mot · GM02Bo23 · 1999-05-25 00:00:00 — Motion till riksdagen1998/99:Bo23av m.fl. (mp)med anledning av prop. 1998/99:122 Kommunala bostadsföretagRegeringens förslag om ett tidsbegränsat sanktionssystem föratt motverka utförsäljning eller överföring av pengar frånallmännyttiga bostadsföretag innebär en risk för kollisionmellan två viktiga principer. Å ena sidan det nationellaansvaret för en socialt hållbar boendepolitik, å andra sidanprincipen om självstyrelse.En socialt hållbarboendepolitikBostaden är en social rättighet och bostadspolitiken skallskapa förutsättningar för alla att leva i goda bostäder tillrimliga kostnader. Detta har slagits fast såväl i ett flertalriksdagsbeslut som i svenska åtaganden till FN, t.ex. vidHabitat i . stöderdenna politik.Den svenska boendepolitiken bygger på en uppgiftsfördelning där statensvarar för att det finns finansiella och legala förutsättningar för bostadsbygg-ande och där kommunerna svarar för att kommunens invånare får tillgång tillbostäder. Det kommunala ansvaret och den kommunala kompetensenregleras främst i kommunallagen och socialtjänstlagen.Kommunalt ansvar för boendepolitiken kan definieras på flera olikanivåer. På en mer övergripande samhällsplaneringsnivå skall kommunernaplanera för att det i kommunen skall finnas tillgång till ett varierat utbud avsunda och ändamålsenliga bostäder i olika upplåtelseformer och tillekonomiskt överkomliga priser. Ett viktigt mål är också att motverka segre-gation.Kommunen har också ett mer specifikt ansvar för att kunna erbjudabostäder även till hushåll som själva har svårigheter att göra sig gällande påbostadsmarknaden. Grupper som kan ha det svårt på bostadsmarknaden kanvara ekonomiskt svaga hushåll (t.ex. på grund av arbetslöshet), ungdomarsom ännu inte etablerat sig, psykiskt störda och personer med socialaproblem som kan upplevas som störande av omgivningen.Medel för en socialt hållbarboendepolitik - allmännyttans rollPå nationell nivå har statens medel för en socialt hållbarboendepolitik främst varit att underlättabostadsfinansieringen, tidigare genom ett omfattandesubventionssystem. Detta har dock efter omfattande kritiknästan helt avvecklats och bostäder byggs och finansieras nui huvudsak på marknadens villkor. Staten har också genomlagstiftning ålagt kommunerna ett ansvar förbostadsförsörjningen och genom lagstiftning ombruksvärdeshyror angett ramar för hyressättningen förbostäder.Kommunernas främsta medel för bostadsförsörjningen i stort är detkommunala planmonopolet och i viss mån också markanvisningsrätten. Närdet gäller grupper som har svårt att göra sig gällande på bostadsmarknaden ärdet främst genom bistånd enligt socialtjänstlagen som kommunerna kanagera. Kommunala bostadsförmedlingar spelade också tidigare en stor roll,men deras betydelse har minskat under senare år.De allmännyttiga bostadsföretagen har spelat en stor roll i den socialaboendepolitiken genom att tillhandahålla hyresbostäder i stor omfattning ochtill för de flesta överkomliga priser. Detta har underlättats av att de allmän-nyttiga företagen haft gynnsamma ekonomiska villkor och genom att de inteskall vara vinstgivande. Det är också främst i dessa företags lägenhetsbeståndsom kommunerna har anvisat lägenheter med hjälp av socialtjänstlagen tilldem som inte kunnat få sitt behov tillgodosett på annat sätt.På senare år har dock skillnaden mellan de allmännyttiga och de privatabostadsföretagen minskat. De allmännyttiga företagen har numera ingaspeciella ekonomiska favörer. Krav på att företagen skall konsoliderasekonomiskt, och i många kommuner också på aktieutdelning till ägarna, harlett till ökade krav på ekonomiskt överskott i rörelsen. Därmed är det irealiteten inte längre så stor skillnad mellan de formellt "icke vinstdrivande"allmännyttiga företagen och privata företag med vinstsyfte.De allmännyttiga företagens betydelse som riktmärke för systemet medbruksvärdeshyror torde också ha minskat. Detta eftersom bostadsmarknadenpå de flesta orter i är i balans eller till och med har ett överskott påbostäder. Endast på ett mindre antal platser med stark efterfrågan påbostäder, allra mest utpräglat i de centrala delarna av de största städerna, harnumera de allmännyttiga bostäderna genom bruksvärdessystemet en störrebetydelse som riktmärke för hyressättningen. Just på dessa platser har docksystemet också kritiserats hårt för att sätta konstlat låga hyror, som gettupphov till omfattande svarta marknader och hyresskillnader mellan inner-och ytterområden som inte upplevs som rättvisa.Inte heller de allmännyttiga företagens roll för sociala placeringar är idaglika tydlig som förut. Även många allmännyttiga företag har - till följd avökade lönsamhetskrav och tryck från hyresgäster - börjat ställa hårda kravför att ta emot hushåll med ekonomiska och/eller sociala problem. Det kangälla krav på ekonomiska garantier och andra former av bistånd frånsocialtjänsten, liksom krav på att även andra boendeformer skall hjälpa tilloch ta emot t.ex. särskilt störande hushåll.En socialt hållbar boendepolitik iframtiden?Ovanstående genomgång visar att allmännyttans roll för ensocialt hållbar boendepolitik är lika klar somtidigare. Det är inte längre självklart att ett allmännyttigtbostadsföretag är det främsta medlet för kommunen attbedriva en socialt hållbar boendepolitik. Man kan tänka sigen utveckling där kommunens ansvar för boendepolitikenfrämst tillvaratas genom dels övergripande planering avbostadsförsörjningen, dels genom ansvar för enskilda hushållgenom socialtjänstlagen men där bostäderna i allt väsentligtägs och förvaltas på marknadsmässiga villkor. Detta kräverdå att kommunerna har lagliga möjligheter att kräva att flerfastighetsägarkategorier och andra hyresvärdar änallmännyttan också tar sitt ansvar för hushåll med problempå bostadsmarknaden.Från det perspektivet skulle i förlängningen allmännyttan kunna ha spelatut sin roll och det skulle sakna betydelse om den successivt övergick i annanägo.Å andra sidan skulle en sådan utveckling också innebära risker, särskilt omden sker snabbt, oövertänkt och mer från kortsiktiga ekonomisk/politiskautgångspunkter än baserat på en långsiktigt genomtänkt analys. Sådana riskerkan vara att en stor andel av hyreshusen snabbt omvandlas till dyrabostadsrätter i attraktiva områden och att därigenom segregationen ökar ochmöjligheten att tillgodose behovet för utsatta grupper drastiskt minskar, ominte andra möjligheter att tillgodose behovet utvecklats. Vi kanriskera att få en utveckling, som på många håll utomlands, där kommunenslägenhetsinnehav i stort sett begränsas till sociala bostäder med ökadsegregation som följd. Det är inte heller en önskvärd utveckling.Det finns inga omedelbara och lätta svar på hur statens och kommunernasansvar för den sociala bostadspolitiken bäst skall utformas på enbostadsmarknad som i huvudsak lever på marknadens villkor. Det är enviktig uppgift för den pågående boendesociala beredningen att lämna förslagtill hur ett sådant ansvar praktiskt kan definieras och utformas.Den kommunalasjälvstyrelsenMiljöpartiet värnar den kommunala självstyrelsen och menaratt det är viktigt att beslut fattas på rätt nivå, så näramänniskorna som möjligt. Mot önskemålet att upprätthållaen på nationell nivå förankrad social boendepolitik måsteställas det ingrepp i den kommunala självstyrelsen som de avregeringen föreslagna reglerna onekligen utgör. Denkommunala självstyrelsen måste även innefatta rätten attfatta vad man uppfattar som "fel" beslut, om det är förankrathos en politisk majoritet som ärligt deklarerat sina avsikterföre ett val. I sammanhanget skall också erinras om attMiljöpartiet inte accepterat det ingrepp i den kommunalasjälvstyrelsen som de senaste årens kommunala"skattestopp" innebär.Den kommunala självstyrelsen är dock inte och bör inte heller vara någonabsolut rätt att i alla sammanhang fatta precis vilka beslut som helst utantanke på konsekvenserna för den nationella politiken. Politiken i Sverigeutformas i samspel mellan den nationella och den kommunala nivån, där dennationella nivån främst sätter övergripande mål samt ger ramar och riktlinjeri form av lagar och ekonomiska villkor. Kommunerna svarar sedan förpraktiskt genomförande med betydande möjligheter att utforma lokaltlämpliga lösningar. Detta system fungerar vanligtvis bra, men kan orsakaspänningar om kommunala beslut kan leda till att de nationella målenriskerar att allvarligt åsidosättas. Sådana konsekvenser kan eventuellt befarasför boendepolitiken som en följd av en alltför snabb och icke genomtänktutförsäljning av allmännyttiga bostäder eller bostadsföretag. Konsekvensernakan - om inte andra medel för en socialt hållbar boendepolitik hinnerutvecklas - bli särskilt allvarliga i ett läge och på platser där inslaget avhyresboende och allmännytta redan minskat kraftigt. I den mån ytterligareeller totala utförsäljningar då är ett uttryck för att kommunen inte längre villta något boendesocialt ansvar, blir sådana utförsäljningar också en ange-lägenhet för den nationella politiken och inte minst för många grannkom-muner som i stället kan få överta problemen. Mot den bakgrunden kan inte,enligt mening, det kommunala självbestämmandet drivas sålångt att det ger kommuner möjligheter att i realiteten hoppa av sitt ansvarför den nationella boendepolitiken och bilda egna enklaver vid sidan avdenna politik.En jämförelse kan göras med det nationella ansvaret och kommunernassjälvbestämmande på andra områden, t.ex. skolan. har starktengagerat sig för en ökad mångfald vad gäller både pedagogiska metoder ochdriftformer inom såväl den kommunala skolan som i alternativa skolformer.Detta har - trots farhågor om motsatsen från de borgerliga partierna - lett stark utveckling av antalet friskolor och nya spännande skolformer desenaste åren. Det är en utveckling som vi i allt väsentligt ser positivt på. Manmåste dock vara medveten om att även denna utveckling i förlängningen kaninnebära risker om kommuner utan socialt ansvar skulle missbruka sin frihettill att sälja ut en stor del av de kommunala skolorna och frånhända sigansvaret för elever med problem av olika slag. Även här måste således ettkommunalt självbestämmande ha en yttersta gräns som bestäms av dennationella politiken. Den nationella politiken måste också ha en ytterstasanktionsmöjlighet mot kommuner som inte är beredda att ta sin del av ettnationellt ansvar.Miljöpartiets förslagMot bakgrund av ovanstående resonemang anser Miljöpartietatt staten måste visa en mycket stor restriktivitet medingrepp i den kommunala självstyrelsen. Ett utövande av denkommunala självstyrelsen som riskerar att komma i allvarligkonflikt med uppställda nationella mål - det må gällaboende-, skol- eller någon annan politik - kan dock vara ettmotiv för att söka rådrum genom tillfälliga restriktioner förkommunernas agerande. En förutsättning är attrestriktionerna blir så kortvariga som över huvud taget ärmöjligt och att rådrummet aktivt utnyttjas till att söka merpermanenta lösningar på de problem som har aktualiserats.Miljöpartiet tillstyrker därför regeringens förslag omtillfälliga sanktioner, men med de ändringar ochpreciseringar som framgår nedan.Alternativ för en socialt hållbarboendepolitikRådrummet måste utnyttjas för att snabbt ta fram förslag tilllösningar som på ett mer permanent sätt kan säkra denationella målen på den förändrade bostadsmarknad somtidigare beskrivits och som också ger kommunerna enbetydande frihet att hitta lokala lösningar som passarrespektive kommun. Detta arbete kan föras bland annat inomden pågående boendesociala beredningen och den avregeringen beslutade nya utredningen om utveckling avallmännyttiga bostadsföretag samt utvärdering avbruksvärdessystemet. Det kan diskuteras om även den senareutredningen bör vara parlamentarisk, vilken i så fall börtillsättas omgående. Regeringen kan också komma attbehöva vidta andra åtgärder för att snabbt ta fram ett brabeslutsunderlag.Viktiga frågor att studera och lämna förslag till är enligt Miljöpartietsuppfattning bland annat:- Hur säkerställa att det i alla kommuner finns ett varierat utbud av olikaslags bostäder och upplåtelseformer till rimliga priser som passar olikakonsumenters skilda önskemål?-- Hur undvika att vissa kommuner ställer sig utanför den nationellaboendepolitiken genom att bilda "enklaver" där man inte tar en rimlighänsyn till utsatta gruppers bostadsbehov?-- Hur finna medel för kommunerna att uppfylla kravet på en socialthållbar boendepolitik för utsatta grupper där olikafastighetsägarkategorier och företag tar ett ansvar, inte baraallmännyttan?-- Hur finna medel att utveckla självförvaltning inom hyresrätten, t.ex.genom kooperativ hyresrätt och genom översyn av skatteregler.-- Hur skall en kvalitetssäkring av det sunda boendet kunna genomförasöver hela bostadsbeståndet?-Tidsgränsen för sanktionernaEftersom sanktioner av den typ som föreslås alltid innebärett ingrepp i det kommunala självstyret får de inte göraslängre än absolut nödvändigt, och tiden måste användaseffektivt till att arbeta fram permanenta lösningar som kanersätta de tillfälliga restriktionerna. Tyvärr har så inte sketttidigare. infördes tillfälliga restriktioner framtill 31/12 1997 mot viss försäljning av allmännyttigabostäder med en sanktion att annars gå miste om räntebidrag.Även då var motivet att man skulle få rådrum att utarbetamer permanenta lösningar. I en andra omgång förlängdesdessa restriktioner till och med utgången av 1999. Tyvärrtycks mycket litet ha gjorts för att utnyttja rådrummet, ochdet är en orsak till att det nu finns en skepsis mot enytterligare förlängning.Miljöpartiet förordar mot den här bakgrunden att restriktionstiden sätts såkort som möjligt och att regeringen lägger upp det pågående utrednings-arbetet så att förslag hinner tas fram och beslutas av inom dennatid. Vi förordar därför att restriktionerna skall tillämpas på ägarförändringaroch beslut om att träda i frivillig likvidation till och med den 30 juni 2001och på utdelningar och aktieägartillskott till och med den 31 december 2001.RetroaktivitetBeslut med retroaktiv effekt bör så långt möjligt undvikas.Lagrådet har avstyrkt sanktioner med retroaktiv verkan. Vianser att restriktionerna skall tillämpas från och med dagenefter den dag då riksdagsbeslutet fattas.Möjligheten till utdelningI propositionen föreslås att sanktioner skall inträda om ettallmännyttigt företag till ägaren betalar ut utdelning somöverstiger en skälig avkastning motsvarande normal årsräntapå ursprungligt aktiekapital. Denna gräns är enligtMiljöpartiets mening alltför snäv, eftersom det ursprungligaaktiekapitalet i allmännyttiga bostadsföretag ofta kan varamycket lågt. I andra sammanhang definieras begreppet "utanvinstsyfte" på ett något annorlunda sätt. För helstatliga såkallade ändamålsföretag inom fastighetsförvaltningen har detansetts att en avkastning motsvarande statsobligationsräntanmed ett påslag på beräknat på bolagets egnakapital är skälig.Miljöpartiets uppfattning är att sistnämnda definition av begreppet "utanvinstsyfte" är väl avvägd och att en reducering av det generella statsbidragetska ske först om utdelningen överstiger denna nivå.Regler för dispensRegeringen föreslår att det skall finnas en möjlighet att helteller delvis befria kommunen från en minskning avstatsbidraget. Regeringen anger tre situationer när så skullekunna ske: vid nödvändig ekonomisk rekonstruktion avföretaget, då kommunen befinner sig i en allvarligekonomisk situation och i "andra situationer". Dessaangivelser är enligt vår mening mycket allmänt hållna ochbäddar för en betydande osäkerhet i regeltillämpningen.Regeringen bör därför utarbeta närmare riktlinjer för hur reglerna skalltolkas och tillämpas och redovisa dessa för . Framtagandet avriktlinjerna bör göras i nära samverkan med Kommunförbundet.Möjligheter att införa ökat rådrum ikommunalt beslutsfattande?Principen om självstyrelse bör balanseras medkrav på att vissa viktiga beslut som i praktiken äroåterkalleliga inte snabbt skall kunna drivas igenom av småmajoriteter. I detta ärende vill regeringen införa en visströghet mot sådana beslut. Ett alternativ eller komplementtill att staten ålägger kommunerna sådana restriktioner skullekunna vara att det byggdes in en viss tröghet mot denna typav beslut i det kommunala beslutsfattandet, på samma sättsom finns i t.ex. när det gäller ändringar igrundlagen. En regel i kommunallagen skulle t.ex. kunnainnebära att vissa kommunala beslut med stor räckvidd ochsom inte kan återställas skulle kräva en kvalificerad majoritet(t.ex. 2/3-delar) vid ett beslutstillfälle, eller två beslut medenkel majoritet med ett kommunalval emellan. Miljöpartietanser att det vore intressant att utreda för- och nackdelar meden sådan ordning. Det skulle lämpligen kunna utredas ianslutning till andra diskuterade förändringar avkommunallagen.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om alternativ för en socialt hållbar boendepolitik (avsnitt 3.1),2. att beslutar om en kortare tidsbegränsning av sanktionerna ienlighet med vad i motionen anförts (avsnitt 3.2),3. att beslutar att sanktionerna skall börja tillämpas från dagenefter beslut i (avsnitt 3.3),4. att beslutar att skälig utdelning, utan att sanktioner inträder,skall beräknas på det sätt som anges i motionen (avsnitt 3.4),5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att, efter samråd med , precisera kriterierna förnär dispens från sanktionerna skall kunna ges (avsnitt 3.5),6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utredning av alternativa sätt att skapa rådrum i kommunaltbeslutsfattande (avsnitt 3.6).Stockholm den 25 maj 1999Helena ()()Per ()()()