mot · GM02Fö6 · 1999-03-24 00:00:00 — Denna utveckling är också väsentlig för att fortsattengagemang i säkerhet skall framstå som relevant och berättigat iamerikanska ögon och därmed för vitaliteten i den transatlantiska länken.När nu i ökande grad deltar i internationellt säkerhetssamarbeteoch inriktar försvarsmakten mot internationella uppgifter, handlar detta inte iförsta hand om säkerhetspolitisk välgörenhet. Det handlar inte heller om atthitta motiv för eller sysselsättning åt försvarsmakten. Det handlar i hög gradom att främja svenska nationella intressen och att få inflytande över densäkerhetspolitiska utvecklingen i omvärlden.Sverige har som ett litet land särskilt starka intressen av en internationellordning som är både rättvis och fungerande, av att förändringar går i rättriktning och av en säkerhetsordning som binder samman. Genom attfrämja dessa mål kan vi också aktivt medverka till att förhindraåternationalisering av säkerhet. En sådan åternationalisering skullevara förödande för . Genom att aktivt deltaga i militärt samarbetemed de nordiska länderna och övriga länder kring kan dettaförsvåras.3.5.3 Aktivt agerandeSverige strävar efter att vara en aktör på den internationella scenen, att på-verka skeendet. I dagens läge fordrar detta att vi har vilja och förmåga attdeltaga i internationella militära insatser på olika sätt.Tanken att vi skulle avstå från att påverka situationen i vår omgivning ochi stället spara våra krafter för ett invasionshot av traditionellt slag är envillfarelse på flera plan. Det behöver inte finnas en motsättning mellaninternationella insatser och försvaret av vår egen självständighet och vårtnationella fortbestånd. Detta gäller kanske särskilt för vårt närområde ochsäkerheten i , där gränsen mellan vad som kan sägas utgöranationella och internationella insatser är - om uttrycket tillåts - flytande.Attvi kan försvara är en förutsättning.Sverige har mycket starka intressen i närområdet såväl ekonomiskt,politiskt och kulturellt som mänskligt, men också strategiskt och militärt. Enblick på kartan borde exempelvis säga oss att det är en geopolitisk vinst avhistoriska dimensioner för vårt land att de baltiska staternas självständighetfrån nu uppfattas som lika självklar som numera är och attderas återkomst till måste varaktigt säkras. Likaså har vi starkaintressen av att de stora västmakterna alltfort är engagerade i vår regionsframtida säkerhet. Fortsatt starkt amerikanskt engagemang i iallmänhet och i synnerhet är ett vitalt svenskt intresse. Dentransatlantiska länken är fortfarande avgörande för säkerhet.Om vi tillämpar en bred definition av vad som utgör internationellainsatser, och det finns goda skäl för att inte begränsa sig till bara olikatyperav fredsfrämjande operationer, så vore det mycket märkligt om vi tvekadeinför svensk medverkan i just den region där våra egna intressen kanske ärsom starkast.Ett gott exempel på en typ av internationell militär insats av stor betydelseför regionens och säkerhet, som har oantastliginternationell legitimitet, är det pågående och planerade stödet föruppbyggnad av nationella försvarsmakter i de baltiska länderna.Ett annat exempel är den sjöminröjning som genomförts av svenskautbildningsförband längs den baltiska kusten. Av något oförklarligt skäl hardenna insats inte uppfattats som en internationell insats. En förklaring kanvara att insatsen inte har planerats och finansierats på samma sätt som vårainsatser i bl.a. Bosnien.De internationella insatserna ger en breddning och fördjupning av militärtkunnande. Värdet av interoperabilitet för att kunna nyttiggöra hjälp, eller detfaktum att vi har erfarenhet av samarbete med Nato bör öka chanserna attframtida beslut om vår säkerhetspolitik - oavsett utfall - baseras på sakliggrund snarare än på antaganden och känslor. Om resultatet av ett sådantbeslut blir alliansmedlemskap, innebär en hög interoperabilitet att visnabbare och smidigare kan integreras i alliansens struktur. Om resultatet blirdet motsatta så kan - paradoxalt nog - ännu bättre politisk och militärinteroperabilitet vara behövlig för att kompensera för det formellautanförskapet.Dagens är statt i ett sådant förfall att det förefaller betydligt mersannolikt att kommer att utgöra ettmilitärt problem för sina grannar genom de externa konsekvenserna av inrekaos, än genom rysk expansionism av traditionellt slag.Att militära styrka kommer att restaureras är emellertidoundvikligt. En regional stormakt behöver och har legitim rätt till en militärstyrka som vida överstiger dagens. Detta är också vad den försenade ryskamilitärreformen syftar till. Sannolikheten för att en sådan rysk styrketillväxtföljs av en svensk upprustning är däremot liten. Det är ytterligare enanledning till att bibehålla och utveckla en större försvarsförmåga än vaddagens "hotlöshet" kräver.Ingen vet, inte ens i , hur kommer att utvecklas. Det finnsförutsättningar för en god utveckling med ett som alltmerintegreras i och väst. kan det inte uteslutas att de rödbrunakrafterna blir allt starkare. Det kan i värsta fall sluta i en aggressivrevanschistisk politik där maktpolitik och direkt militär aggression blirresultatet. Det i sin tur riskerar att leda till en vidgad konflikt och ettbredarekrig. Inte minst de demokratiska krafterna i betonar att frågan omlandets fredliga och demokratiska utveckling ännu inte är avgjord. Det kanalltså inte uteslutas att det går riktigt illa i fortfarande överlägsetstörsta militärmakt.Det finns i detta sammanhang anledning att poängtera de fortsatt spändabilaterala relationerna vad gäller mänskliga rättigheter mellan å enasidan och och å den andra.Också svåra ekonomiska kris fortsätter och fördjupas. Krisensallvar kan knappast överskattas. Utan en uppgörelse med InternationellaValutafonden (IMF) närmar sig landet snabbt statsbankrutt. Osäkerheten omRysslands väg är tilltagande. De nära förestående valen till statsduma ochpresidentpost förstärker ytterligare denna osäkerhet. Förutsättningarna för attunder detta år nå majoritet för nödvändiga åtgärder är mycket små i denkommunistdominerade duman.3.5.4 InsatsorganisationMed en utveckling mot ett försvar som uthålligt kan visa närvaro - på rättsätt och med anpassad signaleffekt - i närområdet och internationellt, är ettväsentligt kort lagt i den framtida försvarsmaktens förmåga att bidra tillstabilitet.Genom att en del av försvarsmakten redan i fred är aktiv kommer den attutgöra en påtaglig tröskel för en framtida angripare mot , inte längreenbart genom en traditionell invasionsförsvarsförmåga, utan genom att varaen fredsutnyttjad insatsdel i ett större säkerhetspolitiskt nätverk av operativainsatsstyrkor tillsammans med civila resurser samt mobiliserade stridskrafter.Genom att samverka öppet och ha förmåga att verka doltupprättas en respektingivande försvarsförmåga. Den största försvarseffektenför framtiden ligger i att aktivt förebygga hot och risker i en flernationellstabiliserande samverkan. Därigenom skapas nya förutsättningar föreffektiva försvarsinsatser i framtida scenarier.Omvärldsutvecklingen i form av ny teknik och fler aktörer förstärkerbehoven av högkvalitativ militär förmåga, speciellt avseende kontrollerbaraoch långräckviddiga bekämpningssystem. En hög förmåga för väpnad stridär ett krav för såväl internationella insatser som för att med kraft kunnahävda intressen och territoriell integritet. Såtillvida kommer det svenskaförsvaret inte bara att kunna vara en utvecklad bevakningsorganisation.Det moderna samhället är sårbart. Påtryckningar, konflikter ledande tillkrig, kommer sannolikt inte att inledas med lätt identifierbara handlingar sommotiverar en svensk beredskapshöjning. I stället kommer sådanapåtryckningar troligen att föregås av händelser av annan karaktär, vilkaskadar samhället och minskar vår motståndskraft. Exempel är åtgärder motel- och vattenförsörjning, vitala datasystem, informationssystem samttransporter.Att på en sådan indikation utöka den militära aktiviteten är ett svårtpolitiskt beslut, då detta kan ge en oönskad utrikespolitisk signaleffekt. Enförstärkning av våra försvarsresurser och en militär beredskapshöjningriskerar att komma . Vi kommer alltid att vara i efterhand.Genom att utforma våra försvarssystem så att de i fredstid kan utgöra stödåt samhället kan dessa system vara en naturlig del av de resurser somutnyttjas i fred i samhällets tjänst.4 Försvaret 20004.1 Stora förändringarFörsvarsmakten står nu inför en mycket stor och svår omställning. Vilkaförändringar som i realiteten kommer att genomföras, vilken verksamhet somi framtiden kommer att bedrivas och vilka förband som utvecklas eller för-svinner är fortfarande mycket oklart. Att det finns behov av att förändraFörsvarsmakten är uppenbart. Men det bör inte ske på det sätt som regering-en och nu kommit överens om. Likviditetsindragning och ned-skärning av det framtida anslaget får inte styra utvecklingen. Först måsteförsvarets roll i svensk säkerhetspolitik diskuteras.Mot bakgrund av förändringar i omvärlden, säkerhets- och försvars-politiska förändringar samt teknisk utveckling måste Försvarsmaktensuppgifter förändras. Det traditionella invasionsförsvaret mot en brett upplagdinvasion bör tonas ner. Det är inte meningsfullt att dimensioneraförsvarsansträngningarna mot just detta hot.Väpnade angrepp, såväl över kust som gräns eller via luften, motbegränsade mål med strategiska insatsstyrkor bör vara dimensionerande fördet svenska försvarets förmåga. Detta innebär inte att försvaret av Sverigeprioriteras ned. Att försvara landet och våra intressen måste alltjämt varautgångspunkten för det svenska försvaret.Samtidigt får Försvarsmakten andra uppgifter. Den måste ha sådanförmåga och beredskap att alla typer av kränkningar och militärt eller civilthot kan mötas. Den måste ha sådan styrka att den kan stå emot försök tillpåverkan genom våld eller hot om våld och kunna bära Sverigesdel av ansvaret för fred och säkerhet i Europa.För att lösa dessa uppgifter organiseras en kärna av aktiva förband, eninsatsorganisation, med förmåga att lösa de uppgifter som beslutar.Därutöver krävs att försvaret skall kunna anpassas till förändradeförutsättningar. Grunden för detta är insatsorganisationen samt enkompetensorganisation som har förmåga till tillväxt eller förändringar somställer krav på nya operativa förmågor.Detta kan inte genomföras utan betydande resursinsatser. Inte minst omförändringen skall kunna genomföras . Attförsvåra Försvarsmaktens förändringsarbete genom likviditetsindragning ochramsänkning som man bortser från det investeringsbehov somfinns är inte ansvarsfullt.Enligt vår mening borde den inriktning som redovisats ovan och i avsnitt 3"och " ha varit vägledande vid utformningen avFörsvarsmakten. Det är nödvändigt att först besluta om uppgifter ochdärefter, som följer nedan, diskutera förbandens egenskaper och förstdärefter besluta om kvantitet och ekonomi.4.2 EgenskaperFörsvaret måste inriktas mot hög flexibilitet och allsidighet. Försvar motväpnade angrepp av begränsad karaktär med strategiska insatsstyrkor börvara målbilden för vår förmåga. Den insatsorganisation som behövs kan vararelativt liten, som beredskap och kvalitet paradoxalt nog måste varahögre . Det är främst två bärande skäl till denna paradox. Det ena äratt acceptansen av förluster i framför allt människoliv men även av materielär mycket begränsad vid fredstida insatser. Det andra är de höga krav somreses på förmåga att mycket tydligt identifiera verksamhet och förband iomgivningen samt att i det längsta undvika vapeninsatser.Inom insatsorganisationen kan förband och befäl tränas till högsta möjliganivå. Utrymme för att utveckla taktik och stridsteknik krävs i störreutsträckning . Samövningar, erfarenhetsutbyte och utbildning måstekunna ske internationellt. Till insatsorganisationens uppgifter måste ocksåförsvaret av storstadsområden (, ochÖresundsregionen) räknas.Därutöver behövs en kompetensorganisation och ett territorialförsvar. del utgörs kompetensorganisationen av de befintliga insatsstyrkorna. Dessolika delar bör utgöra grund för att stärka och/eller förändra försvaret näromvärldsförutsättningarna så kräver.Anpassningsdoktrinen kan genom kompetensorganisationen, men ocksågenom successiv överföring av insatsorganisationens äldre styrkor, ges ettreellt innehåll. Planerna för hur och med vad försvaret skall kunna förstärkasi dels års-, dels femårsperspektivet måste fastställas löpande. Anpassnings-planering innebär rullande planering mot rörligt mål. måste måletdefinieras eftersom all verksamhet kräver en tydlig målsättning.Det bör uppmärksammas att ett beslut om anpassning skall fattas motbakgrund av en långsiktig prognos att det t.ex. kommer attske en sådan förändring i omvärlden att vi nu måste ändra inriktning avförsvarets utveckling. Det finns flera exempel på detta i historien. Ett ärStorbritanniens försvarspolitiska doktrin "No war inten years time". Man planerade för en försvarsorganisation som skulle varakrigsduglig . Denna planering fick sitt nesliga slut under sista delenav . Ett annat exempel kan vara hur riksdagsmajoriteten i Sverigeupplevde utvecklingen . Trots anfall motEtiopien och utbrottet av det i juli1936 betraktade man händelserna som hoppfulla då de inte hade utvecklatstill storkrig.Ett beslut om anpassning innebär ett svårt ställningstagande och ett beslutsom grundas på en hypotetisk utveckling. Risken är uppenbar att varje sådantbeslut kommer att fattas som en konsekvens av redan skedd förändring ochdärmed till sin natur är reagerande i stället för förutseende och agerande.Enligt vår mening måste detta förhållande beaktas vid utformningen avförsvarets egenskaper och förmågor. Det är därför, enligt vår mening,nödvändigt att regeringen uppfyller de av ställda kraven påredovisning av gällande krigsduglighet samt förberedelser för hur denna kanhöjas i såväl kortare som längre tidsperspektiv. Propositionens förslag är idetta hänseende långt ifrån tillräckliga.Ur insatsorganisationen hämtas styrkor som kan användas vidinternationella insatser. För att begränsa kostnaderna bör målsättningen varaatt inga förband sätts upp och/eller skräddarsys för internationella uppgifter.Hela försvaret bör därför "interoperabiliseras" (d.v.s. Nato-anpassas) och gesförmåga till samverkan med förband från andra nationer. Detta är nödvändigtför lösandet av uppgifter i aktuellt spektrum och dessutom en garanti för attenklare kunna ta emot militärt bistånd om vårt land skulle bliangripet. Inga förband får på förhand uteslutas från deltagande iinternationella operationer. Propositionens begränsningar avseendeutnyttjande av flygförband och förband i internationella insatsermåste avvisas. Det internationella samfundet efterfrågar enbart sådanaförband som erbjuder. Om inte erbjuder andra förband änmarkstridsförband så efterfrågas de heller inte.Lika viktigt är att de operativa förmågorna och kraven på beredskap i vidbemärkelse blir utformade på ett ändamålsenligt sätt och att de går attomforma till målsättningar och därmed vara mätbara. De uppgifter somförsvaret skall lösa, organisationens storlek, sammansättning och beredskapär politiska beslut. I propositionen anger regeringen att det finns behov av attförändra de operativa förmågorna. Visst är det så. Men förändringen bör dåtillföra ett ökat värde och förbättra möjligheterna till koppling mellanförmågor, målsättningar och mätbarhet. Enligt vår mening utgör det förslagsom regeringen presenterat inte någon nämnvärd förbättring i detta avseende.Det bör ankomma på regeringen att i samverkan med Försvarsmaktenåstadkomma ett bättre genomarbetat förslag.Regeringen har uppdragit åt Försvarsmakten att föreslå en framtidastruktur (Fö 1999/549/MIL). Av uppdraget framgår att regeringen avser attfatta beslut om vakantsättning av vissa krigsförband. Enligt vår meningankommer det på att fatta sådana beslut.4.3 ArméstridskrafterMarkstridskrafterna utgörs av 13 relativt dåligt övade brigader, med ihuvudsak modern materiel. Till dessa kommer fördelningsförband av vo-lymmässigt ungefär samma omfattning. Värnpliktsutbildningstiden är sju ochen halv månader för huvuddelen av de inkallade. Det räcker inte för att geförbanden en tillräcklig förmåga att kunna ingå i insatsorganisationen. Inteheller utvecklar förband med så kort utbildning tillräcklig kompetens tillförsvaret.Dagens organisation bör omprövas i perspektivet av övergång från ettmobiliserande invasionsförsvar till en insats- och kompetensorganisation. Istället för en relativt stor men kvalitetsmässigt begränsad armé bör ettrenodlat kvalitetskoncept väljas. Ett av de alternativ som åtminstone börprövas är att omorganisera armén i riktning mot mindre men mer aktivaförband, t.ex. bataljonsstridsgrupper kompletterade med förberedelser för ettstörre antal brigader grundade på avkastning av materiel och personal från de"stående" förbanden.Levererad och beställd materiel räcker till cirka nio i huvudsakmekaniserade (splitterskyddade) brigader. Härutöver behövs kvalificeradeförband för strid i bebyggelse och luftvärn mot såväl flyg somlångräckviddiga precisionsvapen. För att klara insatsförmågan mednuvarande personalrekrytering krävs ett drygt tiotal bataljoner som rullandekan tjänstgöra utomlands. Kontraktsanställda soldater och specialisterbehöver tillföras för att upprätthålla beredskap och höja kompetensen iförbanden.Artilleri med lång räckvidd måste tillföras liksom modernt luftvärn. bör anskaffas i huvudsak för att kompensera för denbegränsning av insatsförmågan som det lilla antalet förband för markstridinnebär.4.4 stridskrafterDe stridskrafterna består av tio fartygs- och sex kustför-svars(brigad)förband med tillhörande divisioner och bataljoner. Av dessa ärtio förband lokala eller områdesbundna. Dessa förband består till stor del avhjälpfartyg och fasta försvarsanläggningar. Stridsfartygen och de rörligakustförsvarsförbanden kan organiseras inom ramen för en avdelningsledning,tre flottilj- och två brigadledningar. Dessa förbandstyper, med värnpliktigaunder grundutbildning, har utnyttjats för internationella insatser som minröj-ning i baltiska farvatten och övningar inom ramen för Partnership for Peace.Under Partnership for Peace-övningar konstateras att är det endapartnerland som uppfyller kraven på interoperabilitet fullt ut.Dagens utbildning, med en tredjedel till hälften av i förbanden ingåendedivisioner och bataljoner (motsv.) bemannade, skapar förutsättningar för attvid behov fullbemanna förbanden med personal som tidigare tjänstgjort iinsatsorganisationen.De större stabsfartygen är landets mest kraftfulla resurs som mobilalednings- och kommunikationscentraler. Fartygens ledningscentral kan, utanförberedelser, utnyttjas av en räddningsledare med stab. De nya fartygen kan,med kort varsel, frigöra stora utrymmen inombords som kan utnyttjas förtransporter, sjukvård m.m. Denna civila och militära samordning ger en ökadkostnadseffektivitet i lösandet av de samlade sjöoperativa uppgifterna.Deltagande i internationella insatser får ej uteslutas på förhand.Den nuvarande organisationen är således till stora delar anpassad till ochkan för övriga delar lätt anpassas till konceptet om insats- respektivekompetensorganisation. De stridskrafterna har här flera naturligauppgifter. Övervakning, sjöräddning och understöd vid miljökatastrofer tillsjöss är exempel på detta. Marinens fartyg och amfibieförband, konstrueradeför ett flexibelt utnyttjande som ger stora möjligheter till ensituationsanpassad förbandssammansättning, svarar väl mot dessa uppgifter.Detta ger den flexibilitet som är en förutsättning för insatsorganisationenskompetens och förmåga till tillväxt i ett anpassningsperspektiv.Stridsfartygen och den moderna materielen räcker till fyrafartygsflottiljer och två brigader. Vid utbildning och fredstida insatser krävsatt alla förbanden är aktiva men med en begränsad bemanning av i förbandeningående divisioner och bataljoner.Nya ytstridsfartyg bör efterhand tillföras som ersättning. Uthållighet ochmultirollsfunktionalitet (övervakning, ubåtsjakt, minjakt och ytstrid) skallges företräde vid framtida förbandsutveckling. Som alternativ till ytterligarekorvetter av Visbyklass bör större och fler, enklare ytstridsfartyg med bättreuthållighet i krishantering övervägas. Ubåtar bibehålls till det antal sombehövs för att upprätthålla kompetensen inom systemet, men även föruthållighet för insats som t.ex. underrättelseplattform (för uppgiften att hävdavår territoriella integritet) eller i internationell verksamhet.4.5 FlygstridskrafterFlygstridskrafterna utgörs av tolv flygdivisioner med tillhörande betjä-nings- och basförband. Till dessa kommer övervaknings- och stridslednings-förband. Beställning och pågående leverans av nya stridsflygplan med multi-rollfunktion ger möjligheter till ett situationsanpassat utnyttjande och enökad flexibilitet. Organisationsutvecklingen är således till sitt innehållanpas-sad till konceptet om insatsorganisation respektive kompetensorganisation.Deltagande i internationella insatser får ej uteslutas på förhand.Dagens organisation i tolv divisioner bör omprövas i perspektivet avövergång till en insats- och kompetensorganisation. Divisionskonceptet börprövas genom att antingen organisera ett antal reservdivisioner eller integrerareservenheter i den aktiva insatsorganisationen. En möjlighet som bör prövasär att insatsorganisationen försörjs med relativt unga flygförare som senarekan krigsplaceras som reservförare med årlig tjänstgöringsskyldighet. På såsätt skapas utrymme för en långsammare leveranstakt, vilket i sin turmöjliggör utnyttjande av teknikens landvinningar på ett större antalstridsflygplan redan från början. Utvecklingen av Gripensystemet fokuseraspå beväpning och utrustning av förbanden. I detta avseende finns ännuuppenbara och allvarliga brister.Helikopter- och transportflygkapacitet måste tillföras för att öka såväloperativ som strategisk rörlighet.4.6 Personal4.6.1 PersonalförsörjningTotalförsvarets personalförsörjning står inför stora utmaningar. Dagens plikt-system måste omprövas i ljuset av det minskade behovet av grundutbildningav värnpliktiga. Bara har pliktsystemets förankringallvarligt urholkats. Behovet av förändring är akut. kräver nyauppgifter och annorlunda beredskapskrav en översyn av rekrytering ochtjänstgöring också för de anställda i försvaret.4.6.2 VärnpliktenVärnplikten - eller rättare sagt totalförsvarsplikten - har varit en politiskstridsfråga under huvuddelen av . års politiska enighetkring "plikt grundad på behov" till dåvarande försvarsministern ambitioner att till varje pris öka antalet unga som gavs tillfälle attgöra någon form av tjänstgöring. Denna ambition har lett till utbildningsvo-lymer och utbildningsformer som i perspektivet av de framtida behovenomedelbart bör omprövas. Idéerna om att utbilda 10 000 civila bered-skapsmän kan nu slutligen avvisas och civil- såväl som värnpliktsvolymeranpassas till försvarets behov snarare än till det föregivna behovet av utbild-ningsplatser av mer principiella skäl.Men det allt färre antal som tas ut till grundutbildning - militär och civil -kräver en omläggning av systemet. Naturligtvis kan man ställa sig frågan ominte en övergång till ren frivilligrekrytering vore möjlig eller önskvärd. I ettlängre perspektiv kan naturligtvis den säkerhetspolitiska och militärtekniskautvecklingen leda till att så få människor krävs i våra stridskrafter att dettablir möjligt. Vår bedömning är emellertid att så länge stridskrafterna har denungefärliga volym som skissas i denna motion så krävs ett pliktsystem somyttersta garant för tillräcklig kvalitet och kvantitet i personalförsörjningen.Det hindrar emellertid inte att alltfler befattningshavare i försvarets förbandefterhand kommer att vara anställda. Det ger såväl högre beredskap somstörre förtrogenhet med kvalificerad materiel i våra framtida förband.Pliktsystemet bör följaktligen ses över i syfte att skapa ett hållbart systemför uttagning av pliktpersonal oavsett dagsbehovet.