mot · GN02Kr317 · 1999-10-05 00:00:00 — Ett bra sätt attstimulera inköp och betalningar av etablerade konstnärer är att tillåta företagoch institutioner att göra avdrag i bokföringen för konst- och konsthantverksom inköps till deras lokaler eller beställs till utförande i en lokal.Kultursponsringen gynnar både kulturutövare och näringsliv. Etableradekontaktnät mellan näringsliv och konstnärer ger ömsesidigt utbyte.Många av våra konstnärer hör till de högst utbildade men har trots det, delägsta lönerna. I stället för att öka mängden arbetsmarknadsåtgärder måstevåra konstnärligt utövande yrkesmän och kvinnor ges bra villkor som gör detmöjligt för dem att leva av sitt arbete i stället för att bli bidragsberoende.Detoffentligas satsningar på konst skall inte ske via arbetsmarknadspolitikenutan till direkt arbete åt konstnärer. För de konstnärer som är arbetslösa skallstödinsatserna riktas till dem som är professionellt verksamma och inte tilldem som engagerats i kulturverksamheter via exempelvis just arbets-marknadspolitiken. I proposition 1997/98:89 skriver regeringen att vissaåtgärder bör vidtas för att begränsa mottagargrupper av arbetsmarknads-politiska åtgärder på kulturområdet.Den obalans som råder på området beror också på överetablering avkonstnärer varför en minskning av utbildningsplatserna för konstnärligautbildningar är önskvärd. Man bör se över och koncentrera utbildningarna såatt de anpassas efter den svenska marknaden.Konstnärer beskattas som andra egenföretagare. De betalar egenavgifter påsamma sätt som andra självständiga yrkesutövare. Konstnären som säljer entavla, musikern eller skådespelaren som erhåller ett gage eller författarensom erhåller royalty arbetar alla under speciella förutsättningar. Bakom varjeframträdande eller produkt finns ofta mycket långa perioder av studier ellerövning innan arbetet kan resultera i en inkomst. Detta måste kunna vägas invid beskattningen. Det är viktigt att kulturskapare möts av generositet vidbedömning för rätt till avdrag för genomförda studieresor och andrakostnader.Det är realistiskt att många av dem som är konstnärligt verksamma -åtminstone för - utövar denna verksamhet på deltid och att den reste-rande tiden fylls med annan yrkesverksamhet. Det finns flera metoder,främjande av uppdragsverksamhet, nya skatteregler för konstinköp ochkanske en justering av bokmomsen m.m. som skulle ge fler chansen att för-sörja sig på sitt skapande.Kulturstipendier eller s.k. konstnärsbidrag skall berättiga tillpensionspoäng även för tillfälliga arbetsstipendier och projektbidrag.Långtidsstipendierna bör kortas så att fler konstnärer kan komma i åtnjutandeav stipendierna.Den individuella visningsersättningen skall fördelas på ett sådant sätt attalla yrkesverksamma konstnärer som uppfyller rimliga kvalitetskrav skallkunna komma i fråga. Vi anser att medlen skall fördelas av och avvisar förslaget att BUS skall ges myndighetsstatus. Det kanockså finnas anledning att pröva BUS ställning när det gäller förmedlingenav vidareförsäljningspengarna mot bakgrund av deras höga utdebitering avadministrationskostnader.Konkurrensverket har i sin rapport på bild- och form-konstområdet gett en beskrivning av konstmarknadens struktur och beteen-den, inklusive formerna för den offentliga bidragsgivningen, samt analyseratde identifierade konkurrensproblemen. Vi anser det synnerligen angeläget attresultatet av undersökningen utnyttjas vid offentliga organs handläggning avärenden som rör bild- och formkonstområdet och som vägledning förreformering av regelverket på detta område.Vår uppfattning sammanfaller i stort med konkurrensverkets analys. Dekorporativa inslagen i samhällets olika organ för stöd åt kulturskapare urallmänna medel måste upphöra. Även inom konstområdet måste lagen omoffentlig upphandling följas och onödig direktupphandling undvikas.Dessutom måste de civilrättsliga frågetecknen kring lagen (1960:729) omupphovsrätt till litterära och konstnärliga verk utredas och klarläggas. Vi slårvakt om det upphovsrättsliga skyddet för alla former av konstnärliga verkoch kan därför inte acceptera att de organ som finns för att bevaka dettasätter kollektivets intresse framför den enskildes rättigheter.Regeringen har överenskommit med m.fl. om attbiblioteksersättningen för skall vara , vilket är en höjningmed . Ingen förändring av reglerna föreslås. Det betyder att statistiskastickprov från cirka 100 folkbiblioteks utlåning ligger till grund förfördelningen av av ersättningen som totalt uppgår till 112miljoner kronor. Resten kallas för fondens fria del och kan enligt regeringenbetraktas som en solidaritetsfond. Vi motsätter oss detta tydliga exempel påatt kollektivet sätts framför den enskilde individen. Det minskar påtagligtmöjligheten att "basera sin försörjning på ersättning för utfört konstnärligtarbete" (prop. 1999/2000:1, utgiftsområde 17, sid. 88). Det etableradesystemet för solidaritet mellan enskilda individer kallar vi i försocialförsäkringar som bekostas med skatter och arbetsgivaravgifter. Att gebidrag till upphovsrättsorganisationer kan inte heller anses vara en statliguppgift. I så fall vore det naturligare att ge bidrag till alla de småföretagaresom tvingas sköta statens uppbörd av mervärdesskatten.Vi föreslår att regeringen tillsätter en utredning med uppdragatt föreslå nya regler för biblioteksersättningen. Vi vill att enstörre del av ersättningen skall tillfalla författaren, utanmellanhänder och med en betydligt lägre minimigräns.Dessutom bör ersättningen baseras på den faktiskautlåningen från alla bibliotek med datoriserad registrering.De korporativistiska inslagen i fördelningen av pensioner,stipendier och bidrag måste minska.KulturmiljönEn viktig statlig uppgift på kulturområdet är att skydda ochbevara värdefull kulturmiljö. Detta gäller bådelandskapsvård och bebyggelse. På många håll har dessvärreförstöringen av kulturskatter nått en sådan omfattning attmånga kulturminnen inte kan räddas. Det gäller också mångaäldre stadsmiljöer som i stor utsträckning raserades under1960-talet. Skulpturer vittrar sönder, underhållet av kyrkoroch kyrko- konstskatter försvåras och fördyras för varje år.SESAM-projektet som anvisade medel till underperioden /96 t.o.m. för att åtgärda den storamängd föremål som tillvaratagits men som inte konserveratseller registrerats var en värdefull insats. kvarståromfattande behov vad avser vård, digitalisering ochförbättrad tillgänglighet. Inte minst konserveringsarbetetkräver stora resurser. De konservatorsresurser som finns hosolika huvudmän bör om möjligt samordnas så att arbetetorganiseras så effektivt som möjligt. Vi vill särskilt påminnaom att detta är väsentligt mot bakgrund av svenska kyrkansfrigörelse vid det kommande årsskiftet. Vi avvaktar denaviserade särskilda skrivelsen från regeringen om innan vi tar ställning till hur arbetet i fortsättningenskall bedrivas.På många håll finns fornlämningar som snabbt måste undersökas. Inteminst de senaste årens stora satsningar på infrastrukturen har lett till attmängder av nya fornlämningar blivit kända. Det är viktigt att de utgrävningaroch undersökningar som genomförs sker under en strikt vetenskapligkontroll. Detta kan emellertid utföras av företag med dokumenterad kompe-tens som efter anbudsförfarande får genomföra undersökningarna. och allmänna råd på arkeologiområdet som RAÄmeddelat har ännu inte fått det förväntade genomslaget hoslänsstyrelserna. Man kan snarare tala om att det motarbetats av vissalänsstyrelser.Som en följd av de senaste årens intensiva undersökningsverksamhet finnsen stor mängd obearbetat material, både hos ()och hos olika länsmuseer. när själva utgrävningsverksamheten minskarmåste insatserna inriktas på att de gamla undersökningarna dokumenterasoch rapporteras. Det är en riktig åtgärd från RAÄ att tillse att resultaten avundersökningarna integreras bättre i den akademiska forskningen. Åretsbudgetproposition lämnar inga upplysningar om hur arbetet med deneftersläpande rapporteringen har fortskridit.Ansvarsfördelningen inom kulturmiljövården präglas av stor osäkerhet.Det skulle vara önskvärt med ett klargörande av ansvarsfördelningen mellanden centrala myndigheten, länsstyrelser, regionala och lokala museer samtmed en precisering av villkoren för statsbidrag. RAÄ skulle kunna fungerasom en ren sektorsmyndighet utan egna omfattande genomföranderesurseroch med möjlighet att genom avtal med olika intressenter åstadkomma ettaktivt kulturmiljöarbete. I en förlängning aktualiseras möjligheten att slåsamman RAÄ och till en miljömyndighet. Ansvaret för debesöksmål som ligger under RAÄ kan lämpligen överföras till lokalaeller regionala huvudmän.I den tänkta strukturen skulle länsstyrelserna då utöva den regionalamyndighetsfunktionen och sköta upphandling och kontroll av olika insatser.Länsmuseernas roll som och förmedlare av information omforskningsresultat kan renodlas liksom övriga regionala och lokala museers.Statsbidraget till länsmuseerna och andra museer som RAÄ sluter avtal medkan då ses som två oberoende delar, dels den som f.n. förmedlas av Statenskulturråd, dels den som avtalet med kan medföra.Landsantikvariefunktionen kan genom att den får sitt statsbidrag direkt frånRAÄ frigöras från museerna och ges en bred folklig förankring. Detengagemang som många människor visat för hembygds-föreningarnas arbete har inneburit en stor och på många håll ökandeefterfrågan på den expertis som landsantikvarierna kan erbjuda. Det är viktigtatt dessa kontakter kan utvecklas och att hembygdsföreningarnas insatser förkulturmilöjövården fokuseras på de viktigaste områdena.Sverige måste ha tillgång till personal med kunskaper om äldrematerialteknik och byggnadsteknik. Åtgärder måste vidtas för att stärkautbildningen i byggnadsvård, äldre byggnadsteknik och materialframställ-ning. Många privatpersoner övertar nu äldre bebyggelse som fritidshus.Åtskilliga av dessa har en stark önskan att bevara sina byggnader i ursprung-ligt skick. Det är viktigt att det sprids kännedom om att det också finnsprivata initiativ på detta område liknande det somskapats i Gysinge.Det är otillfredsställande att det fortfarande inte har kommit något förslagom strukturen på museiområdet. I propositionen anges att regeringen avseratt i budgetpropositionen för lämna en redogörelse för det pågåendearbetet med en översyn av strukturen. Vi kan alltså inte ens då vänta oss ettfärdigt förslag. På många områden är behovet akut. Friluftsmuseernasstruktur måste få en lösning. borde redan ha fått ställning somansvarsmuseum inom detta verksamhetsområde. Den nuvarande förvirringendär begreppen statliga museer, centrala museer och ansvarsmuseerförekommer sida vid sida måste också snabbt få en lösning.I en ny struktur skulle de nationella uppdragen kunna utökas till att gällaflera verksamheter som finns spridda över landet. Staten träffar ett relativtdetaljerat avtal med den institution som har bäst kompetens för uppdraget,oavsett huvudman och geografiskt läge, om att den ikläder sig samordnings-och ledaransvaret för en viss sektor. Avtalet bör göras tidsbegränsat. Ettexempel bland många inom den ovan aktualiserade friluftsmuseisektornkunde vara i , som nyligenföreslagit som innehavare av ett nationellt uppdrag.Renodla statens ansvarKulturpolitiken står inför ett strategiskt vägval som gällerinriktning, långsiktighet och ansvarsfördelning. Det statligaansvaret bör tydliggöras.Följande principer anser vi skall vara vägledande i detta arbete: Allaregioner skall ha möjlighet att erbjuda levande musikteater. Ett litet antaldansscener skall få del av statligt stöd och bedriva regional turnéverksamhet.På motsvarande sätt kan staten förklara sig ta ansvar för ett antal symfoni-och kammarorkestrar, så placerade att hela landet kan få rimlig del av ettvitalt musikutbud. De regionala musikstiftelserna kan då fokusera sinainsatser på att sprida och förmedla musikaliska upplevelser. Staten har ettsärskilt ansvar för väsentliga delar av det nationella kulturarvet. Detta skallbevaras, utvecklas och föras vidare. Det innebär att statens ansvar gäller enrad institutioner på olika områden, t.ex. nationalscenerna, arkiv och vissamuseer.Liksom regeringen (prop. 1999/2000:1 utgiftsområde 17, sid. 53) anser viatt "det är i första hand huvudmännen som har ansvaret för att det skapaskonstnärligt och ekonomiskt hållbara lösningar på institutionernas problem".Vi instämmer också i att "det är ingen realistisk bedömning att staten, medbibehållet fullt ansvar för nationalscenerna och övriga riksinstitutioner,skulle ha möjlighet att överta en del av de regionala huvudmännens ansvarför det pågående förändringsarbetet". Genom dessa tydliga signaler tas ettförsta steg mot en förbättrad ansvarsfördelning t.ex. på teaterområdet.Ansvaret för de teatrar som inte är nationalscener bör tas över av deregionala huvudmännen. Kostnaderna för de fria teatergruppernas turne-rande, speciellt med föreställningar som riktar sig till barn och ungdom, kan iökad utsträckning överföras till arrangörsledet, som då blir mottagare av destatliga, regionala eller kommunala bidragen på detta område. I dettasammanhang kan det vara lämpligt att påpeka att en betydande del av detstatliga stödet till folkbildningen i praktiken är ett arrangörsstöd till lokalastudieförbundsavdelningar som anordnare av olika kulturaktiviteter.Dessutom bör staten klargöra att all biblioteksverksamhet utom de statligaforskningsbiblioteken är kommunernas ansvar.En viktig del av kulturförmedlingen ligger i statens ansvar förutbildningen. I de läroplaner som gäller för har målen ochskolans ansvar för utbildningen lagts fast. Ämnen och avsnitt som harsärskild betydelse från kultursynpunkt har formulerats tydligare. ämnen som svenska eller historia.Kulturens finansieringHuvuddelen av kulturutgifterna - - betalasredan i dag av de enskilda människorna. Detta faktumkontrasterar starkt mot den bild som ofta förs fram omkulturverksamhetens förutsättningar. Här förs diskussionensom om ingen kultur kunde existera utan offentliga bidrag.Högt skatteuttag leder inom kulturområdet - liksom inom andra områden -till att det allmänna genom bidragsgivning får kompensera för det högakostnadsläget. Väsentliga delar av kulturen blir därmed beroende av"sponsring" som bygger på politiska beslut, vilket skapar beroende ochosäkerhet. Detta fenomen drabbar i praktiken all kulturverksamhet. Fåaktiviteter kan av egen kraft fungera på den marknad som efterfrågan skaparnär en så stor del av köpkraften dragits in skattevägen. För att få stadga inomkultursektorn med avseende på uppföljningen gentemot kulturpolitiska målpå olika nivåer och därmed följande bättre ekonomisk ordning bör alla anslagi framtiden bygga på klara avtal mellan anslagsbeviljande instans ochutförande institution. Således bör ett kommunalt kulturprogram ligga tillgrund för ett avtal mellan ägaren (kommunen) och t.ex. den kommunalateatern. På samma sätt bör relationen vara mellan staten och en regionalhuvudman eller institution.Kulturen borde vila på flera finansieringsvägar. I första hand måste deenskildas avgifter utgöra ett viktigt bidrag till verksamheten. Enskilda kanockså bidra i form av medlemskap i kulturföreningar etc. Andra bidrag kankomma från företag och institutioner, antingen som direkta bidrag till vissverksamhet eller som bidrag till fondavsättningar. Slutligen måste en del avkulturverksamheten finansieras genom offentliga bidrag.Vi förordar att möjligheter skapas för såväl lokala och regionalakulturfonder som en eller flera centrala fonder och att Stiftelsen framtidenskultur återfår sina ursprungliga uppdrag och möjligheter. Detta främjarmångfalden både vad gäller idéer och finansieringsmöjligheter. Centralafonder kan utformas som en "Svenskarnas kulturfond" dit man kantestamentera och donera medel, liksom att av de medel som tillfallerAllmänna arvsfonden även en sådan fond skulle komma i fråga. En annanform av organisation som skulle kunna gynna vården av våra kulturmiljöervore en motsvarighet till den brittiska "", till vilken bådeoffentliga och privata medel skulle kunna lämnas. Där kan ett hus eller enegendom tas över av , som är en privat fornminnes- ochnaturskyddsorganisation. Ägaren bidrar med en donation som skall täcka endel utgifter. Ägaren och dennes familj får bo kvar i huset, men skall igengäld vara villiga att öppna det för allmänheten. skall vårdaegendomen och kan vidta åtgärder för att bibehålla dess karaktär. Målet ärinte att skapa museer, utan att bibehålla levande hem. Endast egendomar varsarkitektur eller historia är av intresse och vars ekonomiska framtid är säkradkan accepteras.Stiftelsen är oberoende av staten och finansieras genom donationer, gåvor,arrenden, försäljning, m.m. samt inträdesavgifter, som är den viktigasteinkomstkällan. Man har två miljoner medlemmar. Av stor betydelse är deinsatser som görs av frivilliga krafter. De fungerar som guider, skötersouvenirförsäljning m.m. Man accepterar också statsbidrag och har fåttanslag för bevarande av vissa egendomar. Som välgörenhetsorganisation harman vissa skattelättnader, undantag från kapitalvinstskatt, gåvoskatt ocharvsskatt.Vi förordar att man i skall kunna teckna vårdavtal mellanmyndigheter, företag och fastighetsägare som ger ägarna rätt till avdrag påfastighetsskatten mot att de vårdar de byggnader, parker, broar och andraanläggningar som har kulturhistoriskt värde.Vi har i olika sammanhang föreslagit att AB delas upp så attde spel som låg hos AB Tipstjänst överlåts på det sätt som beslutades avriksdagen . Vi menar dessutom att övriga spel som tidigare låghos bör överföras till en stiftelse, vars uppgift blir attpåolika kulturella verksamheter fördela det överskott som uppkommer, efteravdrag för en koncessionsavgift till staten som motsvarar en tidigaregenomsnittlig nivå och de skatter som inlevererats. Ökade intäkter av speletkommer därmed att tillfalla kulturområdet och framför allt föreningslivet.Beslut om bidrag kommer oftast via en enda offentlig kanal. Detta hindrarförnyelse och verkar hämmande på utvecklingen, utan att detta i och för sigär handläggarnas avsikt. Det är därför fel och en fara för kreativitetensmöjligheter när nu ytterligare uppgifter läggs på . Änallvarligare blir det då också bereder och handläggeransökningarna åt Stiftelsen som bildades genom medel från de tidigarelöntagarfonderna har fått i uppgift att dela ut stöd motsvarande70 penningvärde. Avsikten med dennalösning var att ett betydande extra tillskott skulle komma kulturområdet tilldel under denna tid.Senare har det visat sig att stiftelsen beskattas med betydande belopp vilketminskar möjligheterna till utdelning. Vidare har diskuterats möjligheterna attvärdesäkra stiftelsekapitalet och därmed permanenta stiftelsen somden årliga utdelningen ytterligare minskar. I kombination med en betydandebeskattning blir detta inte ett realistiskt alternativ om den ursprungligamålsättningen för stiftelsen skall gälla.Regeringen utnyttjade möjligheten efter regeringsskiftet att utse enmajoritet av ledamöterna och bytte ut stiftelsens styrelse. harstyrelsen genom direkt personsamband knutits till ochregeringens organ, . Förändringen är därför olycklig förkulturlivet. Stiftelsens oberoende måste därför ifrågasättas.Under förberedelserna för "Kultur i hela landet" togs mera än dubbelt såmycket medel ur stiftelsens fond som staten bidrog med och vidgenomförandet styrde man på samma sätt stiftelsens utbetal-ningar. Regeringens agerande strider direkt mot strävan efter pluralism ochutgör därmed ett hinder för ett rikt kulturliv. För kulturverksamheten, liksomför forskningen, är flera finansieringskällor förutsättningar för vitalitet.Såvälforskning som kulturverksamhet kan utmana rådande värderingar.Socialdemokraternas politik banar väg för likriktning av en typ som förtanken till styrsystem som övergivits i nästan alla länder.Under senare år har kultursponsringen ökat. Många företag har funnit attkulturverksamhet är en värdefull kanal för att nå kunder och för att geanställda en kulturupplevelse. Också andra - t.ex. vänföreningar - bidrar tillekonomiska insatser av olika slag. På många håll saknas dock organisationersom på ett effektivt sätt kan ta tillvara intresset för kultursponsring,enskildagåvor eller testamentsförordnanden med kulturell inriktning. Det är angelägetatt nya möjligheter skapas för alla som så önskar att bidra till svensktkulturliv. På andra områden har stora fonder byggts upp av enskilda medel.Som ett exempel vill vi nämna Föreningen kultur & näringsliv. Det är ettsamarbetsforum för företag, kulturinstitutioner och näringslivsorganisationermed intresse för och erfarenhet av kultursponsring av närliggande områdensåsom miljö- och naturvård, forskning och utbildning. Föreningens ändamålär att ta tillvara medlemmarnas intressen i sponsringsfrågor beträffandekultur och näraliggande områden.Kultursponsringens skattesituation präglas fortfarande av stor osäkerhet.Om inget annat hjälper måste regeringen ta initiativ till en förtydligandelagstiftning.En fond för kulturellförnyelseVi föreslår också att det inrättas en fond för kompletterandestöd av kulturverksamhet. Fonden skall kunna ge bidrag tillalla former av kulturyttringar. Stöd bör utgå med sammabelopp som genom enskildas bidrag eller sponsorsinsatsermobiliserats för verksamheten ifråga. Fonden skall icke bidratill att finansiera verksamheter som på annat sätt erhållitoffentliga bidrag.Fondens ändamål bör vara att stödja det nyskapande inom allakonstområden. Den skall ej kunna ta över finansiering av befintligverksamhet. Sökande kan vara institutioner, föreningar, enskilda konstnärereller projektgrupperingar som mobiliserat resurser efter de kriterier viangivit. Med den föreslagna ordningen uppnås en "hävstångseffekt" som kantillföra kulturområdet nya resurser.Fondens styrelse bör bestå av personer utan politisk bindning och utanbindning till någon särskild del av den kulturella verksamheten. Staten tillförmedel som förbrukas i takt med att stöd beviljats. Det årliga stödet börinledningsvis uppgå till 100 miljoner kronor.Vi föreslår att denna "dubbleringsfond" för kulturella ändamål inrättas ienlighet med de intentioner som här redovisats.Ungdoms-, idrotts- ochfolkrörelsefrågorUnder uppväxttiden läggs grunden för den hälsosituationsom möter senare i livet. En god fysik skapar ett allmäntstörre välbefinnande, ger bättre arbetsförmåga, till frommasåväl för den enskildes som samhällets ekonomiskautveckling. Därigenom görs också stora ekonomiska vinstergenom väsentligt minskade kostnader för hälso- ochsjukvård. Idrottsaktiviteter kan ge en höjd livskvalitet både iungdomen och i högre ålder.Trots allt ekonomiskt stöd och alla bidrag som utgår till idrottsrörelsen,utförs den viktigaste delen av arbetet på just barn- och ungdomssidan avmånga eldsjälar och frivilliga krafter. Här visar många att de tarföräldraansvar och ett vuxenansvar även för andras barn. Säkerligen lederdetta till de bästa resultaten och skapar den stämning av kamratanda ochkontakter över generationsgränser som bör prägla folkrörelser av dennakaraktär. Det gäller alltså för samhället att uppmuntra alla ideella krafter somlägger ner så mycket arbete på våra barn och ungdomar. Det är det allmännasuppgift att stödja och underlätta - inte att styra och ta över.Liksom många andra rörelser har idrottsrörelsen rekryteringssvårigheternär det gäller ledare och tränare. Desto viktigare är det då att man ser tillattregler för skatter, bilavdrag etc. utformas så att de inte utgör hinder för demsom är beredda att ställa upp ideellt för vår unga generation och offra sinlediga tid och och under semestrar. Det bör ävenundersökas och övervägas om inte ledarskap inom idrotten kan meritvärderasoch därmed ytterligare höja värdet av ledaruppdrag inom idrotten.Idrotten kan också befordra en bättre livsstil hos den uppväxandegenerationen. Många har genom sport och idrott lyckats att ta sig upp till enbättre tillvaro ur en social situation med negativa förtecken. Det visar sigt.ex.