ip · GN1047 · 1999-10-29 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:47 av () till näringsminister om rörlighet på arbetsmarknaden Läget på arbetsmarknaden blir allt ljusare. Sedan regeringsskiftet har antalet arbetslösa (öppet och i åtgärder) sjunkit från 13,till 8,(enligt SCB). Alltfler prognoser tyder nu på att den positiva utvecklingen kommer fortsätta. Regeringens prognoser, angivna i budgeten, tycks snarare vara försiktiga än överdrivet positiva. Minskningen av arbetslösheten beror till absolut övervägande delen på att sysselsättningen ökar. Fler får jobb på den reguljära arbetsmarknaden. Så har exempelvis SCB noterat mer än 73000 nya jobb bara . Utvecklingen är således övervägande positiv. Även andra ekonomiska indikatorer såsom räntenivå, inflation, investeringar och konsumtion pekar åt rätt håll. Den politik som regeringen och riksdagsmajoriteten fört sedan valet måste således med alla objektiva tillgängliga indikatorer uppfattas som framgångsrik. Den ekonomiska stabiliteten har skapat goda förutsättningar som gör att både företag och hushåll vågar satsa . är det uppenbart att det finns problem mitt i denna uppåtgående konjunktur. Tillväxten och sysselsättningsökningen är inte jämnt fördelad över landet och fortfarande står fler än 350000 människor utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Det är uppenbart att det behövs ytterligare insatser för att fler ska kunna få jobb och för att hela ska kunna få del av den jobbtillväxt som vi nu ser. , , presenterar i sin prognos för sysselsättningen det närmaste året. Prognosen visar att ett redan mycket bra sysselsättningsläge, hade landets lägsta arbetslöshet och nådde upp till regeringens sysselsättningsmål (dvs. i sysselsättningsgrad), förväntas bli än bättre. En enligt länsarbetsnämnden försiktig prognos tyder på 3500 nya jobb i . Detta är en prognos som visar på en bred uppgång inom i stort sett alla delar av arbetsmarknaden. Framtidsoptimismen är större än på åtskilliga år. Det enda stora hotet som tonar fram mot denna breda uppgång är en risk för allvarlig brist på arbetskraft. T.o.m. i tidigare krisbranscher, såsom exempelvis byggbranschen, ser man nu en tydlig brist på utbildad arbetskraft. Bristen tycks nu vara omfattande i exempelvis verkstadsindustrin, vård/omsorg, lärare, bygg- och transportsektorn. Det tycks nu vara uppenbart att det i vissa regioner och när det gäller vissa yrkesgrupper behövs åtgärder för att undvika en allvarlig arbetskraftsbrist som hindrar tillväxt och nya investeringar. Arbetsmarknadens funktionssätt får inte vara det som sätter hinder i vägen för expansion och fler jobb. Därför borde nu politiken fokusera både på hur man i stort kan skapa fler jobb och på hur man kan minska arbetskraftsbrist i de delar av landet där vi börjar se tecken på en väldigt stark arbetsmarknad. Arbetskraftsbristen behöver bekämpas med en större rörlighet på arbetsmarknaden. Rörlighet såväl vad gäller geografi som kunskap och kompetens. När det gäller satsning på kompetens så är det ju uppenbart att de senaste årens snabba utbyggnad av högskolan och den stora satsningen på är en unikt offensiv insats för att öka kompetensen. Arbetsmarknadspolitiken har också ställts om så att mer resurser riktas mot kvalificerade yrkesutbildningar. Regeringen föreslår nu också ytterligare insatser för kompetensutveckling för dem som befinner sig i arbetslivet samt speciella bristyrkesutbildningar för att hindra flaskhalsar. Allt detta är bra. finns det ett antal frågetecken. Kommer resurserna för kompetensutveckling att räcka? Finns det tillräcklig möjlighet för dem som har arbete att förbättra sin kompetens inom ramen för ? Finns det ekonomiska hinder för arbetslösa att söka den utbildning som behövs för att återkomma till arbetsmarknaden? Behövs det andra insatser för att stödja den ofta invandrartäta arbetskraftsreservens behov av utbildning? Dessa frågor är berättigade @ alla insatser behövs nu för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Och här är utbildning den enskilt viktigaste vägen till rörlighet. Det finns restriktioner på hur stor del av stöd till studier i som kan ges till dem som redan har arbete. Innebär detta att människor som vill utbilda sig inte får chansen? Det vore beklagligt inte minst mot bakgrund av att denna sorts utbildning skapar möjlighet för långtidsarbetslösa att, om än tillfälligt, få in en fot på arbetsmarknaden. När det gäller ekonomiska hinder pekar arbetsförmedlare på vissa problem att motivera arbetslösa med små ekonomiska marginaler att gå utbildningar som får en sämre privatekonomi som följd. I nämner ofta såväl arbetsgivare som arbetsförmedlare de tilltagande svårigheterna att ge invandrare som är partiellt inne på arbetsmarknaden den språkundervisning som behövs för att svara exempelvis mot de kvalitetskrav som finns i modern produktion efter att den s.k. 75-kronan försvann. När det gäller rörlighet är det viktigt att också stimulera den geografiska rörligheten. finns ett flyttstöd. Det finns anledning att fundera på om detta behövs stärkas så att lediga platser och tillgänglig arbetskraft bättre kan matchas mot varandra. hanteras flyttstöd ute hos länsarbetsnämnderna som en del av de otraditionella anslagen. Detta sätter en psykologisk spärr och en konkurrens gentemot många andra angelägna insatser. En lösning skulle kunna vara att förra dessa till det allmänna anslaget under arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det finns också anledning att fundera på reglering av flytt- och pendlingsstöd. Kanske ska förutsättningarna för dessa styras mer av de lokala behoven än av centrala regleringar? Vidare finns anledning att fundera på vilka insatser som skulle kunna vidtas för att öka pendlingen. Här är såväl kollektivtrafikens funktionssätt som den ekonomiska möjligheten att arbetspendla med egen bil viktiga faktorer. Med anledning av ovanstående vill jag fråga näringsminister : Ser regeringen den tilltagande arbetskraftsbristen som ett allvarligt problem? Vilka åtgärder ser regeringen som tänkbara när det gäller att ytterligare öka kompetensen för att därigenom skapa en ökad rörlighet på arbetsmarknaden? Är regeringen beredd att kartlägga om och hur eventuella negativa ekonomiska konsekvenser för den enskilde av studier påverkar viljan att studera? Vilka ytterligare åtgärder är regeringen beredd att vidta för att öka den geografiska rörligheten på arbetsmarknaden?