ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GN10156 · 1999-12-20 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:156 av () till socialminister om ska enligt sin instruktion spåra och bidra till att hejda spridning av smittsamma sjukdomar bland människor och främja skyddet mot sådana sjukdomar. har tidigare haft en internationellt ledande position inom detta område. har den positionen gått förlorad och samarbetet med såväl EU som WHO hotas. Även det nationella smittskyddet är i fara genom de besparingar som vidtagits som arbetsuppgifterna ökat. är mer utsatt än tidigare bl.a. beroende på migration, täta internationella kontakter och förekomsten av delvis nya allvarliga smittämnen som muterade bakteriestammar och multiresistenta tuberkulosbakterier liksom nya tidigare okända smittämnen. De besparingar som har gjorts och ska göras inom väcker därför oro särskilt som personalen upplever att besparingarna redan lett till och i ännu högre grad kommer att leda till att kan fullfölja sina uppgifter. Av den konsekvensanalys som arbetstagarorganisationer gjort framgår att kommer att sakna beredskap för att bekämpa nya infektioner, att man inte längre kommer att som kunna bistå landets smittskyddsenheter vid utredning av sjukdomsutbrott samt att möjligheterna till kartläggning av resistenta virus @ och bakteriestammar reduceras eller t.o.m. delvis upphör. När verksamhet så kraftigt dras ned som i detta fall riskerar den negativa utvecklingen att förstärkas genom att kompetent och eftertraktad personal flyr verksamheten. Skadorna blir därigenom snabbt mycket större än de som kan förutses utifrån de gjorda och beslutade besparingarna. Det är alltså ytterst viktigt att man vidtar sådana åtgärder så att smittskyddets framtida organisation och ambitionsnivå klargörs. behöver ett väl fungerande smittskydd och den pågående internationella utvecklingen understryker det framtida behovet. Jag känner stor oro för att vi nu när hoten tycks bli fler avrustar ett väl fungerande smittskydd. Har socialministern för avsikt att vidtaga sådana åtgärder så att beredskap mot spridningen av smittfarliga sjukdomar och skyddet mot dessa kan vidmakthållas?
ip · GN10158 · 1999-12-20 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:158 av () till näringsminister om ersättningssystemet för ungdomar med utvecklingsgaranti Den 1januari infördes åtgärden utvecklingsgaranti riktad till arbetslösa ungdomar i åldern 20@24 år. Ett av huvudsyftena med åtgärden var att ge en möjlighet för kommunerna att erbjuda kompetensutveckling för den enskilde i stället för socialbidrag. Ersättningen till deltagarna i utvecklingsgarantin kan vara av tre slag: Utbildningsbidrag motsvarande ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen för dem som är kvalificerade. Utvecklingsersättning motsvarande försörjningsstöd för de som har sökt och är berättigade enligt socialtjänstlagen. Utvecklingsersättning (statlig) på 1967kr (obeskattat) för övriga. Enligt Svenska Kommunförbundets utvärdering av utvecklingsgarantin Utvecklingsgarantin @ som kommunerna ser det () ges försörjningsstödsbaserad ersättning till av deltagarna. I storstäderna har av deltagarna fått beviljat försörjningsstöd. Ersättning som är baserad på försörjningsstöd förutsätter en prövning mot socialtjänstlagen och har således inte inneburit ett minskat beroende av försörjningsstöd under tid i åtgärd. Ungdomar som deltar i denna åtgärd och uppbär försörjningsstöd får således ingen ekonomisk förbättring jämfört med passivt bidragsberoende. Då försörjningsstöd beräknas på hushållets ekonomiska situation kan det paradoxala inträffa att utvecklingsersättning motsvarande försörjningsstöd sänks på grund av att en sambos inkomst stiger. En orättvisa i systemet är att den statliga ersättningen på 1967kr inte betalas ut till deltagare med ersättning baserad på försörjningsstöd. Det rimliga borde vara att alla deltagare får denna ersättning och därutöver beviljas eventuell utfyllnad av försörjningsstöd. Det allra bästa vore att grundersättningen var över socialbidragsnorm, så att ungdomar i utvecklingsgaranti klarar sin egen försörjning. , och pekar i sina utvärderingar på problemet med tre ersättningsnivåer. och föreslår att ett enhetligt ersättningssystem införs för alla som deltar med lägsta nivå motsvarande alfa-kassa på 3200kr netto . Förslaget om att införa en utvidgad utvecklingsgaranti för långtidsarbetslösa aktualiserar frågan om en mer enhetlig ersättning. Avser ministern att ta initiativ till en översyn av ersättningssystemet gällande utvecklingsgaranti för ungdomar? Varför ges inte den statliga ersättningen på 1967kr till de ungdomar som uppbär försörjningsstöd?
ip · GN10160 · 1999-12-20 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:160 av () till statsrådet om elevers hälsa Sjukgymnaster slår larm om att ungdomar som inte rör på sig går en fysisk katastrof till mötes. Antalet idrottslektioner i skolan bör öka. Barn ända ned till går på sjukgymnastik eftersom de fått belastningsbesvär. Musklerna är för svaga, knäna värker och 17-åringar har diskbråck. Sådana besvär brukar normalt aldrig debutera . Idrottslärarna har slagit larm om elever som har dåliga muskler och krävt att få ett utökat antal idrottslektioner i skolan. Många barn och ungdomar sitter många timmar framför datorn. De har ofta fel arbetsställning vilket påverkar deras axlar och nackar. Det är därför viktigt att idrottsämnet, av folkhälsoskäl, får större utrymme i skolan. Det är av största vikt att bygga upp musklerna för att undvika förslitningsskador . Regeringen säger att eleverna ska ha möjlighet att välja extra lektioner i idrott som tillval. Då är det bara de som tycker om idrott, som väljer idrott medan de som inte är intresserade av idrott väljer andra stillasittande aktiviteter. Dessutom är det många ungdomar som äter fel och blir överviktiga. Genom att kombinera ämnena idrott och hälsa i skolan så kan dessa elever få hjälp och de går en "friskare" framtid till mötes. Mot denna bakgrund vill jag fråga statsrådet följande: Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidta för att förbättra elevernas hälsa?
ip · GN10161 · 1999-12-20 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:161 av () till finansminister om kasinon beslutade om de första fyra tillstånden avseende statliga kasinon i . Regeringen avser etablera dessa i , , och , den senare orten av regionalpolitiska skäl. Med detta anser uppenbarligen att de intentioner som präglade kulturutskottets betänkande 1999/2000:KrU11, där utskottet visserligen konstaterar att lokalisering bör göras främst på orter där det finns ett tillräckligt befolkningsunderlag, men också att andra skäl, främst regionalpolitiska, kan vägas in och "ser därför positivt på en etablering av kasinon även utanför storstadsregionerna." Även om detta krav naturligtvis formellt sett uppfylls genom regeringens beslut att förlägga ett kasino till strider det mot de ambitioner som präglade betänkandet och som också gjorde att det i detta moment inte förekom reservationer i utskottet. Man kan konstatera att beslutet, i detta ljus, borde omprövas. Det finns flera skäl till etablering av kasinon också utanför storstadsregionerna, inte minst för att stärka turistnäringen i hela landet. Det står klart att kasinon i andra länder har stor attraktionskraft även utanför storstäderna och kan bidra till att turistorter både kan förlänga säsongen och öka tillströmningen av turister. Ett flertal orter finns som uppfyller de befolkningskrav som kan ställas för att etablera kasinon. Många av de orter som anmält intresse för kasinon är väl kvalificerade att meddelas tillstånd, och skulle med stor säkerhet ha mycket att vinna på ett sådant beslut. Sammanfattningsvis kan konstateras att beslutet strider mot kulturutskottets ambitioner och de målsättningar som ställt upp avseende regionalpolitik. Är finansministern inte beredd att ompröva beslutet, bör därför de åtgärder finansministern avser vidta för att möta utvecklingen på annat sätt redovisas. Med hänvisning till det anförda vill jag fråga finansministern följande: Är ministern, mot denna bakgrund, beredd att ompröva regeringens beslut om etablering av kasinon? Vilka åtgärder avser finansministern vidta för att stärka turistnäringen utanför storstadsområdena? På vilket sätt avser finansministern arbeta, inom sina ansvarsområden, för att förverkliga de regionalpolitiska målsättningar fastslagit?
ip · GN10162 · 1999-12-20 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:162 av () till näringsminister om EU-stödet till ansvarar för regionens regionala utvecklingsfrågor och utvecklingsplan. I tillväxtavtalen, som också regionen ansvarar för, anges de nuvarande och kommande strukturfondsmedlen som viktiga redskap för genomförandet av tillväxtavtalen. Detta gäller då i de delar av regionen som är och kan komma att bli aktuella för nästa programperiod. Strukturfonderna är naturligtvis viktiga sett ur perspektivet att nya ekonomiska resurser tillförs för att genomföra aktiva regionalpolitiska åtgärder i de prioriterade stödområdena. Det ska även påpekas att dessa strukturfondsmedel har gett goda erfarenheter för nya kreativa arbetsmetoder. Det regionalpolitiska arbetet bör samlas under ett och samma tak och inte splittras på olika myndigheter. Eftersom är ansvarig för den inomregionala utvecklingsplanen så bör regionen ha den samlande uppgiften och ansvaret för hela regionen. Under regionens ansvar finns ett med ansvar för mål2, mål5b landsbygd och skärgård och, det mot norska gränsöverskridande, Interreg-programmet. Under regionens regionala utvecklingsnämnd återfinns också det medfinansieringsansvar som förväntas finnas på läns-/regional nivå. Därför bör det logiska beslutet vara att förlägga ansvaret för de i kommande EU-stöden, med därtill hörande ansvar för framtagande av program och administration för detta, till . Med tanke på regionens storlek och att ingår som ett av flera försöksregioner med ansvar för den regionala utvecklingen är det anmärkningsvärt att regeringen nu föreslår att EU-fondsbeslut rörande regionen ska tas i eller . Det är ett anmärkningsvärt förslag som läggs av regeringen som direkt slår undan möjligheterna för regionen att fullfölja uppdraget att ansvara för regionens utveckling. Hur intresserad är regeringen av regionförsöket i och att regionen ges rätt förutsättningar att lyckas med uppdraget att utveckla ett starkare regionalt ansvar och starkare regional beslutsförmåga. Hur logiskt är det att en majoritet bestående av ledamöter fån och tar beslut som berör den bohuslänska skärgården och de nordbohuslänska skärgårdskommunerna? Är detta i linje med vad som så starkt har argumenterats för från regeringens sida när det gäller regionalt ansvar för tillväxtavtalen? Är ministern beredd att ompröva beslutet om att inte ge ansvar för att fördela och fatta beslut om de EU-fondspengar som berör ? Vilka åtgärder avser ministern vidta för att stärka regionens egna arbete med regionalutveckling via EU-stöd?
ip · GN10164 · 1999-12-20 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:164 av Per () till näringsminister om region riksdag har tidigare fattat beslut om den nya regionen . Meningen var att regionen skulle få en ökad självständighet genom att ansvar och resurser överfördes från statens länsstyrelser till den nya regionens egna organ. Uppgiften med långsiktig regional utveckling med ansvar för regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel har således decentraliserats och kommit närmare regionens invånare. Detta är fullt i linje med EU:s intentioner vad gäller regionernas plats och betydelse i . Enligt uppgift fattade regeringen den 16december beslut om administrationen av EU:s strukturfondsprogram . (med ) uppfyller som region kraven för ett eget strukturfondsområde NUT-2), men av outgrundliga skäl har den nya regionen med sin försöksverksamhet förts samman med och . Regeringen har dessutom beslutat att såväl förvaltningsmyndigheten för strukturfonderna som den beslutande strukturfondsdelegationen ska ligga i , trots att den regionala försöksverksamheten för långsiktig utveckling äger rum i och trots att regionen är den i särklass största av de tre länen. Vidare ska strukturfondsdelegationen ledas av landshövdingen i län med samma läns landshövdingsersättare som vice ordförande. Utöver landshövdingen i delegationen hämtas fyra ledamöter från de tre länen vardera. Fyra kommer således från , där en hämtas från , en från länsarbetsnämnden, en från kommunerna i och enbart en från det av beslutade regionala självstyrelseorganet. Sammantaget kan inte regeringsbeslutet betraktas som något annat än en ren provokation. Provokationen synes riktad mot såväl riksdag som regionen . har fattat beslutet om den regionala försöksverksamheten med regionen i och regionen ska bära ansvaret. Dessutom såväl administreras som styrs nuvarande strukturfonder, som upphör i och med , i . I den nya regionen har såväl rutiner som kompetens byggts upp för regional utveckling och strukturfondshantering. Mot denna bakgrund vill jag fråga följande: Anser statsrådet att regeringsbeslutet om strukturfonderna, vilket refererats ovan, är i enlighet med fattade beslut om försöksverksamhet i ? Hur tänker sig statsrådet nu att samordning ska ske vad gäller regional utveckling, utvecklingsstrategi och tillväxtavtal i med enbart en representant från regionen i den beslutande styrelsen på 13 ledamöter? Kan statsrådet förstå att besluten ovan uppfattas som en provokation mot och regionförsöken?
ip · GN10165 · 1999-12-22 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:165 av () till socialminister om medicinkostnader De höga medicinkostnaderna har blivit ett stort problem för många sjuka. Flera rapporter visar att många inte har råd att lösa ut sin medicin. Eftersom egenavgifterna inom olika sektorer har ökat så kan den totala bördan bli för stor för den enskilde. Högkostnadsskyddet fyller inte längre den funktion som var avsedd nämligen att vi skulle känna trygghet i att veta vad den högsta avgiften kunde bli. I stället har vi en flora av subventioneringssystem vilket gör att det är näst intill omöjligt att veta vad den enskildes totala kostnader slutligen kan uppgå till. beslutade att diabetiker, som enda patientgrupp, skulle få sitt insulin gratis under förutsättning att de följde ett individuellt vårdprogram. Det fanns en uttalad kritik mot detta beslut särskilt från andra patientgrupper som i likhet med diabetiker måste ta medicin för att kunna leva. Svaret gavs då att eftersom diabetespatienter följer individuella vårdprogram så befinner de sig i en särställning. Ambitionen från regeringen var att fler patientgrupper skulle få möjlighet till individuella vårdprogram och eventuellt i ett senare skede också få sin nödvändiga medicin gratis. presenterades rapporter om att endast hälften av alla diabetiker har individuella vårdprogram. Med anledning av ovanstående vill jag rikta följande frågor till socialministern: Avser regeringen vidta åtgärder så att den enskilde vet vilka kostnader man kan drabbas av om man blir sjuk? Avser regeringen vidta åtgärder för att det ska bringas rättvisa mellan olika patientgrupper? Hur långt har arbetet gått med individuella vårdprogram för andra patientgrupper?
ip · GN10166 · 1999-12-22 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:166 av Per () till näringsminister om Telia@Telenor Genom egna representanter i såväl Telia@Telenor-styrelsen som styrelsen för har den svenska staten som ägare haft kanaler direkt in i beslutsfattandet om fallskärmsavtalet med styrelseordföranden . Avtalet innebär att Kark har en fallskärm på som utlöses om han tvingas lämna sin tjänst. Avtalet, som är tecknat med styrelsen i , kan inte sägas upp av arbetsgivaren och löper ut den 6januari . Därefter kan avtalet förlängas. Detta avtal kan i sin tur sägas upp, men om arbetsgivaren gör det får Kark en fallskärm på två årslöner. Detta innebär att om Kark avskedas tidigare får han i praktiken en fallskärm på sex årslöner. Normalt i dessa sammanhang är två årslöner, något som exempelvis en statlig vd har. Detta är en norm som skapades av den borgerliga regeringen . Uppenbarligen har ett avtal av extrem art nu slutits, och del i detta har regeringen som ägare och med egna representanter i styrelserna. Jag vill mot bakgrund av ovanstående fråga näringsministern följande: Avser regeringen verka för en omförhandling av det avtal som slutits mellan och ? Har näringsministern varit informerad om avtalet mellan och innan avtalet slöts?
ip · GN10168 · 1999-12-21 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:168 av () till statsrådet om familjehemmens ställning på arbetsmarknaden Personer som arbetar som fosterföräldrar uppfyller enligt Kammarrätten inte arbetsvillkoren i arbetslöshetsförsäkringen. De är därför inte berättigade till a-kassa. Uppdraget som fosterförälder är ett arbete som borde betraktas som förvärvsarbete. En dom i Kammarrätten i menade, att gällande praxis inte medgav någon ändring av begreppet förvärvsarbete för fosterföräldrar. Den ökande andelen utsatta barn och ungdomar, gör att kraven på trygga och professionella familjehem ökar. Om familjehemsverksamhet kunde erkännas som ett arbete, skulle flera våga engagera sig i denna verksamhet. Det är angeläget att barn och ungdomar som av olika skäl inte kan bo hos sina föräldrar kan få ett tryggt familjehem. Fosterföräldrar har i förhållande till barnet samma ansvar och ställning för barnets dagliga vård och fostran som de biologiska föräldrarna. De får ingen arbetslöshetsersättning när uppdraget upphör, trots att kan ha haft familjehemsverksamheten som förvärvsarbete och huvudsakliga inkomstkälla. Med hänvisning till det anförda vill jag ställa följande fråga till socialförsäkringsministern: Vilka åtgärder avser statsrådet vidta för att godkänna uppdraget som fosterföräldrar som ett arbete med rätt till social, ekonomisk och arbetsrättslig trygghet?
ip · GN10169 · 1999-12-22 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:169 av () till statsrådet om skolornas resurser De nya friskolorna har inneburit ökade möjligheter för föräldrar och elever att välja skola. Valfriheten är dock begränsad för de elever som har särskilt behov av stöd i skolan. I dagens gymnasieskola utgör det s.k. individuella programmet en möjlighet för elever som inte har tillräckliga kunskaper från . Vi folkpartister har kritiserat det individuella programmet, eftersom det är bättre att eleverna får tillräckliga kunskaper redan i . Men så länge detta program finns borde möjligheten att anordna det finnas även i fristående gymnasieskolor. Det finns enligt min mening ingen anledning att undanta friskolorna från den typ av stöd eller hjälp som finns inom det övriga skolväsendet. Även i den nuvarande förordningen om fristående förskoleklass begränsas fristående skolors rätt till extra resurser för elever med särskilt behov av stöd. På olika håll i landet växer nu specialskolor för t.ex. barn med DAMP upp. Det är viktigt att dessa skolor garanteras samma möjlighet att söka statliga bidrag för specialskolor som motsvarande skolor inom det allmänna skolväsendet. De här beskrivna begränsningarna för friskolorna att ge samma stöd som offentliga skolor ger kan upplevas som diskriminerande av elever med större behov av stöd än genomsnittet. Jag anser att den demokratiska idén om en likvärdig skola för alla innebär att friskolor ska behandlas enligt allmänna principer för resursfördelning i skolan. Jag vill därför fråga skolministern följande: Vilka åtgärder avser skolministern att vidta för att fristående gymnasieskolor ska ges samma rätt att anordna alla gymnasieprogram och att reglerna för stöd till elever ska kunna tillämpas lika för kommunala, statliga och fristående skolor?
ip · GN10172 · 1999-12-22 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:172 av () till miljöminister om miljöstyrande avgifter "Storstäderna och framför allt lider av trafikinfarkt. Vi måste minska den totala biltrafiken i de största städerna och det kräver miljöstyrande avgifter." Det skriver miljöminister i en artikel på den 7december. Miljöministern manar storstädernas politiker att reagera positivt på det utredningsförslag om bilavgifter som är ute på remiss. Förslaget att införa någon form av bil-/vägavgifter är inte nytt. har förslaget förts fram i olika politiska sammanhang och i diverse statliga utredningar. kan inte utan vidare räkna med att för en utbyggd kollektivtrafik använda trafikavgifterna. Enligt utredningen är avgifter av detta slag en statlig skatt som måste beslutas av och ingå dels i en generell lag om miljöstyrande avgifter och dels i en lag för varje kommun där sådana avgifter införs. Det är först när en sådan "kommunspecifik" lag stiftas, som staten avgör om och i så fall hur mycket av skatten/avgiften som kommunen får ta hand om. Även om staten skulle vara så generös att hela den nya skatten får bli en intäkt är det ändå tydligt att de kommuner som vill använda bilavgifter kommer att få stora problem att skaffa sig inflytande över avgifternas nivå och konstruktion. Att ensidigt för bilisterna införa trafikavgifter skulle endast av bilisterna innebära en straffskatt och därmed ökade kostnader. Det innebär ingen lösning på trafikproblemen i . Det finns ingen enskild åtgärd som ensam löser trängselproblemen i . En fortsatt positiv utveckling i är beroende av en kombination av åtgärder. Det övergripande vägnätet måste förstärkas genom bl.a. en utbyggnad av kringfartsleder. Framför allt krävs en förstärkning av vägkapaciteten över det s.k. Saltsjö-/Mälarsnittet. Även kollektivtrafiken behöver utvecklas, bl.a. genom ökad järnvägskapacitet genom centrala . Den inneboende växtkraft som finns i kommer att kvävas om ingenting görs åt trafiksituationen. Staten har tillsammans med övriga aktörer i regionen ett ansvar att skyndsamt ta initiativ som kan bidra till att de bekymmersamma trafikfrågorna får en lösning. Jag vill därför fråga miljöministern: Avser miljöministern att lägga ett förslag om ett fungerande trafiksystem i storstadsregionen där de som avstår från bilen har reella transportalternativ? Avser miljöministern lägga förslag där de som fortsätter använda bilen och betalar avgiften kan göra det utan köer och trängsel? Avser miljöministern kompensera bilisterna för den "extraskatt" som bil-/vägavgifterna utgör?
ip · GN10173 · 1999-12-22 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:173 av () till statsminister om ansvarsfördelningen inom Det har alltmer kunnat noteras, att de två till knutna statsråden @ och @ gång efter annan har svårt att hinna ägna sig med tillräcklig omsorg åt den mängd frågor, som ska avgöras inom departementet. omfattar politikområden, som var fördelade på tre departement @ arbetsmarknad, kommunikation och näring. Underställda verkschefer klagar över att de inte längre får tillfälle att diskutera sina frågor med ett statsråd utan hänvisas till underställd personal. Telia@Telenor-affären har av naturliga skäl tagit en betydande tid i anspråk. De komplicerade IT-frågorna ställer stora anspråk på inläsning och bedömningar. Väg-, järnvägs- och flygsektorerna kräver kontinuerlig uppmärksamhet @ i synnerhet inför aktuella avregleringar och privatiseringar. Posten har sina speciella frågor som måste lösas inför den omfattande strukturförändring som brev- och paketdistribution utsätts för i . Jag har dessutom noterat, att statsråden och inte kunnat delta vid EU:s ministermöten. Detta är enligt min mening ett allvarligt memento @ dels mot bakgrund av att kommer att vara ordförandeland i EU och dels med tanke på att många infrastrukturella spörsmål måste samordnas mellan och EU. Med hänvisning till det ovan anförda vill jag ställa följande frågor till statsministern: Vilka organisatoriska förändringar är statsministern beredd att vidta för att få en snabbare och effektivare handläggning av mångskiftande frågor? Vilka skäl talar för respektive emot att bryta ut de mycket viktiga kommunikationsfrågorna och låta dessa antingen handläggas av ett särskilt statsråd inom befintligt näringsdepartement eller ett självständigt kommunikationsdepartement?