mot · GN02Ju502 · 1999-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Ju502av , ()Kvinnor och kriminalvården1 Kvinnor inom kriminalvårdenDet finns många saker som är förbjudna och som inte accepteras i vårtsamhälle. Kriminalitet är en av dem. Är man dessutom kvinna och kriminellär det ett ännu större brott mot våra normer och detta leder till ett stortutanförskap. Det passar inte in i vår bild av vad som är normalt. Med detta ibaktankarna kan man bara försöka tänka sig hur man blir behandlad och seddom man som kvinna dessutom har barn och är kriminell. Det är en situationsom många inte tror finns eller i alla fall inte vill se.Skulle man tvingas att se det, skulle de flesta antagligen bara slå bort det somförkastligt. Hur kan en mamma göra så mot sina barn? Har hon ingenansvarskänsla alls?I verkligheten finns dessa kvinnor mitt ibland oss. Eftersom även de ärprodukter av vårt samhälle är de mycket medvetna om sitt utanförskap ochde skuldbelägger sig själva genom att ställa sig precis dessa frågor. tillbaka till att bli en del av vårt samhälle igen blir med dessaförutsättningar oerhört lång. Att många inte ens vill se deras behov gör detinte lättare. (utdrag ur ett projektarbete i sociologi, vt-98, , . )De kvinnliga klienterna inom kriminalvården utgör avsamtliga klienter. Av dessa finns på anstalt. Många av dessakvinnor har utsatts för våld och sexuella övergrepp. De har utnyttjats,förtryckts och förnedrats sedan unga år. En stor del av dessa kvinnor harbarn som de har eller har haft vårdnaden om beroende på om de tillhörfrivården eller är intagna på anstalt.Fler kvinnor än män som tas in på anstalt har en bakgrund sommissbrukare. Kvinnornas missbruksproblem är dessutom allvarligare änmännens. Bland de nyintagna förelåg gravt narkotikamissbruk hos avkvinnorna och hos av männen. Inget känt narkotikamissbrukrapporterades för av kvinnorna jämfört av männen.2 Kriminalvård på mäns villkorDagens kriminalvårdsorganisation har sina rötter i en manlig värld såvälnär det gäller klienter som personal. Detta är en förklaring till varförkvinnors specifika behov inte alltid beaktats. Det manliga utåtagerandebeteendet får redan tidigt mer uppmärksamhet än det kvinnliga mertystlåtna.I anstaltsföreskrifter (KVVFS 1998:8) användsgenomgående han som beteckning för den intagne. Som exempel kannämnas 3 § hälsokontroll:Den som tas in i anstalt skall tillfrågas om sitt hälsotillstånd. Om den intagneuppger att han behöver medicin eller att han är fysiskt eller psykiskt sjuk,skall detta anmälas till sjukvårdare, legitimerad sjuksköterska ellerläkare.Ytterligare ett exempel är 40 § samtal:Om den intagne begär att få samtala med en representant för ledningen förkriminalvårdsmyndigheten skall han ges tillfälle till detta.De manliga strukturerna är de som prioriteras högst. Den manligaaggressiviteten får prägla en stor del av tänkandet och utrymmet. Storasummor ur kriminalvårdens budget satsas på att hålla högsäkerhet på manliga avdelningar. Permissionsregler,farlighetsbedömningar, ja hela den kriminalpolitiska debatten och deförslag som kommer därur är helt koncentrerad på män och derasbeteende.Med mannen som norm för behandling, medicinsk, social och psykologiskforskning framstår kvinnor som svårförståeliga och avvikande. Detta medföratt kvinnor far illa i behandling och på institutioner. Att vara kvinna,missbrukare och kriminell ses som ytterst avvikande och attityderna är merfördömande mot kvinnor än mot män.3 Vad har gjorts - vad bör göras?Under de senaste åren har en medvetenhet om kvinnors särskildasituation inom kriminalvården börjat växa fram och det har tagits framriktlinjer för fängelsedömda kvinnor. Det finns särskildabehandlingsprogram för kvinnor men de är fortfarande i sin linda ochframför allt är nivån väldigt olika mellan anstalterna.En särskild undersökning måste göras av kvinnors situation på anstalterna.Denna undersökning bör göras i nära samarbete med de intagna kvinnornaoch med beaktande av de positiva framsteg som gjorts. Undersökningen skallresultera i konkreta förslag till ett nationellt program med kvinnoperspektiv,att användas på samtliga anstalter med kvinnliga intagna och även inomfrivården.Under hösten 1998 genomfördes en central personalutbildning, Stöd iföräldraskapet, för personal vid kriminalvårdens sex kvinnoanstalter i syfteatt förverkliga beslutet om att alla intagna skall ges möjlighet att delta iföräldrautbildning. Det är nu viktigt att samtliga anstalter stöttar denpersonalsom deltagit i utbildningen så att cirklarna kommer igång och att personalensedan får vidareutbildning inom området.Erfarenheter från anstalten Gruvberget som är en så kallad kursby ikriminalvårdens regi där det bland annat bedrivs föräldrautbildning visar attbarn till manliga och kvinnliga intagna reagerar mycket olika. Medan barn,särskilt pojkar, som har sina pappor på anstalt ofta agerar aggressivt ochutåtriktat reagerar barnen till dömda mammor tyst på gränsen till depressivt.Kvinnor som döms till fängelse ser det som ett extra straff att tvingasskiljas från sina barn. Detta blir särskilt kännbart eftersom kvinnor som tas inpå anstalt i stor utsträckning är ensamma vårdnadshavare, och detta resulterari att barnen blir placerade i fosterhem eller familjehem. För en man somdöms och har barn innebär det oftast inga förändringar i vårdnadsfråganeftersom kvinnan finns kvar och har hand om barnen. Det omvändaförhållandet är ytterst sällsynt.Närhetsprincipens avskaffande och beslutet att avskaffa blandade anstalterhar, trots att det i grunden är positiva förändringar, också inverkat negativtpåkvinnans möjlighet att upprätthålla en regelbunden kontakt med sina barn.Då antalet anstalter med plats för kvinnor är få har avstånden till barnen ökat.Besökslägenheter på anstalterna har därför en mycket viktig funktion att fylladå dessa ofta är den enda möjligheten för att upprätthålla kontakten medbarnen. Att få träffa sina barn och under mer hemlikaförhållanden är viktigt för såväl den intagna som för barnen. Därför är detanmärkningsvärt att våra två största kvinnoanstalter, Hinseberg och Färingsö,ännu inte har några besökslägenheter medan de större manliga anstalternahar det. anser att byggandet av besökslägenheter påkvinnoanstalterna nu måste prioriteras. Detta bör som sin meningge regeringen till känna.Kvinnornas tidigare livserfarenhet där många utsatts för våld, sexuellaövergrepp, förtryck och förnedring måste uppmärksammas särskilt. Mångahar levt med prostitution och använt droger som ett medel för att överleva.Detta gör att behoven av behandling är mycket stora och de måste varaannorlunda utformade än de behandlingsmetoder som är utarbetade för män.För flertalet handlar det om långvarig terapi för att kunna bearbetaproblemen.I dag erbjuder anstalterna inte möjlighet till behandling i den utsträckningdet finns behov av. Ofta saknas till och med möjligheter till regelbundnasamtal med en psykolog. För att kvinnor med behov av psykologhjälp ska haen möjlighet att rehabiliteras och återanpassas i samhället krävs det att dessamöjligheter byggs ut. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna.Kriminalvården har genomgått stora förändringaroch stora besparingar har genomförts. Även finnsstora besparingskrav på myndigheten. Det finns en klar risk attbesparingskraven kommer att innebära att mycket av den verksamhet somnyligen har påbörjats eller ligger i startgroparna för att förbättra kvinnornassituation inte kommer att fullföljas. anser att kvinnorna, somhar varit och är en eftersatt grupp, inom kriminalvården måste fåinnehållet i verkställigheten anpassat efter deras behov. Besparingarna skallgenomföras på ett sätt som inte raserar de positiva steg som trots allt tagitsför kvinnorna inom kriminalvården. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.4 Hemställan4 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en utredning med uppdrag attutarbeta en handlingsplan i enlighet med vad i motionen anförts,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att byggandet av besökslägenheter vidanstalterna Hinseberg och Färingsö skall prioriteras,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att möjligheterna till adekvat terapeutiskbehandling vid kvinnoanstalterna måste förbättras,4. att som sin mening ger regeringen till känna att debesparingar som genomförs inom kriminalvården skall genomförasi enlighet med vad som i motionen anförts.Stockholm den 29 september 1999Alice ()()()()()()()()