frsrdg · GM04RR10 · 1999-01-01 00:00:00 — Årsredovisningarna är viktiga dokument och den resultatredovisning som myndigheterna lämnar i årsredovisningarna är ett viktigt underlag för regeringens uppföljning av myndigheternas verksamhet. Vid årliga revision av myndigheterna granskas årsredovisningarna. Revisorerna föreslår därför att regeringen ålägger myndigheterna att i årsredovisningen redovisa lönekostnader och övriga personalkostnader var för sig. Skälen till lönekostnadernas förändring i förhållande till föregående år skall kommenteras. Av redovisningen skall framgå både de ökade kostnader som blivit följden av myndighetens lönerevisioner och de kostnader som uppstått i samband med beslut om höjning av enskilda anställdas löner mellan lönerevisionerna. Revisorerna föreslår även att regeringen skall ålägga myndigheterna att i årsredovisningen redovisa vilka kollektivavtal för löner och andra anställ ningsvillkor som myndigheten tillämpar samt kollektivavtalens kostnader och resultat. Revisorerna bedömer att alla myndigheter skall lämna redovisningar till regeringen samt att redovisningarna bör vara utformade med ett visst mått av enhetlighet. Det utesluter inte att regeringen i regleringsbreven till enskilda myndigheter kan ställa ytterligare krav på uppgifter om myndigheternas löner och lönebildning. 6.6 Revisorernas förslag i sammandrag har, som redan nämnts, arbetsgivaransvaret delegerats till myndigheterna under regeringen. skall utöva sin verksamhet så självständigt som möjligt i förhållande till och regeringen. har de centrala parterna successivt genom centrala kollektivavtal givit de lokala parterna mycket stor handlingsfrihet i löneförhandlingarna. och regeringen skall inte längre godkänna de centrala avtalen för löner. Myndigheterna har fått långtgående befogenheter att bestämma hur tilldelade medel skall användas. Regeringen har konstaterat att löneutvecklingen under RALS 1993-95 och RALS 1995-98 inte har överstigit löneutvecklingen på arbetsmarknaden i övrigt. visar revisorernas granskning att löneutvecklingen för statligt anställda i många fall har överstigit de centrala avtalens nivåer för beräkning av löneökningsutrymmet. Revisorerna konstaterar att fallstudiemyndigheterna har haft tillräckligt med pengar för att inte endast följa RALS-arnas nivåer utan för betydligt större lönehöjningar. Myndigheterna har också haft pengar för att höja lönerna för enskilda anställda mellan lönerevisionerna. Lönesystem och lönesättning skall enligt de centrala löneavtalen medverka till att målen för verksamheterna uppnås och att verksamheterna bedrivs effektivt. Lönebildningen skall utformas med utgångspunkt i verksamhetens krav och bidra till god kompetens- och personalförsörjning både . Revisorerna menar att stora lönehöjningar och stora skillnader mellan olika myndigheters lönehöjningar i sig inte behöver betyda att löneutvecklingen har anpassats till verksamhetens krav och att det finns osäkerhet både hos myndigheterna och regeringen kring sambanden mellan verksamhet och myndigheternas lönehöjningar. Det delegerade arbetsgivaransvaret på det statliga området får enligt statsmakterna inte medföra att samhällsekonomin påverkas negativt. Det får inte heller påverka lönebildningen på övriga delar av arbetsmarknaden. Lönebildningen och löneutvecklingen för statligt anställda måste utgå från kraven på samhällsekonomisk balans. Staten skall inte vara löneledande. har uttalat att och regeringen har ansvar för att följa upp och utvärdera effekterna av de kollektivavtal som träffas av och myndigheterna. har även uttalat att det åligger myndigheternas chefer att se till att utfallet av löneförhandlingarna inte inkräktar på verksamhetens omfattning eller inriktning. Revisorerna anser att myndigheternas och regeringens uppföljningar och utvärderingar inte motsvarar krav. Revisorerna menar att det finns särskild anledning för regeringen att upp märksamma löneutvecklingen i staten mot bakgrund av myndigheternas stora befogenheter och handlingsfrihet. Myndigheternas löneutveckling har under RALS 1993-95 och RALS 1995-98 överskridit avtalens nivåer. Vissa myndigheter har överskridit nivåerna i betydande grad. Enligt revisorerna finns det därför, och med hänsyn till den ännu större frihet som RALS 1998-2001 ger myndigheterna, anledning för regeringen att noga följa lönekostnadsutvecklingen i myndigheterna. Revisorerna föreslår att: regeringen ålägger myndigheterna att i årsredovisningen redovisa lönekostnader och övriga personalkostnader var för sig. Skälen till lönekostnadernas förändring i förhållande till föregående år skall kommenteras. Av redovisningen skall även framgå vilka kostnader som blivit följden av myndighetens lönerevisioner och vilka kostnader som uppstått i samband med beslut om höjning av enskilda anställdas löner mellan lönerevisionerna, regeringen ålägger myndigheterna att i årsredovisningen redovisa vilka kollektivavtal för löner och andra anställningsvillkor som myndigheten tillämpar samt kollektivavtalens kostnader och resultat, regeringen följer upp och analyserar respektive myndighets löneutveckling och kostnaderna för löneutvecklingen i mål- och resultatdialogerna. Därvid skall myndigheternas förutsättningar att höja de anställdas löner och genomföra den ålagda verksamheten särskilt uppmärksammas. AU 1985/86:6, rskr. 1990/91:UbU4, rskr. 1992/93:FiU10, rskr. 1992/93:FiU20, rskr. 1993/94:KU19, rskr. 1994/95:FiU10, rskr. 1995/96:FiU01, rskr. 1996/97:KU3, rskr. 1993/94:77 En ombildning av arbetsgivarorganisationen för det statliga området 1994/95:150, bilaga 1 1995/96:25 En politik för arbete, trygghet och utveckling 1995/96:207 En ekonomisk politik för att halvera den öppna arbetslösheten 1995/96:220 Lag om statsbudgeten Ds 1988:2, Fack samhälle, Löner, konflikter, ansvar, hänsyn, rapport från Ds 1993:23, Stabiliseringsavtal 1991-1992, Rapport av regeringens förhandlingsgrupp (FHG) Ds 1994:13, , Anslagsförordningen, SFS 1996:1189 KK 1974:153, Riksdagsordningen KK 1974:152, Regeringsformen SFS 1980:100, Sekretesslag Förordning 1976:1021 om statliga kollektivavtal m.m. Förordning 1994:272 med instruktion för Lag (1976:580) om medbestämmade i arbetslivet Förordning (1988:137) med instruktion för Lag (1992:889) om den officiella statistiken Förordning (1992:1668) om den officiella statistiken Förordning (1996:882) om myndigheters årsredovisning m.m. Lag (1994:261) om fullmaktsanställning SOU 1991:13, Spelreglerna på arbetsmarknaden, rapport av SOU 1992:60, Enklare regler för statsanställda, huvudbetänkande SOU 1993:16 , Nya villkor för ekonomi och politik SOU 1994:141, Arbetsrättsliga utredningar, bakgrundsmaterial utarbetat vid arbetsrättskommitté SOU 1997:48, Arbetsgivarpolitik i staten, för kompetens och resultat, slutbetänkande av kommittén angående den arbetsgivarpolitiska delegeringen SOU 1997:164, och lönestatistik, betänkande från utredningen om ett förstärkt förlikningsmannainstitut , Lunning, Toijer, Medbestämmandelagen, lagtext med kommentarer, andra upplagan, 1997 m.fl., Sekretesslagen, Kommentar till lag med ändringar, 1992 , , Regeringen och avtalsrörelserna , artikel i och arbetsliv nr 4, 1997 , , Regeringen och avtalsrörelserna , artikel i och arbetsliv nr 4, 1997 , Facklig arbetsrätt, 1997 , Svensk lönebildning - teori, empiri, politik. I takt med , Samhällsekonomiska aspekter på lönebildningen, Rapport från Edingruppen I vår makt - Pris och lönebildning i , skrift från LO, 1992 Lönerna, jobben och internationaliseringen, TCO, 1992 Lönestatistisk årsbok 1996, , 1997 Mål för personalarbetet, 1991, RSV 153 utgåva 1 RRV 1997:8, , Statens totala inkomster och utgifter RRV 1997:48, Domstolsväsendet, Resursfördelningssystem och hinder för ett effektivt resursutnyttjande RRV 1998:20, Formerna för lönebildning m.m. inom Försvarsmakten RRV 1998:22, Att verksamhetsanpassa lönepolitiken, En granskning av det lönepolitiska arbetet vid fem myndigheter RRV 1998:31, Underlag till årsredovisning för staten 1997 RRV 1998:33 årliga rapport till regeringen SACO-information, Lönen - en drivkraft, 1996 Staten i omvandling 1998, Statskontoret, 1998 Statistiska meddelanden, Statsanställda, 1994, 1995, 1996, 1997, Studier av lönebildning på det statliga området, , 1997 TCO 1998, Trygghet i förändring Årsredovisningar, och exekutionsväsendet , , Dnr 9805-0364-ELS-93 avtalsinformation, RALS 1995-98, 1996 instruktion och stadgar, 1998 Dir. 1997:66, Ett förstärkt förlikningsmannainstitut , , Förberedelser och uppläggning av mål- och resultatdialog, , , Lönebildningen i mål- och resultatdialogerna revisorer, förstudie /98:5, och skolans utveckling Sida , Sidas förhandlingsordning vid lokal lönerevision m.m. , Lönekostnader, skrivelse till revisorer , dnr 98:12605 Affärsverksavtal, , mellan , (), Akademikers () och TCO-S (TCO:s statstjänstemannasektion), 1990 RALS 1991-93 mellan SAV och , 1991 RALS 1991-93 mellan SAV och TCO-OF/A, TCO-OF/C och TCO-OF/F, 1991 Ramavtal 1993-95 mellan SAV och SACO-S Ramavtal 1993-95 mellan SAV och SF, 1993 Ramavtal 1993-95 mellan SAV och TCO-OF/S, P och O sammantagna, 1993 Ramavtal 1995-98 mellan och , 1996 Ramavtal 1995-98 mellan och , 1996 Ramavtal 1995-98 mellan och /S, P och O sammantagna, 1996 Allmänt löne- och förmånsavtal, ALFA, 1996 och 1997 Ramavtal 1998-2001 mellan och /S, P och O sammantagna, Ramavtal 1998-2001 mellan och Ramavtal 1998-2001 mellan och , , Överenskommelse mellan om samarbete i statistikfrågor, , dnr 9611-0638-ST-93 redovisningar av löneutvecklingen för identiska individer och kollektivet De sex fallstudiemyndigheternas redovisningar av löneutvecklingen under RALS 1993-95 och RALS 1995-98 Myndigheternas redovisningar av kompetensförsörjningen Regeringsbeslut 11, , Fi97/3454 Regeringsbeslut 12, , Fi97/3455 Regeringsbeslut, , Fo97/1122/ESU Regeringsbeslut 13, , Fi98/3068 Försvarsmakten, formerna för lönebildning m.m. inom Försvarsmakten, remissyttrande Vem är part på arbetsmarknaden? I medbestämmandelagens 6 § definieras arbetsmarknadens parter på följande sätt: Med arbetstagarorganisation avses sådan sammanslutning av arbetstagare som enligt sina stadgar skall tillvarata arbetstagarnas intressen i förhållandet till arbetsgivaren. Med arbetsgivarorganisation avses motsvarande sammanslutning på arbetsgivarsidan. Med lokal arbetstagarorganisation avses sådan sammanslutning av arbetstagare som är part i lokal förhandling med arbetsgivare. Med central arbetstagarorganisation avses förbund eller därmed jämförlig sammanslutning av arbetstagare (6 § lag 1976:580, om medbestämmande i arbetslivet). Rätten att bilda organisationer den s.k. föreningsfriheten är grundlagsfäst (RF 2:1 punkt 5). Juridiskt sett betraktas arbetstagar- och arbetsgivarorganisationerna i allmänhet som ideella föreningar. De räknas, om vissa minimikrav är uppfyllda, som juridiska personer (självständiga rättssubjekt). Till de minimikrav som brukar anges för att en ideell förening skall räknas som juridisk person hör att föreningen skall ha antagit stadgar och utsett en styrelse. Stadgarna skall innehålla något om det som individualiserar organisationen, exempelvis organisationens namn, ändamål och interna beslutsordning. Arbetstagarorganisationerna är inte underkastade offentlig reglering eller administrativ kontroll. På det statliga området är emellertid arbetsgivarparten, , inte en ideell förening. är en statlig myndighet och statliga myndigheter är inte självständiga juridiska personer. De ingår i den juridiska enheten (personen) staten. Ett annat skäl till att inte är en ideell förening är det obligatoriska medlemskapet för de statliga myndigheterna under regeringen. I de utredningar som utarbetades av sekretariatet vid arbetsrättskommitté resonerades om på följande sätt: Vad som närmare ligger i uppgiften att vara arbetsgivarorganisation sägs inte. Således är verket inte en arbetsgivarorganisation enligt den definition som finns i 6 § medbestämmandelagen. Den bestämmelsen omfattar bara ideella föreningar där medlemskapet är frivilligt. är däremot en myndighet även enligt de nya reglerna, och anslutningen kommer sannolikt att vara obligatorisk (SOU 1994:141 s. 92). Vad innebär föreningsrätt, förhandlingsrätt och kollektivavtal? Begreppet föreningsrätt är begränsat till förhållandena på arbetsmarknaden och är inte liktydigt med begreppet föreningsfrihet enligt regeringsformen (SOU 1994:141). Med föreningsrätt menas rättigheten att tillhöra och att utnyttja medlemskap i en organisation på arbetsmarknaden utan att av den anledningen bli utsatt för påtryckningar eller annan obehörig inblandning av motparten i anställningsförhållandet (m.fl.). I medbestämmandelagens 7 § definieras föreningsrätt på följande sätt: - - - rätt för arbetsgivare och arbetstagare att tillhöra arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation, att utnyttja medlemskapet och att verka för organisationen eller för att sådan bildas (7 §). Medbestämmandelagens 8 § slår fast att föreningsrätten skall lämnas okränkt. Kränkning av föreningsrätten uppstår om någon arbetsgivare, arbetstagare eller organisation vidtar en åtgärd till skada för någon på andra sidan i syfte att förmå denne att inte utnyttja sin föreningsrätt eller för att denne har utnyttjat sin rättighet att tillhöra en organisation. Även om åtgärden vidtas för att ett åtagande mot någon annan skall uppfyllas föreligger en kränkning. Organisationerna är skyldiga att söka hindra egna medlemmar att begå föreningsrättskränkningar. Medbestämmandelagens föreningsrättsliga regler är tvingande och är lika för offentlig som för privat sektor. Föreningsrätten enligt medbestämmandelagen är dock begränsad till att gälla endast inom ramen för ett anställningsförhållande. Skyddet för föreningsrätten anses vara en förutsättning för att principen om rätten att förhandla kollektivt skall kunna genomföras effektivt. Även reglerna om den negativa föreningsrätten är tvingande rätt. De reglerna behandlas däremot inte i medbestämmandelagen (m.fl., SOU 1994:141). De grundläggande reglerna om rätten för en arbetstagarorgansation att förhandla om medlemmarnas anställningsvillkor med en arbetsgivare eller arbetsgivarorganisation, den allmänna förhandlingsrätten, framgår av 10 § i medbestämmandelagen. Ämnesområdet för förhandlingar enligt 10 § är frågor som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Förhandlingsrätt har alla fackliga organisationer som har medlemmar som är anställda hos en arbetsgivare. Arbetsgivaren har på samma sätt rätt att förhandla med sina anställdas fackliga organisationer. Förhandlingsrätten som avser ett bestående (eller tidigare) anställningsförhållande motsvaras av en skyldighet att förhandla. Enskilda arbetstagare som är medlemmar i en facklig organisation har enligt lagen varken någon direkt förhandlingsrätt eller förhandlingsskyldighet med arbetsgivaren. Förhandlingsrätten har i och med medlemskapet överlämnats till arbetstagarorganisationerna. I paragraferna 11-14 i medbestämmandelagen finns bestämmelser om arbetsgivarens förhandlingsskyldighet - s.k. medbestämmandeförhandlingar - innan arbetsgivaren ensidigt fattar beslut i vissa frågor. På det offentliga området skall reglerna i 11-14 §§ inte tillämpas beträffande beslut om di-sciplinansvar, åtalsanmälan och skiljande från arbetsuppgifter (m.fl., 41 §, ). Medbestämmandelagen är subsidiär i förhållande till annan tvingande lag eller till författning som har lagstöd. Det betyder att parterna på arbetsmarknaden inte kan stödja sig på medbestämmandelagen för att hävda sin rätt att sluta avtal som inkräktar på det lagreglerade området. Det finns dock inte några hinder mot att förhandla och att sluta avtal som kompletterar de offentligrättsliga reglerna (SOU 1994:1). är i första hand ett vanligt avtal på så sätt att det liksom alla andra avtal grundas på anbud och accept och regleras av bestämmelserna i allmänna avtalslagen. Med kollektivavtal avses ett skriftligt avtal mellan en arbetsgivarorganisation eller arbetsgivare och en arbetstagarorganisation om anställningsvillkor för arbetstagare eller om förhållande i övrigt mellan arbetsgivare och arbetstagare (23 § MBL). Om kollektivavtalet inte uppfyller dessa kriterier blir det inte ogiltigt utan betraktas som ett vanligt avtal (Ds 1994:13). är resultatet av genomförda förhandlingar och av att parterna slutligt blivit överens. sluts vanligen för en bestämd period. Det förutsätts att parterna mot tidsperiodens slut genomför nya avtalsförhandlingar för att komma överens om vad som skall gälla för nästa avtalsperiod. Huvudregeln är att bestämmelserna om anställningsvillkor i kollektivavtalet övergår till att även ingå i de enskilda medlemmarnas anställningsavtal. Det gäller oavsett om en anställd blivit medlem i organisationen före eller efter avtalets tillblivelse (26 § MBL). På samma sätt som ett vanligt avtal är kollektivavtalet bindande för avtalsparterna. Arbetsgivare och arbetstagare som är bundna av kollektivavtal kan ej med giltig verkan träffa överenskommelse som strider mot avtalet (27 § MBL). Medbestämmandelagens 27 § är tvingande till sin natur. Arbetsgivare och arbetstagare som är bundna av ett kollektivavtal kan därför inte (i förhållande till varandra) komma överens om något som strider mot kollektivavtalet. En sådan överenskommelse har i sådana fall inte någon giltig verkan. Detta gäller förutsatt att de avtalsslutande parterna inte kommit överens om något annat (, Facklig arbetsrätt, 1997). begränsar avtalsfriheten för medlemmarna i de avtalsslutande organisationerna på samma sätt som en tvingande lag. Det är endast de avtalsslutande parterna som kan komma överens om ändringar i kollektivavtalet eller att avtalet skall upphöra att gälla (Ds 1994:13). För oorganiserade anställda vid en myndighet tillämpas de kollektivavtal som myndigheten är bunden av (7 § förordningen, 1976:1021, om statliga kollektivavtal m.m.). I kollektivavtalen kan parterna överlämna beslutanderätten i en viss fråga i avtalet för arbetsgivarens ensidiga beslut, s.k. arbetsgivarbeslut (tidigare arbetsgivarventil). Definitioner av några begrepp Följande begrepp används i rapporten och i bilagorna främst i samband med redovisning av löneutfall och i den statistik som har hämtats från . Lönebeteckning I eller C: Anställda med individuell lön, tarifflön eller lön enligt chefsavtalet. Tarifflöner finns kvar vid vissa myndigheter. Det finns dock inte längre något centralt avtal om tarifflönesystem. Tarifflönesystem gäller för vissa arbetstagargrupper. Tarifflönesystemen differentierar lönen efter arbetsuppgifternas art och svårighetsgrad samt arbetstagarens ansvar, yrkeserfarenhet och utbildning. Tarifferna anger normalt vilken lägsta lön som skall betalas. Tarifferna innehåller flera steg och den anställde får i regel löneökning med vissa tidsintervall. Personer som varit anställda vid samma myndighet samtliga år med lönebeteckningen I eller C och som arbetar av heltid respektive år. Samtliga anställda vid respektive myndighet med lönebeteckning I eller C och som arbetar av heltid. Individuell lön (eller tarifflön) och fasta lönetillägg, i förekommande fall uppräknade till heltidsvärden. Gruppering av myndigheter enligt sektorindelning. Gruppering av myndigheter i enlighet med departementens olika verksamhetsområden . Sammanställning av remissyttranden över rapport /99:5 Myndigheternas lönekostnader Följande remissinstanser har yttrat sig , , , , , , , , , , , i län, OFR. Följande remissinstanser har beretts tillfälle att yttra sig men avstått: , , , , . De flesta remissinstanserna framför inga invändningar mot revisorernas förslag och några instanser är positiva. Flera remissinstanser har framhållit att revisorernas förslag främst skulle vara framsprungna ur det faktum att fallstudiemyndigheterna liksom många andra myndigheter har höjt lönerna över de centrala avtalens nivåer. Flera remissinstanser framhåller att utformningen av de centrala avtalen medför att olika myndigheters utfall, beroende på verksamheternas krav, kan skilja sig mellan varandra samt överstiga avtalens nivåer. Flera myndigheter har framhållit att de inte vill ha en återgång till det gamla detaljstyrda systemet. Från flera remissinstanser framförs även att kontroll och redovisningsbehov måste vägas mot ett behov av att undvika alltför detaljerade redovisningar och ökad byråkrati. Här nedan framgår remissinstansernas övergripande synpunkter på revisorernas förslag m.m. De synpunkter som avser de enskilda förslagen återges längre fram i remissammanställningen. framhåller betydelsen av att följa upp hur det delegerade arbetsgivaransvaret hanterats i förhållande till kraven på samhällsekonomisk balans och att staten inte skall vara löneledande. Departementet anser att myndigheterna även fortsättningsvis skall ges betydande möjligheter att inom ramen för de centrala avtalen och den delegerade arbetsgivarpolitiken kunna anpassa lönepolitiken till den lokala myndighetens krav. instämmer i revisorernas uppfattning att löneutvecklingen vid de statliga myndigheterna och kostnaderna för den bör få större uppmärksamhet. Departementet framhåller betydelsen av att frågor om lönesystem och lönesättning skall relateras till verksamheternas mål och möjligheterna att uppnå målen på ett effektivt sätt. instämmer i revisorernas förslag. Styrelsen anför att arbetsmarknaden kommer att stå inför mycket stora rekryteringsproblem. De ungdomar som skall efterträda de grupper som går i pension snart är, enligt , till antalet betydligt menar att staten och kommunerna för att säkra kompetensförsörjningen därför kan tvingas till att justera ingångslönerna eftersom löneläget inom den offentliga sektorn i stort är lägre än inom den övriga arbetsmarknaden. Även detta är, enligt , skäl som talar för revisorernas förslag. Sida anför att en ökad styrning av myndigheternas lönekostnadsplanering skulle försvåra myndigheternas möjligheter att utvecklas i sin arbetsgivarroll. Sida menar att de sex fallstudiemyndigheternas redovisningar av finansieringen av lönehöjningarna över avtalens lägsta nivåer påvisar god insikt om löneutvecklingen och kostnaderna för den. menar att lönebildningen skall kunna relateras till verksamhetens krav och personalbehoven samt att det är nödvändigt med regelbunden uppföljning av löneutvecklingen. Även instämmer i uppfattningen att det är nödvändigt med uppföljning och analys av löneutvecklingen. Enligt bör regeringen och myndigheterna utveckla metoder för att kunna skapa bättre samband mellan lönebildning och verksamhetsmål. frågar vad staten skall jämföras med eftersom löneökningarna i staten inte avviker mot arbetsmarknaden i övrigt. Verket anser att det behövs lönestatistik och befattningsvärderingssystem för att göra jämförelser dels inom staten, dels för att den statliga arbetsmarknaden skall kunna jämföras med den övriga arbetsmarknaden. Beträffande RALS 1998-2001 framhåller verket att de s.k. stupstockarna är ett problem och menar att dessa fungerar som golv för förhandlingarna. anför att ett generellt krav på redovisningar i myndigheternas årsredovisningar som revisorerna föreslagit skulle medföra ett betydande merarbete. Verket menar att det är tveksamt om resultaten skulle komma att vara användbara. Enligt verket bör huvudinriktningen vara att departementen även i fortsättningen skall styra återrapporteringen i respektive myndighets årsredovisning för att få ett relevant underlag för uppföljningen. anför att intentionerna med revisorernas rapport verkar vara att få en tydligare dialog kring verksamhetsuppdraget, kompetensförsörjningen och lönekostnaderna och inte en betungande redovisning av en mängd detaljerad information lösryckt ur ett större sammanhang. Därför ifrågasätter och avråder verket från revisorernas förslag om redovisning av vid myndigheterna tillämpade kollektivavtal. lämnar i sitt remissyttrande även synpunkter på beskrivningarna och tabeller som avser verket. avvisar revisorernas förslag. Verket menar att redovisningarna skulle kunna störa relationerna dels mellan olika arbetsgivare, dels med arbetstagarorganisationerna.