mot · GN02U204 · 1999-10-05 00:00:00 — Det belopp som skuldavskrivningen frigör skullekunna villkoras med att motsvarande satsningar görs frånstatsmakten på de två mest prioriterade statliga satsningarna,nämligen grundläggande hälsovård och utbildning för allabarn och ungdomar. Endast genom satsningar på hälso- ochsjukvård kan epidemiska sjukdomar hejdas och aidstragedinhindras. Ofta kan detta dessutom kombineras medutbildningsmålen, då utbildning i hälsofrågor är ett bra stegför att förbättra hälsostandarden. Skuldavskrivningen kundedärmed bli ett instrument för att förverkliga den satsning påfundamentala utvecklingsfaktorer som är nödvändig för attmöjliggöra en snabb och uthållig tillväxt.Villkoren för att skuldavskrivningar skall ske kan alltså sammanfattas iföljande punkter:- landet skall föra en utvecklingsvänlig politik, inriktad på välståndetsgrundläggande förutsättningar - marknadsekonomi, demokrati ochrättsstat,- skuldavskrivningarna får inte gynna misshushållning och korruption,- statsmakten får inte vara involverad i anfallskrig,- de resurser som frigörs genom skuldavskrivningarna skall satsas pågrundläggande hälsovård och utbildning,- ny statsupplåning får endast ske för infrastrukturprojekt som inte kanmarknadsfinansieras.Biståndets utformningLångt stöd ger dålig uthållighet, vad gäller resultaten. Brabistånd ger resultat snabbt och dåliga resultat blir inte bättreav att man håller på . Utfasningen är inte trevlig förnågondera parten. Därför bör slutdatum alltid fixeras frånbörjan. Bistånd konditionerar i sig behov av mer bistånd. Deländer som har fått mycket bistånd (mer än perinvånare) har inte lyckats bättre än andra.Utvecklingen av projekten bör gå från behovsdrivna projekt viaperformance-orienterade till kunskapsbaserade. Behovet av att göra av medanslagna medel får aldrig bli drivkraften. En fastställd utfasning i takt medett lands ekonomiska tillväxt måste finnas, och torde vara denrealistiska utfasningstidenMan bör inte ge efter för efterfrågetryck eller historiska faktorer - utansträvan skall vara att låta många projekt tävla med varandra, med avseendepå meriter och uppträdande.Bistånd skapar dålig ledning och har negativ effekt på institutionerna.Svaga institutioner ger dålig tillväxt. Bistånd minskar skatteuttaget och ledertill strategier att öka biståndet. Lokala NGO:er strävar efter ökat bistånd ochregeringar vill gärna flagga med ökat bistånd. Mycket bistånd går dessutomutanför nationalbudgeten (i ) och biståndet minskarbehovet av att prioritera exporten. Ju färre givare per land desto bättreresultat når man, eftersom givarna inte kan spelas ut mot varandra.Varför förväntar man sig tillväxt av biståndet? Det ges intetill det ändamålet utan till socialt stöd, hälsa och utbildning. Givarna harmycket stort inflytande.Biståndet förhandlas med regeringarna, och det stärker exekutivmakten påparlamentens bekostnad. Det har därför en demokratiaspekt också. Biståndethämmar strävandena hos länderna att själva finna sin utvecklingsstrategi.Ett lägre bistånd leder däremot till högre skatter och därmed ökade kravfrån folken på bra ledning av landet.Världsbanken har i sin rapport konstaterat att i ett land med gottstyre leder en ökning av biståndet till en tillväxtökning på0,. Motsvarande biståndsökning till ett land med dåligt styre leder till entillväxtminskning med 0,3 %.En del av problemen med bistånd till korrupta eller misskötta länder kanavhjälpas genom att biståndet kanaliseras till andra parter än de skadligaregimerna. Därför bör en ökad andel av biståndet gå till frivilligorganisa-tioner.Avveckling av biståndBistånd som inte främjar utvecklingen skall snarastavvecklas. Det handlar främst om bistånd som ges tillstatsmakter som hindrar landets utveckling. (Om detta börinte någon oenighet föreligga. Svårigheten ligger i att avgörahur landets politik verkligen påverkar utvecklingen. )Även bistånd som ger god effekt skall successivt avvecklas. Landet självtmåste ta över ansvaret för viktiga samhällsfunktioner. Det får i längden intevara en uppgift för utomstående.Erfarenheter från de snabbväxande länderna i som av-vecklat fattigdomen visar hur viktig tidsaspekten är i biståndet. Ett kraftfulltinitialt bistånd som ger en god start, men som trappas ned inom en bestämdtid, är den rekommendation som bestämt ges från dessa länder.Tidsperspektivet i biståndet har alltså en central betydelse för resultatet.Nedtrappning av ett generöst bistånd måste påbörjas . Den exakta takteni avvecklingsprocessen kan behöva avvägas med hänsyn till utvecklings-nivån. Bistånd med perspektiv att fortgå är dock inte rimligt urutvecklingssynpunkt. Det visar inte minst erfarenheter från länder med stortoch ihållande biståndsberoende.Det är svårt att ge bistånd som verkligen främjar utvecklingen. Ofta gesbistånd med utgångspunkt från givarlandets perspektiv. Inte sällan framstårsjälva givandet som det viktiga i stället för den utveckling som skall bliresultatet. I ett avseende är det oundvikligt. Det är givarlandets politiskastruktur som anger biståndets omfattning och i allt väsentligt även dessinriktning. Vad som inte är oundvikligt är att arbete med bistånd vad avserstrategi och ledning också utformas i ett givarlands miljö. Det är naturligtvisinte rimligt att utvecklingsfunktionen på Sida är förlagd till , meddess stora mentala avstånd till ett u-lands verklighet. För att verkligen förståutvecklingens villkor och problem bör man leva så nära dess problem ochmöjligheter som låter sig göras.Vi menar att Sidas centrala utvecklings- och ledningsfunktion bör finnas isödra , förslagsvis . Ekonomiska och administrativafunktioner kan dock väl finnas kvar i Sverige.Erbjudande om nystartKombinationen av krig, skuldfälla, aids och en misslyckadutvecklingspolitik ger ett dystert perspektiv i mångaafrikanska länder.Det behövs en nytändning för att åstadkomma det genombrott av snabbtillväxt som blir självgenererande och självförstärkande. Vi får inte tappaperspektivet att det faktiskt är möjligt för ett land att ta sig från absolutfattigdom till relativt välstånd på en generation. För det behövs inte storanaturrikedomar eller stora biståndsflöden. Vad som behövs är goda värdenoch en samhällsordning som uppmuntrar också den fattige bonden attförbättra sin lott, att satsa på nya idéer och finna att ansträngning verkligenger resultat.Omvärlden kan göra två saker för att hjälpa till. Det ena är att ta borthinder i den internationella handeln så att ett fattigt afrikanskt land fårchansen att bygga upp handel och andra kontakter.Det andra är att ge en starthjälp. Se till att påkanske bidra till att skapa fred, ta bort förlamande skuldbetalning, setill att alla barn går i skolan och att det finns en elementär hälsovård tilldemsom behöver. Allt detta inom ramen för ett rättssamhälle.Sverige skulle tillsammans med likasinnade länder inom eller utom EUkunna erbjuda en sådan nystart med bestämda villkor till ett antal afrikanskaländer som är beredda att uppfylla sin del av kontraktet.Alternativet till en sådan nystart vore en fortsättning på den utvecklingsom präglat många . Det perspektivetär inte upplyftande.Det är inte pengar som är problemet utan viljan och förmågan till föränd-ring. Även ett utfattigt u-land med rätt politik och hyggligt goda samhälls-förhållanden kan attrahera det utländska privata kapital som behövs för ensnabb utveckling.Vi ska vara beredda att ge starthjälpen. Förutsättningen är att det finns enärlig vilja till utveckling.HemställanHemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att biståndet skall ha som övergripande mål attfrämja en snabb utrotning av fattigdomen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att rättsstaten, respekten för mänskligarättigheter, demokrati och marknadsekonomi är centrala målsättningari samarbetet med biståndsländerna,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att FN skall genomföra en satsning på fred iAfrika,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en afrikansk freds- och säkerhetsordning,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att bistånd skall vara kortvarigt och resultat-inriktat,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om utveckling av läkemedel för tropiska sjukdomar,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att måste värna frihandeln genom attinom EU och WTO ständigt arbeta för lägre tullar och avskaffande avhandelshinder,18. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att avskaffa systemet med landramar till förmånför avtal, där strikta villkor vad gäller korruption, effektivitet ochdemokratiutveckling uppställs,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att bistånd inte skall ges till länder som föranfallskrig,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att skuldavskrivningar inte får ske så attmisshushållning och korruption främjas,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att frigjorda resurser från skuldavskrivningar iförsta hand skall användas till grundläggande utbildning ochhälsovård,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att frivilligorganisationerna bör få en utökad rolli biståndet,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att utformningen av biståndet bör ske i u-landsmiljö.14.Stockholm den 30 september 1999Göran Lennmarker (m)()()()()()()()()()(m)()1 Yrkande 7 hänvisat till NU.