mot · GN02Ju905 · 1999-10-05 00:00:00 — I det sammanhangethar polisen ett ansvar bland annat för att kommunerna får tillgång tillnödvändigt statistiskt material om brottsligheten och brottsutvecklingen.Borlänge är ett exempel på en kommun som visar hur framgångsriktbildande av kommunala brottsförebyggande råd/trygghetsråd kan vara.Borlänge var länge en hårt brottsdrabbad kommun, men har betydligtfärre anmälda brott, minskad vardagsbrottslighet och en ökad trygghet. Enframgångsfaktor när det gällde var patrullerande poliser. För att ettbrottsförebyggande arbete ska bli framgångsrikt och bära frukt förutsätts ettbrett engagemang, inte minst från den lokala polisen.Det finns en gräns för hur långt medborgarnas och allmänhetens engage-mang skall sträcka sig. Alla goda krafter behöver samverka och polisen ärberoende av att människor har sina "ögon och öron öppna". Men människorska inte tvingas ta lagen i egna händer och utföra uppgifter som egentligenankommer exklusivt på polisen, för att känna trygghet. Därför är medborgar-garden aldrig en framkomlig eller önskvärd väg för att säkra tryggheten.Polisen måste vara lyhörd för och ta människors oro och frustration på allvar.Centerpartiet konstaterar att närpolisen och dess problemorienteradearbetssätt spelar en viktig roll i det brottsförebyggande arbetet av flera skäl.Det problemorienterade arbetssättet innebär bland annat att närpolisverk-samheten skall bedrivas i samverkan med dem som bor och verkar i området,att de poliser som är verksamma i närpolisområdet skall arbeta mot brotts-och trygghetsrelaterade mål, där varje polis tilldelas ett personligt ansvars-område (geografiskt eller funktionellt). Det innebär vidare att arbetet skallinriktas mot vardagsbrottsligheten inom närpolisområdet och mot de därförekommande ordningsproblemen och i synnerhet mot vålds- ochnarkotikabrott. Ungdomsbrotten skall så långt möjligt handhas av närpolisen.Riksdagens revisorer konstaterar i sin rapport att det är nödvändigt att allapoliser, oavsett arbetsuppgifter och ålder, utbildas i det problemorienteradearbetssättet. Den information och utbildning som givits har inte varittillräcklig. anser att alla poliser bör utbildas i det problem-orienterade arbetssättet. Detta bör ges regeringen till känna.Brottsbekämpning ochbrottsofferhänsynBrottsutvecklingenBrottsutvecklingen är beroende av allmänhetens benägenhetatt anmäla brott, vilket leder till att brottsutvecklingen kanvara både mer dramatisk eller mer dämpad alltefterallmänhetens anmälningsbenägenhet. Denna styrs i sin tur aven rad faktorer. Grova våldsbrott tenderar oftare än lindrigaatt anmälas. Huruvida egendomsbrott anmäls kan enligtBrottsförebyggande rådet (BRÅ) bero på om den som utsattsför brottet är ett företag eller en enskild, hur stor skadan äroch om det finns försäkringsskydd.En annan anledning till att inte anmäla brott är att man inte tror att polisenkommer att klara upp brottet. I en rapport till Expertgruppen för studier ioffentlig ekonomi (Ds 1998:50) framhålls att Kemikalieinspektionen,och har dåliga erfarenheter av attpolisanmäla brott eftersom de flesta brottsutredningar läggs ned utan att åtalväckts. Försäkringsbedrägerier har sjunkit enligt statistiken, men enligt enundersökning beror detta inte på någon nedgång i faktisk brottslighet, utan påförsäkringsbolagens minskade benägenhet att anmäla brott. Utredarna vidförsäkringsbolagen hävdar att anmälningarna alltför sällan åtgärdas.Polisens arbete och prioriteringar påverkar också den anmälda brottslig-heten. Genom att prioritera att bekämpa en viss sortsbrottslighet ökar antalet anmälda brott. Om polisen ökar sina aktiviteter påatt beivra narkotika- och trafikbrott ökar detta antalet anmälningar i sammatakt.De brott som måste prioriteras i det brottsbekämpande och brottsbeivrandearbetet är naturligvis den allvarligaste brottsligheten: våldsbrott, brott medrasistiska, främlingsfientliga, antisemitiska eller homofobiska förtecken,ekonomisk brottslighet och narkotikabrottslighet.Våld mot kvinnorEn stor andel av våldsbrotten är sexuellt betingade, vanligeni form av mäns våld mot kvinnor. Samhället måste reageramed kraft mot detta. Införandet av straff för fridskränkningoch kvinnofridskränkning i innebar ett viktigtsteg för att tydliggöra detta. Att kvinnofridslagen nu skärpsär angeläget mot bakgrund av en uppmärksammad dom frånHögsta domstolen, då lagens krav om "upprepad kränkningav kvinnans integritet" inte räckte för att döma en man förkvinnofridskränkning med anledning av misshandel tregånger inom loppet av några månader.Idag, i , tvingas kvinnor på flykt inom landet för attundkomma sina plågoandar, kvinnor tvingas söka skyddad adress (en åtgärdsom i och för sig inte heller erbjuder ett fullgott skydd), flytta omkring, bytabostäder, gömma sig och i förekommande fall sina barn. anmäldes19 046 misshandelsbrott mot kvinnor; över 50 fall av misshandel inträffarvarje dag. Av de 19 046 brotten begicks brotten till av bekanta tillkvinnan. ledde till åtal. våldtogs 1 297 kvinnor.Varje år misshandlas ca 20 kvinnor till döds av närstående män. I börjanpå september misshandlades tre kvinnor till döds inom loppet av tvåveckor av sina före detta män/sambo. I Jönköpingsfallet fanns parets tvåårigadotter i lägenheten medan mordet skedde. I ett av fallen i fannkvinnans söner, , sin mamma mördad i lägenheten ochlarmade SOS.Såväl antalet begärda besöksförbud som antalet överträdelser motutfärdade besöksförbud ökar. Antalet personer som begärt olika former avtrygghetspaket som polismyndigheterna tillhandahåller för hotade personerökar och likaså andelen kvinnor av dem.Den anmälda brottsligheten är inte alltid identisk med den faktiskabrottsligheten. Den faktiska brottsligheten är okänd eftersom alla brott intekommer till polisens kännedom. pekar på att närdet gäller våldsbrott kan det för anmälningsbenägenheten vara av betydelseom offret och gärningsmannen känner varandra. Enligt BRÅ anmäls endasten fjärdedel av alla våldsbrott. Mörkertalet när det gäller våld mot kvinnor ärsannolikt högre.Att alla skyddsåtgärder till stöd för misshandlade, hotade och förföljdakvinnor innebär inskränkningar i deras rörelsefrihet förtjänar särskild upp-märksamhet. Istället borde det naturliga vara att åtgärderna tog sikte på attbegränsa gärningsmannens rörelse- och handlingsfrihet.Brottsofferutredningens förslag (SOU 1998:40) är nu under beredning.Centerpartiet har tidigare i krävt att möjligheten att framtvingaefterlevnad av besöksförbud med elektronisk övervakning ska utredas, någotsom justitieministern nu också gör. Lagen om besöksförbud bör emellertidändras även i andra delar. ses varje överträdelse som ett nytt brott, vilketinnebär att varje överträdelse av besöksförbudet måste polisanmälas och enutredning av det nya brottet komma till stånd. Det borde istället vara så att såsnart en överträdelse inträffar ska den per automatik betraktas som ett brottoch utgöra grund för häktning. för att den misstänkte återfaller ibrottslighet, som är en av häktningsgrunderna, är ju då "dokumenterad". Vadsom ovan sägs om skärpning av lagen om besöksförbud bör ges regeringentill känna.Det arbete som utförs ideellt, med eller utan offentliga bidrag, till stöd förutsatta kvinnor, som t.ex. kvinnojourer, bör uppmärksammas och stärkas.Den höjning av Brottsofferfondsavgiften fr o m från 300 till 500 krvälkomnar och hoppas att pengarna kommer kvinnojourerna,likväl som andra ideella brottsofferjourer och föreningar, till del.Brott mot personer på grund avsexuell läggning, etnicitet o.d.Var fjärde homosexuell uppger att de utsatts för brott pågrund av sin sexuella läggning. Den vanligaste typen av brottär hotelser, trakasserier och våld. Majoriteten av de utsattahar drabbats flera gånger.Polisen och rättsväsendet i övrigt måste få ökade kunskaper om homo-sexualitet genom förbättrade utbildningsinsatser. Många vågar intepolisanmäla våldsmän på grund av oro för ett dåligt bemötande från polisenssida. Homosexuella är en av de huvudsakliga målgrupperna för fleranynazistiska grupper.I det lokala brottsförebyggande arbetet bör samarbete mellan polis ochbi/homosexuellas organisationer ske för att effektivt hindra brott. Enutredning som pågår ser över rasistisk och homofobiskbrottslighet och kommer att lämna förslag till hur lagstiftningen till skydd fördessa utsatta grupper kan stärkas.Viktimologen (brottsofferforskaren) har på uppdrag avRPS, RÅ och DV undersökt hur brottsoffer upplevt kontakter med polis,åklagare och domstol. Undersökningen visar att brottsoffren inte alls får denhjälp av samhället de behöver och har rätt till. undersökning handen att vart tredje brottsoffer saknar förtroende för rättsväsendet efterrättsprocessen: efter polisutredningen och rättegången. Vart femte offerskulle inte bry sig om att göra polisanmälan om en liknande händelseinträffade . Anledningen därtill tycks framförallt vara att det är såplågsamt att gå igenom rättsprocessen att det inte är värt besväret.Undersökningens resultat är synnerligen allvarligt eftersom den undersöktagruppen bara omfattar personer som polisanmält brott och som därför bordeha större förtroende för rättsväsendet än de som inte anmäler.Brottsoffer har ett stort behov av information, i synnerhet om vad somhänder efter polisanmälan, och särskilt i samband med att de drabbas avbrottet. En lagändring 1994 ålade polisen en skyldighet att informera dendrabbade om vart denne kan vända sig för att få hjälp. Trots det fick baramellan vart tionde och vart femte brottsoffer den informationsbroschyrpolisen ska dela ut till alla. upplystes heller aldrig av polisen ommöjligheten att bli underrättad om vilka beslut som fattades i ärendet. 60 %fick ingen information om brottsofferjourernas stödverksamhet.Många i undersökningen är också missnöjda med sina kontakter medåklagarna. av de tillfrågade mötte åklagaren först inne i rättssalen ellerstrax innan rättegången började. De hade velat ha information innan rätte-gångsdagen, dels allmän information, dels bland annat diskutera skade-ståndsanspråk och dylika rättegångsfrågor.Tingsrätternas stöd skulle också kunna förbättras. Många brottsofferupplever det obehagligt att sitta i samma rum som gärningsmannen och väntapå att målet ska upp.Av landets 96 tingsrätter hade 74 inget särskilt rum för brottsoffren, och avde 22 tingsrätter som hade separata väntrum, var det bara nio som skickat utinformation om detta i förväg.Kunskapen och medvetenheten om brottsoffers situation måste få störreuppmärksamhet inom rättsväsendet och i högre grad påverka rättsväsendetsprioriteringar. Exempelvis måste polisen och åklagarna komma längre i sittarbete med att bekämpa våldet mot kvinnor. Kampen mot våldet mot kvinnormåste tillåtas genomsyra polisen och åklagarnas arbete. Jouråklagare somdygnet runt kan stötta och ge hjälp till polispatrullerna vore ett sådantinslag.Polisens information måste också förbättras på så sätt att de måste få veta omen kvinna i området har ett larmpaket eller att en man dömts till besöks-förbud hos en kvinna.Framgången i bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten ärberoende av ett nära samarbete mellan flera aktörer inom rättsväsendet,framför allt mellan polis och åklagare, men även mellan dessa och skatte-och kronofogdemyndigheterna. Inom den nya ärsamarbetet mellan polis och åklagare välutvecklat. Den nya satsningen påmiljöbrottsbekämpning kommer också att kräva ett nära samarbete mellanpolis och åklagare och berörda miljötillsynsmyndigheter.Åklagarnas närmare samarbete med polisen kombinerat med det aktivautvecklingsarbetet har också börjat visa goda resultat när det gäller bekämp-ningen av vardagsbrottslighet och grov, organiserad brottslighet. När detgäller det sistnämnda är det angeläget att uppmärksamma den situationpoliser, brottsutredare och åklagare som arbetar med organiserad brottslighetbefinner sig i. De kriminella mc-gängen och annan organiserad brottslighettycks ligga bakom ett växande antal grova våldsbrott riktade mot poliser,åklagare, vittnen m fl.Sprängdåd, bilbomber, mord under avrättningsliknande former, skottloss-ning med automatvapen etc är några brott som drabbatdessa grupper. Samhället måste axla ett stort ansvar för att stötta och skyddade som utsätts för och drabbas av den organiserade brottsligheten och dekriminella mc-gängen. måste polisens metoder att effektiviserabrottsbekämpningen just mot dessa grupper förbättras. Det gäller t ex attutöka möjligheterna till skarpare spaning med bland annat elektroniskavlyssning och kameraövervakning.UngdomsbrottslighetMånga ungdomar bryter mot lagen. Det är dockviktigt att erinra om att de allra flesta ungdomar intefortsätter med brottslig verksamhet eller fastnar i enbrottsbana. Huvuddelen av de ungdomar som begår brottkommer inte att bli kriminella som vuxna. Det finns dock ettfåtal unga som behöver tydligare signaler från samhälletssida för att förstå att de överträtt lagen och att de är inne påfel spår. Därför anser att samhällets reaktion påungdomsbrott måste präglas av snabbhet och ett fast ochkonsekvent agerande.Första gången ett brott upptäcks, kan oftast en tillrättavisning av polis elleråklagare vara tillräcklig. I detta ingår att krav skall ställas på att den ungebidrar till att ställa tillrätta saker efter sig och gottgöra den skada denbrottsliga gärningen orsakat. Om den brottsliga verksamheten fortsätter krävsdock mer ingripande och skarpare reaktioner. Barn och ungdomar skall integång på gång kunna ertappas med brottslig verksamhet utan att de riskeraringripande påföljder.Centerpartiet ser med stor oro på de ökande ungsdomsrånen framför allt iStockholmsområdet. En utveckling där unga med våld eller hot om våldrånar andra unga är farlig.Effektiv miljöbrottsbekämpningDen trädde i kraft. Syftet medmiljöbalken (MB) är att samla, samordna, skärpa och breddamiljölagstiftningen för hållbar utveckling. När densocialdemokratiska regeringen tillträdde drog mantillbaka det förslag till miljöbalk som den borgerligafyrpartiregeringen lanserat. Trots att man på så sätt vannytterligare tid är det anmärkningsvärt att balken från börjanvar långtifrån fulländad.Nu håller en ny miljöbrottsorganisation med speciellt utbildade åklagareoch poliser att ta form under Riksåklagarens överinseende. Centerpartietbejakar utvecklingen mot ett starkare miljöskydd och föreslår därför någralagstiftningsåtgärder för att komma åt några av den nuvarande balkensbristser.De yttersta instrumenten för att driva igenom de materiella reglerna imiljöbalken återfinns i balkens 29 och 30 kap. Det handlar om straff-bestämmelser, påföljder och miljösanktionsavgifter. anser attdagens regler i dessa avseenden är bristfälliga och att skärpningar ärnödvändiga.De flesta miljöbrott som begås begås inte därför att man vill skadamiljön, utan för att man därigenom kan minska sina kostnader. Brottenföregås därför ofta av kalkyler där kostnaderna för eventuellt straff vägs motvinsten av att bryta mot reglerna. Det är därför det är så viktigt att destraffrättsliga sanktionerna fungerar och att det ska vara kännbart attöverträda reglerna. Samhällets budskap måste otvetydigt vara att brott motmiljöreglerna aldrig ska löna sig.Straffvärdet av om ett brott enl 29 kap MB skett med uppsåt eller avoaktsamhet skiljer sig på ett anmärkningsvärt sätt från annan generellstraffrättslig lagstiftning. Där anses nämligen straffvärdet högre om brottetskett uppsåtligt än om det skett oaktsamt. Så är emellertid inte fallet medmiljöbalken. kan inte se någon anledning till varför miljö-balkens regler ska avvika i detta avseende och förordar därför att en översynav detta görs. Vad som ovan sagts om straffvärdet för brott enligt 29 kapmiljöbalken bör ges regeringen till känna.Ett hinder för en effektiv miljöbrottsbekämpning är rekvisitet "ringa brott"i 29 kap 11 §. Begreppet är inte definierat och orsakar en onödig osäkerhetvid bedömningen av vad som är straffbart, vilket ofta resulterar i att åtalläggs ned. Reglerna i 20 kap vad avser åtalsunderlåtelsetorde vara tillräckliga. Därför bör rekvisitet avlägsnas ur balken. Detta börges regeringen till känna.Miljösanktionsavgifterna ligger på alltför låga nivåer vilket bidrar till attföretag kallt räknar med att bryta mot reglerna och betala avgifterna om deblir upptäckta. Denna ordning är inte tillständig. Antingen får man höja denhögsta miljösanktionsavgiften eller överväga om det är överhuvudtaget ärnödvändigt med ett takbelopp. förordar den förstnämndalösningen. Vad som ovan sagts om höjning av en högsta miljösanktionsavgiftbör ges regeringen till känna.Några lagstiftningsärendenVittnesskyddEtt väl fungerande rättssystem förutsätter vidare att enprocess måste få fortgå ostörd. ser med stortallvar på händelser då vittnen har dragittillbaka sina vittnesmål under hot eller press utifrån. Dendelvis förändrade brottslighet som drabbat detsenaste decenniet, då organiserad brottslighet från de fornakommunistländerna samt mc-gäng har etablerat sig, harockså inneburit att antalet sådana incidenter har ökat.Skyddet för målsägande och vittnen måste mot denna bakgrund förbättras.Brottsofferutredningens betänkande tar upp också dessa frågor. Utredningenföreslår bl.a. att ett nationellt handlingsprogram för skydd av bevispersonerska utarbetas, att särskilda forumregler i tvistemål införs för förföljdapersoner och att en försöksverksamhet med videoteknik vid förhör av hotadepersoner inleds. Det senare har också förverkligats genom en propositionvåren 1999.Centerpartiet anser att det finns skäl att förstärka skyddet för vittnen ochmålsägare utöver vad föreslår. Vittnen bör i ökadomfattning ges stödpersoner, som kan hjälpa till såväl under en förundersök-ningsprocess som under själva domstolsförhandlingarna. Det finns vidareskäl att se över om domstolarnas tillträdeskontroll bör skärpas och i vilkenmån domstolarnas utformning påverkar vittnenas situation. Det är inteacceptabelt att vittnen eller målsägande inför en förhandling tvingas sitta isamma rum som den åtalade.En ytterligare skärpning av straffet för övergrepp i rättssak, utöver vadsom gjordes 1997, är påkallad. Normalpåföljden för detta bör alltid varafängelse. Då övergreppen sker systematiskt, såsom kan vara fallet då vittnenmot organiserad brottslighet hörs, bör brottet alltid bedömas som grovt.Detta bör ges regeringen till känna.BisysslorDomares, åklagares och advokaters oväld får inte varamöjlig att ifrågasätta. Det finns därför skäl att granska t.ex. ivilken utsträckning dessa grupper uppbär uppdrag som kanvara i strid med utövandet av deras respektive uppdrag irättsväsendet. Detta bör ges regeringen till känna.Lagstiftning gällande kamphundarDet har förekommit ett antal fall därmänniskor angripits av s k kamphundar, med allvarligaskador som följd. Det har också inom vissa kriminellagrupper blivit vanligt att inneha kamphundar som "vapen".Det är förbjudet att inneha alla typer av mentaltinstabila hundar. Det är enligt 19 § djurskyddsförordningen(1988:539) förbjudet att inneha eller genom avel frambringahundar som har extremt stor kamplust, blir lätt retade ochbiter, som bara med svårighet kan förmås avbryta ett angreppoch har en benägenhet att rikta sitt kampintresse motmänniskor eller andra hundar.I övergångsbestämmelserna stadgades att den som innehade enhund av den typ som avses "får behålla hunden under förutsättning att den påoffentlig plats hålls kopplad och är försedd med munkorg".Man kan vidta olika åtgärder för att komma tillrätta med problemet, t.ex.genom att införa tillståndsplikt för innehav, fostran och utbildning av farlighund, förbud för innehav av farlig hund för personer som dömts för vissabrott, t.ex. misshandelsbrott, hemfridsbrott, brott mot vapenlag, jaktlag ochdjurskyddslag, införa som lägsta åldersgräns för innehav av farlig hund,anmälningsplikt vid innehav av vissa raser, steriliseringstvång, förbud förfarliga hundar att vistas i vissa områden eller vissa städer i landet eller isistahand avliva hundar som utbildats till kamphundar eller andra "farliga"hundar. Utgångspunkten borde i vart fall vara att definiera en farlig hundgenom att ange beteendet hos en enskild hund (bitsk etc.) i stället för attprecisera hundrasen.I infördes "Dangerous Dogs Act"med syfte att snabbtfå slut på de händelser med svåra personskador som orsakats av "farligahundar", främst pitbullterriern. Stränga och kategoriska straffbestämmelserinfördes för brott mot lagen, bl.a. fick domstol rätt att villkorslöst beslutaomavlivande av hund. I en utvärdering konstaterade man att lagen hadeuppnått sina syften. Med stöd av bestämmelserna i "Dangerous Dogs Act"hade man till stor del lyckats eliminera uppfödning och innehav av hundarför kriminella eller "anti-sociala" ändamål.Frågan är nu om den aktuella lagstiftningen borde förändras. Centerpartietanser att lagstiftningen bör göras till föremål för en översyn. Detta bör gesregeringen till känna.PåföljdssystemetPåföljder fyller en funktion både för att återanpassabrottslingar till ett laglydigt liv samt för att avskräcka ochmarkera samhällets avståndstagande från brotten ochåterupprätta brottsoffret. Båda perspektiven bör vägassamman då påföljder och kriminalvård diskuteras.Under 1990-talet har påföljdssystemet reformerats. Den förra reformen1973 innebar att påföljden skulle bestämmas av en prognos av den åtaladesbehov av vård. Strafftanken tonades ned. Denna syn har sedan genom ettflertal förändringar i modifierats, och den reform som initieratsgenom arbete innebär att påföljderna alltmer utdömsefter klara kriterier. Ett påföljdssystem måste tillgodose krav påproportionalitet, rättvisa, klarhet, förutsebarhet och konsekvens samt präglasav humanitet.Samtidigt som en reform som den nu påbörjade är välkommen och bidrartill ett bättre fungerande påföljdssystem är det viktigt att den rehabiliterandefunktionen inte kommer i skymundan. Som en del av alla påföljder ska vårdoch återsocialisering med inriktning mot ett liv som laglydig samhälls-medborgare ingå. Det kan finnas skäl att se över hur detta återspeglas i denfaktiska verksamheten.I dag döms fler förstagångsförbrytare än tidigare till långa fängelsestraff.Den vårdande aspekten bör vägas in särskilt då förstagångsförbrytare dömstill fängelsestraff. Möjligheten för dem att återgå till ett normalt liv efterfängelsestraffet ökar därmed.Centerpartiet medverkade i till att införa elektronisk övervak-ning (fotboja) som ny påföljd. Försöken har visat sig vara framgångsrika ochbör kunna utökas till att omfatta fler lindriga brott, samt slutfasen avverkställigheten av längre frihetsberövanden då en återanpassning tillsamhället pågår. Vi har medverkat till att samhällstjänst nu kan utdömas ihela landet. Framförallt för unga lagöverträdare bör dock påföljdssystemetutvecklas ytterligare, t.ex. genom utökad användning av medling, därförövare och brottsoffer möts och kommer överens om en lämplig gott-görelse för brottet, eller genom att återställa verkan av brottet.Debatten om påföljdssystemet har varit mer lågmäld än införden förra reformen. Främst har livstidsstraffet kommit att ifrågasättas. Idagär ca 80 personer intagna på livstid, de allra flesta för grova fall av mord.Ursprungligen var tanken att livstid skulle vara normalstraffet för den sommed avsikt berövade en annan människa livet. dömdes fyra av fempersoner till fängelse för mord till en lindrigare påföljd. Räknas de som dödatnågon med avsikt men där domstolen ansett att det funnits förmildrandeomständigheter och därför dömt för dråp (som inte kan ge livstid) blirandelen än större. Mer än dubbelt så många morddömda döms till rätts-psykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning som till livstidsfängelse.Centerpartiet anser att livstidsstraff ska utdömas synnerligen restriktivt,men kan inte finna tillräckliga skäl för dess avskaffande, främst av treskäl: Det finns för det första skäl att markera ett tydligt avståndstagande frånde allra svåraste brotten. Vidare kan det finnas anledning att låta regeringenbedöma när frigivning kan komma i fråga vid brott mot rikets säkerhet medhänsyn till säkerhetsintressen.