mot · GM02Fi17 · 1999-04-29 00:00:00 — Regeringen säger nej till att införa en fri etableringsrätt förspecialister i allmänmedicin och för sjukgymnaster och andra yrkesgrupper ivården som pediatriker och barnmorskor.Man säger nej till att privata vårdgivare skall få fortsätta sin verksamhetäven efter det att de fyllt och till att det skall bli tillåtet attöverlåta sinpraktik till en kollega. De säger nej till att återinföra husläkarlagen som gerpatienterna reell valfrihet och avvisar tanken på att konkurrensutsättaprimärvården. Istället fortsätter regeringen att administrera en sjukvård ikris.Vården kan tillföras extra resurser om sjukförsäkringen "aktiveras" så attpengar från försäkringen används för att "köpa" åtgärder som bl a kortarvårdköer. Ett sådant försök - kallat FINSAM - inleddes och är nu utvärderat. Resultatet är mycket positivt. Ohälsotaletminskade i försöksområdena . Undersamma tid ökade ohälsotalet i hela riket . Antaletsjukskrivningdagar per person och år minskade dessutom. Till detta kantilläggas att en aktiv rehabilitering och tidiga vårdinsatser leder till attfärremänniskor behöver förtidspension, vilket särskilt gerbetydande mänskliga och ekonomiska vinster. Socialdemokraterna har dockihärdigt gått emot ett genomförande av FINSAM i hela landet. Folkpartietkan inte acceptera det hårdnackade motståndet mot en reform som bådebetyder mänskliga vinster och tillskott till vården. Vi anser attförsäkringskassorna i hela landet ska ha den möjlighet till samverkan medsjukvården som tidigare fanns i de fem försökområdena. En vinst avsamverkan har i utvärderingen försiktigt uppskattats till 2 miljarder kronorper år. Det är en vinst som vi i anser oavkortat skall användas ivården.5.3 KommunernaKrisen inom skolan och vården är också kommunernas kris. Den handlartill viss del om pengar, men till stor del också om det sätt på vilketverksamheterna leds och styrs. Det handlar om oförmåga att välja detviktiga och oförmåga att driva verksamheterna på för människor detbästa sättet. Kommunerna måste göra rätt saker och göra saker rätt.En viktig förklaring till krisen är att kommuner och landsting i praktikenhar monopol på dessa för den enskilde så viktiga tjänster. Om vården ellerskolan inte fungerar har den enskilde ingen annan stans att gå. För att fåförändringar måste han eller hon gå den mödosamma vägen att försökapåverka den politiska processen. Den enkla lösningen, att välja ett annatalternativ, finns inte.På de flesta områden anses inte monopol vara bra. Det finns inga skäl atttro att monopol skulle vara bättre på de s.k. välfärdstjänsternas område. Detär en helt annan sak att dessa tjänster bör finansieras rättvist och att det ärenviktig politisk uppgift att se till att alla får den bästa vården ochutbildningen.En del av de missförhållanden som uppdagats har att göramed att kommunerna inte fullgjort sina uppgifter som yttersta kontroll-instans. Det viktiga är inte vem som producerar vård, skola eller omsorg, detviktiga är att tjänsterna är bra. Politisk dogmatism får inte hindra detutförande som ger mest valuta för skattepengarna till barnen och de äldre.Endast det bästa är gott nog.Många kvinnors arbetsmarknad skulle bli betydligt tryggare om de - inomde yrken där de är överrepresenterade - tilläts förverkliga sina idéer. Släppskvinnlig skaparkraft loss leder det till bättre kvalitet för barn, sjuka ochgamla genom att dessa kan välja den typ av service, omsorg eller utbildningsom passar dem själva bäst. Det leder till lägre kostnader för skattebetalarnaoch det utvecklar den offentligt finansierade servicen. Det leder dessutom -vilket är mycket viktigt både för tryggheten och dessa yrkens status - till attkvinnor som arbetar inom dessa sektorer får fler arbetsgivare att välja mellanoch att de därmed inte är utelämnade till en enda arbetsgivare. Och det ledergivetvis också till möjligheter för avknoppning eller expansion till en rentkommersiell servicesektor.En god tillväxt är viktigare för kommunernas ekonomi än statsbidrag i ettlängre perspektiv, bortom det av regeringen skapade akuta läget.Kommunsektorns skatteinkomster är ungefär fem gånger större änstatsbidragen. För att öka kommunernas inkomster med 4 miljarder kronorkrävs en ökning av statsbidragen med mot en ökning medomkring av skatteunderlaget. Med den låga tillväxt som varit under densocialdemokratiska regeringen krävs ökade statsbidrag för att upprätthållaverksamheten i den kommunala sektorn.Alla politiker klarar att betala ut mer pengar till en verksamhet. Men atthöja kvaliteten i verksamheten, nå fler, få valuta för pengarna kräver mer.Det kräver att man genomför förändringar, att man låter målen följas avmedel.Socialdemokraterna i väljer den lättaste vägen när det gäller denoffentligt finansierade verksamheten. Det finns inte ett problem i skolan ellervården som inte ska lösas med hjälp av mera pengar. Vi har hört det till ledaförra mandatperioden, i valrörelsen och det fortsätter . Skolresultaten -mer pengar, vårdköer - mer pengar, haveri i gymnasieskolan - mer pengar.Kvalitetsbrister i äldreomsorgen - mer pengar. Men vi ser ju pengar inte är någon garanti för mer värde för pengarna, för att barnenoch de gamla får mer och bättre verksamheter.Sätter man kvalitet och effektivitet åt sidan och fokuserar på miljarderna istatsbidrag kan detta ytligt fås att framstå som kraftfullhet. Det krävs iställetför lösa löften om mer pengar reformer, där mer av verksamheten konkur-rensutsätts genom upphandlingar, entreprenader och privat driven verk-samhet med offentlig finansiering. FINSAM - samordning av sjukpenningoch sjukvård - är ett annat exempel.Resurser kan frigöras genom omprioriteringar. Att avveckla kommunalabolag är en sådan åtgärd. När ett kommunalt bolag säljs minskar bådetillgångar och skulder. Försäljningsintäkterna kan inte användas till attfinansiera löpande verksamhet. När bolag säljs kan skulder amorteras ochdärmed minskar kommunens ränteutgifter. Förlustbidragen till olönsammakommunala bolag upphör också. Korrigerar man för de vinster som dekommunala bolagen kan inleverera finner man att resurser motsvarandeminst ett par miljarder kronor kan frigöras.Härtill kommer att kommunen kan koncentrera sig på de väsentligauppgifterna: vård, skola, äldreomsorg. De kommunala bolagen svarar ofta fören osund konkurrens gentemot de privata. Vem kan konkurrera med den somhar tillgång till kommunens skattekista? En avveckling av kommunala bolagger en sundare konkurrens och därmed fler jobb.Vi förordar i stället en konsekvent tillämpad offentlig upphandling, vilkettorde ge kraftiga möjligheter till mer valuta för pengarna i de flestakommuner och verksamheter.Vi förordar en koncentration av verksamhetentill kommunernas kärnuppgifter. Vi förordar också att privata alternativ inomförskola, skola, äldreomsorg och sjukvård erbjuds likvärdiga villkor, så attmedborgarna själva har möjlighet att välja. Genom dessa metoder kan dekommunala budgetarna räcka till väsentliga förbättringar av kvalitet ochomfattning på service inom kommunernas viktiga kärnuppgifter skola ochvård.Nästa år ska de kommunala budgetarna nå balans. Det är ett krav som viliberaler stöder. Det som förbrukas på kredit ska förr eller senarebetalas, och det är de som har den sämsta möjligheten som råkarilla ut. Att förbruka vad någon annan ska betala strider motdet sätt varje generation bör agera på. Behoven i kommunerna kommerknappast att minska framöver, med allt fler äldre som behöver omsorg ochvård, och med allt högre krav på god utbildning.I debatten cirkulerar olika mer eller mindre lättsinniga och kortsyntaförslag på hur man ska kunna lämpa över bördorna på sina barn ochbarnbarn, såsom uppskjutet balanskrav, ofinansierade ökade statsbidrag ellerhöjda skatter. Regeringen föreslår nu att skattestoppet för kommunerna hävs.Vi anser att detta är helt fel tillfälle för denna åtgärd. Inför det år dåbalanskravet ska vara uppfyllt bör inte det skattestopp som i praktiken råttunder större delen av lyftas av, särskilt inte med tanke på att såvälSocialdemokrater som Vänsterpartister förefaller anse att en hög skattesats äreftersträvansvärd.Folkpartiet säger därför nej till att häva det kommunalaskattestoppet.Vi har länge kämpat för enhetstaxor i barnomsorgen, vi har gjort det ute ilandet i våra olika kommuner och ständigt mötts av ett betonghårtsocialdemokratiskt (och vänsterpartistiskt) motstånd. Vi har påtalat denegativa resultaten av kraftiga marginaleffekter, särskilt för kvinnor, menmötts av totalt oförstående från Socialdemokrater och Vänsterpartister. Vihar förespråkat mer generella villkor för barnfamiljerna för att skapa störstamöjliga valfrihet och självbestämmande. har Socialdemokraterna vaknat,för fram marginaleffekterna som något negativt och lägger ned allt sittintresse just på barnomsorgstaxan.Folkpartiet säger nej till statligt beslutad maxtaxa. Det gör vi framföralltför att kommunerna själva måste kunna göra avvägning mellan avgift ochskatt, avgift och kvalitet, avgiftskonstruktioner och servicenivåer.Kommunerna måste kunna göra en avvägning mellan de olika sektorernainom kärnverksamheten och deras behov.Vår bedömning är dessutom inte att detta är den mest prioriteradeförbättringen, ens inom förskolan. Viktigare är på de flesta håll att kunnabereda barn som har föräldrar som är arbetslösa, föräldrar utan förankring isamhällsliv och arbetsliv en deltidsplats. Detta för att bryta det sociala arvetistället för att förstärka det. Runt om i landet finns kommuner därbarnomsorgslagen fortfarande inte uppfylls, utan barn med föräldrar somförvärvsarbetar eller studerar får ändå ingen barnomsorgsplats. Även barnmed hemmarbetande föräldrar bör kunna erbjudas pedagogisk deltids-verksamhet.För att minska ekonomiska marginaleffekter och fattigdomsfällor förföräldrar är det mer angeläget för staten att arbeta med att förändrabostadsbidrag och skatter, detta är statliga system, de drabbar främstlåginkomsttagare, de drabbar människor (upp till dess barnenär 18 istället för 6) och för att det framförallt är lågavlönade kvinnor somfastnar i dessa fattigdomsfällor.Folkpartiet förordar därför en reformering av barnstödet genom högrebarnbidrag samt skattesänkningar och minskade inkomstprövade bostads-bidrag. Våra lokala företrädare kommer även i fortsättningen att drivataxefrågorna efter hur de lokala förutsättningarna ser ut.Som konsekvens av att säga nej till statlig maxtaxa säger vi också nej tilldet extra statsbidrag som skulle utgå, i denna budget skissat till 2 miljarderför . Ytterligare argument för detta är givetvis att Kommunförbundetoch har angivit belopp kring 7-9 miljarder somtotalkostnad.Vi vill säkerställa att pengarna används för vård, barnomsorg, äldre-omsorg, förskola-ungdomsskola och socialtjänst, dvs det som ärkommunernas kärnuppgifter och som i dagligt tal kallas "vård och skola".Alltför många skräckexempel på förlusttäckning i bolag, äventyrliga affärereller satsningar på mindre viktiga åtaganden finns dessvärre.5.4 Fem aktuella krav5.4.1 BiståndetI december genomförde regeringen en panikbromsning på biståndetom ca . Avsikten var då att dessa utbetalningar skulleskjutas till 1999. Men ställer sig regeringen på nytt på bromsen.Regeringen talar i vårpropositionen inte om hur stort det belopp är somnu skjuts på en oviss framtid. Troligen är det ungefär så stortsom . Med denna ryckighet är det oerhört svårt att planera en brabiståndsverksamhet. kräver att regeringen talar om hur storneddragning på biståndet man räknar med och att åtminstone deca som regeringen senarelade skafå användas för biståndsändamål utöver vad regeringen nu planerar.5.4.2 HögkostnadskyddetRegeringen agerar också i panik när den vill försämrahögkostnadsskyddet. De förslag som de förelägger skulle, omde genomförs, få oacceptabla konsekvenser för många människor somhar en hög läkemedelskonsumtion. Vi avvisar därför regeringens förslagoch föreslår istället en rad alternativ.Regeringen väljer fel väg i ansträngningen att begränsa de snabbt stigandeläkemedelskostnaderna. Regeringens förslag innebär kraftigt ökadekostnader för dem som köper - och behöver - läkemedel.Reformer bör genomföras som syftar till att rätt medicin skrivs ut och attdet är billigast likvärdiga medicin som används.En nyckel till en framgångsrik strategi för att begränsa och kanske vändakostnadsökningen av läkemedel är de lokala läkemedelskommittéerna. Det ärdär kostnadsanalysen kan göras och det är där analysen kan göras av vilkendel av kostnaderna som står för ökningen.Det måste till en noggrannare uppföljning av läkemedelsförskrivningen.Läkemedelskommittéerna är de organ som bäst är lämpade för att genomföraen sådan bättre uppföljning.Dessutom bör det införda referensprissystemet utvidgas. Enligt eni fjol utgiven rapport från () leddedet beslutet till besparingar med bortemot 500 miljoner kronoroch med sammanlagt nästan 1 miljard kronor.I rapporten redovisas också beräkningar vad en utvidgning av utbyt-barheten jämfört med referensprissystemet skulle kunna ha gett . Ensådan utökning av användningen av s k generika, d v s läkemedel därpatentskyddet upphört, skulle kunna bespara upp till 510 miljoner kronor.Den av regeringen föreslagna försämringen av högkostnadsskyddet påståsefter delvis kompenserande höjningar av pensionstillskotten netto spara ca 1miljard kronor per helår, d v s fr o m . De av oss föreslagna åt-gärderna bör inledningsvis kunna spara gott och väl halva den summan föratt sedan ge ännu mer. Eftersom vårt förslag inte innebär någon försämringav högkostnadsskyddet föreslår vi inga kompenserande höjningar avpensionstillskotten.5.4.3 ÄnkornaInkomstprövningen av änkepensionen infördes . Alltsedan dess harbesparingen varit föremål för en omfattande kritik från politiska partieroch från de änkor som själva drabbats av beslutet.Utredningar från och visar påsvåra ekonomiska och sociala konsekvenser av besparingen. Inkomst-prövningen riskerar också att undergräva förtroendet för socialförsäkrings-systemet. Hur skall människor kunna lita på systemet när villkoren förersättningen kan ändras på en ! Två forskare, , har kallat änkepensionsbesparingen för ett brott motsvensk välfärdstradition.Regeringen har envist klamrat sig fast vid sitt tidigare beslut om attinkomstprövningen av änkepensionen ska fortsätta. Det är vår uppfattning attinkomstprövningen av änkepensionen är socialt orättfärdig och leder tilloacceptabla förhållanden för många människor.Änkebesparingen måste avskaffas.5.4.4 HandikappHandikappreformen genomfördes under tid somsocialminister. Mitt under den ekonomiska krisen fanns det i en liberalbudget möjlighet att inrymma ett antal förslag för att förbättralivssituationen för funktionshindrade. Socialdemokraterna drev iregeringsställning med stöd av igenom en rad försämringar:- 1996 sparade man 200 miljoner på att försämra möjligheten attdisponera assistanstimmar och inskränkte definitionen avvem som har rätt till personlig assistent.- vältrade man över en större del av ansvaret på kommunerna,vilket innebar snävare ramar och i praktiken färre assistanstimmar åt del av de funktionshindrade.- 1997 genomförde man ytterligare neddragningar som också försämrademöjligheten till personlig assistans.Socialdemokraternas försämringar av reformen har lett till att mångamänniskor med funktionshinder nu har sämre möjligheter att leva ettnågot sånär självständigt liv än tidigare.Folkpartiet anser att den mest angelägna handikappolitiska reformen är attåterställa rätten till personlig assistans så som den ursprungligen varutformad. Andra angelägna förbättringar för de handikappade är att fullföljariksdagens beslut att utvidga rätten så att den som får assistans också fårbehålla den efter 65-årsdagen.5.4.5 MiljönDet finns många unika naturområden som är akut hotade. Produktivskogsmark nedanför det fjällnära området kan behöva skyddas i reservat.Det är framförallt stora områden av ovärderlig s k gammelskog som stårpå spel. Vi har i tidigare motioner hävdat att det med rådande system, därintrångsersättning betalas till markägarna även vid skydd av mindrebiotoper, krävs ökade budgetanslag till markinlösen samt kalkning. Demedel regeringen avsätter för detta är inte tillräckligt. I linje med vårbedömning kräver vi att ytterligare avsätts fördetta.6 Vårt alternativ till regeringens VÅPVårpropositionen är ingen budget.På våren tar inte ställning till konkreta budgetförslag. Riksdagenbeslutar i stället om budgetramar för de olika utgiftsområdena för dekommande åren. Dessa ramar ligger sedan till grund för höstens budgetarbeteför . Regeringen behöver därför inte vara konkret t.ex. omhur olika utgiftsökningar ska finansieras. Den kan skriva om en "reform",t.ex. maxtaxan, utan att tala om vilka andra utgifter den ska tränga undan.Regeringen kan välja att inte diskutera avvägningen mellan utgiftsområdenutan inrikta sig på att visa upp det "godis" som man hoppas ska rymmasinom ramarna.Detta kan vara politiskt tilltalande för en regering som inte vill tala om deavvägningar som alltid måste göras. Risken är dock att regeringen måstetillgripa panikbromsning för att hålla utgifterna inom beslutade ramar närverkligheten hinner ifatt löftena. Det var detta som inträffade när regeringen måste stoppa vissa myndigheters utbetalningar. Det ärdetta som sker igen när regeringen i än högre grad måste ställa sig påbromsen, vilket bl.a. går ut över bistånd och högkostnadsskydd.6.1 Världens mest konjunkturkänsliga finanserSverige har industrivärldens mest konjunkturkänsliga finanser. Detbetyder att när konjunkturen förbättras förstärks också de offentligafinanserna kraftigt, och när konjunkturen försämras försämras också deoffentliga finanserna. Detta var mycket tydligt dåförbättringen av statsfinanserna var starkare än den varit de föregåendeåren, och då försämringen var kraftig.Denna starka konjunkturkänslighet har noterats både av inhemskaprognosmakare och utländska bedömare som och EU. Att konjun-kturkänsligheten är hög är inte märkligt när skattetrycket och utgiftskvoten ärde högsta i industrivärlden. Man kunde dock förvänta sig att 1990-91 årsskattereform och sänkningarna av ersättningarna i socialförsäkringssystemenborde ha sänkt budgetens konjunkturkänslighet. Regeringen har också viaFinansdepartementet hävdat detta. Färska analyser från Konjunkturinstitutettyder dock på att konjunkturkänsligheten är fortsatt hög. Om BNP-tillväxtennästa år skulle bli t.ex. lägre än regeringen räknar med, d.v.s.den skulle ligga nivå, skulle BNP bli 21-22 miljarder kronorlägre. Då skulle enligt de offentliga finansernaförsämras motsvarande tre fjärdedelar av BNP-försämringen, eller ca 16miljarder kronor. Det motsvarar praktiskt taget hela barnbidraget eller mer ändubbla kulturbudgeten.Den förstärkning som skett av de offentliga finanserna under de senasteåren är därför skör. En sämre ekonomisk tillväxt kaninnebära att de offentliga överskotten blir mindre eller kanske inte allsmaterialiseras.Statsfinansernas konjunkturkänslighet visar sig också i att de är svåra attprognostisera. Det finns en tydlig tendens att förbättringarna underskattas ien uppåtgående konjunktur och försämringarna underskattas i en nedåt-gående.Att regeringen hävdar att den har kontroll över statsfinanserna är därmedmest tomt prat. De senaste årens förbättringar allmänt i ekonomin, somgrundlades genom depreciering, har också dragit upp stats-inkomsterna på ett sätt som överraskat även regeringen.Mer än hela förbättringen av statens budgetsaldo omca motsvaras av olika engångseffekter enligt ESV.Engångsinsatser är naturligtvis inte att förakta, de kan ge en omedelbarlättnad i ett ansträngt budgetläge. I ett längre perspektiv behövs dock insatsersom mera permanent minskar skatte- och utgiftstryck för att dämpastatsfinansernas konjunkturkänslighet. De budgetförstärkande åtgärder somden borgerliga regeringen påbörjade och som denefterföljande socialdemokratiska regeringen fortsatte, även om det då mesthandlade om skattehöjningar, har motverkats av en kontinuerlig ström avpolitiska beslut som verkar i utgiftshöjande riktning. Detta omvittnas också ivårpropositionen: "Slutsatsen är att statsskulden nominellt kommer attvara ungefär oförändrad eller öka vid det målsatta överskottet i de offentligafinanserna på av BNP." (sid. 68).Att politikerna () har återtagit makten från mark-naden", som regeringsföreträdare ofta hävdar, är inte sant. Statsfinanserna ärfortfarande konjunkturkänsliga och vi riskerar att i en konjunkturavmattningpå nytt få problem med statsfinanserna.De återhållande faktorerna som kan dämpa en försämring av stats-finanserna är negativa reaktioner från de finansiella marknaderna, tillväxt-och stabilitetspaktens gräns för acceptabla underskott - av BNP -samt det statliga utgiftstaket. Om regeringen bröt igenom det statligautgiftstaket skulle de negativa reaktionerna bli avsevärda. Det är därförregeringen både och tvingats till brandkårsutryckningar för atthållastatens utgifter under taket.Det är fel när och andra påstår att utgiftstaket hindrar denpolitiska handlingsfriheten. Vad de menar är att överraskande ökningar avstatsfinanserna ska kunna användas för nya permanenta utgifter. Men som viangett ovan är överraskande statsinkomster och överskott en följd avstatsfinansernas konjunkturkänslighet. Det som kan öka den politiskahandlingsfriheten är att göra de offentliga finanserna mindre känsliga förvariationer i den ekonomiska tillväxten. Det statliga utgiftstaket är ett led iattdämpa denna konjunkturkänslighet. Utgiftstaket måste därför hållas intakt.De som vill avskaffa eller höja utgiftstaket vill i praktiken äventyramöjligheterna att öka statsfinansernas stabilitet.Budgetsystemet är konstruerat så att det ska finnas ett visst skydd motkonjunkturkänsligheten. En särskild budgeteringsmarginal ska minska riskenför att försämrade statsfinanser måste leda till nedskärningarinom olika utgiftsområden. Denna budgeteringsmarginal är inte avsedd attfinansiera nya utgifter.Men regeringen har helt förfuskat idén med budgeteringsmarginal. Bådeför 1998 och 1999 har utgifterna tenderat att bryta genom utgiftstaket trots enfrån början relativt betydande budgeteringsmarginal. Marginalen harsuccessivt krympt och särskilda panikbromsningar måste till för att utgifternaska hålla sig under taket.Regeringen talar om att den har en - långsiktig inkomst- ochutgiftsstrategi - för de offentliga finanserna. Det är långt viktigare att ha enMinus - Minskade-inkomster-och-utgifter-strategi. Detta är nödvändigt föratt minska de offentliga finansernas känslighet för variationer i tillväxtenmen också - och inte minst - för att åstadkomma den frigörelse för deenskilda människorna som vi talat om . Den liberala frigörelsen hardet goda med sig att beroendet av konjunkturen minskar, den politiskahandlingsfriheten ökar.Som ett led i ansträngningarna att hålla stabila finanser bör det offentligasparandet uppgå till av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel.Ungefär en procentenhet avser avsättningar tillpensionssystmet.6.2 En liberal skattepolitikSkatter tas ut av tre skäl, för att betala för den offentliga verksamheten,för att kunna fördela resurser mer jämlikt och för att minska produktionoch konsumtion av sådant som har negativa externa effekter. Skatterbehövs för att finansiera genuint kollektiva nyttigheter som ingen annanän det offentliga kan eller bör svara för. Det gäller sådant somrättsväsende, försvar, grundforskning etc. men det gäller också sådanasociala åtaganden där marknadslösningar inte är möjliga eller lämpliga.För att skapa ett samhälle där alla människor har chansen att växa krävsskatteinkomster för att betala såväl barnbidrag som personliga assistenteråt människor med funktionshinder, liksom vård utan kö ochpensionstillskott för våra gamla.En liberal skatte- och utgiftspolitik är väsensskild från en socialistisk.Skatter ska inte tas ut med en krona mer än nödvändigt, och vad Sverigeverkligen behöver är fler skattebetalare, inte fler skatter.