:s industriutvecklingsprogram (Unido)och multilateral handelsrelaterad verksamhet.) I de flesta organisationerär en av de största biståndsgivarna med årsbidrag motsvarande4-10 % av den totala frivilligfinansierade budgeten.- Internationella finansieringsinstitutioner och fonder,(Världsbanksgruppen, de regionala utvecklingsbankerna och övrigautvecklingsbanker och -fonder. )- Övrigt multilateralt samarbete (miljö- och konfliktförebyggande insatsersamt särskilda insatser)- Europeiska utvecklingsfonden.EU-biståndetEU:s medlemsländer svarar tillsammans för avOECD-ländernas samlade utvecklingssamarbete. Drygt 5 %av det svenska biståndet kanaliseras via EU och deövergripande målen för EU:s utvecklingssamarbete stämmerväl överens med svenska målsättningar.Kommissionen inrättade ett kontor för humanitärt bistånd, ECHO(European Community Humanitarian ). Unionens humanitära biståndhar vuxit snabbt och ECHO har blivit en av världens största biståndsgivare.Medlen kanaliseras dels via FN-organ, dels via enskilda organisationer ochECHO samarbetar med över 170 aktörer. ECHO har sedan startenförmedlat nödhjälp och återuppbyggnadsbistånd till ett 60-tal länder.Det finns dock brister i genomförandet av EU-biståndet. har längevarit pådrivande i arbetet med att effektivisera och öka kvaliteten i EU:sbistånd och en utvärdering ger vid handen att det finns fog förkritiken. Gruppen av utvärderingsexperter ansåg att EU-biståndet varsplittrat, dåligt samordnat och ineffektivt.