mot · GN02U220 · 1999-10-05 00:00:00 — Det är - med undantag avdirekta av FN beslutade sanktioner - aldrig rimligt att strypaexportmöjligheterna för fattiga länder.Direktinvesteringarna är av särskilt hög kvalitet, eftersom det handlar omprivata investeringar gjorda efter individuell riskbedömning. Krisen i har visat att volymen direktinvesteringar har berörts marginellt,medan banklån och portföljinvesteringar har genomgått betydande föränd-ringar. Det största problemet är ofta olika typer av statsstyrd upplåning,antingen genom att statsmakten direkt lånar upp pengar till investeringareller genom mer eller mindre diskreta signaler från statsmakten till denprivata sektorn om vilka lån som bör tas respektive beviljas.Även här visar erfarenheten från och att denna typ avinvesteringar ger sämre resultat och ofta leder till en osund koppling mellandet inhemska näringslivet och statsmakten. Roten till problemen i harinte varit för mycket marknadsekonomi utan tvärtom för lite. Brist påtransparens har tillåtit staten att blanda samman sin roll som lagstiftare ochövervakare av spelreglerna med aktörens roll, antingen direkt genom stats-ägda företag, eller indirekt genom att presidenter, ministrar eller regerings-partier äger företag och banker, eller genom en incitamentstruktur iförhållandet stat-näringsliv som gynnar ett visst agerande.Ett fritt kapitalflöde och frånvaro av valutaregleringar fungerar som ettkraftfullt signalsystem vad avser brister i den egna ekonomin. Att skyllabristerna på de fria kapitalrörelserna är att angripa symptomen i stället för debakomliggande problemen. Det är mot den bakgrunden glädjande att deflesta länder har dragit korrekta slutsatser av den ekonomiska utvecklingen,och vi ser därför en utveckling mot ökad transparens, öppenhet och reformerav statsmaktens agerande. Endast två länder har reagerat på den finansiellaoron genom att försöka avskärma sig från omvärlden genom att återinföravalutaregleringar: och . Det senare landet har för övrigtpåbörjat en viss avreglering av återregleringen!Kapitalströmmar till u-länderKälla: 1998Liberalisering av kapitalrörelserna har medfört en dramatisk ökning avprivata kapitalflöden till u-länderna.Eftersom multilaterala spelregler är viktigast för de svagasteparterna innebär dessa förbättrade möjligheter för små ochsvaga att göra sina rättigheter gällande gentemotstarka investerare.Fria kapitalflöden är också avgörande för de svagare länderna. En grund-förutsättning för investeringar är, som tidigare nämnts, förutsebarhet ochgrundläggande marknadsekonomiska institutioner. För att det fria kapitaletskall nå länderna krävs dessutom att ekonomierna är sunda och välskötta. Idetta inbegrips att staten inte äger eller på ett otillbörligt sätt styr definan-siella institutionerna i landet. I stället måste rena kontrollfunktioner i formaven finansinspektion eller motsvarande etableras.Det är framför allt de svagare som har att vinna på att kapitalutan onödiga regleringar kan flyttas på den internationella marknaden - helalandet drar nytta av de investeringar som söker sig dit. När regleringarnaminskas eller försvinner leder detta till kraftigt ökade strömmar av kapitaltillu-länderna. Därför är det också viktigt att planer på så kallad tobinskatt medkraft avvisas. Bördan av en sådan skatt kommer att bäras av den svagareparten, i detta fallet u-länderna.KorruptionKorruption utgör ett avsevärt hinder för såväl detinternationella som det inhemska handelsutbytet. Enkorrumperad och inkompetent statsmakt utgör ofta detpåtagligaste hindret för ett lands välståndsutveckling. Det ärdärför angeläget att bl.a. inom ramen för WTO anta etiskaregler för att bekämpa korruption. Genomkorruptionsbekämpning, bättre fungerande marknad, ett ökatkonkurrenstryck och renodling av statsmaktens övervakandefunktion förbättras villkoren framförallt för de små företagsom har svårt att fungera i ett korrumperat system.Frågan om korruption är inte bara kopplad till den internationella handeln.Den berör också det mer traditionella biståndet. Biståndsgivarna har ettansvar att inte hålla korrumperade regimer under armarna. I de länder därregeringen utgör det största hindret för det egna folkets utveckling och engenuin vilja att genomföra reformer saknas, bör i möjligaste mån biståndetistället kanaliseras genom ideella organisationer. Bistånd från ochEU skall inte ges till korrumperade statsmakter som hindrar sina folksutveckling.Transatlantisk marknadInom EU har det varit en mycket bred, om inte fullständig,enighet om att bygga ett transatlantiskt frihandelsområdemed och . Det är viktigt att agerar föratt denna idé kan genomföras. I kombination medförslagen om nolltullar på industrivaror och en avvecklings-plan för jordbruket innebär detta långtgående förbättringarinom frihandelns område. Skapandet av ett transatlantisktfrihandelsområde kan också tjäna som ett föredöme för hurregionala frihandelsområden kan länkas samman.I ett längre perspektiv är det uppenbart att ett område med total avsaknadav tullar endast är en början. Erfarenheterna från EU visar att det finns flerhandelshinder än tullar. Det vore därför önskvärt att etablera en gemensamtransatlantisk "inre marknad" - ett Transatlantic marketplace där EU, ,och Efta-länderna ingår. Detta skulle innebära att de-facto-handelshinder som skillnader i standarder och säkerhetsbestämmelser undan-röjs. Genom att koppla de europeiska och nordamerikanska produktstandar-derna till varandra, kan man genom samarbete antingen nå enhetligastandarder eller etablera en Cassis de Dijon-princip, d.v.s. att de varor somblivit godkända i en av de deltagande staterna också får säljas i de övriga.Detta kan gälla såväl råvaror som jordbruks- och industriprodukter.Det är av yttersta vikt att poängtera att en nordatlantisk marknadinte får inskränka möjligheten till handel med andra länder. EU:s, Eftas ochde nordamerikanska ländernas tullar mot övriga världen bör avlägsnas, ochandra protektionistiska tendenser gentemot omvärlden stävjas.1 Hemställan1 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om stärkandet av WTO:s tvistlösningsmekanism,22. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att EU:s förhandlingsbud inför millennierundanbör vara att avskaffa industritullarna till i-länderna och anta enbindande plan för övergången till en fri marknad för jordbruks-produkter,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att EU bör avsäga sig möjligheten att införa anti-dumpningstullar,24. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en liberaliserad handel med tjänster,25. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om elektronisk handel,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att skall verka för ett avtal rörandeutländska direktinvesteringar inom ramen för WTO,27. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att i IMF skall verka för en kod förtransparenta och öppna finansmarknader så att otillbörlig statlig ochannan påverkan på banker och andra aktörer förhindras,18. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om korruptionsbekämpning,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att inom EU skall verka för entransatlantisk gemensam marknad.Stockholm den 21 september 1999Bo Lundgren ()Per ()()()()()()()()()()()Per ()1 Yrkande 7 hänvisat till FiU.2 Yrkandena 1, 3, 4 och 6 hänvisade till NU.