ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GN1095 · 1999-11-18 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:95 av () till statsrådet om skolelevers läskunskaper Det är hög tid att sätta elevernas och lärarnas kunskaper i svenska språket i fokus. senaste rapport i 1999 ger en dyster bild av förmåga att lära alla elever läsa och skriva. av eleverna uppnår inte en acceptabel nivå avseende läs- och skrivkunnighet. lämnade 5000 elever utan att kunna läsa och skriva. undersökningar visar vidare att ungefär 1 av 20 elever i årskurs 8 läser sämre än genomsnittseleven i årskurs 3. En viss försämring av elevernas läsförmåga har skett i såväl årskurs 2 som 5 . En undersökning om elevernas skrivkunskaper i årskurs 9 i visade att hade otillräckliga kunskaper i svenska skriftspråket. Undersökningen visade vidare att av eleverna hade svårt att stava korrekt. resultat för elever med invandrarbakgrund är i ännu högre grad alarmerande. fick var tredje invandrarelev betyget Icke godkänd i svenska 2 och blev därmed inte behörig till gymnasieskolans nationella program. I grunden handlar detta om att många av dessa elever känner ett utanförskap. Många av dessa elever upplever att de inte har något val och att skolan inte är till för dem. konstaterar att fördelningen av skolans resurser inte i första hand utgår från elevernas krav och behov. De statliga utbildningsinspektörerna redovisar i sin granskning av skolan att elevernas behov av särskilt stöd inte fördelas efter elevernas behov, utan för att avlasta lärarna. Ur ett elevperspektiv är detta förhållande oacceptabelt. Att kunna läsa och skriva är grundläggande baskunskaper som alla människor måste behärska för att fungera väl i samhället. I detta instämmer säkert skolministern. Desto olyckligare är regeringens beslut att sänka kraven på lärarnas kunskaper i svenska språket. Vi moderater menar tvärtom att kraven på lärarnas kunskaper i svenska språket bör skärpas. Lärarna ska inte bara besitta nödvändiga kunskaper i svenska utan utgöra den spetskunskap som bäst behärskar, tillämpar och till alla elever delger svenska språket. Ingen elev ska kunna lämna utan att behärska svenska språket. Med hänvisning till ovanstående vill jag ställa följande frågor till statsrådet : 1.Vilka initiativ avser statsrådet vidta för att ingen elev ska kunna lämna utan att ha uppnått betyget Godkänd i svenska? 2.Vilka konkreta åtgärder ämnar statsrådet vidta för att säkerställa att ingen elev erhåller betyget Godkänd utan att det också motsvaras av uppnådda kunskaper? 3.Är statsrådet beredd att återställa de tidigare kraven på lärarnas kunskaper i svenska språket?
ip · GN1096 · 1999-11-18 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:96 av () till statsrådet om skolverksamhet och barnomsorg Regeringen markerade i budgetpropositionen att maxtaxa inom barnomsorgen ska börja införas med start . För detta ändamål avsätts 2001 respektive 2002. anger att kostnaderna för kommunerna att införa maxtaxa kommer bli avsevärt högre, mellan 7@8 miljarder kronor. Regeringen har genom införandet av en statlig läroplan för barnomsorgen, enligt uppgifter, givit många föräldrar intryck av att barnomsorgen är en del av skolan. Så är det inte. Det är lag på obligatorisk grundskola för alla barn. Barnomsorg däremot erbjuds och de krav som ställs handlar om kommunernas skyldigheter att erbjuda service. Förskoleklassernas undervisningstid begränsas per läsår, där såväl tillstånd som tillsyn ska ges av . Att barnens fritidsverksamhet och förskoleklassens verksamhet totalintegreras över hela skoldagen försvårar eller t.o.m omöjliggör föräldrarnas möjligheter att välja omsorgsform. Det är viktigt ur valfrihetssynpunkt att alla föräldrar och barn vet när den obligatoriska skolverksamheten respektive när den frivilliga förskoleverksamheten (barnomsorgen) börjar och slutar . Det är endast under förutsättning att förskoleklassens timmar hålls samman som föräldrar och elever erbjuds en realistisk möjlighet att fritt välja den omsorgsform som känns bäst för den enskilda familjen. En avgränsning mellan förskoleklassens undervisningstid och den fria tiden är väsentlig för att både stärka betydelsen av den skolförberedande verksamheten och ge möjligheter till alternativa omsorgsformer. Det är med andra ord angeläget att utforma tillståndsgivningen så att det tydligt ställs ett krav på huvudmannen att skilja på dessa två uppgifter. Med hänvisning till ovanstående vill jag ställa följande fråga till statsrådet : Vilka konkreta åtgärder är statsrådet beredd att vidta för att tydligt särskilja barnomsorgs- respektive skolverksamheten?
ip · GN1097 · 1999-11-18 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:97 av () till statsrådet om skolmiljön har i en nyutkommen rapport granskat den svenska . En av slutsatserna i rapporten är att många elever trivs inte i skolan. Trots att alla elever har rätt till en trygg miljö, finns det upp till 100000 barn som mår dåligt på sin arbetsplats på grund av mobbning, otrygghet, brister i skolmiljön eller dåligt stöd från lärare och vuxna. Den otryggheten påverkar i sin tur hur väl eleverna presterar, menar i sin rapport. Allt oftare rapporteras också om det förråande klimatet och språket ute på våra skolor. På en högstadieskola i har det nu gått så långt att eleverna själva har tagit initiativ till att skapa ordning och reda i klassrummet. De orkade inte längre med bråket och stöket i den miljö som ska vara rummet för livslångt lärande. Den dåliga miljön på skolan blev uppmärksammad efter att författaren skrivit ett brev som publicerades i . , som drivit en skrivarverkstad på skolan , skrev om lektioner i kaos. Hon berättade om elever som ständigt kom , elever som inte hade böcker med sig, elever som pratade i mobiltelefon på lektioner och studsade basketbollar på golvet i klassrummet, elever som skriker "hora" och "bög" åt andra och om lärare som fick gå runt med spottkopp för att få eleverna att spotta ut tuggummin. Det finns tydliga mål för vilka resultat skolan ska nå men målen tenderar att bli vackra formuleringar som ibland ligger väldigt långt borta från den vardag där skolan befinner sig. Våra barn är ålagda av regering och riksdag att komma till skolan. Det är därför och ytterst det berörda statsrådets skyldighet att se till att skolplikten hänger samman med en god studiemiljö för barnen. Att tvinga barn och ungdomar gå i en skola där de mår dåligt, inte får den stimulans de har rätt till eller blir mobbade är oacceptabelt. Det ett politiskt misslyckande som med rätta kritiseras av såväl föräldrar och lärare som elever. Med hänvisning till ovanstående vill jag ställa följande fråga till statsrådet : Vilka konkreta åtgärder ämnar statsrådet vidta för att ge skolledare och lärare ökade möjligheter att åstadkomma en studiemiljö präglad av kreativitet, god ordning och trevligt uppförande i skolan?
ip · GN1098 · 1999-11-17 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:98 av () till statsrådet om kunskapsnivån i skolan Det är hög tid att sätta i fokus. Vi tar rapporterna som , och revisorer lämnat på allvar och menar att regeringen genast måste ta itu med de brister den svenska skolan har. Skolminister inledde sitt arbete som statsråd med att förklara att den svenska skolan behöver arbetsro och inga fler reformer. Det är min och fasta övertygelse att skolan både behöver finna arbetsro för eleverna och lärarna, men även genomgå en rad vitala förändringar. lämnade 5000 elever utan att kunna läsa, skriva och räkna. Det är ett misslyckande som skolministern medvetet eller omedvetet valt att ignorera. Att 5000 elever kan lämna utan att läsa, skriva och räkna är oacceptabelt. Vad anser skolministern? uppgift är att se till att alla elever har de kunskaper som krävs för att kunna klara avancerade studier på gymnasieskolan. Även de mest energiska, engagerade och kreativa eleverna i skolan måste ges bättre förutsättningar och stöd från lärarnas sida att utvecklas i skolan. Studiemotiverade elever ska inte bromsas upp i sin utveckling och behöva invänta skolkamrater som behöver mer tid för inlärning. Andra elever som finner skolarbetet svårt, har också en självklar rätt att få det stöd och den stimulans som fordras för att prestationen kan förbättras. gör bedömningen att skolans arbetsformer i många avseenden ser ut som de gjort under en lång följd av år. Undervisningen består av att lärarna berättar och ställer frågor och eleverna lyssnar (förhoppningsvis) och svarar på lärarnas frågor. Enligt i uppvisar skolan betydande brister avseende förmågan att fostra eleverna att bli självständiga och kritiskt tänkande individer. Detta betyder också att lärarnas roll som utbildare och auktoriteter måste stärkas. Om jag får möjlighet att välja en enda stor förändring i den svenska skolan så blir den att skolan måste byta perspektiv. Det är hög tid att sluta behandla eleverna som ett stort kollektiv som kan formas efter en och samma undervisningsmetod och i stället börja betrakta dem som enskilda individer. Skolan har till huvuduppgift att förmedla beständiga kunskaper och möta eleverna som enskilda människor med olika behov, erfarenheter och intressen. måste skolan kunna kräva att eleverna respekterar både varandra och lärarna. Med hänvisning till ovanstående vill jag ställa följande frågor till statsrådet : 1.Vilka initiativ avser statsrådet vidta för att ingen elev ska kunna lämna utan att ha uppnått betyget Godkänd och därmed en rimlig kunskapsnivå? 2.Är statsrådet beredd att vidta sanktioner mot de skolor som inte lever upp till kraven på att alla elever ska uppnå betyget Godkänd i ? 3.Vilka initiativ avser statsrådet vidta för att alla elever ska få individuell undervisning utifrån deras behov och förutsättningar?
ip · GN10123 · 1999-12-01 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:123 av () till statsrådet om ämnet religionskunskap i har tillställt regeringen förslag till reviderade kursplaner för . De föreslagna ändringarna beräknas träda i kraft . Det är regeringen som fattar beslut. Enligt uppgifter från har experter och referenspersoner emellertid uttryckt att det finns ett behov av att uppdatera kursplanen i religionskunskap bl.a. när det gäller den mångkulturella aspekten och kunskapssynen. Detta framkom dock inte som en angelägen åtgärd från lärarnas sida i den genomförda undersökningen av kursplanernas tillämpning. I redovisning av motiven till föreslagna förändringar framgår det att den allmänna utgångspunkten varit att minska den detaljerade styrningen. Detta har bl.a. fått till följd att momentinriktade anvisningar om bl.a. kristendomen tagits bort, heter det från myndigheten. Den tydliga betoningen av kristendomens betydelse för vårt lands kultur, lagar och sedvänjor har tonats ned för att i stället, enligt , ersättas av ett kulturmötesperspektiv och betoning av bearbetning av livsfrågor. Det är dessa kopplingar som ger anledning till befogad oro. Skolminister har som en av få aktiva åtgärder som statsråd lyft fram betydelsen av läroplanens värdegrund. Fokus föreslås helt flyttas från frågor som rör kristendomen till reflexion kring livsfrågor och etiska frågor. Att etiska frågeställningar är viktiga och grundläggande är helt uppenbart, därom behöver inte råda några skiljaktiga meningar. Det är som lagt grunden för kursplanerna. I proposition 1992/93:220 tas kursplanernas innehåll upp ämne för ämne. När det gäller religionskunskapen heter det bl.a. "Ett lands religiösa liv är en del av dess kultur. Kristendomen har haft och har stor betydelse i det svenska samhället och dess inflytande sträcker sig från kultur, värde och normsystem, lagstiftning och rättssystem, till samhällsmoral, sedvänjor och tradition. Ämnet skall därför ge kunskaper om den kristna trons föreställningsvärld som en grund för förståelse av hur svensk och västerländsk kultur och samhällsutveckling påverkats och påverkas av och tro." Det kan knappast vara ett ställningstagande som några tjänstemän eller regeringen bara kan "tona ned" för att de tycker så. Jag utgår från att skolministern delar den uppfattningen. Med hänvisning till ovanstående vill jag till statsrådet ställa följande frågor: 1.Avser statsrådet att ge möjlighet att yttra sig över eventuella förändringar i kursplanerna för innan regeringen fattar beslut? 2.Om detta inte anses nödvändigt vilka initiativ till förändringar av förslag till reviderade kursplaner kommer skolministern att föreslå regeringen?
ip · GN10124 · 1999-12-01 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:124 av () till justitieminister om besparingar inom rättsväsendet Enligt uppgifter i pressen kommer 350 domstolsarbeten att försvinna om förslag till besparingar inom rättsväsendet genomförs. Flera domstolar kommer att läggas ned @ och tingsrätter pekas ut i rapporten. En regionalisering av domstolsväsendet åsyftas. Uppenbarligen förhåller det sig så att svenska folket anser att domstolar med lokal förankring utgör ett omistligt inslag i en demokratisk rättsstat. Om detta ur vissa aspekter förefaller ekonomiskt mindre rationellt måste väl ändå statsmakterna rätta sig efter denna önskan, om inte beslut fattas i . Under mandatperioden 1994@1998 genomfördes en dramatisk förändring av åklagarväsendet. Reformen bars upp av tanken att man kunde behålla en lokal verksamhet men centralisera administrationen. I praktiken visade sig detta ogörligt. Självfallet förhåller det sig så att en myndighet inte bara är beroende av den rättsbildade personalen utan av hela personalen. Detta gäller särskilt för domstolarna vars integritet och självständighet inte får ifrågasättas. Redan agerande i olika hänseenden har undergrävt domstolarnas självständighet. Jag har blivit upplyst att fått sparbeting utöver att man inte tillerkänts anslag i enlighet med utfästelse från . Detta har föranlett en kommunikation mellan och av egenartat slag. måste vädja till en förvaltningsmyndighet för att få de resurser som är erforderliga för att domstolen ska kunna fungera. Detta förefaller helt oefterrättligt. Kostnadstäckning har erhållits. De ekonomiska besparingarna för innefattar att antalet justitieråd nu kommer att nedgå till 16 och att ett antal revisionssekreterare försvinner. Som representant för den rättssökande allmänheten ställer jag mig utomordentligt frågande inför dessa förhållanden då väntetiderna i är långa och naturligtvis kommer att bli ännu längre med nu genomförda nedskärningar Vilka åtgärder avser regeringen vidta för att säkerställa domstolarnas möjligheter att utföra sina uppgifter trots minskade resurser och omorganisationer?
ip · GN10125 · 1999-12-01 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:125 av () till utrikesminister om mänskliga rättigheter på Den 15@16 november hölls för nionde gången i rad det s.k. Ibero-amerikanska toppmötet. Detta möte hölls i och samlade flertalet av statschefer samt regeringscheferna från och . Presidenterna från , och uteblev dock som en protest mot 40-åriga diktatur. Den av den kommunistiska regimen icke erkända demokratirörelsen i , bestående av bl.a. politiska partier, oberoende yrkesgrupper och fackföreningar, såg här en fantastisk möjlighet att inför och under mötet uppmärksamma den politiska, sociala och ekonomiska situationen i landet. Bl.a. planerade man att tillsammans författa ett dokument, vilket skulle innefatta frågor om mänskliga rättigheter, utbildningsväsendet, fackföreningar, press- och yttrandefriheten i , som sedan skulle överlämnas till deltagarna vid toppmötet. Enskilda oppositionsorganisationer planerade gatudemonstrationer. Den första skulle äga rum i statsdelen , , under ledning av organisationen . Demonstranterna skulle bl.a. kräva respekt för mänskliga rättigheter och frisläppande av politiska fångar. Oppositionella i allmänhet, och oberoende journalister i synnerhet, förväntade sig att få träffa representanter för utländska massmedier och förmedla sin bild av , som ett alternativ till den presenterade under toppmötet. I ett antal pressmeddelanden och kommunikéer vädjade inhemska oppositionella organisationer om att de statschefer som kom till skulle solidarisera sig med det lidande kubanska folket, och inte med regimen, genom att exempelvis kräva att regimen inför demokratiska val. såg emellertid till att snabbt förhindra oppositionens planer. Under ett långt TV- och radioutsänt tal började den kubanske diktatorn med att förtala oppositionen genom att bl.a. kalla dem för "förrädare" och "betalda USA-agenter". Sedan inleddes en våg av massarresteringar i landets alla provinser. När sedan oppositionen gav sig ut på gatorna för att demonstrera grep säkerhetstjänsten in och slog med våld ned demonstranterna. Ett hundratals oppositionella och oberoende journalister häktades eller sattes i husarrest. Det är inte första gången vi från får höra om allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Enligt satt 350 politiska fångar fortfarande fängslade i . Den enskilde har en obefintlig möjlighet att utnyttja sin rätt till yttrande- och föreningsfrihet. Förtrycket mot dem som i kämpar för demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna är målmedvetet, systematiskt och sofistikerat. Användandet av dödsstraffet har i ökat på ett oroväckande sätt. Med anledning av det ovan anförda vill jag ställa följande frågor till utrikesministern: Vad gör regeringen för att uppmärksamma de politiska fångarna i och den bristande respekten för de mänskliga rättigheterna? Vad gör regeringen för att uppmärksamma den växande demokratirörelsen i ? Avser regeringen på något sätt förändra inriktningen på det bistånd som bedrivs i diktaturstater, t.ex. i ?
ip · GN10126 · 1999-12-02 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:126 av () till justitieminister om barn som brottsoffer I en artikel i kunde vi ta del av uppgifter om att fäder döms mildare än okända gärningsmän vid övergrepp på barn. Artikeln beskrev hur psykoterapeut kommer att presentera en licentiatavhandling där hon bl.a. studerat 14 tingsrättsdomar mot män som avtjänat sina straff på Skogomeanstalten . Hennes studier visar att tingsrätterna utdömer mildare straff till personer som begår sexuella övergrepp mot barn inom familjen än till personer som överfaller okända barn. Ett enstaka övergrepp mot ett främmande barn kan ge längre straff än övergrepp mot ett barn som känner sin förövare. Anledningen är att brotten i 6 kapitlet fokuserar på graden av våld som förekommit. Trots att regeringen antagit en strategi för hur man ska förverkliga så återstår fortfarande en rad åtgärder för att förbättra barnens situation. Tragiska händelser från verkligheten påminner oss om att lagen inte står på barnens sida. En liten flicka utanför blev kidnappad från sitt hem . En man tog sig in i hennes rum under det att hennes föräldrar låg och sov. Han tog med sig flickan till en avlägsen stuga och förgrep sig på henne. Sedan släppte mannen flickan i närheten av hennes hem. Flickan fick ett skadestånd på . kunde vi läsa om en man som blev skjuten i skrevet och fick sitt manliga könsorgan skadat. Mannen begärde i skadestånd. Han var inte invalidiserad men hans sexliv var förstört. Frågan infinner sig: Står inte flickans framtida livskvalitet i paritet med den skadade mannens? Detta är ytterligare ett exempel på hur barns rätt kränks och bagatelliseras. Det är dags att se hur vi kan hjälpa barn som utsatts för brott. Hur är brotten formulerade? Tas hänsyn till fysiska och psykiska förmåga? Hur ser straffsatserna ut? Hur värderas de skadestånd barnen har rätt till? Tillförsäkras barnen psykologisk hjälp och terapi? Barn kan inte värja sig som vuxna kan. Barn kan inte välja sin värld. Om ett barn står i beroendeförhållande till förövaren kränker denne barnet inte enbart fysiskt. Barnet blir på alla sätt skändat och bestulet på sin oskuld, sin emotionella trygghet, sitt förtroende för vuxenvärlden. Ofta blir barnet efter i sin utveckling och får problem att som vuxen bejaka den egna sexualiteten på ett glädjefullt och naturligt sätt. Min fråga blir därför, med hänvisning till vad som sagts, vad justitieministern avser göra för att förbättra barnets situation som brottsoffer.
ip · GN10127 · 1999-12-02 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:127 av () till justitieminister om straffrabatt Ett problem som ofta tas upp vid besök på olika närpolisområden är den s.k. straffrabatten. Ett exempel är följande: En person grips, misstänkt för ett antal inbrott och stölder. Vid förhör ges vissa erkännanden, och utredning påbörjas. Denna utredning följs av åtal och rättegång. Det har gått mellan gripandet och rättegången. Rättegången ger som resultat att personen döms till ett fängelsestraff. dröjer det innan personen får avtjäna sitt straff. från att personen greps fram tills fängelsestraffet påbörjas har ofta gått, ibland eller längre. Den dömde har under frihet begått nya brott. Alla dessa brott kommer, vilket den dömde vet, inte att tillföras det straff han ska avtjäna. Brotten blir ofta avskrivna. I och med att detta är känt bland kriminella så ökar t.o.m. ibland brottsaktiviteten under väntan på avtjänande av straff. Detta kan inte accepteras. Alla brott oavsett när de begås måste bedömas efter samma straffskala. Problemen påverkar och belastar polisväsendets arbete. Vilka åtgärder avser justitieministern vidta för att komma till rätta med detta problem?
ip · GN10128 · 1999-12-02 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:128 av () till statsrådet om idrott och fysisk aktivitet i skolan Idrotten debatterades i . I den debatten var alla som deltog eniga om idrottens betydelse och då inte minst idrotten för unga och i skolan. Statsrådet : "Vi vill också att idrottsrörelsen ska bli en allt viktigare part i samarbetet med skolan. @@@ Vi vill bli ännu bättre på att främja idrott i skolan i samarbete med idrottsrörelsen och skolan eftersom idrotten i skolan når alla barn och alla ungdomar". (): "Skolan är den miljö där alla barn kommer i kontakt med motion och idrott. Skolan har därför, som i många andra fall, en central betydelse för att skapa ett intresse inom detta område". Jag utgår från att statsrådet och ger uttryck för regeringens inriktning i denna fråga. Det är därför märkligt att det nu kommer signaler från att nedmontera idrottsämnet i skolan. Det kan inte vara rimligt att ta bort idrottsämnet som obligatorisk kurs, som det nu föreslås inom natur- och samhällsvetenskapsprogrammet. Det kan inte vara rätt att reducera ämnet idrott och hälsa som föreslås. Detta som vi nås av larmsignaler om ungdomars sämre kondition, sämre hälsa och en ökning av ungdomar med övervikt. Vid en europeisk jämförelse av idrottsämnet i skolan låg näst sist i statistiken. Det är en föga hedrande placering, när vi vet den fysiska rörelsens betydelse för folkhälsan. Självfallet ska det vara så att varje skola ska ha så stor möjlighet som möjligt att utforma kursplaner men signaler från regering och central myndighet får inte innebära att ämnet idrott tas bort. Det bör vara så att en framsynt rektor och skolenhet också satsar på idrott och fysisk rörelse i skolan. Vilka åtgärder avser skolministern vidta för att säkerställa att idrott och fysisk rörelse i skolan får en betydelsefull roll i undervisningen i den svenska skolan?