mot · GN02MJ220 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:MJ220av , Per (mp)ILO1 och dess konvention nr 169ILO står för . Det är ett av FN:s s kfackorgan med uppgift att bevaka frågor om arbetsvillkor, diskrimineringm.m. Inom ramen för denna uppgift har bevakatursprungsfolkens arbets- och levnadsvillkor. Konvention nr 169 innehåller ett antal bestämmelser ochåtaganden till skydd för ursprungsfolken. Regeringarna i de länder somanslutit sig till konventionen skall se till att ursprungsfolkens rättigheterskyddas och att deras integritet respekteras.Regeringarna skall samråda med folken om åtgärder som angår dem ochskapa förutsättningar för att de så långt som möjligt själva skall kunnabestämma över sin utveckling. Ett grundläggande krav enligt konventionenär att ursprungsfolken till fullo skall åtnjuta mänskliga rättigheter ochgrundläggande friheter.Men de stater som ansluter sig skall inte bara vidta åtgärder motdiskriminering, utan även utforma särskilda insatser som främjar de berördafolkens sociala och ekonomiska rättigheter och som skyddar deras andligaoch kulturella värden. Detta innebär bl.a. att åtgärder skall vidtas för attskydda mark, kultur och miljö. I konventionen betonas särskilt markensbetydelse för ursprungsfolken. Därför finns i konventionen bestämmelsersom skall säkra deras rätt till sådan mark som de har innehafteller brukat. Konventionen trädde 1991 och har 14 länderanslutit sig, däribland och . Frågan om skallratificera 169 eller inte har länge varit en het potatis.Sverige var pådrivande när det gällde att få till stånd denna internationellakonvention som skall skydda ursprungsfolkens rättigheter världen över.Sverige har tidigare - med all rätt - stött utsatta folkgrupper ihela världen, men när det gäller den egna minoriteten samerna har man haftså oerhört svårt.Det anses i internationella sammanhang vara ett problem attursprungsfolkens rättigheter inte har blivit accepterade av nationalstaterna.Därför har världssamfundet utvecklat instrument för att råda bot på dettamissförhållande. 169 är ett exempel på ett sådant. Det är ett folkrättsligtdokument och är korrigerande i den mån de nationella organen i ett land inteförmått att fånga upp ett urfolks rättigheter. Det största hindret för en svenskratificering har tidigare ansetts vara frågorna kring markrättigheter. Det ärframför allt artikel 14 i som skapat oro bland markägareoch ortsbor i norra . Artikeln handlar om markrättigheter.2 Ursprungsfolk - en definitionUngefär av jordens befolkning tillhör olika ursprungsfolk - detrör sig alltså om cirka 250 miljoner människor. Några exempel påursprungsfolk är indianerna i , ursprungsfolken i ochmaorierna på . Dessa folk har ursprungligen levt på ettområde som sedan har "upptäckts", erövrats eller koloniserats av för demfrämmande människor. Många ursprungsfolk har inget som helstinflytande över de beslut som fattas - de har fråntagits rätten att självabestämma över och forma sina liv, rätten till de traditionellalandområdena och rätten till de egna naturtillgångarna. Det är svårt atthitta en enhetlig definition, men många ursprungsfolk har följandekännetecken:- De är ättlingar till dem som levde på territoriet då detta genom erövring,inflyttning eller på annat sätt övertogs av främmande.- De är inte den politiskt dominerande folkgruppen i sin stat.- De är kulturellt skilda ifrån den dominerande folkgruppen.- De uppfattar sig själva som ett ursprungsfolk.Ett av de grundläggande kriterierna för att 169 skatillämpas är att de folk som berörs själva identifierar sig somursprungsfolk eller stamfolk. har ursprungsfolkenstraditionella levnadssätt varit hotade och deras resursbaser harexploaterats. i ett historiskt perspektiv har synen på ursprungsfolkenförändrats i olika faser. Först från förmynderi och nedvärdering av"exotiska kulturer" till skydd mot diskriminering och strävanden motintegration och assimilering. harursprungsfolken själva i allt större utsträckning krävt ett värn för denegna kulturen och en möjlighet att utvecklas utifrån sina egnaförutsättningar. Denna uppfattning har fått starkt stöd internationellt, ochsynsättet präglas nu av att den kulturella särarten värdesätts ochsjälvbestämmande i frågor som rör dem själva ses som ett viktigtinstrument.3 Samerna - ursprungsfolkMot bakgrund av definition av ursprungsfolk är dettveklöst så att samerna i omfattas av konvention nr 169. Samernasjälva identifierar sig som ursprungsfolk, och en samisk befolkning levdei det som är norra innan landet fick sina statsgränser.Riksdagen har också bekräftat samernas ställning som ursprungsfolk år1977. uttalade då att samerna i egenskap av ursprungligbefolkning i intar en särställning.Samer har levt och bott i norra så länge det funnitsmänniskor här. I Sápmi - Sameland - har hedar, myrar och sjöar var derashembygd. Varje plats har sitt namn och sin berättelse. Fångstsamhället är denursprungliga kulturformen i Sápmi och det finns en kontinuitet från de förstaspåren efter människor till jägar- och fiskarfolket som med säkerhet ärsamernas förfäder. I grova drag 10 , har Sápmi varit bebott.Sverige har en samisk befolkning på uppemot 20 000 personer.3.1 Samernas kulturSamernas kultur, i likhet med andra kulturer, kännetecknas av att detfinns egna idéer, värden och normer samt ett eget sätt att se påomgivningen, skapa sammanhang och uttrycka dessa på. Samerna varlänge en bortglömd del av befolkningen i uppbyggnaden av det generellasvenska välfärdssamhället. Självklart har den samiska befolkningen tagitdel av det sociala och ekonomiska välståndet, men samernas kulturellabehov och önskningar negligerades som en generellt ökadjämlikhet förespråkades.Miljöpartiet anser att samerna, samisk kultur och samiskt livsmönstersjälvklart måste accepteras såsom betydelsefulla och värda att utveckla. Detär nödvändigt att samerna får ekonomiskt och ideellt statligt stöd för att såvälodla sitt språk och använda det som ett modernt kommunikationsmedel i taloch i skrift, hemma och i samhället, som att vårda religion, brukskonst, slöjdoch konsthantverk, jojk, berättarkont och vardagliga samlevnadsformer.Samernas egna analyser av den samiska kulturens förutsättningar ochutvecklingsmöjligheter måste vara en utgångspunkt i det svensk-samiskakultursamarbetet. Myndigheterna måste tillsammans med samerna utformade riktlinjer som skall gälla för samhällets stöd till samernas kultur.Stockholms sameförening, som är en av de största, arbetar för attetablera ett samiskt kulturcentrum i huvudstaden. stöderhelhjärtat detta initiativ: anser att bordetillsätta en utredning för att presentera en plan för ett samiskt kulturcentrumiStockholm.4 Tvister i Sameland4.1 RennäringenUrsprung till nutida renskötsel var vildrensjakt omkring föreKristus. tämjdes hela renhjordar och samerna blevrenskötande nomader. I nutid arbetar av den samiskabefolkningen med rennäring. Men trots användning av tekniskahjälpmedel som kommunikationsradio och snöskotrar, anpassasfortfarande verksamheten till renens årscykelbundna levnad. Dennaårscykel delas av samer in i åtta årstider. Den samiska rennäringen är enviktig förutsättning för den samiska kulturen och ett hot mot rennäringenär ytterst ett hot mot den samiska kulturen.Renskötseln är i förbehållen samerna. Renskötselrätten får utövasav den som är medlem i sameby (lag 1993:36). Man räknar med att ca 8 000personer i har renskötselrätt. I statliga utredningar för en hållbarutveckling i landets fjällområden utpekas rennäringen i många sammanhangsom den största faran för fjällen: t.ex. renar som överbetar och åstadkommererosionsskador. För att uppnå en hållbar utveckling i landets fjällområden,dvs. en bärkraftig och ekologiskt hållbar rennäring, krävs en balans.FN:s konferens om miljö och utveckling ägde rum i år1992. Vid konferensen antogs tre grundläggande dokument, nämligenRiodeklarationen om miljö och utveckling, samtskogsprinciperna. , som innehåller 40 kapitel, har i kapitel 26ägnat särskild uppmärksamhet åt betydelsen av ursprungsbefolkningarnasvärderingar, kunskaper och metoder för hantering av naturresurser. Densamiska näringsverksamheten, särskilt rennäringen, är beroende avnaturresurserna, varför en förbättrad resurshushållning behövs för attsäkerställa en positiv utveckling för samisk kultur och samiskt samhällsliv.4.2 Sedvanerätten till renbeteRenbetesmark är en förutsättning för renskötsel, och renskötsel bär enviktig del av den samiska kulturen. Att samernas rättigheter när det gälleratt nyttja mark för renbete, jakt och fiske bygger på urminnes hävd, ochinte på upplåtelser och lagstiftning, har skapat en del av problemet kringmarkutnyttjandet. Att ratificera är ett viktigt steg föratt komma till rätta med dessa problem.För närvarande är 12 samebyar involverade i sju rättsprocesser där densamiska rennäringen ställs mot det svenska skogsbruket i norra gäller i samtliga fall sedvanerätten till vinterbete för renar. De sjupågående processerna kan till slut hamna på en kostnad på omkring 100miljoner kronor. För skogsbrukarna täcks rättegångskostnaderna avförsäkringar. Detta leder till att skogsbrukare även i andra delar av norraSverige påbörjar processer mot samebyar. Det är rennäringen som harbevisbördan i de pågående processerna. Rennäringen ska alltså bevisa att denutnyttjat områden sedan lång tid tillbaka.I och sameby bedrivs renskötsel under vår, sommar ochhöst på renbetesfjällen och på enskildas marker i skogsområdenautanför renbetesfjällen enligt gammal sedvana.Sedvanerätten lagfästes 1886, i samband med att den första renbeteslagenantogs av . Regeringen och tvekade aldrig om hur detvarit tidigare. Ingenstans har meningarna om den samiska sedvanerätten varitså delade, och ihärdigt, som i . Sedvanerättsprocessen iHärjedalen startade . Domen i fastställdes den 21februari 1996. En enhällig tingsrätt konstaterade att samebyarna inte harnågon rätt till renbete på huvuddelen av nuvarande vinterbetesmarker.Processen gällde samernas rätt till vinterbete med ren på privatägd mark. 690markägare hade stämt samebyarna i landskapet med krav på avtal omvinterbetet på berörd mark.Efter fem år av sakframställningar, vittnesmål och pläderingar förklaradetingsrätten att "någon av avtal oberoende rätt till bete med ren till förmån församebyarna ej belastar fastighetsägarna vid berörda fastigheter". Domenöppnar för kommande processer. Domen överklagades och målet fortskrideri hovrätten i . Den första s.k. Härjedalsprocessen har kostatde involverade samebyarna och beräknas kosta likamycket till innan den slutliga domen fälls av ().Samerna har hamnat i en situation där privata markägare, med bistånd avallmänna medel, driver processer mot samebyar, som inte har någonmöjlighet till rättshjälp.Tingsrättens dom i urholkar således det folkrättsliga skydd samernahar enligt artikel 27 i om politiska och medborgerligarättigheter. Samebyarnas sedvanerätt är en överlevnadsfråga för rennäringen.Regeringens ansvar är naturligtvis att på ett lämpligt sätt agera i enlighet medSveriges nationella och internationella åtaganden gentemot samerna.Målet måste vara att säkerställa en grundtrygghet också för rennäringen.Samebyarnas kostnader för processen bör således regleras av allmännamedel.4.3 Den fria småviltsjakten och fisket i fjällenRiksdagen beslutade om att införa ett nyttupplåtelsesystem för småviltsjakt och handredskapsfiske i landetsfjällområden. Beslutet innebar en avreglering av tillståndsplikten och denbärande tanken var att jakt och fiske i fjällområdet skall vara tillåtet ochöppet för alla intresserade. ansökningsförfaranden avskaffades,och med det nya systemet så var det fritt att köpa dygns- och årskort ipraktiskt taget hela svenska fjällområdet med undantag förnationalparkerna.Beslutet om den fria småviltsjakten och handredskapsfisket i det svenskafjällområdet var anledningen till misstroendeförklaring motregeringen och startskottet till en ny samisk rättskamp därSametinget deltar aktivt. Den fria småviltsjakten och fisket är en centralpolitisk fråga för samerna. Det handlar om att försvara grundläggandesamiska livsvärden:- Rätten till trygghet i sin näringsutövning.- Rätten att utnyttja och fördela Sápmis naturresurser.Sametingets styrelse begärde hos regeringen att ta fram ettförslag till förändringar av systemet för småviltsjakt. Regeringen gav idecember 1997 uppdraget att efter samråd med berördamyndigheter och andra intressen ta fram ett förslag till förändringar.Arbetsgruppen presenterade sitt förslag . Den kritiksom riktas mot dagens fria jakt från () och samebyarna har fått stöd i utredningen om Sverigesanslutning till konvention om ursprungsfolk. I utredningenkonstateras att det står i strid med konventionen att samebyarna intesjälva får sköta jakten och fisket i fjällen.4.4 Andra intressekonflikter i renskötselområdenaIntressekonflikterna mellan de olika samhällsaktörerna i norra blivit alltmera påtagliga: De små skogsbrukarna har en ofta svårsituation, klämda mellan storbolagens ekonomiska intressen och konkretnegativ påverkan av renar. Det är, utifrån ILO-perspektivet, tydligt att påmånga områden vägande s.k. "allmänna hänsyn" också kommer ikonflikt med samernas intressen. Det moderna skogsbruket är ettallvarligt hot mot rennäringen, som den av ålder bedrivits.- Stora kalhyggen kan göra ett område oanvändbart för renbete ochmedföra också andra svåra störningar i det känsliga system somrenskötseln bygger på. de gröna kan inte acceptera detta.- Vattenkraftens intressen väger också tungt; en reglering av älvarna kanta bort mark av väsentlig betydelse för renskötseln. de grönavill grundlagsskydda de orörda älvarna och orörda älvsträckorna.- Turismen i fjällen, med åtföljande anläggningar av skilda slag, är intebara av värde för de boende utan kan också på många sätt medföranegativa effekter för samerna.5 Ratificeringen av 169Miljöpartiet de gröna instämmer i huvudsak med SOU 1999:25 (Samerna- ett ursprungsfolk i - Frågan om anslutning till nr 169) mot bakgrund av att den anger en miniminivå för ettsvenskt undertecknande av konventionen.Däremot anser vi att - men senast - skallratificera konventionen. Genom att ratificera konventionen förenar sigSverige med de stater som för en framåtsyftande politik iursprungsfolksfrågor. Att ratificerar konventionen får därmedbetydelse inte enbart för samerna som folk utan främjar på ett positivt ochaktivt sätt möjligheterna att förbättra situationen för ursprungsfolk i helavärlden. måste visa i handling och inte bara i ord att man ärberedd att lösa den samiska frågan. En ratificering av 169betyder i första hand ett officiellt erkännande av samerna som Sverigesursprungsfolk. Särskilda lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som ärviktiga för att skall kunna efterleva bestämmelserna i konventionenkan ut successivt. Vi är väl medvetna om de konflikter som finns, menvi anser att de snarare kan öka än lösas om frågan förhalas genom ytterligarelångbänkar. Det finns nu ingen anledning att dra ut . Den ibetänkandet över 169 bör vara internationellt sammansatt för attsäkerställa en rättvis hantering av frågan och för att undvika kopplingar tillintressegrupper i området. gränsdragningskommissionenarbetar bör domstolsprocesserna angående samebyars vinterbetesrättvilandeförklaras.6 Hemställan6 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om samerna som ursprungsfolk,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om samernas kultur, 23. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rennäringen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om sedvanerätten till renbete,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att ge samerna rimliga ekonomiska resurser föratt klara rättsprocesserna om sedvanerätten till renbete på likvärdigtsätt,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om den fria småviltsjakten och fisket i fjällen,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om andra intressekonflikter i renskötselområdena,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ratificering av 169. 1Stockholm den 2 oktober 1999Per ()()()()1 Yrkandena 1 och 8 hänvisade till KU.2 Yrkande 2 hänvisat till KrU.