mot · GN02Sk318 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Sk318av , Bo (m)Trygghet i förändring - om skatter och social omsorgSammanfattningI denna motion presenterar Moderata samlingspartiet enpolitik som syftar till trygghet i förändringen.Sverige måste bli ett kreativt, dynamiskt och företagsamt samhälle för attkunna ta tillvara de möjligheter som bl.a. globaliseringen erbjuder. För attdetta skall vara möjligt krävs en strukturell förnyelse av , bl.a. genomlägre skatter.I en snabbt föränderlig tid ställs emellertid också krav på att alla skallkunna känna den trygghet som den fulla delaktigheten i förändringenförutsätter. Varje människa måste kunna fatta självständiga beslut om sitteget liv, slippa beroendet av det offentligas välvilja och veta att det gemen-samma ansvaret fungerar när det behövs - och på ett sätt som tillgodoser depersonliga behoven.Moderata samlingspartiet föreslår en lång rad skattesänkningar som syftartill att öka den enskildes möjlighet att kunna försörja sig på sina egnaarbetsinkomster och att kunna ha kontroll över den egna tillvaron. sänkta inkomstskatter och en successiv avveckling av fastighetsskatten.Moderata samlingspartiet vill också genomföra en bred social reform.Inriktningen är att de som har de största behoven också skall omfattas av destörsta omsorgerna. Socialförsäkringarna skall utformas på ett sådant sätt attde motverkar bidragsberoende.Sjukvården måste reformeras. En obligatorisk hälsoförsäkring skapar nyaförutsättningar för att ge alla vård och på villkor som patienten självråder över. I avvaktan på detta bör en vårdgaranti införas utan dröjsmål.Äldreomsorgen måste kunna erbjuda alla gamla en god och värdig om-vårdnad på personliga villkor.Familjepolitikens inriktning skall vara sådan att barnfamiljerna själva fårde bästa förutsättningarna att styra den egna framtiden. Avdragsrätt förstyrkta barntillsynskostnader, kompletterad med en barnomsorgspeng verkari denna riktning.En politik med denna inriktning förenar det kreativa och dynamiska meddet trygga och förutsebara. Det är vad som behövs för att medtillförsikt skall kunna möta nästa århundrade.InledningDet sena 1900-talets viktigaste händelser är dendemokratiska frigörelsen i spåren av Sovjetunionenssammanbrott, den teknologiska omvandlingen till följd avden elektroniska revolutionen och den globala marknadshus-hållningens expansion.Var och en av dessa förändringar är tillräckligt stora i sig för att beskrivassom revolutionära, och tillsammans bildar de en dynamisk kombination somgör till två av de mest formativa decennierna i männi-skans historia.Två drag är typiska för vår tid. Hastigheten med vilken världen förändrasär den ena. Den andra är omfattningen. Medan de som för 200 år sedanberördes av den industriella revolutionen kunde räknas i ett fåtal miljoner ien mycket liten del av världen berör dagens samhällsomvandling miljardermänniskor över hela jorden.Förändring uppfattas ofta som närmast definitionsmässigt oförenligt medtrygghet. Det nya som kommer är okänt och oförutsebart. I den meningen ärfria, framstegsvänliga samhällen också alltid otrygga samhällen. Attsamhället utvecklas som konsekvens av att enskilda människor har haftmakten att förändra sin tillvaro och ta egna initiativ och eget ansvar innebärockså att förändringar lätt framstår som resultatet av anonyma och opåverk-bara krafters spel.I verkligheten förhåller det sig precis tvärtom. Centralplanerarens ideal-samhälle är visserligen tänkt att uppfylla alla rimliga krav på förutsebarhet.Men det skapar i verkligheten den otrygghet till liv och frihet och detberoende av den politiska och administrativa makten som alltid varit den entotalitära och godtyckliga maktutövningens främsta kännetecken.All erfarenhet visar att det bara är pluralistiska samhällen med ett starktskydd för individens fri- och rättigheter och en fri marknadshushållning somskapar verklig trygghet. Den enskildes fria val, individens och de smågemenskapernas makt både över sin vardag och de avgörande livsvalen ärtrygghetens yttersta förutsättning. Det är en av 1900-talets viktigaste lär-domar.En annan viktig erfarenhet är det ömsesidiga sambandet mellan individensoch familjens möjligheter till utveckling och det ekonomiska och tekno-logiska framåtskridandet. Ett samhälle som försjunker i ett fördelnings-politiskt och statiskt nollsummespel blir ett stagnerande samhälle där allt flerkämpar om en allt mindre kaka. Ett sådant samhälle erbjuder i längden baraotrygghet och sjunkande välstånd.I ett samhälle med en fri ekonomi, valfrihet och fri företagsamhet finns dendynamik och den skaparkraft som är förutsättningen för att den enes brödockså skall bli den andres stöd. I ett sådant samhälle sprids tryggheten tillalltfler i takt med att ekonomin utvecklas. Individens egen utveckling ger i sintur ett dynamiskt bidrag till ekonomins framsteg.Så kommer friheten, framstegen och tryggheten att utgöra det modernavälfärdssamhällets kärna. Utan frihet, inga framsteg. Utan framsteg ingentrygghet.I denna motion presenterar vi riktlinjerna för vår politik på två förtryggheten centrala områden, nämligen skatterna och gemensamma socialaåtaganden. De är nära förknippade med varandra: en skattepolitik somåterskapar den personliga trygghet som för många gått förlorad under desenaste decennierna, en framsynt socialpolitik som ger varje människa detsom behövs av gemensam trygghet, kvalitet och värdighet.Bräcklig trygghetGrundstenar för välstånd är arbete, företagande ochefterfrågade, gedigna kunskaper och färdigheter. Under detre har det svenska välståndet utvecklatssämre än i de flesta jämförbara länder. har halkatned i välståndsligan från en topposition i början avsjuttiotalet till en placering efter flertalet västeuropeiskaländer . För att kunna säkerställa och utvecklavälståndet är det en nödvändig förutsättning att växtkraften iekonomin återställs.Tryggheten har flera dimensioner. Grundläggande är den personligatrygghet som bland annat ligger i att ha ett arbete och att kunna försörja sigoch sin familj på sin arbetsinkomst. Hit hör också att man är säker till liv ochlem och egendom av vad slag det vara må. Viktig är också den gemensammatrygghet som ligger i förvissningen om att det finns ett gemensamt ansvar föratt ingen skall fara illa eller lida nöd. Sjukvården skall fungerar närhelst vibehöver den, skolan skall ge våra barn de kunskaper som behövs för derasframtid. De som behöver stöd skall alltid kunna räkna med att hjälpen finns,när den behövs.Liksom välståndsutvecklingen har försvagats har den personligatryggheten urholkats under genom dels brist på egenarbetsinkomst, dels därför att många som har arbete inte förmår försörja sigpå sin egen inkomst. Också den gemensamma tryggheten uppvisar mångasprickor. Trots världens högsta skatter förmår inte det politiska systemetfullfölja sina åtaganden när det gäller grundläggande uppgifter som sjukvård,omsorg, utbildning och rättstrygghet.Begreppet välfärd har i svensk retorik blivit synonymt med offentligverksamhet och offentliga bidrag och subventioner. Det finns ett politisktsyfte bakom denna felaktiga definition. Genom missbruket av välfärds-begreppet har en expansion av den politiska sektorn legitimerats. Ipolitikernas har de enskilda medborgarnas självständighet och friaval trängts tillbaka.Nyfattigdom ochfattigdomsfällaDet svenska skattetrycket är mycket högt. Nästan tvåtredjedelar av ekonomin går genom den offentliga sektorn.När skattetrycket nått sådana nivåer måste det mednödvändighet bäras av alla. Även på små och måttligainkomster är skattebelastningen hög. Skatterna är för deflesta den största hushållsutgiften. I har vi högaskatter på inkomst, vilka tas ut utan hänsyn tillförsörjningsbörda. Anpassningen till försörjningsbörda sker istället genom ett omfattande system av offentliga bidrag ochsubventioner.Uppseendeväckande många svenskar har blivit beroende av bidrag för sinförsörjning. Det medför personlig ofrihet och ett beroende av politiskabeslut. Förutsättningarna för dessa beslut kan snabbt förändras vilket medförosäkerhet om den egna ekonomiska situationen. Ett exempel på beroendet äratt den socialdemokratiska regeringen beslöt atttidigarelägga utbetalningen av barnbidragen . Skälet var att mångabarnfamiljer annars inte hade kunnat få en glad midsommar. Begreppetnyfattigdom blev här ställt i blixtbelysning. Det höga skattetrycket försättermånga människor i situationer som är oförenliga med ett värdigt liv.Över en fjärdedel av svenskarna i arbetsför ålder behövde bidrag för sinförsörjning . Anledningen var arbetslöshet, sjukpensionering,föräldraledighet och sjukdom. Då är inte barnfamiljer och studerandeinräknade. Dessa gruppers ekonomi är också till stor del beroende avoffentliga bidrag och subventioner. Trots en nedgång i arbetslöshetenminskar bidragsberoendet bara marginellt.Än mer utsatta är de 700.000 personer som erhöll social-bidrag under längre eller . En huvudorsak var arbetslöshet. Enannan är det höga skatteuttaget som gjorde att inkomsten efter skatt interäckte till.De svenska skatte- och bidragssystemen har stora marginaleffekter. Förnågra år sedan redovisade Moderata samlingspartiet en rapport (Skatternassociala dimension) som visade att kombinationen av inkomstskatt, egen-avgifter, avtrappade bidrag och upptrappade daghemsavgifter leder tillmycket stora marginaleffekter för inkomsttagare med låga och normala in-komster. I budgetpropositionen erkänner regeringen förhållandet men deframlagda förslagen kommer inte att råda bot på problemen.För de hushåll som berörs av de kraftiga marginaleffekterna uppkommervad som brukar kallas "fattigdomsfällan". Det är svårt, ofta omöjligt, attgenom egna insatser förbättra sin egen ekonomiska situation. Tar man ocksåhänsyn till reglerna för socialbidrag kan kraftiga så kallade tröskeleffekteruppkomma när man exempelvis ökar sin arbetstid eller går från arbetslöshettill arbete.I de skattesamtal som förts mellan partierna har Finansdepartementetredovisat beräkningar av marginaleffekter som väl överensstämmer medberäkningarna ovan. Sammantaget gör departementet bedömningen att "detkan vara 800.000 personer eller ännu fler som endast får behålla 30 procenteller mindre, om man arbetar mer". har också redovisatberäkningar av tröskeleffekter som innebär att det lönar sigdåligt, i bland till och med leder till förlust, att gå från arbetslöshet tillarbete.Ett samhälle med dessa kännetecken har svårt att på ett optimistiskt sättmöta framtiden. De höga skatterna i sig beskär ekonomins utvecklingsmöj-ligheter. Men dessutom förtar enskilda människors beroendeförhållande,deras brist på möjligheter att råda över den egna tillvaron, beredvillighetenatt frimodigt möta framtiden. Det är en central uppgift att bryta detta dubblahot mot vår goda framtid.Urholkat socialt skyddVåra gemensamma skyldigheterEtt gott samhälle strävar efter att ge varje människamöjlighet att råda över sig själv och sin egen framtid.Åtgärder som riskerar göra enskilda människor utsatta måsteundvikas. Det är i detta hänseende den svenska skatte-politiken framstår som rent asocial.Det goda samhället ger emellertid också skydd åt den som behöver det ochstöd i de livets skeden då påfrestningarna är större än vanligt.Det svenska sociala skyddet ansågs länge som ett föredöme. I dagkrakelerar det emellertid snabbt. Det har svårt att möta ett modernt samhällesmer individuella krav, uppbyggt som det är enligt industrisamhälletsstorskaliga och kollektiva principer. Många människor faller igenom denormala trygghetssystemen ända till sista barriärer.Det brukar sägas att skatterna måste vara höga för att det sociala skyddetkräver det. I dagens skapar skatterna sina egna sociala problemsamtidigt som det sociala skyddssystem som skatterna skall betala intemotsvarar de krav människor har rätt att ställa.Ett sådant samhälle blir varken dynamiskt eller tryggt.SocialförsäkringarnaDe har det blivit uppenbart attsocialförsäkringssystemen i en ekonomisk kris inte klarat attleverera det de har lovat. Snabba försämringar ikompensationsnivåer i kombination med avgifts- ochskattehöjningar har inneburit att människor förlorat denekonomiska trygghet som de utgått från att försäkringarnainnebar. Det har också varit svårt att planera långsiktigt förden egna ekonomin, vilket i sig skapar otrygghet och enförståelig oro.Socialförsäkringarna har flera svagheter:För det första är systemen inte enhetliga och överblickbara. är detinte ovanligt att man "hoppar" mellan olika trygghetssystem för attmaximera sitt stöd. Det kan t.ex. gälla mellan sjukförsäkringen och dentillfälliga föräldrapenningen. Där den förra innehåller en karensdag medanden senare ger ersättning och således saknar en självrisk.För det andra är det som brukar kallas arbetslinjen på väg att överges.Försäkringarna fungerar som ersättningslön. Syftet med socialförsäkringenför människor som på grund av ålder, kronisk sjukdom eller funktionshinderinte kan arbeta är att fungera som en tillfällig trygghet. är det ofta såattförsäkringssystemen inte uppmuntrar till en återgång till arbetslivet.För det tredje är kostnaderna för försäkringen höga. En samhällsekonomii balans kan svårligen bära sådana kostnader för transfereringssystemen.Arbetslösheten är i detta sammanhang ett nyckelproblem. Trots godakonjunkturer är arbetslösheten alltjämt eller mer. Kostnaderna fördenna undergräver kraftigt samhällets trygghetsambitioner.SocialtjänstenHögskattesamhället drabbar alla medborgare, men mestdrabbas låginkomsttagarna. De får behålla så litet av sinainkomster att de görs beroende av bidrag. Alltfler av demsom tvingas söka socialbidrag är unga människor. Det ärförödande i sig när alltfler i ett samhälle blir beroende av detsom skall vara det yttersta skyddsnätet, men ännu mernedbrytande för samhället är när många av de som utvecklardetta beroende är så unga att de faktiskt börjar sitt vuxna livsom socialbidragstagare när de borde ha fått ta steget ut isjälvständighet.År 1997 fick 403.000 hushåll eller av befolkningen social-bidrag till en kostnad av . Därmed har kostnaderna försocialbidrag i fasta priser mer än fördubblats under 90-talet.Över en tredjedel av socialbidragshushållen utgörs av en ensamståendeman utan barn. Bland ensamstående kvinnor med barn har mer än var tredjesocialbidrag. Ingen annan hushållsgrupp har så hög andel. Studier somSocialstyrelsen gjort visar att det framförallt är de som är arbetslösa utanersättning från a-kassa eller KAS som blir långvarigt beroende av social-bidrag. Och det långvariga socialbidragsberoendet har nästan tredubblatsunder 90-talet. Närmare 100.000 hushåll har haft socialbidrag minst10 månader . Detta innebär att fler fastnar i en olycklig situationdär möjligheterna att påverka sin egen ekonomi minskar. Dessutom innebärdet ökade kostnader för kommunerna. Kostnaderna för det långvarigasocialbidragsberoendet har ökat med under 90-talet.Socialbidraget skall vara ett yttersta skyddsnät som ingående prövas frånfall till fall och inte jämföras med en generell socialförsäkring. Det varaldrigavsett att bli ett generellt stöd för breda grupper, men i dagens läge med högarbetslöshet och förändringar i de generella försäkringssystemen är risken förgeneralisering av det ekonomiska biståendet överhängande. Inte minst vissainvandrargrupper eller ungdomar som aldrig kommit in på arbetsmarknadenriskerar att fastna i långvariga socialbidragsberoenden. Särskilt tydligt hardetta blivit i vissa förortsområden som är hårt segregerade och därutvecklingen har gått åt fel håll. Ett ökat bidragsberoende ochen ökad segregation för med sig en växande social desperation. Detta är enohållbar situation som allvarligt hotar inte bara många människorsmöjligheter utan hela det svenska samhällets välstånd.SjukvårdenDen svenska sjukvården klarar inte längre av sin mestelementära uppgift att ge människor vård . 100.000människor står i kö för nödvändig operation ellerbehandling. För många är lidandet outhärdligt. Särskilt svårtär det för barn och gamla. Många individer och familjer faroerhört illa i kampen för att försöka få den vård som detrodde skulle finnas där när de behövde den. En del hinnerinte ens komma fram i kön innan det är för sent.Misshushållning är det ord som kanske bättre än något annat beskriver densjukvårdspolitik som förts, och som fortfarande förs, på sina ställen iSverige. Misshushållning med mänskliga resurser genom att låta människorstå i kö; misshushållning med personalresurserna genom att inte tillräckligttillvarata personalens kompetens; misshushållning genom att inte användaresurserna rätt.Patienter i köVårdköerna utgör en av de mest påtagliga revorna ivälfärden och de är mycket intimt förknippade medsocialdemokratiskt styre på alla nivåer. Hösten 1998uppskattade antalet personer som stod i köför operation och behandling till över 100.000.Socialstyrelsen uppger t.ex. att 31.500 patienter med gråstarr väntade på operation . Från beslut ombehandling till operation var den genomsnittliga väntetidenunder och endast en klinik klarade av attoperera merparten av sina patienter . NärSocialdemokraterna förra gången hade makten, växtevårdköerna också. Under den borgerliga regeringstideninfördes en vårdgaranti. Då försvann i stort sett köerna. 1995avskaffade Socialdemokraterna garantin. Köerna börjadeåterigen växa i snabb takt.Det är inte kostnaderna för vården som är problemet; problemet ärkostnaderna för ickevården. Det är dyrare att låta människor vänta på vård änatt ge vård. i beräknade att ett tillfälligt stoppför planerade operationer vid i medförde enextra kostnad för socialförsäkringen på per dygn.Att snabbt och effektivt bota ohälsa är inte bara humant utan ocksåsamhällsekonomiskt fördelaktigt. Det viktigaste är naturligtvis den alltförtidiga död, det lidande och de besvär som snabb och bra vård undanröjer. Tilldetta kommer även förtidspensionering, sjukpenning, sociala vård- ochstödinsatser som kan onödiggöras. Så t.ex. kostar en gråstarrsoperation cirka6.000-7.000 kronor. Tvingas patienten stå i kö kan kosta14.000-15.000 kronor i väntan på operation.Missnöjd personalEn kunnig, kompetent och engagerad personal är vårdensstörsta tillgång. När arbetsmiljön försämras genom att ansvarinte följer befogenhet, möjligheten att påverka sinarbetssituation är liten, utvecklingsmöjligheterna små ochbelöningarna få, då devalveras denna tillgång. När detbristfälliga systemet leder till svårförståeliga irrationellaneddragningar och uppsägningar, sprider sig utbrändhet ochförändringsovilja. När nya arbetsmetoder hindras av en stelorganisation hotas vårdkvaliteten.Alla vårdyrken har sjunkit i popularitet bland de unga. Allt fler som arbetari vården vill förtidspensionera sig och många lämnar den svenska vården föratt jobba utomlands. Inte för att de vill öka sina kunskaper och se andramiljöer och därefter återvända till med värdefulla erfarenheter utandärför att de kan finna arbetsglädje i den svenska sjukvården.Trots att den ena undersökningen efter den andra visar att personal på allanivåer trivs bättre i privat vård, och att mångfalden alltså är väsentlig förvårdens funktion, förvägrar Socialdemokraterna personalen en friare arbets-marknad.Man har hindrat privata etableringar inom alla områden så att högkvalitativoch resurssnål verksamhet hindrats. Som monopolarbetsgivare har man förten politik som motverkat personalens inflytande över sitt arbete ochcementerat låga löner. När Landstingsvärlden genomförde en enkät våren1999 uppgav 14 av 20 ekonomidirektörer att de var positiva till privati-seringar bland annat eftersom sådana frigör kreativitet och främjar dynamik.När medborgarna får välja så väljer de privat vård. På en skala 0-100 får denprivata 76 poäng medan den offentliga hamnar på 69. Enligt SCB somgenomfört mätningen är detta en markant skillnad.ÄldreomsorgenDet fanns drygt 1,5 miljoner människor ivårt land som var eller äldre. Runt 400.000 var 80 åreller äldre, en ökning sedan 1983.Fram beräknas antalet äldre öka med ytterligare 40procent. Det innebär att antalet äldre i behov av vård och omsorg kommer attväxa. Men det innebär också att det kommer att finnas en växande grupp avfriska äldre som både har förmågan och viljan att delta fullt ut i samhällslivetsamt att ta beslut och ansvar för sig själva och delar av omgivningen. Dettaförstås under förutsättning att de ges möjlighet till detta.Gruppen "friska pensionärer" kan beskrivas som personer med ålders-pension som däremot inte behöver vård eller omsorg. De är pensionärer somklarar sig själva. motsvarade gruppen av allapensionärer och mer än hälften av alla pensionärer över80 år.För många är tiden efter pensioneringen en lycklig tid. Många reser,studerar och lever ett aktivt liv. Dagens pensionärer har blivit allt vitalaretillkropp och själ och har därför goda medicinska och biologiska förutsättningarför att leva ett bra liv långt upp i åren.Dagens samhälle såväl som morgondagens måste låta den stora resurs somde äldre utgör få fritt spelrum. Att ta tillvara äldres kunskap, erfarenhet ochkompetens är centralt för ett samhälle som värnar individens rätt inom ramenför det gemensamma ansvaret. Vi har heller inte råd att avstå från att ta delav de erfarenheter som de äldre besitter. Äldres delaktighet i samhälls- ocharbetslivet måste underlättas och uppmuntras.Så sker inte i det socialdemokratiska . Vid tiden för pensioneringsätts individen på undantag och fråntas många av de möjligheter till påverkansom tidigare ansågs självklara. Äldre räknas in i en kollektivistisk grupp-gemenskap.Alla äldre har emellertid inte förmånen att vara friska. Det är om dem denhär motionen handlar. Den kollektivistiska mentaliteten är särskilt påtaglignär äldre behöver samhällets stöd i olika former och de omnämns då oftasom "våra äldre".Ålderspensionärerna utgör en femtedel av befolkningen men tar i anspråktvå tredjedelar av antalet vårddagar i sjukvården. Ökningen av antalet äldre ide högsta åldersgrupperna ställer extra stora krav såväl på sjukvården som påäldreomsorgen. Det finns också stora skillnader i hur bra man har lyckatsmöta denna utmaning på olika håll i landet. Vissa problem är emellertidgenerella. T.ex. är avsaknaden av kontinuerlig tillgång på läkare i desärskilda boendeformerna ett utbrett problem. Detta medför ofta brister i denmedicinska omvårdnaden.Kvaliteten i dagens äldreomsorg och äldrevård är, trots stora påfrestningar,bättre än . Äldre bemöts med större respekt, deras själv-bestämmande värnas bättre och personalen arbetar inte lika rutinstyrt somtidigare. Flera har eget rum eller egen bostad. Inte minst stimulans frånprivata alternativ har drivit fram en positiv utveckling av både privata ochoffentliga alternativ.Det finns emellertid många kvarvarande brister, flera i media uppmärk-sammade fall från såväl offentlig som privat sektor visar detta. Bortsett frånrent tekniska brister finns andra mindre påtagliga men ändå högst reellaproblem. Många äldre tycker helt enkelt inte att personalen har tillräckligtmycket tid för dem. Precis som i sjukvården är det de mjuka faktorerna somförst får stryka på foten i ett system där politikernas inflytande sätts förebrukarnas.Äldres valfrihet är en sorglig följetong. Äldreomsorgen präglas fortfarandeav grupptänkande, och alltför lite hänsyn tas till enskildas önskemål. Äldrehänvisas t.ex. ofta till den boendeform eller den vård och omsorg som detoffentliga - dvs. kommunen - visar på. Det påpekas t.ex. i den s.k. Äldre-beredningens slutrapport, som lades fram på . Sammanfattningsvis anser Äldreberedningen att äldre sombehöver vård och omsorg måste få bättre möjligheter att själva välja hur devill leva och få sin omsorg och att denna valfrihet kräver ett ökat utbud avhemtjänster.BarnfamiljernaDagens familjepolitik är utformad för ett homogentindustrisamhälle där människor i stor utsträckning levdelikartade liv. Många hade samma arbetstider, sammaarbetsgivare och samma bostadsort, inte sällan under helalivet.