frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Till utvecklande av sin mening anförde ordföranden i detta hänseende följande. Vad särskilt beträffar upphovsrättens betydelse vill jag närmare anföra följande. 1 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) bär rubriken . Enligt 8 § i kapitlet gäller om upphovsrätten vad som stadgas i vanlig lag. Det är f.n. lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk som avses. Den grundläggande bestämmelsen (2 §) säger bl.a. att upphovsrätt i princip innefattar uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar därav och genom att göra det tillgängligt för allmänheten. Det är sålunda tydligt att upphovsrätten utgör en inskränkning i tryckfriheten. Något stadgande som motsvarar 1 kap. 8 § TF finns inte i 2 kap. TF, vilket kapitel handlar om allmänna handlingars offentlighet. Tvärtom erinras i 26 b § upphovsrättslagen om att allmänna handlingar oavsett upphovsrätten skall tillhandahållas enligt 2 kap. TF. Det är sålunda klart, att upphovsrätten inte är någon inskränkning i rätten att ta del av allmänna handlingar (offentlighetsprincipen). Folkrättsliga förpliktelser för leder ej till något annat. Oavsett det sagda synes det normalt knappast föreligga någon motsättning mellan de intressen som uppbär upphovsrätten och den grundlagsstadgade offentlighetsprincipen. Den som fått ut en allmän handling, som någon annan har upphovsrätt till, är ju liksom annars underkastad alla de begränsningar i sitt nyttjande av handlingen som följer av upphovsrättslagen. Endast om utlämnande begärs av många inom begränsad tid, vilket närmast synes förutsätta ett organiserat förfarande, synes upphovsrättshavaren kunna lida skada av offentlighetsprincipen (jag bortser naturligtvis nu från fall då man efter att ha fått ut handlingen bryter mot upphovsrättslagen). Jag anser av de skäl som här har återgetts att tingsrätten inte heller kunnat vägra att lämna ut handlingarna under hänvisning till upphovsrätten. Frågan om skyldigheten att bevara handlingarna Jag har i det föregående konstaterat att tingsrätten var skyldig att ta emot de handlingar som lämnades in av den anonyme besökaren. Som jag har nämnt har jag funnit anledning att även säga något om de regler som har betydelse för frågan om en myndighets skyldighet att bevara inkomna handlingar. Av intresse i sammanhanget är också vad som gäller i fråga om registrering av allmänna handlingar. Enligt den generella föreskriften i 15 kap. 1 § se-kre-tess-la-gen om registrering av allmänna handlingar skall en inkommen handling registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för verksamheten. Registrering kan emellertid underlåtas i fråga om icke sekretessbelagda handlingar, om dessa hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. Som exempel på sådana handlingar som uppenbart är av ringa betydelse för myndigheternas verksamhet och som därför varken behöver registreras eller hållas ordnade på ett sätt så att de kan återfinnas brukar nämnas press-klipp, cirkulär och reklamtryck som bara i ringa mån rör myndighetens verksamhet samt statistiska meddelanden och kopior av andra myndigheters yttranden. och skrifter med meningslöst eller obegripligt innehåll som kommer från enskilda har också ansetts höra dit (m.fl., Sekretesslagen 3 uppl. s. 431 f). Enligt min uppfattning måste en sådan skriftlig framställning om utfående av en allmän handling som inte leder till att handlingen lämnas ut av den som svarar för vården om den anses ha mer än ringa betydelse för myndighetens verksamhet. Jag vill i sammanhanget erinra om att myndigheten är skyldig att fatta ett formligt beslut i utlämnandefrågor som hänskjuts till den och att en myndighets ställningstagande att inte lämna ut en handling måste komma till uttryck i ett beslut som dokumenteras i skriftlig form. I situationer av nu nämnt slag skall framställningen således antingen registreras eller hållas ordnad på sådant sätt att den lätt kan återfinnas. Eftersom beslut att inte lämna ut handlingar kan överklagas, förefaller det av rent praktiska skäl vara lämpligast att registrera dessa framställningar enligt huvudregeln i 15 kap. 1 § se-kre-tess-la-gen. Situationen är däremot delvis en annan i de fall där en framställning resulterar i att en handling lämnas ut. Även om ställningstagandet till fram-ställningen också i ett sådant fall får anses utgöra myndighetsutövning, fattas det inte något dokumenterat beslut, och handläggningen har också i övrigt en formlös prägel. Det är uppenbarligen av grundläggande betydelse för förverkligandet av offentlighetsprincipen att sådana handlingar som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet finns kvar hos denna och inte förstörs eller återlämnas till avsändaren (, Allmänna handlingar, 1988, s. 48 f.). Intresset av att handlingar bevaras hos myndigheterna tillgodoses genom reglerna i arkivlagen (1990:782) och arkivförordningen (1991:446). Myndigheternas arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar (3 § tredje stycket arkivlagen). Enligt 10 § arkivlagen får allmänna handlingar gallras, men detta får ske endast i enlighet med föreskrifter eller beslut av , om inte särskilda gallringsföreskrifter finns i lag eller förordning eller har meddelats med stöd av 6, 6 a eller 18 § datalagen [1973:289] (14 § arkiv-förordningen). Vid sidan om gallring eller överlämnande av handlingar till en arkivmyndighet får en statlig myndighet inte göra sig av med allmänna handlingar utan särskilt författningsstöd eller särskilt beslut av regeringen (12 § första stycket arkivlagen). För tingsrätterna gäller gallringsbeslut nr 754 fattat . Av intresse i detta ärende är härutöver före-skrifter och allmänna råd om gallring av handlingar av tillfällig eller ringa betydelse, RA-FS 1991:6. I 2 § föreskrivs att en myndighet skall gallra ut allmänna handlingar av tillfällig eller ringa betydelse för myndighetens verk-samhet. Gallring får dock endast ske under förutsättning att allmänhetens rätt till insyn inte åsidosätts och att handlingarna bedöms sakna värde för rätt-skipning, förvaltning och forskning. I en bilaga till de allmänna råd som har utfärdats i anslutning till föreskrifterna i 2 § ges exempel på sådana handlingar som kan gallras. Hit hör bl.a. övertaliga kopior och dubbletter, inkomna eller upprättade fram-ställningar, förfrågningar och meddelanden av tillfällig betydelse eller rutinmässig karaktär och handlingar som inkommit för kännedom och som inte föranlett någon åtgärd från myndighetens sida. Gallringen skall enligt 3 § i föreskrifterna ske eller efter en frist som fastställs av myndigheten. Vid fastställandet av tidpunkt respektive tidsfrist skall uppmärksammas att handlingarna inte gallras ut innan föreskriven bearbetning, redovisning eller kontroll har slutförts, tidsfrist för revision och preskription har gått ut och betydelsen från rättslig synpunkt eller för styrkande av rättigheter och skyldigheter har upphört. De nu återgivna reglerna innebär sammanfattningsvis att handlingar av tillfällig eller ringa betydelse för myndighetens verksamhet får och skall gallras ut. En jämförelse mellan dessa regler och bestämmelserna i 15 kap. 1 § sekretesslagen ger vid handen att det kan förekomma fall där det finns en skyldighet enligt sekretesslagen att diarieföra en allmän handling eller hålla den ordnad, eftersom det inte är uppenbart att den är av endast ringa betydelse för myndighetens verksamhet, men där det är möjligt att med stöd av regler sedan gallra ut den av det skälet att den är av tillfällig eller ringa betydelse för verksamheten. Av vad som har sagts i det föregående om tillämpningen av reglerna i 15 kap. 1 § sekretesslagen följer att en sådan skriftlig framställning om utfående av en allmän handling som har föranlett ett formligt beslut av myndigheten eller ett för sökanden negativt beslut av den som har vården om handlingen inte kan gallras såsom varande av ringa eller tillfällig betydelse för verksamheten. Det bör däremot enligt min mening inte vara uteslutet att se på ett annat sätt på en framställning som har återkallats eller medfört att den begärda handlingen har lämnats ut. Det är en uppgift för tingsrätten att ta ställning till frågan om gallring av den återkallade skriftliga framställningen och det till denna fogade Materialet, och det ankommer inte på JO att ge några anvisningar i detta hänseende. Jag vill erinra om att en handling inte får gallras, oavsett handlingens karaktär, så länge det pågår ett ärende om utlämnande av den (JO 1994/95 s. 588). Tingsrätten har i remissvaret uppgett att det, av hänsyn till upphovsrätten till Materialet, har fått prövas från fall till fall om mer än en kopia kunde lämnas ut. Eftersom detta är en fråga som efter överklagande kan prövas av domstol finner jag inte skäl att göra något uttalande i saken. Med dessa uttalanden är ärendet avslutat. Initiativärende rörande hinder mot spridning av tryckt skrift (Dnr 4028-1997) Inom JO-expeditionen upprättades följande promemoria. Enligt uppgifter i massmedia har följande inträffat. har efter beställning inköpt 2 000 ex-emplar av boken . fick biblioteksutskottet inom i kommun en förfrågan från bibliotekspersonalen om man fick sälja boken. Vid sammanträde fattade utskot-tet följande beslut: beslutar att boken skall försäljas på . Priset skall vara 96:- + moms. Varje stads-delsbibliotek skall erhålla 5 exemplar utan kostnad. Stadsbiblio-teks Vänner får köpa boken till självkostnadspris. I tidningen redovisades följande. råder alltså förbud på och detta efterlevs lojalt av biblio-tekspersonalen. Det erfor bokhandlare , ägare av , i samband med ett evenemang för Internationella Poesida-garna. Han uppmanades då av administrative chef att lägga undan biblioteksböckerna. har under poesiveckan sålt böcker av de gästande poe-terna på olika evenemangsplatser. - Jag säljer ju den i min affär och tog några exemplar med till bibliote-ket. - Hans Rillnert ansåg det vara olämpligt att jag sålde boken med an-ledning av vad som uttalats av politikerna. beslutade biblioteksutskottet att boken fick säljas från och med . I 1 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförordningen stadgas förbud för myn-dighet eller annat allmänt organ att på grund av en skrifts innehåll hindra att skriften sprids bland allmänheten. Uppgifterna om vad som förekom i sam-band med de Internationella ger anledning att ifrågasätta, om företrädare för brutit mot denna bestämmelse. Ett ärende bör läggas upp rörande det anförda, varefter i kommun bör föreläggas att utreda vad som förekommit och yttra sig över frågeställningen. JO beslutade om remiss i enlighet med promemorian varefter kulturnämnden inkom med följande yttrande. Förelagd att avge yttrande i rubricerat ärende får kulturnämnden anföra följande. Förfrågningar har gjorts hos såväl administrative chef, , som hos den i ärendet förekommande antikvariatsägaren . Hans Rillnert menar att inga hot eller påtryckningar har förekommit, utan att han helt enkelt bad att plocka undan de aktuella böckerna. Dessutom konstaterar att han lämnade utan att "förvissa" sig att böckerna verkligen hade plockats undan. De närmare om-ständigheterna kring inköp av boken framgår av bifogad granskningsrapport från Stadsrevision. bekräftar att situationen ej upplevdes som hotfull, däremot möjligen som "otrevlig". Han säger sig ha tillfrågats om vem som givit ho-nom tillstånd till försäljning på . Denna fråga kunde han inte svara på och han upplevde dessutom frågan som förvånande. Då han inte kunde besvara frågan blev han ombedd av Hans Rillnert att plocka undan böckerna. valde att inte fortsätta diskussionen, då han upplevde situatio-nen som märklig samt kände en osäkerhet beträffande det efterfrågade för-säljningstillståndet. gör den bedömningen att företrädaren för , Hans Rillnert, inte brutit mot tryckfrihetsförordningens bestämmelser. Hans Rillnert torde ha uppfattat det som om han i sammanhanget ej haft någon självständig ställning i förhållande till kulturnämnden. Detta innebär att situa-tionen måste ha tolkats av Rillnert att han fullföljde kulturnämndens bestäm-da önskemål att ifrågavarande bok inte skulle försäljas inom förrän . Detta önskemål var föranlett av att berörda po-litiker på ett samordnat sätt skulle kunna ta del av innehållet i boken innan försäljningen inleddes av . Berörda förtroendevalda, såsom huvudmän för , skulle på så sätt kunna vara väl orienterade om bokens innehåll och därmed mer aktivt kunna delta i en ev. kommande debatt föranledd av sakuppgifterna i boken och utformningen av densamma. Till saken hör att boken fanns tillgänglig som referensexemplar för läsning av allmänheten i . JO Lavin anförde i sitt beslut följande. Enligt 6 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen har varje svensk medborgare eller svensk juridisk person rätt att själv eller med biträde av andra till salu hålla, försända eller annorledes sprida tryckta skrifter. Vidare finns i 1 kap. 2 § andra stycket ett ut-tryckligt förbud för myndighet eller annat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll, genom åtgärd som icke äger stöd i förordningen, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten. Det förhållandet att kulturnämnden beslutat att egna exemplar av boken inte skulle börja säljas förrän en viss dag kan inte anses utgöra ett otillåtet spridningshinder. Min bedömning i ärendet omfattar därför en-dast den remitterade frågan om företrädare för nämnden genom ingripandet mot bokhandlaren i samband med de Internationella brutit mot förbudet i 1 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförordningen. Jag konstaterar inledningsvis att den försäljning av böckerna som bokhandlaren avsett att genomföra måste uppfattas som en spridning av tryckt skrift bland all-mänheten, oaktat att försäljningen skulle äga rum i lokaler. Av kulturnämndens remissvar framgår att anledningen till att admi-nistrative chef bad bokhandlaren att "plocka undan böckerna" var att han ansåg sig böra följa kulturnämndens önskemål att boken inte skulle för-säljas inom förrän . Orsaken till ingripandet var således inte att det på grund av ordningsskäl eller något liknande förhållande över huvud taget inte skulle gå att tillåta försäljning inom område. Tvärtom framgår det tydligt att ingripandet föranleddes av att det var just boken som bokhandlaren ville sälja. Det var alltså, uttryckt på ett annat sätt, denna boks innehåll som föranledde ingripandet. Ingripandet måste, även om det inte var förenat med något hot eller följdes upp med kontroll, bedömas som ett hinder för spridningen bland allmänheten. Eftersom hindret härrörde från en myndighet och inte ägde stöd i tryckfrihetsförordningen, har det varit otillåtet. Det förhållandet att nämnden beslutat att inte före ett visst datum sälja nämndens egna exemplar av boken kan inte göra ingripandet mot bok-handlarens försäljning godtagbart. Jag anser mig av materialet i ärendet kunna dra den slutsatsen, att ad-ministrative chef grundade sitt ingripande närmast på ett missförstånd beträffande räckvidden av kulturnämndens beslut rörande försäljningen. Det har inte heller förelegat någon ambition att undanhålla allmänheten bokens innehåll - boken fanns ju tillgänglig för läsning i själva . Jag finner därför att jag kan avsluta ärendet med den kritik mot ingripandet som ligger i det sagda. , hos vilken enskild begärt en kopia av en all-män och offentlig hand-ling, har översänt sökandens namn till annan myndig-het. - Fråga om myndigheten dämed kränkt sökan-dens rätt till ano-nymitet enligt 2 kap. 14 § tryck-fri-hets-förord-ningen (TF) (Dnr 2140-1997) I en anmälan till JO riktade , som är fackligt lokalombud för (), kritik mot Arbetsmarknads- och utbild--nings-förvaltning (ARUF). I anmälan skrev han bl.a. att förvaltningen under-rättat rektorn vid gymnasium om namnet på en lärare som hos ARUF be-gärt att få ut en kopia av en allmän handling som förvarats hos ARUF. ARUF har i remissvar anfört följande. genomfördes löneöversynsför-handlingar för samtliga lärare vid skolor. Detta var första gången som lärarnas löner förhandlats individuellt. Den nya förhandlingsordningen innebär att varje rektor har att utifrån givna kriterier upprätta ett förslag till fördelning av löneutrymmet. Respektive rektor är såväl lönesättande som lönebedömande. Det är även denne som har det formella ansvaret för förhandlingarna med en eller två personer från för-valtningen som stöd. Det åligger rektor att meddela förhandlingsresultatet till berörda lärare och att därvid ta de diskussioner som kan uppkomma. I slutet av kontaktades ARUF:s admin-istra-tiva avdelning per telefon av S. som presenterade sig med namn och uppgav att hon arbetade som lärare vid gymnasium och var medlem i LR. Hon begärde att få en kopia av handling med uppgifter om de nya lärar-lönerna för LR:s medlemmar vid gymnasium. hänvisades till rektor vid gymnasium för att få de begärda uppgifterna. Anledningen till detta var främst rektors an-svar enligt ovan. hade förhandlingarna avslutats och uppgifterna förvarades såväl på gymnasieskolan som hos ARUF. därpå, , sökte en tjänsteman vid avdelningen kontakt med för att informera honom om begäran, men då kontakt inte kunde fås tillsändes honom ett telefax därom, bilaga 1, (här utelämnad). kontaktade S. åter avdelningen på telefon. Hon ut-tryckte då att hon inte ville kontakta rektor i denna fråga utan att hon be-gärde att få handlingen av ARUF till sin hemadress. återkom S. och fick då tala med min hand-sekreterare. S. presenterade sig och begärde att få en kopia av handling med uppgifter om de nya lärarlönerna vid gymnasium till sin hemadress. Min handsekreterare förklarade att hon skulle ta upp sa-ken med mig. expedierades - efter mitt ställningstagande om att uppgifterna var allmänna och offentliga - en kopia av ett utdrag från det löneadministrativa dataregistret med de begärda uppgifterna till S. översändes en kopia av handlingen till rektor för kännedom, aktbilaga 2 (här utelämnad). Åtgärden skall ses mot bakgrund av den information om begäran som han tidigare fått per telefax och hans an-svar för löneför-handlingarna. Sammanfattningsvis har S. inte nekats att få kopia av den be-gärda hand-lingen. Hon har som angetts ovan i första hand hänvisats till sin rektor. ARUF är väl medveten om att den som begär att ta del av allmänna hand-lingar har rätt till anonymitet. I detta fall har S. inte be-gärt att få vara ano-nym utan självmant uppgett sitt namn och adress samt vilken skola hon är anställd vid. När hon återkommit till ARUF har hon med beaktande av tryckfrihetsförordningens skyndsamhetskrav tillsänts den be-gärda hand-lingen efter sedvanlig prövning. Mot bakgrund av främst rektors formella förhandlingsansvar har ARUF bedömt det som lämpligt att sända honom en kännedomskopia. Något formellt fel vid hanteringen av ärendet har enligt ARUF:s uppfattning inte skett. Det kan tilläggas att S. efter det att hon tagit del av aktuella löneuppgifter för skolans lärare tog kontakt med rektor varvid de båda sam-talade om resultatet av löneöversynsförhandlingarna. har kommenterat remissvaret. Han har därvid bl.a. framhållit att rätten till anonymitet inte ska behöva begäras utan måste betraktas som självklar. I beslut anförde stf. I 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen (TF) stadgas att myndighet inte får på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Bestämmelsen i 2:14 TF innebär att den enskilde har rätt att ta del av alla offent-liga handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vare sig identitet eller ändamålet med sin begäran. I detta ärende har S. själv uppgivit sitt namn när hon hos ARUF begärde att få kopia av den aktuella handlingen. S. hade därmed självmant eftergivit sitt ano-nymitetsskydd i förhållande till ARUF. Fråga blir här i vad mån anonymi-tetsskyddet ändå gäller i förhållande till andra myndigheter eller självständiga en-heter inom samma myndighet. När S. uppgivit sitt namn för tjänstemannen blev namnet en uppgift inom ARUF. TF reglerar primärt handlingar och omfattar således inte uppgifter som enbart är muntliga. När ARUF därefter sände en uppgift om att S. efterfrågat den aktuella handlingen upprättades en handling som genom expedieringen till gymnasium blev allmän. Bestämmelser som inskränker en myndighets möjligheter att lämna ut uppgifter som finns i en allmän handling hos myndigheten regleras i princip i sekretess-la-gen. För skolans område finns bestämmelser om sekretess i 7 kap. 9 §. Någon be-stämmelse där som täcker den aktuella situationen finns emellertid inte. Inte heller i övrigt finns någon bestämmelse om sekretess som tar sikte på denna situa-tion. Det har därför inte förelegat något hinder mot att lämna ut uppgiften om att S. begärt att få ta del av vissa allmänna och offentliga handlingar. ARUF:s handlande har således på denna punkt inte stått i strid med något för-fattningsbud. Det var däremot inte korrekt av ARUF att vid hennes första framställan hänvisa S. till rektor för att få del av handlingen. Av regel-systemet i TF och sekretesslagen följer att envar myndighet där en efterfrågad handling förvaras har att pröva en begäran om utlämnande. Det hade därför ålegat ARUF att själv ta ställning i utlämnandefrågan och, då sekretess inte förelåg, ha lämnat ut hand-lingen. Omständigheterna här är emellertid inte sådana att jag fin-ner det påkallat med vidare åtgärder utan jag låter det bero med detta påpekande. Det ingår vidare i JO:s åligganden att bedöma ett myndighetsförfarande från lämplighetssynpunkt. I detta hänseende ger ärendet mig anledning till föl-jande kommentar (vad gäller utlämnandet av namnupppgiften). Vid osäkerhet i fråga om en handling eller uppgift är offentlig är det ofta naturligt att berörda myndigheter samråder. Sannolikt hade den första kontakten med ve-derbörande rektor från ARUF:s sida (faxet) detta syfte. S. hade då ännu inte klar-gjort sin önskan att kontakt med rektor inte skulle tas i ärendet. Vid underrättelsen om att handlingar lämnats ut hade man däremot känne-dom om hennes inställning. Med hänsyn till innehållet i faxet var det dock naturligt att un-derrätta rektorn om att handlingen numera lämnats ut. Inte heller från lämplighets-synpunkt finns det således skäl till kritik mot ARUF. Avslutningsvis finner jag anledning tillägga följande: Myndigheter får anses ha en skyldighet att så långt det är lagligen möjligt och praktiskt genomförbart tillmö-tesgå allmänhetens önskemål. I detta fall hade det uppenbarligen inte förelegat något bärande skäl att gå emot S. önskemål om man redan från början haft hen-nes inställning klar för sig. Kritik mot skola för utlämnande av felaktig personuppgift. Vid för-frågan om adressuppgift för en anställd vid skolan har uppgift rö-rande annan anställd med samma förnamn men annat efternamn läm-nats ut (Dnr 2206-1997) I en anmälan till JO kritiserade M.W. De Geergymnasiet i med an-ledning av att en kanslist lämnat ut uppgifter om hennes adress. Av anmälan framgick bl.a. följande. hade tidigare varit anställd vid De Geergymnasiet. kontaktades hon per brev av för henne okända personer som uppgav sig ha fått hennes adress från De Geer-gym-nasiet. Den person de hade sökt hade visserligen samma förnamn som M.W. men ett an-nat efternamn. kontaktade kanslisten på De Geergymnasiet och fick veta att förfrågan hade gällt en person med annat efternamn. Kanslisten hade antagit att denna person hade gift sig och därför var identisk med M.W. Anmälan remitterades till rektor vid De Geergym-n-a-siet för upplysningar. I remissvaret anförde följande. Den i anmälan gjorda beskrivningen av händelseförloppet stämmer. De Geergymnasiet tillmötesgår allmänhetens förfrågningar betr. uppgifter ur offentlig handling.