mot · GN02U206 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:U206av , ()En liberal biståndspolitik för 2000-taletDemokrati - nyckeln tillutvecklingVarje människa har rätt att leva ett liv i fred och frihet.Demokrati är därför det enda styrelseskick som är människanvärdigt. Demokrati medför positiva effekter som gynnarutvecklingen i landet. Makthavare som vill bli omvalda harett intresse av att genomföra samhälleliga förändringar. Enpositiv demokratisk och ekonomisk utveckling i u-ländernaoch det gamla ligger i hög grad i Sverigesintresse. Miljöförstöring kan motverkas. Påtvingade befolkningsomflyttningar kanlångsiktigt motverkas. Och sist meninte minst - den enskilda människan åtnjuter störremöjligheter att påverka sin livssituation. Därför måste ävendemokratins idéer spridas över världen.Människors lika värde oavsett nationalitet skall alltid hävdas. Ur respektenför den enskilda människan växer internationalismen. Varje människa harrätt till ett värdigt liv. I denna liberala grundtanke grundas Folkpartietliberalernas engagemang för tredje världen. Solidaritet och medmänsklighetblir självklart om man ser de människor som finns bakom de siffror sombeskriver fattigdom och lidande. råder skriande orättvisor mellanmänniskor i de rika och fattiga delarna av världen, men även inom enskildaländer. Massfattigdomen som vi känner den måste utrotas. Dettauppmanar bland annat till ett ökat bistånd.Vi vill hävda kvalitetens betydelse i biståndet. Precis som inom andraskattefinansierade verksamheter måste strävan vara att få ut så mycket sommöjligt av varje satsad krona. I själva verket är effektivitet särskiltangelägenjust inom u-landsbiståndet med tanke på att verksamheten tar sikte på fattigaoch utsatta människor. Men man skall då minnas att effektivitet kräver attmottagarnas, det vill säga de fattiga befolkningarnas, intressen sätts iförgrunden. Erfarenheten visar att biståndet tar skada när ovidkommandehänsyn, till exempelvis maktpolitiska strävanden eller exportintressen, tillåtsstyra.Resultaten hänger ytterst på den politik själva för. De rikaländerna kan göra uppgiften svår, nästan hopplös, om de utestänger u-landsprodukter från sina marknader och ger ett både snålt och ineffektivtbistånd. kan yttre hjälp aldrig ersätta inre reformer. Därför ärsamspelet mellan biståndet och nödvändiga systemförändringar en centralfråga. Om bistånd gör det möjligt för mottagaren att försena nödvändigareformer skadar det våra långsiktiga syften. Om det i stället - genom villkoroch innehåll - främjar och underlättar ekonomiska och politiska förändrings-processer kan det spela en avsevärd strategisk roll.Det är visserligen inte särskilt originellt att se biståndet som ett medelsnarare än som ett mål i sig. Men distinktionen är ändå viktig att hålla iminnet. Det som intresserar oss är inte i första hand mängden pengar somanslås i budget utan mängden resultat som uppnås för de människorvi vill hjälpa.Bistånd överför kunskaper och pengar. Utveckling förutsätter att det finnsindivider som tar initiativ, skapar och förändrar. Den förutsätter också att detfinns institutioner och system som tillåter människor att uträtta något. Attbygga upp sådana institutioner kräver insikt och kunskap snarare än storabiståndsbelopp.Demokrati och respekt för mänskliga rättigheter har ett egenvärde. De ärinte ett medel att skapa utveckling utan en del av själva utvecklings-begreppet. Det handlar om att skapa anständiga samhällssystem utanförtryck. Sådana system är i längden utvecklingsbefrämjande också iekonomisk mening. Men det är inte huvudskälet till att vi vill främja dem.Det skälet är i stället vår människosyn. I ett läge där många människor runtom i världen fortfarande plågas av diktatur och statsterrorism kan fåuppgifter vara viktigare än att sprida demokratins idéer.Hög tid för översyn avbiståndetSverige bedriver bistånd för att bekämpa fattigdom,förebygga krig och väpnade konflikter, minska lidande,förebygga flykt, förhindra miljökatastrofer etc. Allt sker isyfte att människors livschanser ska öka. De specifikabiståndsmålen är resurstillväxt, ekonomisk och socialutjämning, ekonomisk och politisk självständighet,demokratisk samhällsutveckling, framsynt hushållning mednaturresurser och omsorg om miljön samt jämställdhetmellan könen.Erfarenheter vi har av offentligt utvecklingssamarbete visar attde biståndspolitiska målen bör prövas på nytt. liberalerna harunder krävt av regeringen att en utredning tillsätts med uppdragatt se över biståndspolitik. Den utredning om de biståndspolitiskamålen som regeringen tidigare aviserat bör komma till stånd , ävenom en riksdagsmajoritet vid förra avslog en folkpartimotion meddetta krav. Det bör ge regeringen till känna.Vid en förnyad prövning av de biståndspolitiska målen bör det övervägasatt stryka det s.k. oberoendemålet. I formell mening är det självklart att liksom andra länder skall vara ekonomiskt och politiskt självständiga,men detta mål kan inte nås med bistånd, utan genom att av världssamfundetaccepterade folkrättsliga regler upprätthålls. Ett huvudmål för en liberal u-landspolitik är att de fattiga länderna skall integreras i en världsekonomi, därfrihandel och företagsinvesteringar är centrala drivkrafter för utveckling.Protektionism i alla dess former skall bekämpas. Handelns betydelse somutvecklingsmotor måste betonas långt starkare än vad som traditionellt skett isvensk debatt.Under senare år har den utvecklingsteoretiska debatten gått i andra ochmer fruktbara banor. betonas samverkan och internationella kontakter. riskerar oberoendemålet att skapa oklarhet kring synen på u-ländernaoch världsekonomin.Mot den bakgrunden menar vi att oberoendemålet kritiskt bör granskas isamband med en bredare översyn av de svenska biståndsmålen. Det bör dåövervägas om detta mål helt kan strykas.Två andra mer begränsade förändringar som kan övervägas är: att tydligare markera att det är en uthållig resurstillväxt som skall efter-strävas, att komplettera demokratimålet med främjande av mänskliga rättighetersom vi anser alltid ska vara en grundläggande utgångspunkt i svenskbiståndspolitik.Följderna av att mottagarländer med svaga förvaltningar"bombarderas" med tusentals projekt innebär storapåfrestningar för mottagarlandets förvaltning. Formerna föröverföring av biståndsresurser skall vara enkla och admini-strativt klara. Det talar för en starkare inriktning på stöd tillhela program snarare än projekt - i kombination med tydligakrav på politikens innehåll. Det kräver också ökadinternationell givarsamordning.En sådan biståndsform är det som kallats betalningsbalansstöd till ländersom genomför marknadsorienterade reformprogram. En annan möjlighet äratt ge programstöd till hela sektorer, t.ex. hälsovård, primärutbildning ellerrättsreformer.Förutsättningen för sådant bredare stöd är att som givare känner ettrimligt mått av förtroende för den politik som förs - den ekonomiskapolitiken i stort eller politiken inom den berörda sektorn. Här måste det alltsåmed nödvändighet finnas ett betydande inslag av villkor, s.k. konditionalitet,i biståndsgivningen. Vi väjer inte för en sådan utveckling. Kravlöshet ärförödande i all hjälpverksamhet.Många misstag har tidigare begåtts på denna punkt. Vi motsätter oss att detsvenska egenintresset - snarare än vår bedömning av vad som faktiskt är bästför mottagarna - får styra biståndets innehåll och utformning. Även omSverige i ett internationellt perspektiv har en mera återhållen inställningmåste en sådan kommersialisering av biståndspolitiken minimeras.De samlade erfarenheterna av de gångna årens internationella bistånds-verksamhet tyder på att investeringar i "det mänskliga kapitalet" det vill sägaundervisning och hälsa gett goda resultat - bättre än insatser på andraområden såsom industri och jordbruk där bl.a. snedvridna subventioneringarav produktion varit ett bekymmersamt inslag.DemokratimåletDemokrati är den enda styrelseform som är värdigmänniskor att leva under. Även om inte demokrati skulle geökad rikedom, även om den inte skulle minska krigsriskernaanser vi att alla människor har rätt att välja sina ledare.Världen står inför en historisk chans. Då land efter land söker sig motdemokrati är det skyldighet att bistå. Inte genom en värderingsfriförståelse för den utvecklingsväg länderna väljer utan att hjälpa dem som stårför mänskliga rättigheter.Demokrati är också den enda styrelseform som garanterar att de flestamedborgares intressen tas till vara. Politiker som vill bli omvalda måstenaturligtvis ta hänsyn till så många medborgares välbefinnande som möjligt.Om det svenska biståndet mot fattigdom, ökad rättvisa och mot krigshotska få bestående effekter krävs att det sker i en demokratisk atmosfär. Avdessa skäl bör demokratimålet bli överordnat inom biståndspolitiken.Biståndets demokratimål utgjorde länge en dekoration utansubstantiellt innehåll. Dess långsiktiga karaktär betonades så till den grad attnågra krav på praktiska resultat i form av ökad pluralism knappast ställdes.Enpartisystem ursäktades. Det antyddes att politisk frihet inte hade någonvidare relevans för fattiga länder.Länge intogs en loj och överslätande attityd mot u-världens enpartistater.Den så kallade afrikanska socialismen betraktades som en tredje världenstredje väg. Många hyllade Röda khmerernas ideal. Även sedan en viss upp-stramning skett var den dåvarande socialdemo-kratiska regeringen angelägen om att biståndet inte skulle användas som på-tryckningsmedel till förmån för politisk demokrati.Denna vår syn innebär inte att vi blundar inför de svårigheter detta innebäri praktiken. De är självfallet betydande. Demokratibistånd berör ofta centralafunktioner och problem i andra länders samhällsskick.Men om vi skulle väja inför känsliga frågor av detta slag skulle vi svikavåra förpliktelser mot de människor som biståndet faktiskt är till för.Sanningen är ju också att merparten av det bistånd vi bedriver är svårt,eftersom det inriktas på de fattigaste och mest outvecklade länderna därförutsättningarna för snabba resultat är sämst. Lika lite som vi skyggar för desvårigheterna skall vi dra oss för att utforma ett ambitiöst demokratibistånd.För att bedriva ett bra demokratibistånd krävs en definition av vad dettabistånd kan innehålla och vad det innebär. Beroende på den strävan motvärderingsneutralitet vi har redogjort för ovan har svenskt demokratibiståndvarit mycket försiktigt. Detta gäller såväl bistånd som förmedlats genom Sidasom enskilda organisationer. Demokratibistånd är inte endast diverseutbildningsprojekt, som ofta bedrivs av enskilda organisationer, eller upp-byggnad av rättssystem, som bl a bedrivs av Sida. Mänskliga rättigheter ochdemokrati hör ihop men demokrati är också något mera än att människortillförsäkras grundläggande rättigheter.Inom Sida har ett arbete som syftat till att definiera demokratibiståndetsinnehåll genomförts. Det är positivt att det nu finns ett handlingsprogram förfred, demokrati och mänskliga rättigheter. Detta arbete kan dock inte ansesavslutat med detta dokument. krävs en djupare analys avskillnaden mellan demokrati och frågor som berör mänskliga rättigheter istörsta allmänhet. Det fortsatta arbetet bör mynna ut i en definition avdemokratibistånd och vad ett sådant bistånd innebär mera konkret. Det ärviktigt att slå fast att det är en skillnad mellan det demokratibistånd varsprimära mål är att bygga upp demokratins ramverk och dess primära aktörer,såsom partier och aktiva opinionsbildande organisationer och det som skullekunna kallas bistånd för demokrati vars sekundära syfte är människorsdeltagande i olika organisationer etc. Svenskt bistånd är i hög gradkoncentrerat till denna andra inriktning, d v s vad som här kallas bistånd fördemokrati. Från sida anser vi att denna tyngdpunkt börförskjutas till ett mera balanserat stöd till de olika delarna av en fungerandedemokrati. Regeringen bör få i uppdrag att presentera ett åtgärdsprogram tillhur så kan ske.DemokratibiståndetsutformningBiståndsdialogen måste vara ett kraftfullt instrument för attfrämja demokrati och mänskliga rättigheter. Budskapet skallvara entydigt även till länder, där vi har starkaexportintressen, såsom Kina.Om demokratibistånd ska bedrivas i diktaturstater, totalitära stater ellerstater som ej tillåter flerpartisystem skall biståndet ske genom enskildaorganisationer. Det måste stå klart för mottagarländerna att biståndetsomfattning och inriktning kan påverkas av hur demokratifrågan hanteras. Idenna mening skall inslaget av villkor i biståndsgivningen öka. Mot dettaanförs ibland att en demokratisering som är mer eller mindre påtvingadutifrån inte har stor chans till framgång. Men frågan är då varför sammadebattörer trodde att påtryckningar utifrån hade förutsättningar att ge resultati . Våra lojaliteter måste finnas hos de fattiga människorna - intehos deras regeringar. Vi bör undvika bilaterala biståndsengagemang i ländervars regimer inte strävar efter demokratisering.Stöd till uppbyggande av demokratiska institutioner, såsom t. ex. politiskaaktörer, lokal självstyrelse, parlament, rättsväsende och politiska regelsystembör ha hög prioritet. Hit hör också ett allmänt idé- och kunskapsutbyte omdemokratin som styrelseform och förhållningssätt.Möjligheterna att ge bistånd till uppbyggnad av politiska partier har längevarit begränsade i till skillnad från exempelvis . Partinäraorganisationer bör även fortsättningsvis kunna bedriva biståndsverksamhet.Vi bör i större utsträckning välja alternativa kanaler för biståndet som intehar anknytning till regeringar. Det kan bl.a. handla ominternationella NGO:er (dvs. icke-statliga organisationer) och direktstöd tillorganisationer som är verksamma i mottagarlandet, när lämpliga sådana kanidentifieras. Värdet av mångfald och alternativa kanaler är också ett viktigtskäl till att det bistånd som förmedlas genom enskilda organisationer iSverige - som ofta har likartade samarbetspartner i mottagarlandet - börligga på en hög nivå. Vi föreslår i det följande ökade anslag i förhållande tillregeringens förslag.Ett effektivt sätt att hålla kvar människor i förtryck är att förbjuda ellerförsvåra kommunikation med människor som lever i frihet. I och medInternet och möjligheten att fritt kommunicera över gränser har ett nytt vapenmot diktaturer uppstått.Informationstekniken kan vara användbar i strävan att fredligt spridademokratiska rättigheter till fler människor och bör bli ett viktigt inslag isvenskt demokratibistånd.Regeringen bör i en särskild rapport - eller på annat lämpligt sätt - varje årför redovisa läget beträffande demokrati och mänskliga rättigheteri våra mottagarländer. Med tanke på demokratimålets betydelse är det rimligtatt denna information regelbundet och på ett lättillgängligt sätt ställs tillriksdagens förfogande och därmed också kan bli föremål för diskussion.Detta bör ges regeringen till känna.Mänskliga rättigheterAlla människor är födda fria och lika i värde och rättigheter.Varje människas frihet och lika värde omfattar allamänniskor och således varje individ i världen utan åtskillnadav något slag, såsom hudfärg, kön, språk, religion, politiskeller annan uppfattning, nationellt eller socialt ursprung,egendom, börd eller ställning i övrigt. Erkännandet av allamänniskors lika värde hänger oupplösligt samman med attingen människa får diskrimineras på grund av ovanståendeeller andra anledningar.Trots detta självklara sker kränkningar av de mänskliga fri- ochrättigheterna. Kränkningar av de mänskliga rättigheterna ser olika ut i olikaländer runt om i världen. I vissa länder diskrimineras exempelvis människorpå grund av sitt kön, sin sexuella orientering eller på grund av sitt ursprung.De ges sämre möjligheter på arbetsmarknaden eller stängs ute helt. I vissaländer riskerar människor exempelvis förföljelse, tortyr och/eller att"försvinna" på grund av sin religion eller på grund av att de engagerar sig isitt lands samhällsutveckling. Att se på men tiga över kränkningar av demänskliga rättigheterna oavsett i vilken omfattning de sker eller varnågonstans i världen de sker, är att ge sitt samtycke. Kränkningar av demänskliga rättigheterna måste alltid påtalas, kritiseras och åtgärdas oavsettvar de äger rum.Individens fri- och rättigheter får aldrig på bekostnad av ett eventuelltsamhällsexperiment eller en så kallad "ism", såsom nazism, kommunism,nationalism och/eller socialism, kränkas eller ges underordnad eller sekundärbetydelse. Vi har sett otaliga exempel i historien på hur t.ex. kommunism ochnazism åsidosatt människans fri- och rättigheter och hur man i ideologinsnamn gjort sig skyldig till grava kränkningar av de mänskliga rättigheterna.Trakasserier, tortyr och förföljelse är just trakasserier, tortyr ochförföljelseoavsett om det är invånaren i , , Bosnien eller Indonesiensom utsätts för dessa kränkningar.Runt om i världen, som i exempelvis , och strävarmänniskor efter att få komma i åtnjutande av sina fri- och rättigheter i formav yttrande-, mötes- och åsiktsfrihet för att, på så sätt, påverka och medverkatill sitt lands utveckling och uppbyggnad av det civila samhället. Påståendenfrån makthavare om att deras invånare ännu inte skulle "vara mogna" attåtnjuta dessa rättigheter, och som en legitimering just för att förneka sinainvånare dessa fri- och rättigheter, får aldrig accepteras eller godtas.Det är en vanlig föreställning att politiska riktningar av mycket olika slagkan enas om en gemensam syn på de grundläggande mänskliga rättigheterna.Enligt vår uppfattning är detta en förenkling som ibland är direkt vilse-ledande.De kommunistiska regimer som kontrolleradehalva hävdade uttryckligen att mänskliga rättigheter av "traditionellt"slag, alltså individuella rättigheter inriktade på att garantera den enskildespersonliga frihet och möjlighet att på samma villkor som andra delta i detpolitiska livet, saknade relevans "under socialismen". I stället gjorde dessaregimer anspråk på att ha förverkligat rättigheter av annat slag - rätt tillarbete, rätt till sjukvård etc. I verkligheten var anspråken falska - dessa"sociala rättigheter" uppfylldes i allmänhet sämre "under socialismen" än idemokratiska marknadsekonomier. "Sociala rättigheter" av det slag somdessa regimer, falskeligen, gjorde anspråk på att ha förverkligat är dessutomav ett annat slag än de rättigheter som syftar till att skydda den enskildegentemot olika slags överhet. Sådana rättigheter kan, även i fattiga länder,vara absoluta, medan "sociala rättigheter" alltid är beroende av tillgång tillolika materiella och ekonomiska förutsättningar. Och under alla omständig-heter är det oacceptabelt att försvara frånvaro av t ex tryckfrihet, rätt tillenopartisk rättegång eller rätt att själva välja bostadsort, yrke och utbildningmed hänvisning till att alla har samma rätt till sjukvård.Mänskliga rättigheter har inga gränser och är därför överordnade deterritoriella gränserna, detta har tydligt inblandningen i Kosovo visat.Kränkningar av mänskliga rättigheter kan och skall heller inte längre döljaseller rättfärdigas som "en stats inre angelägenhet". De förslag som /för fram och som rörändringar av bör få stöd av i FN. När grova kränkningarav mänskliga rättigheter, etnisk rensning, förföljelse, massmord etc. äger rummed hänvisning till att det rör sig om ett lands inre angelägenhet kan inte FNförhålla sig passivt. De föreslagna ändringarna av på dennapunkt bör få fulla stöd. Detta bör ges regeringen till känna.Sverige bör intensifiera sitt arbete med att dels försvara, dels förbättraskyddet för de mänskliga rättigheterna. Detta bör göras dels genom deinternationella organisationer där bereds möjlighet att påverka,såsom exempelvis FN, EU och , dels genom bilateralasamarbete med andra länder.Demokrati och mänskliga rättigheter kan aldrig vara ett mål bland andraför svensk biståndspolitik, utan måste vara det centrala målet. Det handlar dåbåde om människors grundläggande fri- och rättigheter och om att demokratii sista hand är förutsättningen för att alla andra mål för biståndet skall kunnaförverkligas och leda till en bestående och hållbar utveckling. Det ärdemokrati och frihet, inte diktatur och ofrihet, som tillåter kritik och nyaförslag till lösningar av viktiga utvecklingsproblem.Rättsstatens betydelse förutvecklingTill utvecklingens infrastruktur hör även rättsstaten.Utveckling kan sägas bygga på tre pelare - först respektenför demokrati och mänskliga rättigheter. Ingen långsiktig ochverklig utveckling är möjlig utan någon grad av befintligdemokrati och respekt av människors rättigheter. För detandra bör den bygga på frihandel och marknadsekonomi. Enfri handel och en fungerande marknadsekonomi är det sombäst skapar de resurser som är nödvändiga för utveckling.För det tredje handlar det om institutionsbyggande. Statens uppgift är attförse människorna med ekonomiska och social resurser så att de kan agera påen marknad. Men staten skall också skapa ett rättsligt ramverk. Det ärnödvändigt att marknadens olika aktörer kan lita på att ingångna avtal hålls,att det finns lagar som reglerar den finansiella marknaden och valuta-politiken, att fackliga rättigheter har ett lagligt skydd m m. Det måste finnasav makten oberoende juridiska instanser dit medborgarna kan vända sig föratt få sin sak prövad. Detta är grundläggande både för demokratin, demänskliga rättigheterna och för en fungerande marknadsekonomi.En social miljö som gör det möjligt för människor att agera med vissförutsägbarhet främjar den ekonomiska tillväxten. Allt detta förutsätter ettinstitutionellt legalt ramverk. Historiskt sett har det varit en av förutsätt-ningarna för att västerlandet har haft en kraftig ekonomisk och socialutveckling.I detta perspektiv blir betoningen av yttrande- och organisationsfrihet samtkampen mot tortyr och dödsstraff en basal del av vår biståndspolitik. Vårtmotstånd mot enpartisystem och förord för flerpartisystem skall varaentydigt.Det bistånd som främjar fria massmedier, inte minst tidningar ochradiostationer, bör utvecklas. Journalistutbildning är ett av flera exempel.Insatser för uppbyggnad av ett oberoende rättsväsende och stöd tillorganisationer på detta område är av strategisk betydelse - både för attfrämja demokrati och för att åstadkomma det som går underbenämningen "good governance". Effektiva rättssäkra förvaltningar somstyrs av regler och präglas av öppenhet i stället för av traditionellalojaliteter,egenintressen och korruption måste utvecklas.Utveckling av ekonomisk revision, offentlighet och andra opartiskakontrollrutiner är områden där bistånd bör kunna göra god nytta.På detta sätt kan framväxten av mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatoch en marknadsekonomi främjas.Ekonomiska reformerDemokrati och marknadsekonomi går hand i hand. I ett närasamspel utgör de tillsammans en av de allra viktigasteförutsättningarna för utveckling.Trots att flera nya demokratier gör framsteg inom det som rörgrundläggande mänskliga rättigheter så är ett vanligt hinder för en nydemokrati de tidigare, och allt som oftast ej demokratiskt valda, regimernasekonomiska politik. ser vi i en majoritet av de nya demokratierna enmånga gånger komplex situation som hindrar den av folket valda regimen attkunna leverera och uppvisa resultat för medborgarna inom en rad, främstsociala, sektorer som utbildning och hälsovård. Flera av de bakslag vikommer att se för demokratiseringsprocesser på flera håll i världen kommertill viss del att bero på den ekonomiska bakbundenhet som de nyademokratierna hamnar i. Skuldfrågan har i takt med 1980- och 90-talensdemokratiseringssträvanden åter hamnat i rättmätigt fokus som ett av destörsta hindren till utveckling för fattiga länder.Det är nödvändigt med ekonomiska reformprogram i majoriteten av deländer där svenskt bistånd är verksamt, och detta sker också i högre ellermindre grad i dag.Folkpartiet ser det som en prioriterad uppgift för det svenska biståndet attstödja ekologiskt och socialt uthålliga ekonomiska reformprocesser.