mot · GN02N319 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:N319av , ()Utförsäljning av statliga företagSammanfattningStaten bör inte äga bolag och driva affärsverksamhet. Det är en olämpligsammanblandning av uppgifter. anser att det statliga ägandetbör avvecklas. I denna motion föreslås att bolagen säljs.Varför statligt ägande? Huvudfrågan alltjämtobesvaradIdag äger staten 59 företag som har 206 000 anställda och med ettuppskattat samlat marknadsvärde på 300-400 mdr kr. Enligt Riksdagensrevisorer arbetar ungefär 2/3 med lönsamhet som enda officiellt angivnamål. I regeringens skrivelse om "Företag med statligt ägande",1999/2000:20, saknas dock svaret på den mest grundläggande frågan försåväl som dessa 59 företag, nämligen: Varför skall staten allsägna sig åt kommersiell, affärsmässig verksamhet?Med går 1800-talets socialistiskahuvudkrav i gravenDet är särskilt relevant att få svar på den frågan när vi kan blickatillbaka på erfarenheterna av statligt ägande . Kravetpå statligt ägande av produktionsmedlen har under seklet varit det kanskeenskilt viktigaste ideologiska kravet från socialismens ochsocialdemokratins banérförare. I förstatligades produktionsmedlenredan på 20-talet. I de västliga demokratierna ökade det statliga ägandetav produktionsmedlen först under den tidiga efterkrigstiden. nogavtog dock entusiasmen för förstatligande och statligt ägande. När kravetpå statligt ägande hade förverkligats i visade det sig snabbtha varit enklare med socialistisk retorik än det blev med revisionen.Sammanblandningen av statligt ägande på marknadsmässiga villkorvisade sig oerhört problematiskt och har medfört att stater slösat bortenorma summor av skattebetalarnas pengar på olönsamma men politisktpopulära projekt och branscher. I det gamla Sovjetväldet och andrakommunistländer medförde statligt ägande förtryck, ineffektivitet,fattigdom och en förödande miljöförstöring.Slutsatsen man dragit i bl a är attdet ökade statliga ägandet var ett allvarligtmisstag. Staterna drar sig överallt ur ägande av produktionsmedlen. Sekletssocialistiska huvudtanke att statligt ägande av produktionsmedlen skulleupphäva kapitalismens avigsidor gick själv under i konkurrensen medmarknadsekonomins fördelar. Det senaste exemplet är naturligtvis denmakalösa omställningen i . Aldrig i världshistorien har så många lyfts urfattigdom och elände genom att produktionsmedlen i jordbruk och industriförs över från statligt till privat ägande.Regeringen aktar sig för slutsatser eller principerI har regeringen ännu inte dragit några slutsatser av historieneller förmått formulera någon principiell hållning i den stora frågan omnyttan med statligt ägande. Istället för avveckling av statligt ägande skalldet ske en utveckling. Regeringens kompass snurrar såförvirrat att man tror den sitter vid den magnetiska och inte iRosenbad. Är målet måhända en ännu mera "offensiv företagsportfölj" (s5) än ?Även om historiens dystra erfarenheter av statligt ägande lyser med sinfrånvaro i regeringens skrivelse finns dock ett antal försök tillmålbeskrivning. Om man skall ta dem på allvar bortfaller dock motiven förstatens engagemang: "acceptabel avkastning på ?ägarens? statens kapital, ocheffektivt skötta företagatt för skattebetalarnas bästa utöva en såeffektiv förvaltning som möjligt av tillgångarna" (s 6), "att nå bästa möjligalångsiktiga förräntning av ägarens ?statens? kapital med årliga utdelningar påmarknadsmässig nivå" (s 7), och "Det övergripande målet är att maximerarörelseresultatet och minimera kostnaden för kapital"(s 8).Dessa mål är trovärdiga när de skrivs eller yttras av kapitalägare somWallenberg, pensionsfonder, och privata investmentbolag. Men det vilar enrörande och naiv aningslöshet över dessa målformuleringar när man tror attde går att tillämpa på staten som ägare. Det är inte fråga om att "god vilja"skulle saknas hos staten, utan att målformuleringarna inte låtsas om att härfinns ett systemfel: Statens företrädare skall vara medborgarnas ochallmänintressets tjänare, och de saknar därför förutsättningar i form avbelöningssystem, incitament, för att bli en syntetisk statskapitalist. Är t exenminister mycket framgångsrik som syntetisk statskapitalist kan det leda tillförlust av väljare för hans eller hennes regering, som bekant. Hur mångagånger har det inte i och andra demokratier uppstått kollision mellanpolitiska mål som sysselsättning och fackliga maktanspråk, å ena sidan, ochaffärsmässiga avkastningsmål, å den andra, som resulterat i nederlag för målsom affärsmässig lönsamhet?Folkpartiet realistiskt i konflikten mellan politik ochaffärsmässighetTill skillnad från regeringen accepterar att politik ochaffärsmässig näringsverksamhet har olika mål, och att privata företag ochföretagare har ett snävare definerat mål - högsta möjligaföretagsekonomiska lönsamhet! - än vad regering och riksdag måste ha.Erfarenhetsmässigt vet vi också att regeringen möjligen lurar sig själv -men inga särintressen, politiska partier, el dyl. - genom att bygga insystemfelet att staten garanterat kan agera affärsmässigt som ägare. Inteheller förefaller regeringen det minsta medveten om effekterna på övriganäringslivet av statligt ägande, och i historiens ljus att regeringens tal omen "offensiv företagsportfölj" av konkurrenterna bland de privataföretagen måste uppfattas som hot om snedvridning genom öppna ellerdolda stöd. Likaså är omedvetenheten och tystnaden kompakt beträffandes k "moral hazard"-problem vid statligt företagande, som t exbostadsfinansieringsföretaget större risktagande än övrigafinansbolag p g a deras billigare, statsgaranterade, finansieringsmöjlig-het. Det är dessutom allvarligt att svenska (och norska) medborgare avEU-kommissionen, som skett, måste skyddas mot sina egnaregeringar genom att kommissionen tvingat de båda teleföretagen attsälja en del av det nya sammanslagna företaget så att medborgare ochkonsumenter i inte skall skörtas upp genom den dominerandemarknadsposition som regeringarna inte hade haft något emot att det nyateleföretaget fått behålla.Folkpartiet ser tydligt och klart dessa och andra problem förenade medstatligt ägande. Det går inte att driva företag på ett bra sätt med staten somägare. I princip skall därför allt offentligt ägande av företag avvecklas.Skälen är flera:Staten ska inte både vara domare och spelare. I en väl fungerandemarknadsekonomi fyller staten en oundgänglig funktion som stiftare av delagar och regler som ska följas, beslutsfattare om de skatter som ska betalasoch som myndighetsutövare i form av de rättsvårdande och marknads-vårdande instanser som ska se till att reglerna efterföljs. Att på samma gångvara aktör på marknaden blir en orimlig sammanblandning av roller.Marknadsekonomi förutsätter privata ägare. Vi liberaler vill att flermänniskor skall vara ägare av företag. En privatisering av statens ägandeerbjuder en möjlighet att sprida privat ägande av företag till flera.Andra företag diskrimineras. Det finns många exempel på att statligt ochkommunalt ägande snedvrider konkurrensen genom en öppen eller doldsubvention och diskriminerande offentlig upphandling. Därigenom fårprivata företag sämre lönsamhet och expansionsmöjligheter, och någratvingas lägga ned sin verksamhet. Politiskt subventionerade konkurrenterskapar också en extra osäkerhet för privata företag som för sin försörjningenbart är hänvisade till att tillfredsställa kundernas efterfrågan, och som intekan falla tillbaka på att tillfredsställa politiska önskemål.Effektivitet kräver tydlig rollfördelning. Företagsekonomisk lönsamhet ärfint, något att sträva efter, och som skall maximeras. Det är villkoren förprivatägda företag. Målet är glasklart. Med statligt ägande kommer andramål in i bilden som staten som ägare inte kan ducka för: antingen tvingas detstatliga företaget acceptera sämre företagsekonomisk lönsamhet, ibland pågrund av ägarnas politiska önskemål, eller - vilket kan vara lika illa -kommer det alltid att misstänkas att företagsledningen måste ta hänsyn tillstatens bredare mål, och i återkommande krislägen inte tillåtas koncentrerasig på företagsekonomisk lönsamhet genom t ex nedläggning, konkurs,försäljning till annat företag, etc. Det finns alltid en misstanke om att andramål som nationell kontroll, sysselsättning, osv. kommer i spel, samt att statenkan skjuta till medel för att täcka förluster, stödja eller införa de facto-konkurrensbegränsningar som gynnar statliga företag. Det illustrerar kravetpå skilda roller för stat och näringsliv: den vars verksamhet är beroende avgällande regler - företaget - skall inte själv direkt eller indirekt vara medochbestämma vilka regler som skall råda.Skilj på demokratisk styrning av och lönsamhetsstyrning avföretagen. Regeringen skriver i en intressant passus att "lämpligheten avincentivesystem skall undersökas" (s 7). Vi känner alla till debatten om s kfallskärmar. Även om bonussystem ingalunda behöver innebära jättelikafallskärmar tål marknadsmässiga bonussystem sällan offentlig insyn, dels pågrund av intern kritik mot den förda personalpolitiken från dem som ansersig förfördelade, dels att företaget avslöjar affärshemligheter förkonkurrenterna. Det är dock svårt för en politiker att vara neutral i denna typav frågor, som bekant. Detta illustrerar en annan fundamental aspekt isammanhanget: statens göranden och låtanden skall kontrolleras genomöppenhet för insyn för medborgare, media och , dvs ses som en delav det demokratiska statsskicket. Det gäller emellertid inte företag. De ärvarken demokratiskt utsedda, de hanterar inte andras pengar, och företagenär inte heller tänkta att göra det. De skall till lägsta möjliga kostnadtillfredsställa kundernas efterfrågan. Eftersom staten bör vara underkastaddemokratins spelregler blir det med nödvändighet udda och problematisktmed privata företag som inte kan ägas eller ledas efter demokratiskaprinciper. Precis samma principiella problem finns beträffande styrning avsäkerhetspolisen, utrikessekretessen, militära hemligheter, osv. men tillskillnad mot företag är dessa centrala delar av statens uppgifter("nattväktarstaten"), och kan inte knoppas av från statens kropp.Regering och riksdag har viktigare saker att syssla med. Regeringen,staten, har tagit på sig en lång rad viktiga uppgifter som ingen annan isamhället kan eller bör utföra. Regering och riksdag skulle fungera bättre omde koncentrerade sig på dessa uppgifter, och bl a avbördade sig ägandet avföretag, som dessutom privata ägare sköter bättre. Att i offentlig regi skötadessa bolag stjäl uppmärksamhet från det som är det offentligashuvuduppgift: att erbjuda en god vård, ett bra utbildningssystem, ett välfungerande försvar, och en politik för att främja tillväxt och sysselsättning.Genomförandet stegvis i en snabbt växande efter-frågan på svenska aktierDen globala kapitalmarknaden bör kunna erbjuda goda möjlighetertill försäljning av statliga företag till bra priser. Processen att avlastastatsskulden genom att sälja statliga företag skall därför inte behöva störaden inhemska riskkapitalmarknaden, under förutsättning att aktiererbjuds till placerare både inom och utom . -fr o m - finns det extra mycket riskvilligt svenskt kapital somskall placeras i aktier. Premiepensionsdelen av pensionssparandet - ca50-60 mdr kr (??) - skall pensionsspararna förfogaöver och placera. Det kan förväntas sätta en betydande andel av dessamdr kr i aktiefonder inriktade på . Samma sak gäller dereformerade av AP-fonderna, ca 350 mdr kr (??) Det nyaplaceringsreglementet kommer att tillåta att medlen placeras i aktier iväsentligt större utsträckning än idag.De företag som står på listan över försäljning är främst svenska statensandelar i , , , , , ,och . I nästa steg privatiseras helaeller delar av , , , , , , Arlandaoch , , , samt Teracom.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en systematisk utförsäljning av statens företag.Stockholm den 5 oktober 1999Karin ()()()