frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Ändring beslutades , varvid förbehållsbeloppet och utmätningsbeloppet fastställdes till vissa belopp. Det framgår av akten att det var fråga om ändrade förhållanden och att uppgifter hämtats in från . Enligt en anteckning på "arbetskopia av ändringsbeslut" har gäldenären underrättats per telefon - men det framgår inte om detta skett före eller efter beslutet. Troligen har det väl skett efter; om det skett före beslutet finns ingen svarstid angiven. I ett mål hade efter löneutredning en ny beräkning gjorts. Resultatet av denna beräkning, dvs. föreslagen ändring av förbehålls- och utmätnings-belopp, kommunicerades med gäldenären med en svarstid . De uppgifter som låg till grund för beräkningen togs emellertid, såvitt framgår, inte med i kommunikationsskrivelsen, vilket hade varit lämpligt. Fråga om tillsynsmyndighet i konkurser på ett tillfredsställande sätt fullföljt sin uppgift att tillse att en konkurs handlagts effektivt och avslutats inom rimlig tid (Dnr 3756-1996) I en anmälan till JO anförde L.F. att tillsynsmyndigheten i konkurser (TSM) vid dåvarande Kro-no-fog-de-myn-dig-he-ten i brustit i sin tillsyn över förvaltningen av en konkurs gällande ett aktiebolag. Bl.a. hade konkursförvaltaren lämnat in konkursbouppteckningen och halvårsberättelserna . Berättelserna hade dessutom varit ofullständiga och missvisande. Enligt L.F:s uppfattning borde TSM genom bokföringen i konkursen ha uppmärksammat att det inte förekom någon aktivitet. TSM borde dessutom haft invändningar mot det alltför höga arvode som yrkats i kostnadsräkningen. TSM:s akt i konkursen lånades in till JO och granskades. Av akten framgick bl.a. att försattes i konkurs . Till förvaltare förordnades advokaten . Slutredovisning och utdelningsförslag lämnades och konkursen avslutades . Vidare inhämtades tingsrätts dom angående av slutredovisningen samt samma tingsrätts och beslut angående arvode till konkursförvaltaren. Ärendet remitterades därefter till TSM för yttrande. Det inkomna remissvaret kommenterades av L.F. Av tingsrätts dom angående av slutredovisningen och skadestånd framgår att konkursförvaltaren förpliktats att till i konkurs utge Grunden för detta är att tingsrätten funnit att för-valtaren vid utövandet av sitt uppdrag varit oaktsam i vissa delar, nämligen beträffande ett för sent lämnat förskottslyft, dröjsmål med av-slutande av konkursen och underlåtenhet att göra vissa medel ränte-bärande. Domen har överklagats men hade vid tiden för JO:s beslut ännu inte prövats av hovrätten. I sitt beslut angående arvode till konkursförvaltaren ändrade tingsrättens beslut att fastställa arvodet till begärda jämte moms och bestämde förvaltararvodet till jämte moms. fann i beslutet att förvaltaren brustit i omsorg vid uppdragets utförande, bl.a. genom att lämna in konkursbouppteckningen , lämna den första halvårsberättelsen för sent liksom även förvaltarberättelsen trots att anstånd hade beviljats. Beträffande frågan om dröjsmål med konkursens avslutande har hovrätten anfört följande. Som orsak till att konkursen inte avslutats har i halvårsberättelserna genomgående angivits fortsatt arbete med utestående fordringar. Av halvårsredovisningarna framgår att det inte inflöt några betalningar på utestående fordringar. Med hänsyn därtill och till det obetydliga belopp som boet erhöll vid försäljningen av fordringarna kan det med skäl ifrågasättas om inte konkursen hade kunnat och bort avslutas tidigare. Om andra orsaker fanns till att konkursen inte avslutades tidigare, som garantiåtaganden, försenad betalning för de sålda fordringarna, borde ha redovisat dessa i halvårsberättelserna. har i beslut vägrat prövningstillstånd. I sitt meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande. JO skall enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet normalt inte utreda händelser eller förhållanden som ligger om det inte finns särskilda skäl för det. Den i detta ärende aktuella konkursen påbörjades men den avslutades inte , och det är därför naturligt att jag granskar TSM:s tillsyn under hela den tid konkursen pågick. Enligt 7 kap. 27 § konkurslagen skall TSM övervaka att förvaltningen av konkurser bedrivs på ett ändamålsenligt sätt i överensstämmelse med konkurslagen och andra författningar. TSM skall därvid särskilt se till att avvecklingen av konkurserna inte fördröjs i onödan. Att tillse att konkurser handläggs effektivt och kan avslutas inom rimlig tid är en av TSM:s viktigaste uppgifter. En förutsättning för denna kontroll är att TSM har tillgång till och kan granska de berättelser som konkurslagen ålägger förvaltaren att avge, närmast berättelser enligt 7 kap. 15 § konkurs-lagen (förvaltarberättelse) och 7 kap. 20 § konkurslagen (halvårsbe-rättelse). Genom denna granskning får TSM ett underlag för att bedöma hur ansvarsfullt och effektivt en konkurs drivs, till exempel vad gäller frågan om konkursens avslutande fördröjs i onödan. Granskningen kan också bilda underlag inför den kommande bedömningen av förvaltarens arvodesanspråk. Enligt 7 kap. 15 § konkurslagen skall förvaltarberättelse ges in och senast från konkursbeslutet. Om en konkurs inte är avslutad då har förflutit efter edgångssammanträdet, skall förvaltaren, enligt 7 kap. 20 § konkurslagen, inom en månad därefter till TSM avlämna en berättelse, i vilken bl.a. alla de åtgärder som har vidtagits för att avsluta konkursen skall anges noggrant. Enligt andra stycket i samma regel skall förvaltaren senare under konkursen inom en månad från utgången av varje sexmånadersperiod avge en sådan berättelse för den senaste perioden (halvårsberättelser). Av handlingarna i det nu aktuella ärendet framgår att det uppstod flera månaders dröjsmål med inlämnandet av förvaltarberättelsen. TSM påminde förvaltaren efter tidsfristens slut och därefter . De två första, utav fem, halvårsberättelserna lämnades in . TSM tillställde förvaltaren en påminnelse beträffande den andra berättelsen. Övriga berättelser kom in omkring . Trots att samtliga berättelser således lämnades in för sent anser jag, mot bakgrund av att påminnelser gjordes i flertalet fall, att det inte finns tillräcklig anledning att kritisera TSM för dess övervakning av konkursen i denna del. Jag anser däremot att det finns anledning att ifrågasätta om TSM på ett tillfredsställande sätt fullföljt sin uppgift att tillse att konkursen handlagts effektivt och avslutats inom rimlig tid. Som funnit i det ovan nämnda beslutet har i halvårsberättelserna, som för övrigt enligt min mening endast med viss tvekan kan anses uppfylla de krav som i konkurslagen ställs på sådana berättelser, genomgående angetts fortsatt arbete med utestående fordringar. synes dock inte ha flutit in några betalningar på utestående fordringar. Såvitt framgår har TSM inte vidtagit några åtgärder för att förvissa sig om att konkursen inte fördröjts i onödan. Det går inte att i efterhand och med endast de handlingar som funnits tillgängliga bedöma om det varit möjligt att avsluta konkursen tidigare. Jag anser dock att de mycket knapphändiga uppgifterna i halvårsberättelserna, jämte de fakta som kunnat utläsas av bifogad redovisning, borde ha föranlett TSM att kontrollera om konkursen handlades på ett så effektivt sätt som möjligt. TSM kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet i detta avseende. Konkursförvaltarens arvodesanspråk har varit föremål för prövning i domstol. Med hänsyn till domstolarnas grundlagsstadgade självständighet är JO särskilt återhållsam med uttalanden i sakfrågor som varit föremål för prövning i domstol. Det som anförts i anmälan i denna del föranleder därför endast den kommentaren från min sida att en förvaltares oförmåga att uppfylla de krav som i olika hänseenden ställs upp i konkurslagen naturligtvis kan påverka TSM:s bedömning av ställda arvodesanspråk. åtgärder för att förmå en kon-kurs-för-val-ta-re att inge förvaltarberättelse och halvårsberättelser (Dnr 2057-1997 och 2182-1997) I en anmälan till JO framställde klagomål i ett antal avseenden mot i , tillsynsmyndigheten i konkurser, för dess tillsyn över två konkurser avseende makarna . och L.O. Bl.a. anförde att myndigheten inte hade reagerat mot att konkursförvaltaren, advokaten , inte hade ingivit berättelser enligt 7 kap. 20 § konkurslagen, s.k. halvårsberättelser. Sedan tillsynsmyndighetens akt granskats hos JO remitterades anmälan till kronofogdemyndigheten för yttrande avseende frågan om tillsyns-myndig-heten vidtagit tillräckliga åtgärder för att förmå konkursförvaltaren att i rätt tid komma in med förvaltarberättelse och halvårsberättelser. I remissvar har kronofogdemyndigheten, regionkronodirektören , med hän-visning till ett av kronofogden upprättat yttrande, anfört följande. Det är i och för sig allvarligt att förvaltaren avsevärt försenats vad gäller skyldigheten att avlämna nämnda berättelser. TSM har också reagerat mot detta upprepade gånger. Även om viss redovisning skett har förvaltarens skyldigheter inte fullt ut uppfyllts. Fråga är sålunda om TSM bort vidtaga ytterligare åtgärder för att föreskrivna redovisningstider skall hållas. Den åtgärd som närmast kan komma ifråga skulle i så fall vara att enl 7 kap. 5 § konkurslagen hos rätten begära förvaltarens entledigande. Konkursdomstolen har så sent som prövat frågan på begäran av makarna dock utan att bifalla denna begäran. I prövningen ingick också upplysningen om de försenade redovisningarna - - -. Som framgår av handlingarna i ärendet är de båda konkurserna ovanligt snåriga att hantera för konkursförvaltaren, inte minst till följd av makarna O:s eget agerande. Både TSM och kronofogdemyndigheten såsom borgenärsrepresentant för staten har haft många och långa kontakter med konkursförvaltaren i olika angelägenheter. Man kan utan vidare påstå att TSM erhållit ovanligt god information och insyn i hanteringen trots att de lagenliga redovisningarna inte har uppfyllts. Det finns också en allmän uppfattning att förvaltaren skött konkurshandläggningen på ett resolut och effektivt sätt trots alla de formella och praktiska svårigheter som uppkommit under konkursen. Det har inte heller funnits anledning att rikta kritik mot den avgivna redovisningen. Att förseningarna skulle dölja begångna oegentlig-heter tillbakavisas bestämt. Dessa förhållanden förtar en stor del av den kritik man fortfarande kan rikta mot förvaltaren med anledning av att berättelserna är starkt försenade. I vart fall har TSM inte ansett försummelserna vara så allvarliga att ytterligare åtgärder än påminnelser behövt vidtagas. Jag delar den bedömningen. I sitt beslut anförde JO Pennlöv följande, såvitt här är av intresse. Som kronofogdemyndigheten anfört i remissvaret har frågan om konkurs-förvaltarens entledigande prövats av domstol. JO brukar inte ta ställning till om ett beslut som en domstol eller annan myndighet fattat är riktigt i sak. Jag har inte funnit skäl att frångå den regeln i det förevarande fallet. Jag vill också klargöra att konkursförvaltaren endast i en här inte aktuell undantagssituation står under JO:s tillsyn. Med de begränsningar som angetts går jag in på frågan huruvida tillsynsmyndigheten, TSM, vidtagit tillräckliga åtgärder för att förmå konkursförvaltaren att avge förvaltarberättelse och halvårsberättelser. Av 7 kap. 15 § konkurslagen följer att förvaltarberättelse borde ha ingetts . Det bör också noteras att utgångspunkten i lagrummet är att förvaltarberättelsen skall inges . Förvaltarberättelse hade ännu inte ingetts. Kronofogde-myndig-heten har förklarat detta med att konkurserna är "ovanligt snåriga att hantera för konkursförvaltaren" samt tillagt att TSM genom löpande kontakter med konkursförvaltaren "erhållit ovanligt god information och insyn i hanteringen trots att de lagenliga redovisningarna inte har uppfyllts" samt att det inte funnits anledning att rikta kritik mot den avgivna redovisningen. Jag ifrågasätter inte kronofogdemyndighetens bedömning av de aktuella konkursernas komplexitet eller att TSM ansett sig ha fått god information och insyn i konkurserna. TSM har också vid ett flertal tillfällen påmint förvaltaren om att förvaltarberättelse måste inges. Förvaltarberättelsen är emellertid inte en fråga enbart för TSM. Den skall skickas inte bara till TSM utan även till rätten och varje borgenär som begär det. Enligt 7 kap. 28 § andra stycket konkurslagen är TSM vidare skyldig att lämna upplysningar om boet och dess förvaltning också till bl.a. gäldenären. Jag anser att syftet med förvaltarberättelsens ingivande i rätt tid enligt 7 kap. 15 § konkurslagen knappast kan uppvägas av att TSM på annat sätt än genom just förvaltarberättelsen erhåller insyn i konkursförvaltningen. Frågan är då vad TSM kan göra i en situation som den förevarande, där förvaltarberättelse och halvårsberättelser inte inges trots påminnelser. Jag skall här återge uttalanden som jag gjort med anledning av en inspektion av tillsynsmyndigheten vid dåvarande i (dnr 3945-1993). 27 § konkurslagen skall tillsynsmyndigheten, TSM, övervaka att förvaltningen av konkurser bedrivs på ett ändamålsenligt sätt i överensstämmelse med konkurslagen och andra författningar. TSM skall därvid särskilt se till att avvecklingen av konkurserna inte fördröjs i onödan. - Att tillse att konkurser handläggs effektivt och kan avslutas inom rimlig tid är en av TSM:s viktigaste uppgifter. En förutsättning för denna kontroll är att TSM har tillgång till och kan granska de berättelser som konkurslagen ålägger förvaltaren att avge, närmast berättelser enligt 7 kap. 15 § konkurslagen (förvaltarberättelse) och 7 kap. 20 § konkurslagen (halvårsberättelse). Genom denna granskning får TSM underlag för att bedöma hur ansvarsfullt och effektivt en konkurs drivs, till exempel vad gäller frågan om konkursens avslutande fördröjs i onödan. Granskningen kan också bilda underlag inför den kommande bedömningen av förvaltarens arvodesanspråk. Om en förvaltare i beaktansvärd mån inte uppfyller sina åligganden, t.ex. på grund av stor arbetsbelastning, bör TSM medverka till att detta hinder undanröjs. Ifrågavarande förvaltare bör med andra ord inte tilldelas ytterligare förvaltaruppdrag, åtminstone inte för . En förvaltares oförmåga att infria de krav som i olika hänseenden uppställs i konkurslagen bör naturligtvis även påverka TSM:s bedömning av ställda arvodesanspråk. Det bör enligt min mening inte heller komma i fråga att tillstyrka begäran om förskott om inte de i lagen föreskrivna kraven uppfyllts. Vid inspektionen uttryckte jag också att jag fann det särskilt allvarligt att det bland de äldre, icke avslutade konkurserna fanns sådana som avsåg fysiska personer. Jag vill till detta lägga att en personlig konkurs innefattar en för den enskilde mycket ingripande begränsning av rättshandlingsförmågan. Det finns således anledning för varje tillsynsmyndighet att vara särskilt uppmärksam på förvaltningen av konkurser som avser fysiska personer. Den yttersta åtgärden mot en konkursförvaltare som inte bedöms sköta sina åligganden är att begära att han entledigas. Ett sådant yrkande framställdes av makarna tingsrätts protokoll med beslut med anledning av yrkandet framgår att TSM inte ansåg att det i målet hade kommit fram sådana omständigheter som gjorde konkurs-förvaltaren olämplig att kvarstå som förvaltare. Såvitt framgår av tingsrättens protokoll ingick inte frågan om den uteblivna förvaltarberättelsen i rättens bedömningsunderlag. TSM har tydligen inte ansett skäl föreligga att för egen del framställa ett yrkande om entledigande av förvaltaren. Detta är en bedömningsfråga som jag inte tar ställning till. Jag vill ändå inskjuta att det rent formellt inte finns något hinder för en tillsynsmyndighet att framställa ett yrkande om entledigande av konkurs-förvaltaren även om tingsrätten en gång prövat frågan. Dessutom fäster tingsrätten rimligen stor vikt vid den inställning som vederbörande tillsynsmyndighet har i fråga om ett eventuellt entledigande. Det skall dock understrykas att tillsynsmyndigheten inte gjort något formellt fel genom att inte initiera eller understödja yrkandet om entledigande av förvaltaren. Som framgår ovan får rätten, när det finns särskilda omständigheter, medge anstånd med avlämnandet av förvaltarberättelsen. Såvitt framgår av remissvaret är tillsynsmyndigheten närmast inne på att det fanns skäl för ett sådant anstånd. Tillsynsmyndigheterna har i konkurslagen ålagts att övervaka att förvaltningen av konkurser bedrivs på ett ändamålsenligt sätt i överens-stämmelse med lagen och andra författningar. Det stadgas även att förvaltarberättelse skall inges inom viss närmare angiven tid, såvida inte anstånd medgetts av rätten. Jag anser därför att TSM, om ingen annan åtgärd stod till buds, borde ha uppmanat konkursförvaltaren att hos rätten begära anstånd. Om förvaltaren inte följer en sådan uppmaning, bör TSM allvarligt överväga dennes lämplighet för såväl den aktuella som andra konkurser. Vad gäller halvårsberättelserna gör jag följande bedömning. Som redan nämnts skall konkursförvaltaren enligt 7 kap. 20 § konkurs-lagen, om konkursen inte är avslutad då har förflutit efter edgångssammanträdet, inom en månad därefter till tillsynsmyndigheten avlämna s.k. halvårsberättelse samt senare under konkursen inom en månad från utgången av varje sexmånadersperiod. Eftersom edgångssammanträde hölls borde den första halvårsberättelsen ha ingetts . I stället ingavs den - efter ett flertal påminnelser - , dvs. De övriga halvårsberättelserna borde rätteligen ha getts in i sexmånaders-intervaller räknat från det rättidiga avgivandet av den första halvårs-berättelsen, dvs. den andra halvårsberättelsen borde ha getts in senast osv. Någon formell möjlighet att lämna anstånd med ingivande av halvårsberättelser finns inte. Det kan sägas ligga i sakens natur, eftersom halvårsberättelsen särskilt syftar till att upplysa tillsynsmyndigheten och - direkt eller indirekt - andra intressenter om vilka åtgärder som vidtagits för att avsluta konkursen och - fr.o.m. den andra halvårsberättelsen - att ange orsakerna till att konkursen ännu inte avslutats. Av utredningen framgår att tillsynsmyndigheten påminde förvaltaren om den första halvårsberättelsen, som sedermera ingavs . Några påminnelser med avseende på efterföljande halvårs-berättelser har såvitt kommit fram inte gjorts. förefaller vara av den meningen att den under konkursen löpande fått information angående konkursen och orsakerna till att den inte kunnat avslutas samt upplysningar om varför förvaltarberättelse och halvårsberättelser inte kunnat upprättas inom de frister som anges i konkurslagen. Detta är helt otillfredsställande borde av förvaltaren ha begärt att få en halvårsberättelse på de uppgifter som fanns tillgängliga. Det måste också framhållas att konkursförvaltaren skall skicka en kopia av halvårsberättelsen till rätten. Jag anser sammantaget att TSM borde ha tagit något initiativ för att förmå konkursförvaltaren att i vart fall begära anstånd med ingivande av förvaltarberättelse. Dessutom är det min uppfattning att TSM borde ha vidtagit betydligt kraftfullare åtgärder för att förmå förvaltaren att inge halvårsberättelser . Omfattningen av den upplysningsskyldighet som enligt 7 kap. 28 § konkurslagen åvilar till-syns-myn-dig-he-ten i konkurser (Dnr 1117-1996) I en anmälan till JO klagade på att dåvarande Kro-no-fog-de-myn-dig-he-ten i , till-syns-myn-dig-he-ten i konkurser, inte lämnat ut vissa handlingar till honom. Handlingarna avsåg två konkurser, varav den ena rörde ett aktiebolag medan den andra gällde honom själv. Konkurserna handlades vid respektive tingsrätter. Samma advokat förordnades som förvaltare i konkurserna. i (numera Kronofogde-myn-dig-heten i ) yttrade sig efter remiss. C.F. kommenterade remissvaret. Av utredningen framgick bl.a. följande. I skrivelser till konkursförvaltaren den 16 och begärde C.F. att i den egna konkursen och i aktiebolagets konkurs utfå "alla" handlingar inbegripet anbud, avtal, korrespondens och verifikationer. Härtill specificerade C.F. ett stort antal verifikationer. I skrivelse meddelade tillsyns-myn-dig-heten att de ifrågavarande handlingarna var föremål för granskning av revisor och att förvaltaren därför inte förfogade över handlingarna i fråga. I skrivelsen underrättades C.F. också om att tillsynsmyndigheten senare skulle komma att lämna ett "formellt besked" i fråga om i vilken omfattning en konkursgäldenär har rätt att ta del av konkursboets handlingar. På grund av en av C.F. hos gjord framställning om att utfå de begärda handlingarna beslutade tingsrätten att hänvisa honom till tillsynsmyndigheten, för att där framställa sitt yrkande att utfå vissa handlingar. Tingsrätten konstaterade därvid att det enligt 7 kap. 28 § konkurslagen förelåg skyldighet för tillsynsmyndigheten att på begäran lämna upplysningar om boet till rätten, borgenärer, granskningsmän eller gäldenären. fick C.F. det "formella besked" som tillsyns-myndigheten hade förutskickat tidigare. anförde därvid bl.a. att de handlingar som finns i myndighetens konkursakter i princip alltid är tillgängliga för allmänheten, gäldenären inkluderad, men att tillsyns-myn-dig-hetens upplysnings-skyldighet inte innebär att myndigheten skulle kunna förelägga förvaltaren att utge handlingar, samt att det i stället ankommer på förvaltaren att självständigt bedöma i vilken mån det är möjligt att utge handlingar till gäldenären. pekade också på möjligheten för en gäldenär att föra skadeståndstalan mot förvaltaren och att det därvid kan bli aktuellt att begära utfående av vissa handlingar från konkursboet. "En allmänt utformad begäran att få ta del av alla handlingar i en konkurs i syfte att eventuellt någonstans finna en grund för talan om skadestånd kan inte anses vara tillräckligt." I sitt meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedöm-ningsdelen följande, såvitt här är av intresse. Något om tryckfrihetsförordningens och sekretesslagens (1980:100) bestäm-mel-ser om utlämnande av allmänna handlingar m.m. Innan jag går in mera i detalj på frågan om tillsynsmyndigheten kan anses ha varit skyldig att bistå C.F. i enlighet med hans begäran, vill jag kommentera det förhållandet att tillsynsmyndigheten i ett daterat beslut, vari C.F:s framställan om utfående av handlingarna i fråga avslagits, uttalat att beslutet inte kan överklagas. Om beslutet skall anses fattat med stöd av konkurslagen är det enligt 7 kap. 29 § samma lag riktigt att det inte kunnat överklagas. Ser man tillsynsmyndighetens beslut som ett avslag på en begäran om utfående av allmänna handlingar skulle i stället sekretesslagens (1980:100) regler ha tillämpats. Enligt 8 kap. 19 § första stycket sekretesslagen gäller sekretess hos tillsynsmyndighet i konkurs för uppgift om enskilds affärs- eller driftsförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i konkurslagen. Ett avslag på en begäran om utlämnande av allmänna handlingar kan överklagas enligt 15 kap. 7 § sekretesslagen. Såsom tidigare nämnts har det för C.F. stått klart att de begärda hand-lingarna förvarades hos konkursförvaltaren och inte hos tillsyns-myndigheten. Såvitt framkommit rör det sig dessutom om handlingar (verifikations-mate-rial, anbud, avtal m.m.) som typiskt sett skall omhändertas av konkurs-för-valtaren och förvaras av denne. Härtill kommer att en tillsynsmyndighet inte heller enligt reglerna om utlämnande av allmänna handlingar kan anses skyldig att inhämta handling som förvaras hos konkursförvaltaren. Bestäm-melserna i tryckfrihetsförordningen bygger nämligen bl.a. på den förut-sättningen att handlingen, för att betraktas som allmän, skall förvaras hos myndigheten, se 2 kap. 3 § tryckfrihets-förordningen och 15 kap. 6 § sek-retesslagen. Regeringsrätten har visserligen i ett antal avgöranden utvid-gat förvaringsbegreppet något. Det finns således exempel på att en myndighet ansetts skyldig att infordra handlingar som förvarats hos enskilda rätts-subjekt, se t.ex. RÅ 1989 ref. 29 och RÅ 1996 ref. 25.