mot · GN02K204 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:K204av , ()DemokratinInledningCenterpartiets politik bygger på övertygelsen att människorvill och förmår ta ansvar såväl för sig själva som för andra.Människans grundläggande frihet att förverkliga sinadrömmar och utveckla sina förutsättningar ska därför inteinskränkas annat än av omsorg om andras lika möjligheter.Varje människa måste ha makt att påverka de beslut som isin tur påverkar henne.Beslut ska därför fattas så nära varje människa som möjligt. Centerpartietvill låta människor ta tillbaka den makt som i ett alltmer komplicerat sam-hälle centraliserats och övertagits av professionella politiker, myndigheteroch deras tjänstemän, koncerner och koncernledningar. En förnyaddemokrati handlar om att alla människor ska vara delaktiga och ansvariga förgemensamma angelägenheter. Vägen dit ligger i att skapa ett utrymme förgemensamt agerande - en plats för oss. En konsekvent decentraliserings-politik tar fasta på att makten ska flyttas dit där den hör hemma - tillmänniskor, enskilt och i gemenskap.Mer makt åt människor - var för sig eller tillsammans - innebär inte att viger upp den representativa demokratin. Däremot innebär det att lyhördhetenmåste bli större och platser skapas för en dialog mellan förtroendevalda ochmedborgare.Länge har demokratin och folkstyret uppfattats som självklara och tagitsför givna i vårt land. känner många människor vanmakt inför detpolitiska systemet, något som manifesterats i sjunkande valdeltagande,svårigheter för politiska partier att rekrytera medlemmar och ökande misstromot politiker. Förhållandena har uppmärksammats bl.a.genom demokratiutredningen, debatten i medierna och inom partierna samtmånga fria debattörer, som diskuterat demokratin och dess innebörd. Alltför länge har och dess partier stått brydda införökande misstro och minskande engagemang. Dock saknas fortfarande endiskussion kring behovet av ökad/fördjupad demokrati och en vilja att prövaförändringar av de demokratiska formerna.En grundläggande frågeställning är vad som menas med demokrati. Enviktig och livaktig debatt kring innebörden i själva orden demos och kratos,folk och styre, förs just , med fokus på vad "folk" innebär och vad somkonstituerar "folket". Den andra delen, vad det innebär att styra, är dockminst lika viktig. Många debattörer avgränsar frågan om demokrati till ettantal kriterier (allmän och lika rösträtt, allmän valbarhet, regelbundna ochhemliga val etc). Att finna sådana kriterier är självfallet viktigt, men dettäcker inte innebörden av "demokrati" i hela dess vidd. För detta måste viockså diskutera demokratins "kvalitet", eller "djup", baserat på människorsengagemang och verkliga självstyre.Det ligger i sakens natur att det är omöjligt att skriva en motion som idetalj redogör för hur demokratin ska stärkas på olika nivåer. Det kan inteföreskrivas med riksdagsbeslut, utan måste avgöras på varje nivå, var för sig.Vad kan göra är att ange en inriktning, ett önskemål om att stärkademokratin. Det är ambition att med denna motion bidra till ensådan inriktning.En viktig uppgift för demokratin är att avgöra var gränserna för detgemensamma beslutsfattandet går, och var det privata börjar. Det är ingenlätt fråga, och kräver fortsatta överväganden. vill seökad tydlighet kring vilka kompetenser de olika politiska instanserna ska hasamt en stärkt lokal demokrati också utanför de parlamentariska för-samlingarna i ett levande civilsamhälle. En fördjupad konstitutionell debattoch större tydlighet kring avgränsningarna skapar också de nödvändigaförutsättningarna för att ge människorna makten åter.En huvuduppgift för förnyelsen av demokratin är att stärka delaktighetenhos de grupper som inte deltar i allmänna val och som i storutsträckning står utanför de gängse formerna för påverkan. Det är tydligt attvaldeltagandet i stor utsträckning har sociala och ekonomiska förtecken.Valet 1998 var det högsta valdeltagandet i välbärgade kommuner somVellinge, och , alla med valdeltagande. IStrömstad, , och var valdeltagandet under 70 %.I i röstade , att jämföra i . Detär allvarliga signaler som måste uppmärksammas.Centerpartiet menar att högre tilltro till den representativa demokratin ochdärmed ökat valdeltagande måste bygga på större makt för enskilda ivardagen, där människor ges förtroende att axla ett ansvar för sin del av degemensamma angelägenheterna. Vi tror, till skillnad från en del debattörer,att större möjligheter till ansvarstagande och inflytande i t.ex. självför-valtningsorgan är något som kommer alla till del och faktiskt bidrar till attutjämna inflytandeklyftor. Genom ett ökat sådant utrymme bygger vi ocksågrunden för den framtida representativa demokratin. Att genom röstplikttvinga människor till valurnorna innebär ett manipulerande med röststöd föratt ge sken av ökad legitimitet för det politiska systemet. Verklig legitimitetfår endast ett system som fungerar så att människor frivilligt deltar ochengagerar sig.Grundat på goda föresatser och välvilja, har staten (i betydelsen detoffentliga) tillåtits att växa och förkväva det civila samhället och de smågemenskaperna. Genom offentliga insatser har ansatser att lösa probleminom dessa till och med försvårats. Föreningar och andra frivilligasammanslutningars ansvar för gemensamma verksamheter har tagits över avoffentliga institutioner. Undan för undan har demokrati och gemensamtagerande reducerats till en servicedemokrati, där invånarna enbart ses somkunder och sällan som medborgare. som staten greppar över alltförmycket, har den också visat sig vara alltför svag i att slå vakt om sinaviktigaste uppgifter.Genom förslagen i denna motion presenterar ett antalåtgärder för att bygga en deltagardemokrati i . En sådan är ettnödvändigt första steg mot en systematisk och långtgående delegation avmakt och ansvar, till lokala beslutande församlingar, medborgare i sam-verkan och till enskilda, där såväl kommunens som statens åtaganden om-prövas för att stärka det civila samhället och därigenom öka medborgarnasegna utrymme. Genom att delegera makt konsekvent kan också staten ochhela det offentliga livet i större utsträckning koncentrera sig på att utföraförhela samhället viktiga uppgifter bättre än . Det är innebörden avCenterpartiets vilja att skapa en mindre, men starkare stat.Stärk den lokalademokratin!Under hela 1900-talet har det offentligas roll ständigtutökats. Alltfler av de områden som en gång var denenskildes eller individens ansvar har kommit att bli föremålför gemensamma beslut, främst i kommunerna. Samtidigtsom välfärdsbygget har varit till gagn för medborgarna, haralltfler människor också kommit att känna vanmakt inför detoffentliga, i form av brist på inflytande och brist påsjälvbestämmande.Genom större kommuner och en professionalisering av politiken harkommunpolitikernas roll förändrats, från att företräda det civila samhället,till att alltmer bli myndighetsutövare. Större komplexitet och en förändradroll för de lokala politikerna är båda viktiga delar i den misstro som mångavisar mot politiker.Samtidigt som "politikerförakt" och misstro alltmer blir den bild somförmedlas av förhållandet mellan förtroendevalda och medborgare, pågårmånga positiva verksamheter, där medborgare och förtroendevalda till-sammans återupprättar de lokala arenorna. Det är också den väg Center-partiet förordar för att stärka och förnya det förtroende mellan medborgareoch företrädare som demokratin bygger på.Det är lätt att konstatera att engagemanget i samhällsfrågor kontinuerligtökat under en lång följd av år, som engagemanget i dentraditionella politiken minskat. Det är avgörande för politikens legitimitet attdetta engagemang också tas till vara. Huvudsakligen måste detta arbete skepå lokal nivå. Det arbete som utförs inom ramen för bör vara värdefullt i det fortsatta arbetet. Rimligen börregeringen, då avslutat sitt arbete, ta initiativ till enöversyn av de lagar som rör kommunernas arbetssätt för att undanröja hinderför lokala organisationsförändringar med syfte att fördjupa den lokalademokratin.Genom en ändring i lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningarblev det möjligt för medborgare att hos kommunfullmäktige begärafolkomröstning. Erfarenheten av detta är än så länge nedslående: I alla fall,utom ett, har begäran avslagits i kommunfullmäktige. Av 59 medborgerligainitiativ för folkomröstningar har 58 avslagits. Folkinitiativen har ändå sällanhandlat om sådant som kan anses väcka anstöt: Motstånd mot flykting-mottagning eller liknande. Initiativen kan t.ex. handla om att man i Arbogaville rösta om motorvägsanslutning, att man i ville rösta omförsäljning av ett hotell eller att man i ville rösta om förvaring avkärnavfall. De ständiga avslagen innebär att medborgarnas initiativrättfaktiskt motverkar sitt syfte: Gång efter annan får medborgarna bekräftat attengagemang för folkomröstningar inte lönar sig.Folkomröstningar må vara ett ibland trubbigt instrument, men de är ett avfå verktyg som verkligen ger alla medborgare lika möjligheter att påverkabesluten. De kan också, vilket erfarenheter från ger vid handen,bidra till att kontroversiella beslut diskuteras noggrannare eftersom "hotet"om en folkomröstning finns. De kanske viktigaste, och bästa,folkomröstningarna är därmed de som aldrig behöver hållas, därför attdemokratin fungerar så att medborgarna känner att deras åsikter beaktas ochförs vidare i processen. Det handlar självfallet inte om att alla alltid ärnöjdamed utfallet, men att alla kan känna sig delaktiga, d.v.s. blir tillfrågade ibeslutsprocessen.Riksdagen begärde under föregående även att regeringen låterutreda en förstärkning av medborgarnas initiativmöjligheter, t.ex. genom attkommunala folkomröstningar ska hållas om en viss andel, t.ex. , avkommunens befolkning begär det. är det rimligt att stärka politiskaminoriteters ställning i kommunfullmäktige genom att göra det möjligt att,med en minoritet om förslagsvis en tredjedel, genomdriva en kommunalfolkomröstning i kommunfullmäktige. Detta bör ges regeringen till känna.Användning av folkomröstningsinstrumentet har länge kringgärdats avskepsis i . Många av de invändningar om behovet av "helhetssyn"och "ansvar" antyder ett synsätt som utgår från att medborgarna inte ärkapabla till detta. avvisar ett sådant synsätt. Demokrati som idéutgår från att medborgarna är rationella människor som förmår fatta välavvägda beslut. förutsätter ett ökat engagemang i lokala ange-lägenheter att medborgarnas åsikter också respekteras. Folkomröstningarsom omtolkas eller skrinläggs genom hanteringen i beslutande församlingarriskerar endast att öka avståndet mellan väljare och valda. Mot dennabakgrund menar att en utveckling mot beslutande folk-omröstningar vore eftersträvansvärd. Självfallet kan invändningar kringformerna och kompetensen för sådana folkomröstningar anföras. Degrundläggande skälen för förslaget kvarstår dock. Regeringen bör därförtillsätta en utredning för att belysa förutsättningarna för ökad direktdemokratii kommunerna genom beslutande folkomröstningar. Detta bör ges regeringentill känna.I vårt grannland finns möjlighet för medborgare att väckainitiativ som kommunfullmäktige, under vissa omständigheter, måstebehandla. Även om sådana initiativ ofta leder till avslag, och kan komma attleda till avslag även i om möjligheten införs, så skulle förmodligenmöjligheten bidra till att öka engagemanget för den lokala politiken. Detviktigaste argumentet för en sådan förändring är därmed möjligheten förenskilda medborgare och lokala organisationer att medverka till att sättaagendan. En medborgerlig initiativrätt skulle med stor sannolikhet leda till attmånga frågor, som inte finns på dagordningen skulle diskuteras ochpåverka arbetet inom den representativa demokratiska nivån. En tänkbarmodell för detta är en motsvarighet till det som gäller i , därkommunfullmäktige får en redogörelse för alla initiativ sominkommit och där initiativ som samlat av kommuninvånarnasunderskrifter måste behandlas i kommunfullmäktige inom sex månader.Regeringen bör återkomma med förslag som möjliggör för medborgare attväcka initiativ i kommunfullmäktige.Bortsett från möjligheten att påverka det politiska beslutsfattandet inärområdet, saknas för många möjligheten att påverka de verksamhetersom man närmast berörs av, såsom barnomsorg, skola, sjukvård ochäldreomsorg. Inom de flesta verksamheter förekommer försök medsjälvförvaltningsorgan, som brukarstyrelser. Det vore önskvärt att själv-förvaltning och eget ansvarstagande för verksamheterna ökade i omfattning,vilket skulle kunna öka förståelsen för den politiska prioriterings-diskussionen, likaväl som öka kvaliteten i den offentliga servicen. Fler ochstarkare självförvaltningsorgan förutsätter beslut i , som ökarmöjligheten att delegera beslutanderätt, liksom möjligheten för medborgarnaatt själva ta initiativ till självförvaltningsorgan.Möjligheten för kommunala nämnder att delegera beslutanderätten reglerasi kommunallagen (1991:900) 6 kap 33 och 38 §§. Nämnderna får, med vissaundantag, delegera beslutanderätten till en anställd i kommunen ochdessutom ställa upp villkor för denna beslutsrätt, som att konsultera dem somnyttjar tjänsten eller att endast tillåta beslut när företrädare för dem somutnyttjar tjänsten tillstyrker beslutet. Detta är självfallet mycket positivt.Samtidigt innebär konstruktionen att självförvaltning, i betydelsenbeslutsmakt, är förhållandevis begränsad. Det borde rimligen vara möjligt förkommunala nämnder att delegera besluten direkt till ett självför-valtningsorgan. Sådana organ bör huvudsakligen komma till stånd genommedborgarnas egna initiativ. När sådana initiativ tas bör de också få ettpositivt bemötande, som ett sätt att stärka den lokala demokratin. Det finnsskäl att överväga att ändra kommunallagen så att kommunerna ska varaskyldiga att tillmötesgå önskemål om inrättande av självförvaltningsorgan.Vad som ovan anförts om självförvaltning bör ges regeringen till känna.Återupprätta detkommunala självstyret!Det kommunala självstyret fastslås i RF 1 kap 1 §. Det kantyckas att detta borde innebära ett mycket starkt stöd förmänniskors rätt att lokalt besluta över sina egnaangelägenheter, men erfarenheten visar att så långt ifrånalltid är fallet. Politiska majoriteter i ser ofta sinaegna politiska mål som överordnade det som kan ske ikommuner och kringgärdar det kommunala självstyret medfler lagar och ständigt nya bestämmelser.Det måste beskrivas som en avgörande demokratifråga att makt, så långtdet överhuvudtaget är möjligt, utövas så nära och av så många avmedborgarna som möjligt.I dag sker det motsatta. Genom bestraffningar för kommuner som säljerfastighetsbolag, bibliotekslag och förslag om lika taxa för dagis i hela landetvill man ge sken av handlingskraft och initiativförmåga, till priset av kraftigainskränkningar i kommunernas rätt att själva hantera sina angelägenheter.Den klåfingrighet och det kontrollbehov som regeringen och riksdagensmajoritet nu ger uttryck för är fel väg att gå och måste avvisas.Nyligen har regeringen tillsatt en kommitté för att utreda vissa frågor somrör regeringsformen (dir 1999:71). I direktiven sägs att kommittén ska seöver lydelsen av regeringsformens bestämmelse om egendomsskyddet samtvissa andra bestämmelser som rör samarbete med EU. Den nutillsatta grundlagsutredningen bör mot denna bakgrund ges ett tilläggs-direktiv att utreda hur ett stärkt kommunalt självstyre skulle kunna för-verkligas i grundlagen. Utgångspunkten bör vara att det kommunala själv-styret inte bör kunna inskränkas annat än genom kommunernas samtyckeeller med hänvisning till regeringsformens fri- och rättigheter. Detta bör gesregeringen till känna.Intresset för kommunala angelägenheter överskuggas även av denfokusering som naturligt sker kring rikspolitiken i valrörelser. Genomprofilering av centrala valkampanjer och partiernas partiledare flyttas fokusfrån den politiska nivå som har störst betydelse för medborgarnas vardag.Det är därför hög tid att åter aktualisera frågan kring skilda valdagar förriksdags- och kommunalval. I det sammanhanget bör också möjligheten tillrullande valår införas, innebärande att kommunalvalen inte hålls ihela riket. En sådan ordning ökar möjligheten att fördjupa den lokaladiskussionen eftersom kommunalvalet inte skulle föregås på samma sätt somi dag av nationella valkampanjer.I direktivet till den ovan nämnda utredningen pekar regeringen på att densenare avser att i tilläggsdirektiv ge utredningen i uppdrag att överväga vissavalfrågor som har anknytning till det konstitutionella systemet och denparlamentariska ordningen. konstitutionsutskott har, som en följdav bl.a. motioner i frågan, funnit detta alltför vagt ochrekommenderat att begära ett mer specifikt tilläggsuppdrag till ut-redningen att utreda förutsättningarna för skilda valdagar (1999/2000:KU2).Det är enligt mening angeläget att utredningen utförsskyndsamt och kan ligga till grund för en proposition och ett första beslut iriksdagen inför nästa riksdagsval.Fler kommuner närmaremänniskornaGenom betänkande 1998/99:KU21och påföljande beslut ställde sig bakomett krav som drivit länge om att underlättakommundelningar för att stärka den lokala demokratin.Processen som beskrivs i indelningslagen (1979:411) präglasdock av den sociala ingenjörskonstens metoder, i det att detkrävs "objektiva" skäl för att godkänna en kommundelning.Vari dessa objektiva skäl består ger propositionen som lågtill grund för lagen inga exempel på.Det är vidare, enligt uppfattning, orimligt att en statligmyndighet, Kammarkollegiet, ska göra en första bedömning av huruvida enkommundelning bör ske. Frågan om kommundelningar är i första hand enpolitisk, inte en byråkratisk, bedömning, något som också bör återspeglas idet förfarande som föregår ett beslut om kommundelning. Detta skulle t.ex.kunna uppnås genom att regeringen, som yttersta politiska instans, också taransvar för den inledande bedömningen huruvida en process ska inledas ellerinte. Detta bör ges regeringen till känna.Mot bakgrund av syftet att stärka det lokala engagemanget i det politiskabeslutsfattandet, bör också större hänsyn tas till hur invånarna i denkommundel som vill dela kommunen ställer sig till en delning. Enkommundelning bör därför genomföras om en majoritet av invånarna i enkommundel så vill. konstaterade krävsvanligen en positiv inställning från den odelade kommunen till en förändringav indelningen. Det är otillfredsställande ur demokratisk synvinkel att lokalainitiativ därigenom får svårt att vinna bifall. De farhågor som rests om ettslags lokal ekonomisk egoism är enligt mening obefogade.Erfarenheter har visat att de grupper som arbetat för kommundelningar harförmått att ta ett helhetsansvar och att se till invånarnas intressen i hela denodelade kommunen. Skatteutjämningssystemet har också som syfte att jämnaut sådana skillnader som skulle uppstå genom kommundelningar.Grundregeln bör således vara att en kommundelning ska beviljas om enmajoritet av invånarna i den kommundel som vill dela kommunen röstar jatill en delning. Detta bör ges regeringen till känna.Som ett resultat av bl.a. krav på att underlättakommundelningar gav som sin mening regeringen till känna att detbör bli lättare att dela kommuner och att regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag för att uppnå detta.Bortsett från kommundelningar har initiativ tagits på många håll för attföra det kommunala beslutsfattandet närmare medborgarna i form avkommundelsnämnder. Kommundelsnämnder innebär ökade möjligheter tillsamverkan med det civila samhället. Ett hinder för denna samverkan är dockatt kommundelsnämnder väljs som andra kommunala nämnder, genomproportionella val i fullmäktige. menar att medborgarnas viljabör få ett större lokalt genomslag genom införandet av direktval tillkommundelsnämnder. Regeringen bör återkomma med förslag som gör dettamöjligt. Detta bör ges regeringen till känna.RegionaliseringenI en alltmer globaliserad värld, där tjänster, kapital ocharbetskraft rör sig fritt och gamla nationella gränser betydermindre är det angeläget att slå vakt om grundläggandedemokratiska värden. De företag som opererar på en globalarena kan knappast längre beskrivas som multinationella,utan som a-nationella, eller t o m anti-nationella.Globaliseringsprocessen sker närmast av sig själv ochenskilda länder har små möjligheter att påverkahuvudinriktningen. är globaliseringsprocessen ochdet ökande multilaterala beroendet något positivt. Att hanterademokratiproblem på en global nivå genom att åter stängagränser och begränsa rörligheten är ingen önskvärd väg attgå.Samtidigt måste vi uppmärksamma att den enskilda människan, som oftakänner vanmakt inför nationella, eller t o m kommunala myndigheter, harmycket små möjligheter att påverka globaliseringsprocessen. Det blir därmedän mer angeläget att försöka möta globaliseringen genom en fortsattdecentralisering och återupprättande av människors makt över sin vardag.En arena, som fått allt större aktualitet , inte minst genomSveriges inträde i EU, är den regionala nivån. Denna nivå, som befinner signärmare medborgarna och borde ha större möjligheter att vinna legitimitetgenom att medborgarna identifierar sig med den, är också tillräckligt stor föratt fungera som en självständig ekonomisk enhet på en global ellerstorregional arena.Genom ett beslut i 1996/97 inleddes försök med en ny regionalsamhällsorganisation i , , och . En avförhoppningarna med försöksverksamheten är att den ska stärka denregionala demokratin och delaktigheten i den regionala politiken.Ändå kan man skönja signaler om att regionaliseringen saknar ett brettstöd och intresse för deltagande. huvudsekreterareErik Amnå menar att processen hanterats av en liten grupp makthavare utanmedborgerlig medverkan. Statsvetaren beklagar iintervjuer att länssammanslagningarna i och genom-fördes utan folkomröstningar.Samtidigt som dessa inledande signaler oroar, kan vi konstatera att alltflermänniskor deltar i aktiviteter med regionalpolitisk anknytning, som t.ex. EU-projekt och nätverk för företagare. Problemet är bristen på kontaktmellan dessa och den politiska nivån.I huvudsak måste ansvaret för att stärka den demokratiska legitimitetenaxlas av de regionala aktörerna. Inom ramen för en stor frihet att utforma deinstitutionella lösningarna måste dessa gemensamt arbeta för att ökadelaktigheten i det regionala arbetet.De invändningar som kan anföras mot det sätt som de nya regionalafunktionerna genomförts på är dock inget argument mot att fortsättaprocessen i sig. Att bromsa eller försöka föra tillbaka utvecklingen kanknappast anses bidra till en ökad förståelse för regionaliseringen, utan kantvärtom antas få karaktären av självuppfyllande profetior. Snarare bör dessaerfarenheter ligga till grund för ett fortsatt arbete, där nya regioner tillåtsbildas och ta över ansvaret för den regionala utvecklingen m.m. Dock måste idenna process den demokratiska förankringen göras bättre. bör nutydligt markera att de regioner som så vill ska tillåtas att gå vidare idemokratiprocessen. Detta bör ges regeringen till känna.Centerpartiet vill också framhålla att i denna process måste också denmedborgerliga förankringen av regionbildningen göras tydligare. ske genom regionala folkomröstningar som föregår regionbildandet. Detmåste också framhållas att bildandet av regioner inte innebär att en ny nivåöver kommunerna etableras.Det är av största vikt att de regioner som bildats också har en tydligpolitisk bas och ett tydligt mandat. Givetvis måste det finnas stor acceptansför olika institutionella lösningar och stor frihet för regionerna själva attutforma sina arbetsförhållanden. I det fortsatta arbetet, för en hög legitimitetoch därmed för att kunna ge regionerna ytterligare viktiga uppgifter och ökatsjälvstyre, bör det dock slås fast att varje region ska ha ett direktvalt högstabeslutande organ, såsom ett regionfullmäktige. Detta bör ges regeringen tillkänna.Denna ordning bör också bekräftas genom att grundlagen ses över så attregionfullmäktige kan erkännas.