frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Också RÅ 1992 not 117 och JO-beslutet /93 s. 439 är oklara på denna punkt. I både rättsfallet och JO-beslutet talas bara om sekretessprövningar enligt undantagsbestämmelsen i 14 kap. 4 § andra stycket SekrL. Möjligen kan man indirekt utläsa att barnen i de aktuella ärendena saknade den mog-nad som krävs för att kunna förfoga över sekretessen enligt 7 kap. 1 § SekrL. Med hänsyn till här redovisade oklarheter anser en lag-ändring vara påkallad för att åstadkomma en klar och entydig rättstillämpning. bereddes tillfälle att yttra sig över vad anförde men avhördes inte. Nordvästra sjukvårdsdistrikt, i vilket ingår, yttrade sig genom sjukvårdsdirektören över remissvar. I beslut anförde stf JO följande. Jag vill inledningsvis understryka att jag ser positivt på den verksamhet som bedrivs vid ungdomsmottagningar. Det är väsentligt att ungdomar ges möjlighet att i svåra situationer få stöd och hjälp av personal som har erfarenhet och sakkunskap rörande de aktuella frågorna. För att verksamheten skall kunna bedrivas på bästa sätt anser jag att utgångspunkten måste vara att en så tillfredsställande kontakt som möjligt skapas mellan ungdomsmottagningen och den unges föräldrar. Ungdomsmottagningen bör även verka för att goda relationer mellan den unge och föräldrarna upprätthålls och, i förekommande fall, förbättras. Mot bakgrund härav är det bra att sjukvårdsdistriktet i sitt remissvar framhållit att ungdomsmottagningen strävar efter att ungdomarna och deras föräldrar skall kunna närma sig varandra för att gemensamt lösa de problem som kan föreligga. För att den angivna målsättningen skall kunna uppfyllas är det av vikt att den ansvariga personalen vid en ungdomsmottagning är väl införstådd med vad som gäller beträffande å ena sidan sekretess till skydd för den unge och å andra sidan den rätt till information som föräldrarna kan ha. Som sjukvårdsdistriktet anför i sitt remissvar kan det uppstå en svår balansgång när dessa intressen står mot varandra. Jag kommer i det följande att behandla de angivna problemen rörande sekretess och information. Härutöver finns skäl att något beröra vad som gäller för handläggningen av en framställan om att få del av allmänna handlingar. Huruvida beslutet att inte lämna ut de aktuella journalanteckningarna till föräldrarna var riktigt i sak kommenterar jag däremot inte. Beslutet hade kunnat överklagas hos domstol. JO brukar inte yttra sig över frågor som har kunnat bli föremål för prövning i sådan ordning. Jag ser inte någon anledning att frångå denna princip i detta ärende. Sekretess till skydd för barn och ungdomar samt föräldrars rätt till information om sina barns personliga angelägenheter När det gäller frågan hur sekretesslagens bestämmelser skall tillämpas då föräldrar begär att få del av handlingar som rör deras barns personliga angelägenheter kan jag i allt väsentligt ansluta mig till vad anfört i sitt remissvar. Rättsläget kan således sammanfattas enligt följande. Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller, med vissa undantag, sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds personliga förhåll-anden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. 4 § första stycket sekretesslagen gäller sekretessen dock inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av denne. Vårdnadshavaren har enligt 6 kap. 11 § (FB) rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Härav följer att vårdnadshavaren med stöd av 14 kap. 4 § första stycket sekretesslagen som regel har rätt att ta del av och förfoga över sekre-tesskyd-dade uppgifter angående barnet (se prop. 1988/89:67 s. 35 f.). Det ankommer emellertid på vårdnadshavaren att i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Rätten att bestämma i frågor som angår barnet tunnas ut då barnet blir äldre och bestämmanderätten flyttas över på den unge själv. Detta gäller även frågan om dispositionsrätten över den unges sekretess. En förälder har således inte alltid möjlighet att utan den unges medgivande ta del av sekretesskyddade uppgifter rörande ett barn som uppnått en viss mognad och utveckling (jfr prop. 1979/80:2 s. 330). Vid prövningen av om en uppgift som gäller en underårigs personliga förhållanden skall lämnas ut till en förälder eller inte är det således viktigt att inledningsvis klargöra vem som disponerar över sekretessen: vårdnads-havaren eller den unge själv. Från lagtillämpningssynpunkt gäller det att avgöra vem av dem som skall anses utgöra "den enskilde" enligt 14 kap. 4 § första stycket sekretesslagen. Som framhållit finns det inte någon åldersgräns angiven till ledning för denna bedömning. Svaret på frågan blir beroende av den unges mognad och utveckling i det enskilda fallet. Vid prövningen kommer av naturliga skäl den unges ålder ofta att kunna vara vägledande. Att problemet accentueras när det är fråga om barn i tonårsåldern är klart. I sådana fall torde man ofta kunna utgå från att barnet bör åtnjuta ett visst skydd för sin integritet gentemot sina föräldrar. Vid bedömningen har man också anled-ning att väga in de aktuella uppgifternas innehåll samt den typ av ärende som det är fråga om. Kommer man vid bedömningen fram till att det är den underårige som disponerar över sekretessen, kan ett utlämnande av uppgifterna till föräldrarna ske endast efter en prövning enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen på samma sätt som om utlämnandet skulle ske till en helt utomstående person. Om föräldrarna däremot i sin egenskap av vårdnadshavare anses disponera över sekretessen, kan uppgifterna som regel lämnas ut till föräldrarna som en följd av bestämmelserna i 6 kap. 11 § FB och 14 kap. 4 § första stycket sekretesslagen. Det är dock att märka att föräldrarnas rätt i detta hänseende efter en lagändring inte är utan undantag. Även om barnet inte nått en sådan mognad att det fått ett integritetsskydd mot föräldrarna har det nämligen ansetts motiverat att i undantagsfall kunna hemlighålla uppgifter om barnet för föräldrarna. I 14 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen har införts bestämmelser varigenom föräldrarnas rätt att förfoga över sekretesskyddade uppgifter angående den unge inskränks. Enligt stadgandet gäller sekretess till skydd för en underårig även i förhållande till vårdnadshavaren, om det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1988/89:67 s. 35 f.) betonade föredragande statsrådet att det finns situationer där vårdnadshavare och barn står i motsats-för-hållande till varandra och där det i vissa fall, oavsett barnets ålder, skulle vara till allvarlig skada för barnet att en uppgift lämnas ut till vårdnads-havaren. För tillämpning av undantagsregeln skulle det däremot inte vara tillräckligt att den unge fann det obehagligt att föräldrarna fick del av uppgifterna eller trodde att vårdnadshavaren skulle vidta åtgärder som den unge motsätter sig men som inte kunde anses medföra betydande men för den unge. Undantagsregeln tar sikte på de mest angelägna fallen där behov kan finnas att skydda barnet mot vårdnadshavaren, antingen därför att det är fråga om särskilt integritetskänsliga uppgifter eller därför att uppgifterna kan missbrukas av vårdnadshavaren på ett sätt som allvarligt skadar barnet. Som påpekat i sitt yttrande kan det uppkomma svåra gräns-dragningsproblem vid tillämpning av det aktuella regelsystemet. Särskilt när det gäller ungdomar i de nedre tonåren kan det ofta vara svårt att bedöma i vilken utsträckning den unges integritet och rätt till sekretesskydd skall väga tyngre än vårdnadshavarens rätt till insyn i den unges förhållanden, en insyn som behövs för att vårdnadshavaren skall kunna fullgöra sina skyldigheter enligt . Det är därför viktigt att en omsorgsfull prövning görs i varje enskilt fall med beaktande av de särskilda omständigheter som före-ligger. Vid en sådan prövning bör man vara medveten om att problemet ibland kan lösas så att vissa uppgifter lämnas ut till föräldrarna men andra uppgifter förblir hemliga. har i sitt yttrande aktualiserat frågan om tillkomsten av 14 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen medfört en oklarhet om rättsläget på så sätt att sekretess gentemot vårdnadshavaren skulle kunna komma i fråga endast med stöd av den bestämmelsen. Jag delar inte farhågor i detta avseende. I förarbetena till 14 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen anförde före-dragande statsrådet i den allmänna motiveringen efter en redogörelse för det föreslagna nya stycket bl.a. följande (prop. 1988/89:67 s. 38 f.). Den nu förordade regeln innebär inte något avsteg från principerna om vem som företräder en underårig. Även om sekretess enligt den nya regeln inte skulle gälla gentemot en underårigs vårdnadshavare är det liksom beroende på den unges utvecklingsgrad och mognad, om han eller vårdnadshavaren eller eventuellt båda i förening disponerar över sekretessen. Skillnaden gentemot det nuvarande rättsläget blir närmast att prövningen av om uppgifter, som omfattas av sekretess till skydd för en underårig, får lämnas till dennes vårdnadshavare, måste göras för alla barn oavsett ålder. Även uppgifter som rör små barn skall alltså med mitt förslag i vissa undantagsfall kunna sekretesskyddas gentemot vårdnadshavaren. Av detta uttalande framgår tydligt att syftet med den i andra stycket i paragrafen införda bestämmelsen var att reglera sådana situationer där vårdnadshavaren i princip hade dispositionsrätten över den unges sekretess. I specialmotiveringen till bestämmelsen (s. 46 i propositionen) hänvisas inledningsvis till den allmänna motiveringen, varför texten i fortsättningen får anses gälla endast sådana fall som avhandlats där. Lagrådet hade inte någon erinran mot utformningen av lagtexten. Jag kan för min del inte finna att rättsläget blivit oklart genom lagän-d-ringen. Även om lagtexten hade kunnat utformas på ett tydligare sätt torde det ligga i sakens natur att undantagsregeln inte kan ta sikte på situationer där den unge själv är att uppfatta som "den enskilde" enligt bestämmelsen i paragrafens första stycke och i den egenskapen självständigt förfogar över sekretessen. I klagomålen till JO har S.D. anfört att de inte fått tillräcklig information rörande dotterns kontakter med ungdomsmottagningen. I denna del får jag anföra följande. Av 6 kap. 11 § FB följer att vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets angelägenheter. För att kunna fullgöra sitt ansvar enligt denna bestämmelse måste föräldrarna få tillgång till information om sitt barn. Bestämmelsen torde dock inte innebära att hälso- och sjukvårdspersonal skall vara skyldiga att på eget initiativ informera vårdnadshavare i allt som rör en underårig patient (se JO:s ämbets-berättelse 1992/93 s. 439 f.). Huruvida sådan information bör lämnas till föräldrarna måste vara beroende av vad saken gäller samt den unges ålder och personliga mognad. Ofta kan det vara motiverat att en läkare medverkar vid ställningstagandet. Om och i vilken utsträckning information skall ske är ytterst en bedömningsfråga. JO brukar inte uttala sig i sådana frågor. Jag ser ingen anledning att frångå denna princip i detta ärende Enligt tryckfrihetsförordningen skall en begäran om utfående av allmän handling handläggas skyndsamt (2 kap. 12 och 13 §§). I sekretesslagen finns bestämmelser om hur man skall förfara när en framställan görs om att få del av allmänna handlingar (15 kap. 6 § sekretesslagen). Enligt remissvaret är sjukhusledningen medveten om att det förekommit brister i handläggningen av makarna D:s framställan om att få del av sin dotters patientjournal samt att bristerna medfört att handläggningen dragit ut . Med hänsyn härtill samt till att sjukhusledningen har påtalat bristerna för ungdomsmottagningen finner jag inte skäl att vidare uppehålla mig i saken. Med den kritik och de uttalanden som innefattas i det anförda avslutas detta ärende. Sjukhusledningen vid har tagit bort och låtit förstöra protestlistor som lagts ut inom sjukhuset; fråga om åtgärden inneburit kränkning av yttrandefriheten (Dnr 774-1997) Inom hade lagts ut anonyma protestlistor avseende vissa nedskärningar av verksamheten vid sjukhuset. Enskilda som stödde protesterna kunde med sina namn anteckna sig på listorna. Listorna fanns utlagda i bl.a. sjukhusets cafeteria och receptioner. klagade i en anmälan till JO på att listorna efter beslut av tf. sjukhusdirektören tagits bort och förstörts. I sin anmälan hänvisade till uppgifter i en tidningsartikel i Nordvästra . underströk i sin påminnelseskrift att listorna lagts ut av personer utan anknytning till sjukhuset. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. hänvisade i sitt remissvar till ett yttrande från , sjukvårdsdirektör i . yttrade sig över remissvaret. I beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 1 § första punkten regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten kan dock inskränkas. I sådant fall måste föreskrifterna härom i 2 kap. 12 och 13 §§ i samma kapitel iakttas, däribland regeln i 12 § första stycket RF om att begränsningar skall ske genom lag. Av 2 kap. 13 § tredje stycket RF framgår att föreskrifter som utan avseende på yttrandets innehåll närmare reglerar visst sätt att sprida eller mottaga yttranden inte skall anses utgöra en begränsning av yttrandefriheten. Det skydd för yttrandefriheten som finns i RF är ett skydd gentemot det allmänna. Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan således - med de begräns-ningar som finns i sekretesslagen (1980:100) - liksom arbetstagare i allmän-het ge uttryck för sin uppfattning rörande den egna arbetsgivarens verk-samhet. Myndigheten får inte kränka yttrandefriheten genom att direkt eller indirekt ingripa mot någon för att han eller hon använt sig av sin grundlags-skyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. Undantag gäller endast om ett ingripande har stöd i lag eller om myndigheten enligt 2 kap. 13 § tredje stycket RF grundar sitt ingrepp på föreskrifter av ordningskaraktär. Genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som trädde i kraft , har blivit gällande som svensk lag. Konventionens artikel 10 innehåller också regler om yttrande-friheten, vilka dock inte torde innebära något utvidgat skydd i för-hållande till . De utlagda protestlistorna synes inte vara att anse som en tryckt skrift, varför tryckfrihetsförordningen (TF) inte varit tillämplig i fallet. Grundsynen i TF är dock densamma som i RF vad gäller möjligheten att genom ordnings-föreskrifter reglera spridandet av yttranden. I förevarande fall har inte kunnat klarläggas vem som lagt ut protest-listorna inom sjukhuset. Av den till anmälan fogade tidningsartikeln synes framgå att sjukhusets personal skulle ha lagt ut dem medan i sin påminnelseskrift understrukit att listorna lagts ut av utomstående personer som varken varit anställda eller patienter vid sjukhuset. Jag finner vid min bedömning inte anledning att i detta hänseende frångå vad som anmälare framfört till JO. Det är i princip sjukhusledningen som bestämmer vem som enligt ett normalt betraktelsesätt skall anses vara behörig att vistas inom sjukhuset. Lika väl som sjukhusledningen har rätt att t.ex. hindra obehöriga personer från att hålla möten i lokalerna har ledningen rätt att undanröja skriftligt material som av sådana personer placerats i sjukhusets lokaler. Detta är närmast en ordningsfråga. Sjukhusledningens åtgärd att ta bort listorna föranleder därför ingen kritik från min sida. Jag vill i sammanhanget avslutningsvis nämna att JO i ett flertal ärenden uttalat sig rörande offentliganställdas rätt att utöva sin yttrandefrihet (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 586, 1995/96 s. 454 och 1996/97 s. 454). Initiativärende: Kritik mot en av sekretess-belagda handlingar och för ändringar i originalhandlingar (Dnr 1161-1997) Under beredandet av ett ärende (JO:s dnr 171-1996) som avsåg klagomål mot i handläggning av ärenden rörande bistånd till makarna . framkom i de kommentarer som F.G. lämnade till nämn-dens remissvar att nämnden tillställt dem ett antal handlingar som rörde ekonomiska beräkningar avseende en annan person, A.S. Vidare gjorde F.G. gällande att ändringar gjorts på vissa originalhandlingar (beräkningstablåer) i deras biståndsakt. Med anledning av detta beslöt JO att i ett särskilt ärende granska vad som förekommit i dessa avseenden. Utredning och yttrande över nämnda frågor begärdes in från i . Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett av 1:e social-sekreteraren upprättat yttrande, vari anfördes följande. Angående kopior av handlingar Vid den utredning som gjorts har konstaterats att i den äldsta akten som finns gällande makarna . har ett beräkningsblad hamnat fel. I samband med iordningställande av akten har bladen häftats ihop. Då ut-skick sedan gjordes av samtliga beräkningar har detta blad avseende annan person medsänts. Det kan identifieras endast genom en något svårtydd namnteckning på baksidan. Flera personer som handlagt ärendet har dess-värre undgått att observera det. Blanketten "beräkningstablå" är förbätt-rad , och det framgår numera överst på blankettens båda sidor vilket ärende (namn och personnummmer på dossierledare) bla-det avser. Angående ändringar i originalhandlingar Den första ändringen makarna . hänvisar till avser perioden 9309-9312. Man anger att den kopia man erhöll (med siffra 11 i hörnet) ej är en kopia av originalet. Det som kan konstateras är att det är denna handling som finns i akten. Enligt vad den arbetsledare som numrerat beräkningsbladen, , kan minnas är numreringen förmodligen gjord . En trolig förklaring är att handläggaren har gjort en renskrift mellan . Det finns en skillnad i be-räkningen 27/9-26/10 som avser bilersättning 754:-. Den 28/9 gjordes en se-parat utbetalning gällande bilersättning avseende , och en tänk-bar förklaring är att handläggaren då velat att den kostnaden skulle finnas med i beräkningen. Den andra ändringen sägs vara för perioden 9403-9406, och makarna . hävdar att utsänd kopia med nr 13 i hörnet ej är en kopia av originalhand-lingen. I akten finns en originalhandling som i stort är identisk med 1996 ut-sänd kopia. De två är identiska förutom beräkningsperioden 27/5-26/6 där beloppen är desamma, men där några belopp är insatta på olika rader, eller plats på raden. En möjlig förklaring är att handläggaren skrivit först på en kopia och skickat ut denna i samband med beslutet. Den tredje och sista ändringen som makarna . påstår har gjorts avser tiden 9503-9508. Man hävdar att inkomstdelen ändrats utan att man rådgjort med dem. För är bostadsbidraget borttaget och för aug överskju-tande skatt tillagt. Av journalanteckning från 951018 framgår att F.G. påtalat att handläggaren felaktigt medräknat bostadsbidrag, och av beslutet framgår att omräkning skett efter det påpekandet. Handläggarens syfte synes ha varit att det skall vara riktiga uppgifter i de ekonomiska beräkningarna. kan tyvärr konstatera att ett beräkningsblad avseende annan person felaktigt skickats till F.G. En del av förklaringen får hänfö-ras till otydlighet i blankettens utformning. Nämnden vill emellertid påtala att ifrågavarande blankett förändrats och förbättrats, varvid det numera klart och tydligt framgår på beräkningstablån till vilket ärende den hör. Risk för upprepning av något dylikt torde således vara mi-nimal. I aktuellt fall torde den mänskliga faktorn dock haft en avgörande roll. Icke desto mindre är nämnden medveten om det allvarliga i vad som skett, och vill på intet sätt frånhända sig ansvaret. måste dock sä-gas att skadan för den drabbade torde vara av begränsad omfattning. Likväl är det naturligtvis mycket beklagligt att handlingar hamnar i fel händer. Det är därför nämndens mening att något sådant inte får inträffa. När det gäller ändringar i akten konstateras att sådana finns, och kan verka svårbegripliga när de skall förklaras först efteråt. Något formellt fel bedöms emellertid inte ha begåtts, och någon ändring av betydelse för ma-karna G:s biståndsärende anses ej föreligga. I något fall har ändringar gjorts efter påpekande av makarna ., och med syfte att korrigera en felaktighet. JO hade tillgång till kopior av de beräkningsblad vari påstådda ändringar skulle ha gjorts. JO hade också tillgång till förvaltningens aktanteckningar i ärendet för åren 1991 . I beslut anförde JO följande. JO bör enligt 20 § instruktionen för ombudsmän ej till utredning ta upp förhållanden som är äldre än , om ej särskilda skäl föreligger. Anmälan i ärendet 171-1996 kom in till JO . De förhållanden som föran-ledde JO att på eget initiativ ta upp saken till utredning låg vid anmälningstillfället delvis . Det ansågs emellertid föreligga särskilda skäl att pröva saken i dess helhet. Registrering av allmänna handlingar Enligt huvudregeln i 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100), SekrL, skall allmänna handlingar registre-ras. Socialnämnderna är emellertid enligt 5 § sekretessförord-ningen generellt undan-tagna från registreringsplikten för handlingar som är hän-förliga till enskildas personakter. Eftersom de handlingar som är aktuella i detta ärende omfattas av undan-tagsregeln, kommer jag i det följande inte att beröra frå-gor om registrering av allmänna handlingar. Utlämnande av sekretessbelagd handling Sekretess gäller enligt 7 kap. 4 § SekrL inom social-tjänsten för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Uppgifterna i det beräkningsblad som tillställdes makarna . men som gällde en annan person var sådana som normalt omfattas av sekretess. Utredningen visar att utlämnandet av uppgifterna skedde av misstag, vilket i sin tur berodde på att handlingen i fråga felaktigt hade lagts in i makarna G:s bi-stånds-akt. Oavsett orsaken till att så skett är det helt oacceptabelt att sekretesskyd-dade uppgifter handhas på ett sådant sätt att de kan komma i orätta händer. Jag vill i detta sammanhang också peka på bestämmelsen i 51 § andra stycket so-cialtjänstlagen (1980:620) om att handlingar som rör enskildas personliga förhål-landen skall förvaras så att den som är obehörig inte får tillgång till dem. Bestäm-melsen innebär att en tjänsteman inte får förvara sekretessbelagt material alltför öppet eller lättillgängligt. Det måste även åligga tjänstemännen att se till att hand-lingar av sådant slag inte sorteras in i annan akt än i den till vilken de rät-teligen hör. Förvaltningen har medgett att den förfarit felaktigt i angivet avseende samt upp-gett att rutinerna numera har förbättrats bl.a. genom att utformningen av beräk-ningsbladen har ändrats. Med anledning av detta finner jag inte skäl att gå vidare i saken. Förvaltningen kan dock inte undgå kritik för det inträffade. Ändringar i originalhandlingar m.m. Det kan lätt konstateras att kopior på vissa beräkningsblad i akten, vilka har ut-lämnats till makarna ., i vissa avseenden skiljer sig från kopior på samma hand-lingar som tidigare lämnats dem. Genom utredningen i ärendet har klarlagts att ett sådant beräkningsblad har bytts ut efter det att det renskrivits utan att den utbytta handlingen bevarats (beräkningsblad för perioden 1993-09-1993-12) samt att möjligen ett annat blad skickats till sökanden i samband med expedition av beslutet (beräkningsblad för perioden 1994-03-1994-06). På ett tredje beräkningsblad har rättel-ser gjorts på så sätt att de tidigare uppgifterna därefter inte är läsbara (beräkningsblad för perioden 1995-03-1995-08).