frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Nämnda lagrum ger sekretesskydd för uppgifter om bostadsadress, hemtelefonnummer och personnummer för personal i de fall det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. I samband med att juristen nekade kvinnans begäran om att få ut adresserna upplyste han kvinnan om att hon kunde överklaga ett myndighetsbeslut att inte lämna ut handlingar. Han informerade om att sekretessbeslut överklagas skriftligen till kammarrätten. Kvinnan menade då att kammarrätten inte hade något med detta att göra eftersom det är justitieombudsmannen som är tillsynsmyndighet. Hon talade om att hon kunde JO-anmäla juristen, vilket han inte bemötte. Ord står mot ord vad gäller påståendet om krav på att kvinnan skulle uppge sitt namn. Såväl SFN-sekreteraren som juristen uppger att de efterfrågat namnet, men att de inte krävt att få svar på frågan. vill dock påpeka att 2 kap 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen ger en myndighet rätt att begära uppgift om en efterfrågares identitet och dennes syfte med begäran i de fall myndigheten behöver uppgifterna för att kunna göra en menbedömning. Ingen av de berörda försäkringskasseanställda kan anses ha gjort sig skyldig till tjänstefel när de i detta fall efterfrågat kvinnans namn. Av klagoskrivelsen framgår att kvinnan verkar ha uppfattat juristens information om hur ett myndighetsbeslut överklagas som om han menat att hon måste inkomma med en skriftlig begäran om att erhålla handlingar och att hans skäl till detta var att hennes identitet då skulle avslöjas. Enligt uppfattning verkar det här vara frågan om en missuppfattning. Det finns ingen möjlighet att kräva en skriftlig begäran. Med stöd av 7 kap 11 § fjärde stycket sekretesslagen har regeringen i 1 a § sekretessförordningen (1980:657) föreskrivit att sekretess gäller i personal-administrativ verksamhet hos bl.a. de allmänna försäkringskassorna för bl.a. uppgift om enskilds bostadsadress, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Även ledamöter i socialförsäkringsnämnd omfattas av denna sekretes-s-bestämmelse (se Kammarrättens i dom i mål nr 4027-1996). Bedömningen i vad mån en uppgift skall omfattas av sekretess eller inte är bl.a. beroende av uppgiftens art och syftet med begäran. är av den uppfattningen att de båda inblandade tjänstemännen gjorde en korrekt bedömning i sekretessfrågan på det underlag som fanns vid tillfället. De hade fog att anta att den anonyma begäran hade koppling till ett ärende som skulle vara föremål för prövning i den nu aktuella socialförsäkrings-nämnden . Inte heller vid bedömningen i sekretessfrågan anser således kassan att något fel har begåtts. Av 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) framgår att myndighet på begäran av enskild skall lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Enligt 7 kap. 11 § fjärde stycket sekretesslagen gäller sekretess, i den utsträckning regeringen föreskriver, i personaladministrativ verksamhet hos myndighet där personalen särskilt kan riskera att utsättas för våld eller annat allvarligt men, för uppgift om enskilds bostadsadress, hemtelefonnummer och personnummer, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Regeringen har i 1 a § sekretessförordningen (1980:657) föreskrivit att sådan sekretess skall gälla bl.a. hos de allmänna försäkringskassorna. Myndighet får, enligt 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen, inte på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. - Detta anonymitetsskydd gäller av naturliga skäl även när det - som här - är fråga om att få del av uppgift ur allmän handling och inte av handlingen som sådan. Av utredningen framgår att tjänstemän bad att få veta namnet på den som efterfrågade uppgifterna. När den enskilde inte ville uppge sitt namn har tjänstemännen nöjt sig med det och inte ställt några ytterligare krav i den vägen. Det verkar alltså inte som om kassan ställde som villkor för utlämnande av uppgifterna att den frågande skulle röja sin identitet. Kassan har sagt att tjänstemännen frågade efter identiteten för att kunna göra en sådan menprövning som det talas om i 7 kap. 11 § sekretesslagen. Att det finns stöd för en sådan begäran framgår av 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen. Det kan naturligtvis mycket väl finnas tillfällen då det är nödvändigt att känna till vem som begär att få ut uppgifterna. Det kan ju vara först då som det går att avgöra om uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller honom närstående lider men. Jag är ändå kritisk till hur kassan hanterade begäran. En myndighet får ju inte efterforska identiteten annat än om det behövs för att en sekretess-prövning skall kunna göras. Jag anser därför att kassan först borde ha gjort klart för sig om uppgifterna var sådana att de hade kunnat lämnas ut över huvud taget, således efter menprövning. Först om en det fanns en sådan möjlighet borde kassan, således i nästa steg, ha upplyst den enskilde om detta och då gett denne möjlighet att avgöra om han eller hon var beredd att röja sin identitet (samt eventuellt lämna även andra uppgifter av betydelse för prövningen). En begäran att få ut en uppgift eller att ta del av allmän handling behöver inte göras skriftligen. Däremot skall naturligtvis myndigheten upplysa om gången i ett ärende, inte minst om möjligheten att, om befattningshavaren vägrar att lämna ut en allmän handling, få frågan hänskjuten till myndigheten för beslut (15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen). Om en myndighet med hänsyn till sekretess avslår en begäran att få ut en uppgift ur allmän handling, kan den enskilde inte överklaga beslutet. I det här fallet kan dock begäran i stället tänkas ha gällt den allmänna handlingen som sådan. - Jag tar inte ställning till om borde ha lämnat ut alla de begärda uppgifterna. Ett beslut att inte lämna ut en allmän handling kan nämligen efter överklagande prövas av domstol. JO uttalar sig inte i sådana frågor. Det har inte kommit fram något annat som jag bör uttala mig om. Jag avslutar därmed ärendet. Företrädare för för-säk-rings-kas-sa har efterfrågat namn och personnummer på personer som begärt att få ta del av kassans diarium (Dnr 4157-1996) I en anmälan mot allmänna för-säk-rings-kas-sa anförde S.N. bl.a. att han och hans hustru besökte för att ta del av diariet och för att se om ett brev från hustrun i ett ärende om föräldrapenning hade kommit in. De blev då genast tillfrågade om namn och personnummer. Han upplyste då att kassan inte fick efterfråga detta. Därefter fick de träffa kontorschefen som frågade samma sak. Kontorschefen meddelade att kassan inte behövde använda sig av diarieföring, att kassans handlingar förvaras i akter samt att det aktuella brevet måste ligga i hustruns akt. Dagen därpå ringde kontorschefen till hustrun och uppgav att brevet inte fanns. Ärendet remitterades till allmänna försäkringskassa för yttrande. I remissen angavs att kassan anmodades att yttra sig bl.a. över uppgiften att anmälaren och dennes hustru - när de besökte kassan och begärde att få ta del av diariet - blev tillfrågade om namn och person-nummer. I sitt remissvar hänvisade (direktören ) i denna fråga till följande redogörelse av kontorschefen . och hans hustru besökte kontor på . blev uppringd och gick ner till mottagningen. Han talade med S.N. och hans hustru . Han frågade inte efter namn och personnummer när han började tala med dem. De lämnade honom kortfattad information om vad som hänt. Han informerade dem om att diariet inte finns på lokalkontoret men att givetvis inte skall fråga efter namn eller personnummer när någon ber att få se det. Han lovade även undersöka vad som hänt och vad som hänt med brevet de inte fått svar på. Han kunde då inte påminna sig ha sett något sådant brev. I detta skede bad han om namn och personnummer eftersom han skulle titta efter vad som hänt dels angående brevet, dels angående utbetalning av föräldrapenning. och hans hustru besökte lokalkontor på . De begärde att få se diariet och personal frågade då, felaktigt, efter namn och personnummer. diarium finns på centralkontoret, . Någon upplysning om detta tycks inte ha lämnats till S.N. Enligt sekretessförordningen är inte skyldig att diarieföra handlingar som rör ett försäkringsärende. Det kan vara svårt för en anställd att direkt veta om en efterfrågad handling bör finnas i diariet eller i en försäkringsakt. Den tillfrågade bör ändå alltid få korrekt information om hur man kan ta del av diariet. Han uppgav därvid bl.a. att direkt frågade efter personnummer, med hänvisning till att kassan måste gå in i personakten för att hitta brevet från S.N:s hustru samt eftersom sekretess gäller i försäkringsärenden. uppgav vidare att inte var "skyldig till diarieföring". I sitt beslut anförde JO Pennlöv i denna fråga följande. Utredningen i ärendet har klarlagt att frågat . och dennes hustru om namn och personnummer, då de begärde att få se diariet. Med anledning av det inträffade får jag anföra följande. Med handling förstås bl.a. framställning i skrift. Handling är allmän, om den förvaras hos myndighet och enligt 2 kap. 6 eller 7 § tryckfrihetsförordningen - TF - är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet (2 kap. 3 § första stycket TF). 2 kap. 7 § TF innehåller bestämmelser om när en handling skall anses upprättad hos myndighet. I första stycket anges huvudreglerna. I andra stycket framgår vissa undantag från dessa. Enligt punkt 1 i sistnämnda stycke gäller att handling anses upprättad när handlingen har färdigställts för anteckning eller införing, när fråga är om diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som förs fortlöpande. Enligt Offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén är ett diarium upprättat och i princip offentligt "bläcket torkat" (SOU 1975:22 s. 146). Från och med denna tidpunkt är handlingen tillgänglig för allmänheten. Detta gäller även om någon införing i den ännu inte gjorts (, Allmänna handlingar, 1988, s. 156). Enligt 2 kap. 14 § tredje stycket TF får en myndighet inte - på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling - efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Av det ovan anförda framgår att ett diarium anses som upprättat och därmed som en allmän handling när det färdigställts för anteckning eller införing. Mot bakgrund av att diarium dessutom måste anses offentligt (dvs. ej omfattat av någon sekretessregel) , och att det därför inte förelegat hinder mot att lämna ut detta, handlade fel när den frågade efter namn och personnummer på S.N. och dennes hustru. Mot bakgrund av att lokalkontoret över huvud taget inte har något diarium (detta finns i stället på centralkontoret) framstår kassans fråga om namn och personnummer som än mer märklig. kan inte undgå allvarlig kritik för sitt handlande. När det sedan gäller frågan om även omgående efterfrågat namn och personnummer på S.N. och dennes hustru konstaterar jag att mot-stridiga uppgifter tycks föreligga. Ytterligare utredning från min sida torde knappast kunna bringa klarhet i saken. Jag lämnar därför denna fråga. Tjänsteman vid kro-no-fog-de-myn-dig-he-t har lämnat ut uppgift om att att en gäldenär var hiv-smittad. Ifrågasatt brott mot tystnadsplikt (Dnr 4555-1997) JO Pennlöv meddelade ett beslut med följande innehåll. I en anmälan till JO har E. anfört bl.a. följande. Han har varit föremål för utmätning från kronofogdemyndighetens sida. Han är HIV-smittad och har därför särskilda kostnader för sjukvård och medicin. Han har i förtroende berättat för kronoinspektör . att han är hiv-smittad. har röjt denna uppgift för en vän till honom, N. Hon skulle hjälpa honom med att ansöka om skuldsanering, men sedan hon upplysts om hans sjukdom har hon tagit avstånd från honom. E. har också gjort gällande att P.J. behandlat honom kränkande genom att bl.a. påstå att han "kör med" sin sjukdom. Han har vidare klagat på kronofogdemyndighetens beräkning av hans förbehållsbelopp. Jag granskade kronofogdemyndighetens akter gällande de utmätningsmål som E. hänvisat till i sin anmälan. Därefter fann jag att vad som framkommit gav mig anledning att anta att P.J., i sin egenskap av befattningshavare som står under min tillsyn, hade gjort sig skyldig till brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . Jag beslutade därför att inleda förundersökning rörande sådant brott och uppdrog åt kammaråklagare vid ombudsmän att låta verkställa utredningen. Under förundersökningen har förhör hållits med E. och N. samt med P.J., som inför förhöret delgavs misstanke om brott mot tystnadsplikt enligt följande gärningsbeskrivning. E. har i senast berättat för P.J. vid i , kronokontoret 1, att han är HIV-smittad. För denna uppgift om en enskilds personliga förhållanden råder sekretess inom exekutionsväsendet om det kan antas att den enskilde lider avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjs. har i av oaktsamhet vid ett telefonsamtal med N. röjt uppgiften om E:s sjukdom. Uppgiften har P.J. varit pliktig att hemlighålla enär E. kunde antas komma att lida avsevärd skada eller betydande men om uppgiften röjdes. vitsordade de faktiska omständigheterna. Under förhöret, som hölls , uppgav hon bl.a. följande. Hon har arbetat vid kronofogdemyndigheten och varit kronoinspektör eller 1981. Hon har genomgått en intern utbildning som även omfattade regler om sekretess och hon anser sig vara väl insatt i merparten av de juridiska spörsmålen i sekretessfrågor. - E. berättade om sin sjukdom , dvs. hon har vetat det så länge hon "haft honom som gäldenär". Hon har inte uppfattat att E. har svårt att berätta om sjukdomen. E. har inte sagt att uppgiften inte får föras vidare till några andra. - Av de uppgifter som E. lämnade angående N. uppfattade hon att N. var en nära bekant till E., att det var N. som försörjde E. och hade möblerat större delen av E:s lägenhet. N. skulle hjälpa E. med att ansöka om skuldsanering. Hon har själv bara varit i kontakt med N. en gång per telefon. Vid det telefonsamtalet förklarade . att hon ville ha information om hur man går tillväga för att ansöka om skuldsanering. De talade om "den praktiska biten" och under samtalet nämnde N. att E. var frisk och skulle börja ett nytt liv. Hon frågade vad N. menade med "frisk" och fick svaret "från sina alkoholproblem". Det var då det "slank ur" henne att E. har hiv eller att "för oss har han hiv". Hon var vid det aktuella tillfället fullt medveten om att uppgiften omfattades av sekretess. Hon trodde dock att N. redan kände till saken, inte minst därför att E. vid en bostadsförrättning hos honom hade "hänvisat till N. i allting". Ingenting under telefonsamtalet med N. fick henne att tro att N. inte kände till att E. har hiv. Vid den aktuella tidpunkten var hennes arbetssituation stressig eftersom det vid den perioden är särskilt mycket att göra med anledning av kvarskattefrågor m.m. borde enligt den i fallet tillämpliga sekretessbestämmelsen, 9 kap. 19 § sekretesslagen (1980:100), ha hemlighållit uppgiften om att E. är smittad av hiv. Genom att för N. röja uppgiften om E:s sjukdom har P.J. objektivt sett brutit mot den tystnadsplikt som gällt för henne med avseende på uppgiften. Det finns därför anledning att se allvarligt på det inträffade. Med hänsyn till de uppgifter som kommit fram vid förhören har jag funnit att P.J. ådagalagt oaktsamhet men att oaktsamheten är ringa och att det därför inte längre finns anledning att anta att brott mot tystnadsplikt begåtts. Jag beslutar därför att lägga ned förundersökningen. Jag har vid denna bedömning tagit hänsyn främst till att P.J. haft skäl att uppfatta att E. och N. stod varandra nära och till hur telefonsamtalet mellan P.J. och N. utvecklade sig vid det tillfälle då P.J. röjde uppgiften om E:s sjukdom. Dessa omständigheter - liksom det förhållandet att E. öppet och på ett tidigt stadium berättade för henne om sin sjukdom - kan antas ha bibringat P.J. uppfattningen att N. redan kände till E:s sjukdom. Jag vill emellertid framhålla att P.J:s beteende var synnerligen olämpligt och att det därför finns anledning att rikta kritik mot henne för att hon röjde den ifrågavarande uppgiften. Någon annan åtgärd anser jag inte motiverad. Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Försäkringskassa har kritiserats för att den i ett rehabiliterings- ärende utan samtycke från den försäkrade lämnat ut medicinsk information till dennes arbetsgivare (Dnr 3474-96) I ett ärende avseende klagomål mot allmänna försäkringskassa meddelade JO Pennlöv ett beslut med följande innehåll. har klagat på att en handläggare vid lokalkontor utan hans tillstånd tagit kontakt med hans arbetsgivare och informerat denne om hans sjukdom. Uppgifterna har sedan spridits vidare till hans arbetskamrater. Anmälan har remitterats till för yttrande. har i remissvaret genom dåvarande direktören anfört följande. ut uppgifter ur ett medicinskt utlåtande rörande B.J. Uppgifterna lämnades till en arbetsgivarrepresentant som ringt för att höra sig för om B.J:s hälsotillstånd inför en rehabiliteringsutredning. Utlämnandet har varit föremål för en utredning av revisionsenhet. För en redogörelse av händelserna kring utlämnandet och följderna därav hänvisas till bifogad utredning utförs av revisionsenheten (här utlämnad). föredrog dåvarande regionchefen ärendet för biträdande direktör . Några ytterligare åtgärder utöver revisionsenhetens utredning och ett allvarligt samtal mellan handläggaren och hennes kontorschef ansågs ej nödvändigt att vidta. Det konstaterades att S.B. brustit i aktsamhet och att hon därför skulle erhålla ett påpekande om vikten av att vara noggrann i hanteringen av uppgifter som kan vara föremål för sekretess. Ärendet avskrevs därefter utan ytterligare åtgärder. I sin anmälan till JO skriver B.J. att det var genom sina arbetskamrater han fick reda på att hade lämnat ut uppgifter rörande hans hälsotillstånd. Av journalanteckning daterad framgår dock att S.B. och informerat honom om telefonsamtalet med arbetsgivarrepresentanten. Det framgår vidare att B.J. då blivit upprörd och uttryckt sin rädsla för att uppgifterna skulle spridas på arbetsplatsen. Vid revisionsenhetens kontakt med B.J. konstaterades vidare att inget framkommit som tydde på att uppgifterna om hans hälsotillstånd spridits på arbetsplatsen. Av den skriftliga ursäkt som B.J. erhållit från arbetsgivaren kan dock utläsas att han har känt sig ärekränkt och trakasserad. Det är ytterst beklagligt om utlämnande av uppgifter har medfört att B.J. har blivit behandlad på ett sådant sätt. Enligt 7 kap. 7 § sekretesslagen råder sekretess för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. En sekretessbelagd uppgift kan enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen lämnas ut om den berörde samtycker till ett utlämnande. I det aktuella fallet har känsliga medicinska uppgifter lämnats direkt till en arbetsgivarrepresentant utan den berördes samtycke. Även om en arbets-givare behöver uppgifter om arbetstagares hälsotillstånd inför upprättandet av en rehabiliteringsutredning har inte rätt att lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess utan att inhämta den berördes samtycke. Som tidigare klarlagts vid revisionsenhetens utredning var det felaktigt att lämna ut de aktuella uppgifterna. Den berörda handläggarens agerande har behandlats i kassans ledning. Handläggaren har vid samtal med kontors-chefen informerats om det allvarliga i situationen. För att hjälpa B.J. i den känsliga situationen han befann sig i då utlämnandet skett och för att försöka återfå hans förtroende bekostade lokalkontoret stödterapi för hans räkning. Då terapin var avslutad kunde B.J., efter en månads arbetsträning på arbetet, friskskrivas och återgå i sitt arbete. Avslutningsvis kan endast ytterligare understrykas att ser allvarligt på det inträffade. genomförde en omorganisation som bl.a. innebar att den tidigare indelningen i tre regioner avskaffades. Kassans verksamhet bedrivs nu i en och samma organisation. I samband med omorganisationen inrättades även en centralt placerad juristenhet. En prioriterad uppgift för juristenheten är att se över rutinerna för hanteringen av handlingar som innehåller uppgifter som kan vara föremål för sekretess. Ytterligare åtgärder som sker kontinuerligt är utbildnings- och informationsinsatser i syfte att hålla en hög kompetens bland samtliga anställda om sekretessbestämmelserna. har beretts tillfälle att kommentera remissvaret men har inte hörts av. Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet skall JO inte utreda händelser eller förhållanden som inträffade , om det inte finns särskilda skäl för det. I detta fall framgick det inte av anmälan utan först av utredningen att den aktuella händelsen inträffade varför jag har valt att kommentera den. I 22 kap. 5 § tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring sägs att , om den försäkrade medger det, i arbetet med rehabili-tering skall samverka bl.a. med den försäkrades arbetsgivare. I förarbetena till 22 kap. om rehabilitering understryks vikten av att den försäkrade ger sitt samtycke. I specialmotiveringen till nämnda paragraf uttalas följande (prop. 1990/91:141 s. 90 f.). Kassan skall i arbetet med rehabiliteringen samarbeta med arbetsgivare, arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, , arbetsmarknadsmyndigheter och andra myndigheter som kan ha beröring med ett ärende. För att den försäkrades personliga integritet inte skall kränkas, förutsätter detta emellertid att den försäkrade gett sitt medgivande till det. Detta medför att redan i ett inledningskede bör skaffa den försäkrades medgivande härtill. Kassan bör även vara uppmärksam på att viss information om den försäkrade kan vara sekretessbelagd. I förekommande fall bör kassan därför diskutera med den försäkrade om samtycke kan lämnas till att informationen får användas i samarbete med andra. har i remissvaret uppgett att kassan inte har rätt att lämna ut känsliga medicinska uppgifter som omfattas av sekretess utan den försäkrades samtycke. Jag delar helt uppfattning. Det är utomordentligt viktigt för den försäkrades integritet att känsliga uppgifter inte lämnas vidare. Jag är därför kritisk till att handläggare tagit kontakt med B.J:s arbetsgivare och gett denne information om B.J:s sjukdom. Kritik mot en av en begäran från intagen om dels ett utdrag enligt 10 § datalagen (1973:289), dels kopia av den intagnes behandlingsjournal (Dnr 2586-1996) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. I en anmälan mot Kriminalvårdsanstalten anförde M.S. Han begärde att få en "komplett p 10 utskrift med behandlingsjournal". kom en annan intagen med "p 10 utskriften" och sade att den hade legat i hans bostadsrum. Av behandlings-journalen framgick att anstalten hade strukit vissa uppgifter. Med anledning härav undrar han om han inte har rätt att ta del av alla uppgifter som skall finnas i "p 10 utskriften". Efter remiss anförde Kriminalvårdsanstalten följande. har begärt att få ett s.k. § 10-utdrag. Därefter har M.S. begärt att få ett s.k. § 10-utdrag med behandlings-journal m.m. I en skrivelse daterad har M.S. begärt att skall granska följande: När det gäller § 10-utdraget har M.S. anmärkt på att utdraget har lagts ut i en annan intagens rum.