frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Kontakten mellan handläg-garna och modern var så konfliktfylld att förutsättningar till en fruktbar kontakt ej fanns. Av den anledningen lät vi oss företrädas av ett juridiskt ombud, advokat , efter det att S. vänt sig till advokat - - -. Med hänsyn till Sb:s ålder har vi funnit det lämpligast att låta henne själv bestämma i vilken takt umgänget skulle kunna ske eller eventuellt utökas. Hon hade tidigare blivit påtvingad olika uppgörelser runt umgänget. har kunnat diskutera sitt förhållande till modern och hur träffarna skulle ske med sin mormor, , sin terapeut, andra släktingar samt familjevårdens handläggare. Handläggarna har hållit sig underrättade om S:s förhållanden vid besök och kontakt med familjehemmet samt följt hur umgänget mellan mor och dotter ser ut. S. kommenterade remissvaret. JO tog del av vissa handlingar ur nämndens akt rörande Sb. I ett beslut anförde JO följande. Frågan om grunden för LVU-vården Enligt 20 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän skall JO normalt inte utreda händelser och förhållanden som ligger om det inte finns särskilda skäl för det. Av de handlingar S. har skickat med sin anmälan framgår att delar av det som S. vill att JO skall utreda inträffade . Jag anser inte att det finns skäl att utreda vad S. anfört i detta avseende. Min granskning av nämndens handläggning av ärendet beträf-fande Sb. har därför begränsats till tiden Det finns inte skäl för mig att anlägga några synpunkter på om Sb. skall vårdas enligt LVU. En förälder som anser att det inte längre föreligger skäl för att hans eller hennes barn skall vara omhändertagen för vård enligt LVU kan hos social-nämnden begära att vården skall upphöra. Nämndens beslut med anledning av en sådan begäran kan överklagas hos domstol. Nämndens hantering av umgängesfrågan m.m. En utgångspunkt för nämndens arbete med barn som placeras utanför det egna hemmet är att barnet skall återförenas med föräldrarna. För att detta skall vara möjligt fordras att det funnits en nära och god kontakt mellan barnet och föräldrarna. En sådan kontakt är som regel viktig för att barnet skall kunna utvecklas väl i familjehemmet. Även i de fall där en återförening ter sig omöjlig eller åtminstone avlägsen är det av vikt att kontakten upprätthålls. Mot bakgrund av det nu anförda har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrarna eller någon annan vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Vid nämndens ställningstagande i frågan om umgänge skall hänsyn tas till barnets bästa (jfr 1 § SoL i dess lydelse efter första , SFS 1997:313). Har barnet nått sådan ålder och mognad att dess åsikt bör beaktas har nämnden självfallet att väga in denna vid sitt ställningstagande i frågan. I det aktuella fallet har utredningen visat att nämnden med stöd av 14 § LVU förordnat att umgänge mellan S. och Sb. inte skulle äga rum. Denna umgängesbegränsning hävdes av nämnden . Vidare framgår att Sb. under en stor del av vägrat träffa sin mor. Frågan om umgängesbegränsning enligt LVU kan prövas av domstol (se 41 § LVU). JO brukar inte till granskning ta upp frågor som kan eller har prövats i så-dan ordning. Jag finner inte skäl att i detta ärende frångå denna princip. Vad gäller umgänget mellan S. och Sb. efter synes detta ha sin grund i någon form av överenskommelse mellan mor och dotter där den senare i stort fått bestämma när umgänget skall äga rum. Umgänge har också i viss ut-sträckning kommit till stånd. Med hänsyn till vad som anförts ovan och vad som framkommit i ärendet finner jag inte skäl att rikta kritik mot nämnden i denna delen. Nämndens kontakter med S. Nämnden har i LVU-ärendet inte haft någon kontakt med S. Enligt nämnden har detta berott på att relationen mellan S. och nämndens hand-läggare varit så konfliktfylld att en direktkontakt inte ansetts fruktbar. De övergripande reglerna om nämndens vårdansvar i ett LVU-ärende finns i so-cialtjänstlagen (1980:620). Av 22 § SoL följer att vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med de anhöriga och kontakt med hemmiljön. Enligt 11 § första stycket LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas . Av samma bestämmelses fjärde stycke framgår att nämnden eller den som nämnden har uppdragit vården åt skall ha uppsikt över den unge och, i den utsträckning det behövs för att genom-föra vården, bestämma om hans personliga förhållanden. Av den sist nämnda be-stämmelsen följer att nämnden efter ett beslut om vård enligt LVU inträder vid sidan av vårdnadshavarna eller i deras ställe och har samma skyldigheter och befo-genheter som tillkommer vårdnadshavarna. När nämnden tar ställning till frågor avseende den unges personliga förhållanden bör nämnden i enlighet med de principer som skall gälla i vårdarbetet samråda med föräldrarna. Den omständigheten att nämnden tagit över ansvaret för vården av den unge får således inte medföra att föräldrarna fråntas allt inflytande. Föräld-rarna liksom den unge själv bör så långt det är möjligt medverka vid vårdens ut-formning. Det kan naturligtvis finnas fall då förhållandet mellan vårdnadshavare och nämndens handläggare av olika anledningar blivit infekterat och att det därför kan vara förenat med mycket stora svårigheter att nå konstruktiva resultat med en sådan kontakt. I nämndens uppgifter enligt SoL och LVU ligger emellertid en skyldighet att låta vårdnadshavarna vara delaktiga i frågor rörande vården av den unge. Detta gäller oavsett hur relationerna mellan nämndens handläggare och vårdnadshavaren är. Vägrar vårdnadshavarna att medverka i arbetet kring vården eller är i övrigt förhållandet mellan myndigheten och den unges vårdnadshavare ansträngt kan visserligen möjligheterna att samråda på ett fruktbart sätt vara be-gränsade. Enligt min mening bör dock nämndens handläggare aldrig underlåta att informera vårdnadshavarna om uppkomna frågor kring vården. Vårdnadshavarna skall även beredas möjlighet att framföra sina synpunkter till nämnden. Enligt min uppfattning måste således nämnden tillse att dess handläggare verkar för att någon form av egen förbindelse med vårdnadshavarna upprätthålls. Att, som varit fallet, underlåta att ta direktkontakt med S. menar jag vara ett felaktigt sätt att arbeta och torde strida mot ovan nämnd lagstiftning. Jag vill i sammanhanget understryka att den information som nämnden kan få genom en egen kontakt med vårdnadshavaren kan vara av betydelse vid bedömning om LVU-vården skall bestå (jfr 9 § LVU). Om ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU förfallit därför att ansö-kan om vård inte har gjorts inom föreskriven tid, kan ett nytt be-slut om om-händertagande inte fattas enbart på grund av de omstän-digheter som det första beslutet grundats på (Dnr 4280-1996) I en anmälan till JO klagade . på och socialförvalt-ningen i Orusts kommun för handläggningen av ett barnavårds-ärende. Hon ifråga-satte om gällande reg-ler iakttagits då en sjuårig pojke om-händertagits enligt LVU. Hon har särskilt anmärkt på att ett nytt beslut om omhänderta-gande enligt 6 § LVU fattades när förflutit från det första 6 §-beslutet och att modern inte fick hem sonen. Anmälan remitterades till i kommun för ytt-rande. Nämnden åberopade som sitt yttrande en tjänsteskrivelse upprättad av avdel-nings-chefen , vari anfördes bl.a. följande. Ärendet aktualiserades hos sociala omsorgsnämnden, , via i , . Socialsekreterarna utredde ärendet . På grund av att utredarna blev hotade av mo-dern förordnades konsulent (av förvalt-ningschefen) att ombesörja utredningen i ärendet. Att en konsult anlitades grundade sig på det faktum att det inte fanns fler socialsekreterare inom på som arbetade med barnavårdsärenden. Moderns bristande insikt om pojkens behov och därigenom hennes oför-måga och ovilja att samarbeta med olika instanser för att hjälpa sonen samt hotet om att hon eventuellt tänkte flytta utomlands för att få vara ifred, ledde till beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU, genom ordfö-rande-beslut . Beslutet fastställdes av länsrätten . Barnet placerades med beslut om hemlighållande av ort för mo-dern enligt 14 § 2 st LVU. På grund av ett misstag fick modern via länsrät-ten vetskap om var pojken fanns. befarade att modern skulle hämta barnet och omplaceringsbeslut fattades av sociala om-sorgs-nämndens ordförande och pojken placerades i ett nytt barnhem. Natten mellan --15 var barnet hemma hos konsulent då det nya barnhemmet inte kunde ta emot barnet före 1995-02-15 på grund av platsbrist. Det omedelbara omhändertagandet upphörde på grund av att avdelningschefen på sociala omsorgskontoret missade att översända LVU-ansökan till Länsrätten inom lagstadgad tid. beslutade på nytt om omhänderta-gande av pojken enligt 6 § LVU genom ordförandebeslut, då nya uppgifter om pojkens situation framkommit. Underställan till länsrätten gjordes . Länsrätten fastställde beslutet . ansökte om vård för pojken enligt 1 § 2 st och 2 § LVU hos länsrätten. Länsrätten avslog ansökan . informerade modern att hon kunde hämta pojken från barnhemmet. Efter avslag i länsrätten begärde sociala omsorgsnämnden inhibition enligt 29 § Förvaltningslagen. beslutade att överklaga länsrättens dom till kammarrätten och yrkade att kammarrätten med ändring av länsrättens dom skulle bifalla nämndens ansökan om vård enligt LVU. Kammarrätten avslog överklagandet . yttrade sig över vad som anförts i remissvaret. Hon fram-förde där-vid även klagomål i ytterligare ett antal hänseenden mot omsorgsnämn-den. Bl.a. anmärkte hon på att modern efter länsrättens dom att avslå framställ-ningen om LVU-vård fick vänta till dagen därpå innan hon fick hem so-nen. Med anledning av dessa nya uppgifter inhämtades kompletterande upplys-ningar från omsorgsförvaltningen. Ärendet remitterades därefter på nytt till i kommun som bereddes till-fälle att yttra sig över vad som an-förts av B.M. i hennes yttrande. Nämnden bereddes också tillfälle att komplet-tera sitt yttrande i anledning av B.M:s ursprungliga klagomål. Nämnden har som remissvar översänt dels ett yttrande av nämndens ord-förande , dels en granskningsrapport upprättad av socio-no-men . I granskningsrapporten anfördes bl.a. följande. Efter att ha tagit del av handlingarna gör jag bedömningen att pojken felak-tigt fått vara kvar på barnhem-met . fick nämnden ta del av länsrättens dom. Ord-förande skriver då till kammarrätten att hon be-slutar att överklaga ärendet. Hon hänvisar också till att nämnden begärt in-hibition. Detta är ej protokoll-fört. Av handlingarna framgår att dåvarande avdelningschef själv begärt inhibition efter att han haft tele-fonkontakt med ordförande och utre-dare . Varken ordfö-rande eller avdelningschef har rätt att fatta dessa beslut, de skall beslutas av nämnden i sin helhet (sociala om-sorgsnämnden har inget utskott). Först beslutar nämnden att överklaga länsrättens dom till kammarrätten, SON § 60 nr 1. I protokollet , mål nr 2488-1995 Rotel 38, med-delar kammarrätten följande beslut: "Nämnden har inte närmare utvecklat skälen för att nu förordna om att [pojken] skall omhändertas. Med hänsyn härtill och till det som i övrigt har förekommit avslår kammarrätten yrkandet om omedel-bart om-händertagande." Kammarrätten har uppfattat - "Nämnden får anses yrka att kammarrätten förordnar om omhändertagande av . . Jag kan inte bedöma om detta görs med anledning av nämndens överkla-gande eller på grund av tidigare skrivelser från nämnden, jmf sid 50 i Allmänna råd "Tillämpning av LVU". Ordförande fattar också beslut om flyttningsförbud enligt 24 och 27 §§ LVU. Nämnden konstaterar att beslutet är felaktigt. Avdel-ningschefen meddelar modern detta enligt noteringar i skri-velse sänt till barnhemmet . anför i sin skrivelse att nämnden medvetet undanhållit modern kun-skap om att pojken inte var omhändertagen mellan den 10:e och 14:e . Jag kan konstatera att dåvarande av-delningschef begick ett allvarligt fel som inte ansökte om vård i rätt tid. Han har inte heller såvitt jag kan för-stå berättat om sitt misstag. Detta medförde att pojken var placerad utan stöd i lag mellan den 10:e och 14:e mars. Av journalanteckningar fram-går att ut-re-daren blev uppringd av länsrätten och upplystes om den felaktiga handläggningen. Ordförande fattade därefter nytt beslut om ome-delbart omhändertagande på grundval av nya uppgifter från barnhemmet som de delger i två rapporter, inte som det sägs av . med anledning av att barnhemmet begär det. I yttrandet avgivet av nämndens ordförande efter det att hon tagit del av gransk-ningsrapporten anfördes bl.a. följande. Nämnden konstaterar att flera allvarliga fel begåtts i den formella hand-läggningen av ärendet. Nämnden skilde därför avdelningschefen från sin tjänst då de fick kunskap om bristen på kompetens och lämplighet. Brister i dokumentationen har också konstaterats. Nämnden beklagar detta. För att förhindra att misstagen upprepas har nämnden vidtagit kraftfulla åt-gärder för att förbättra metoder och rutiner för dokumentation. yttrade sig över vad som anfördes i remissvaret och aktualiserade i det sam-manhanget ytterligare frågor bl.a. angående nämndens rutiner för dokumentation. JO tog del av socialförvaltningens akt i ärendet. I ett beslut anförde stf JO följande. insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de be-rörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan dock ett tvångsingripande bli aktuellt. Regler härom finns i LVU. Där sägs att sådan vård kan bli aktuell bl.a. om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhål-lande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling ska-das (2 § LVU). Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av so-cial-nämnden ( 4 § LVU). får dock besluta att den som är omedel-bart skall omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut inte kan avvaktas bl.a. med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling (6 § LVU). Om inte heller nämndens beslut kan av-vaktas får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förord-nat fatta beslut om omhänder-tagande. Av 8 § LVU framgår att om länsrätten fastställer ett beslut om omhän-dertagande, socialnämnden från den dag då om-hän-der-ta-gandet verkställdes skall ansöka hos länsrätten om att den unge skall beredas vård med stöd av LVU. I 9 § LVU anges att ett omhändertagande upphör om ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i 8 § och inte heller för-längning av tiden har begärts. omhändertog pojken genom ett ordförandebeslut . skulle följaktligen ha givit in en ansökan om vård enligt LVU . Denna regel har till syfte att stärka rättssäkerheten i förfarandet och den ställer ett oavvisligt krav på nämnden att iaktta tidsfristen (prop. 1979/80:1 Del A s. 592). Att nämnden försummat att ge in ansökan i rätt tid är således allvarligt. Förbi-seendet har dessutom fått till följd att pojken vistats på barnhemmet utan att det funnits någon rättslig grund för place-ringen. Även detta inger starka betänkligheter. Efter att beslutet om omhändertagande hade förfallit beslöt nämnden genom nämndens ordförande att på nytt omhänderta pojken med stöd av 6 § LVU. När ett beslut om omhändertagande förfallit enligt 9 § LVU har so-cialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emellertid att det kommit fram nya omständigheter som kan läg-gas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vård-moti-verande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfris-ten i 8 § LVU saknat betydelse. har i sitt remissvar uppgivit att be-slutet grundade sig på nya uppgifter om pojkens situation. Nå-gon närmare redovisning av vad dessa uppgifter avsåg har inte lämnats. Inte heller framgår det av omhändertagandebeslutet eller av anteckningar i nämndens akt på vilka tillkommande omständigheter nämnden grundat sitt beslut. I ett läge där nämnden försummat att göra en framställning om vård enligt LVU i rätt tid är det givetvis viktigt att ett nytt beslut om omhänder-tagande tydligt an-ger vilka nya förhållanden som kan åberopas för åtgärden. hante-rat ärendet får man närmast intrycket att nämnden inte varit tillräckligt medveten om detta krav. Jag måste också för egen del uttrycka tveksamhet till om nämnden i realiteten ansåg att det förelåg förutsättningar för ett nytt omhändertagandebeslut. I det uppkomna läget hade nämnden enligt min mening bort pröva om det fanns andra alternativ. Jag vill peka på möjligheten att överlåta åt länsrätten att ta ställ-ning till om ett omhändertagande är motiverat. Nämnden hade således omgående kunnat ge in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten - utred-ningen var ju vid det här laget avslutad - och i samband därmed enligt 6 § tredje stycket LVU göra en framställning om att pojken skulle omhändertas. Ett sådant alternativ hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett av so-cialnämnden fattat beslut om omhändertagande skall till följd av sin provisoriska karaktär endast kunna gälla . Vad beträffar omsorgsnämndens agerande i anslutning till länsrättens dom vill jag anföra följande. Av länsrättens dom framgår att domen, såvitt avser beslutet att lämna ansökan om vård enligt LVU utan bifall, skulle gälla . Vid detta förhållande hade det ålegat omsorgsnämnden att genast underrätta modern om att pojken kunde hämtas från det barnhem där han vistades. Den omständigheten att nämnden avsåg att överklaga länsrättens dom och hos kammarrätten begära inhibition av domen medförde inte rätt för nämnden att underlåta att informera modern om att hon kunde hämta sonen. För att modern skulle hindras att hämta sonen hade det ford-rats ett föreliggande beslut av kammarrätten om inhibition. Nämnden kan därför inte undgå kritik för att den förhalade moderns möjligheter att hämta sonen så snart länsrättens dom förelåg. Avslutningsvis vill jag även peka på de allvarliga brister som förelegat beträffande dokumentationen i ärendet. Enligt 51 § SoL i dess lydelse för det omedelbara omhändertagandet skall allt vad som kommit fram vid en utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande till-varatas på ett betryggande sätt. Så har inte skett i ärendet, bl.a. saknas journalanteckningar vad avser tiden mellan och . Lagstadgandet har förtydligats /98. Jag noterar dock att sociala omsorgsnämnden är väl medveten om dessa brister och att nämnden har vidtagit åtgärder för att förbättra metoder och rutiner för doku-mentation. En 16-årig flicka dödades av en bror och en kusin. Fråga bl.a. om so-cialtjänsten brustit i sin skyldighet att se till att flickan fick erforder-ligt skydd (Dnr 621-1997) och hans hustru . hade tillsammans fyra barn, däribland en dotter här kallad , född . Familjen kom till . Familjen flyttade till 1993. Sedan fadern misshandlat inledde söder en utredning enligt 50 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, avseende behovet av vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, för . I samband därmed omhändertogs enligt 6 § LVU och jour--hemsplacera-des hos en familj på . Nå-gon ansökan om vård enligt LVU gjordes inte. Efter vissa kontakter med familjen av-slutades ärendet vid vårdnämnden i novem-ber 1994. anmälde en kurator vid Barn- och ungdomspsykiatriska mot-tag-ningen (BUP) i till att levde under hot från fadern och att hade blivit slagen i hemmet. An-mä-lan föranledde vårdnämnden att kontakta föräldrarna som samtyckte till att placerades hos familjen på . vistades hos familjen fram till den 23 okto-ber 1995 då hon famil-jehemsplacerades hos släktingar i . Placeringen blev sta-digvarande ge-nom nämndens beslut . Fadern tillerkändes vårdnaden om bar-nen. väckte modern talan angående vårdnaden om . överflyttades vårdnaden av från fadern till modern genom ett interimis-tiskt beslut av . Efter diskussioner mellan och föräld-rarna flyttade kort därefter till mo-dern i och familjehemsplaceringen i upphörde. ak-tualiserades ett ärende vid Social-nämn-den i kom-mun an-gående . Hon jourhemsplacerades på nytt hos familjen på . var på tillfälligt besök i för att ge-nomföra en lång praoperiod. förelåg det långt framskridna planer på en stadigva-rande familjehems-placering av hos familjen . dödades av en bror och en kusin. dömde de två pojkarna för mord till fängelse sex måna-der respektive . Hovrät-ten för fastställde i dom tingsrättens domslut i överklagade delar. kritiserade i en anmälan till i för att den inte tillräckligt värnat om intressen och därför "vidtagit fel åtgärder eller inga åtgärder alls". Anmälan remitterades för utredning och yttrande till . Nämn-den förnekade att ärendet handlagts felaktigt och anförde i sitt remissvar bl.a. föl-jande. Familjen . aktualiserades hos behandlingsgruppen inom so-cialdi-strikt med anledning av inkommen polisrapport om att snattat i en butik. P g a upprepade snatterier och relationsproblem inom familjen kom behandlingsgruppen att ha regelbunden kontakt med familjen , då ärendet överlämnades till social-tjäns-ten i . Av utredningen torde framgå den komplicerade sociala problematik som rådde inom familjen och som börjat redan i . Det var relationsproblem mellan makarna, mellan föräldrarna och barnen - f f a - och med släk-ten. Den kulturella problematiken har ställt särskilt höga krav på social-tjäns-tens handläggare. Utredarna har varit väl medvetna om detta. Tolk har anli-tats i stor utsträckning vid kontakterna med familjen och alla handlingar har översatts till hemspråket för att i möjligaste mån eliminera språkliga miss-förstånd. Utlåtande har inhämtats från barnpsykiatrisk expertis samt har som vägledning använts 1995:7 Invandrarbarn i familjehem. De ingående samtalen med föräldrarna och med har präglats av djupgå-ende resonemang kring de konflikter, som uppstått. Faderns hot gen-temot dottern och dennas rädsla för fadern och för släktingar kan utan tve-kan sägas ha tagits på största allvar. Fadern har i samtal konfronterats med att han slagit dottern och att han uttalat hotelser om att hon skulle dö. Han har förklarat hotelserna med att han p g a dotterns beteende inte kan se henne som sin dotter längre, att han inte vill ha henne tillbaka och menat att hon därför av familjen skulle betraktas som död. Så länge ma-karna samman-levde intog modern en relativt passiv hållning och gav klart intryck av att hon delade makens uppfattning om dotterns uppfostran och om vilka åtgär-der som borde vidtas. var en flicka med en oerhört stark önskan att försvenskas och sökte där-för "hjälpare", som hon lierade sig med. Hon ville därför bli placerad i ett svenskt hem, då hon var rädd för att placering i ett släktinghem skulle inne-bära samma starka kontroll som hon haft i föräldrahemmet. Redan i tidiga tonår var hon starkt utagerande även efter svenska förhållanden. var i åldern , då hade att ta ställning till vilka åt-gärder som bäst skulle gagna henne. Överväganden gjordes med hänsyn ta-gen till hennes ålder, kulturella bakgrund, den sociala situationen, hennes beteende även bortsett från hennes invandrarbakgrund. Vidare beaktades föräldrarnas möjligheter att ge henne en trygg uppväxt. Då det inte bedöm-des möjligt p g a risken för våldshandlingar från faderns sida fanns då kvar de två alternativen - antingen placering i ett släktinghem, vilket överens-stämde med föräldrarnas önskan, eller i ett svenskt familjehem, vilket i så fall skulle ske mot föräldrarnas vilja. En placering i ett svenskt familjehem skulle bryta kulturmönstret, kontakten med föräldrarna skulle inte kunna normaliseras och en återförening med dem vore så gott som otänkbar med tanke på att det i många kulturer är ett helt okänt begrepp med familje-hemsplacering i en främmande familj och för den biologiska familjen för-e-nat med stor skam. Placering skedde till ett släktinghem (farbroder och hans hustru) - inte främst av den anledningen att det var släktingar utan för att hemmet bedöm-des lämpligt ur flera aspekter.