frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — På fråga varför hade undertecknat promemorian har uppgett att det var rutin att en po-lisintendent skulle underteckna sådana prome-morior. har uppgett att han dagen efter förhöret på uppdrag "upp-tecknade" en eller flera telefonavlyssningspromemorior. Han minns inte om han var närvarande vid föredragningen inför åklagare. ansökte hos om till-stånd till hemlig teleavlyssning. I ansökningarna angavs att det förelåg skälig misstanke om mord och grovt rån. Till ansökningarna fogades den nämnda promemorian. I tingsrättens protokoll har som närvarande upptagits och . Enligt protokollet angavs grunden för ansökningarna i enlighet med vad som hade upptagits i promemorian. Vi-dare hade antecknats att kompletterade vad åklagaren hade anfört. Tingsrätten biföll ansökningarna. har förklarat att han inte minns om han var med vid tingsrätten men att han kan ha varit det. Han har vidare uppgett att han aldrig yttrar sig i så-dana sammanhang och, om så sker, i varje fall inte till rätten. har där-emot påstått att ytt-rade sig under förhandlingen men han minns inte i vilket avseende. har uppgett att han inte kan erinra sig den ak-tuella förhandlingen. Han har tillagt att han inte heller har något klart minne av vad som förekom vid häktningsför-handlingarna i målet. När det gäller bakgrunden till ansökan om hemlig teleavlyssning har uppgett bl.a. följande: och informerade honom om att i samband med förhör spontant hade tagit upp Högdalenrånet och nämnt att man borde intressera sig för poliser. skulle vid förhör ha erkänt andra brott "på löpande band". Det var uppgifter som låg till grund för begäran om telefonkontroll. hade ställt sig frågan varför hade lämnat dessa uppgifter och han diskuterade saken med och . Som uppfattade saken trodde och starkt på vad hade berättat. be-skrevs som en person som tog det hela på allvar och som inte hade någon kriminell identitet utan ville göra upp med sitt förflutna. hade inte gett Ray-mond Ullgren direktiv om hur skulle förhöras. Han hade fått uppgiften att hade förhörts . Såvitt minns hade uppgett namnen på de personer som han hade pekat ut, trots att namnen då inte hade presenterats för honom. är osäker på om förhöret med förelåg i utskrivet skick . Han minns inte heller om innehållet hade föredragits för honom eller om han hade läst för-hörsutskriften. Innan framställningen om hemlig teleavlyssning gjordes hade det kommit fram en uppgift enligt något schema från om att skulle ha deltagit i en livräddningsövning vid Hellasgården för Högdalenrånet. Det hade inte gått att få denna uppgift bekräftad. Ingen av de hörda personerna har kunnat ange vem som ursprungligen väckte frågan om hemlig teleavlyssning. Det har uppgetts att åtgärden diskuterades fram. Syftet med åtgärderna var enligt att doku-men-tera kontakter mellan de misstänkta. Enligt hade ingenting kommit fram under telefonavlyssningen som stärkte misstankarna mot de utpekade personerna. Ytterligare förhör hade hållits med där han i stort bekräftade vad han tidigare hade berättat om polismännens inblandning. Såvitt han minns nämndes det att inte var konsekvent i sina berättelser i alla detaljer. beslutade att . skulle anhållas i sin utevaro såsom misstänkt för grovt rån alternativt medhjälp till grovt rån i samt att , och skulle anhållas i utevaro såsom misstänkta för medhjälp till grovt rån i . I samt-liga fall skulle vidare husrannsakan ske i respektive per-sons bostad. Anhållningsbesluten verkställdes liksom besluten om hus-rannsakningar. Efter förhör beslutades att anhållningsbesluten skulle bestå. De anhållna begärdes häktade. Häktningspromemorior upprättades av och . uppgavs ha lämnat upp-lysningar till om vissa polisiära förhållanden, bl.a. organisationsfrå-gor samt om värde-tran-s-porten i . Han skulle dessutom ha sett till att han var i tjänst för vissa rånbrott som m.fl. be-gick för att via mobiltelefon kunna varna gärningsmännen om någon polisaktivitet före-kom och vid behov avleda övrig polispersonal. För sina tjänster skulle ha erhållit kontanter från . ., och uppgavs ha deltagit i ett möte där rånet i planera-des. . skulle dessutom ha deltagit vid rånet i . I häktningspromemoriorna redogjordes för de uppgifter som hade lämnat under förhör. Det är här att notera att inställning till påståenden inte redovisades. har inte kunnat lämna någon förklaring till detta. Inte heller har sagt sig känna till orsaken till att någon uppgift i saken inte togs med i prome-moriorna. Såvitt gäller underlaget för anhållningsbesluten och häktnings-fram-ställ-ningarna har uppgett att han tror att han hade läst två förhör samt fått viss muntlig information men att han är osäker på hur det förhöll sig. Han har uppgett att det beskrevs för honom att hade tagit illa vid sig när Högdalenrånet fördes på tal, att han hade tystnat och inte ville dis-kutera mera samt att han hade blivit askgrå i ansiktet. Enligt uppfattning krävdes frihetsberövanden för att de utpekade personerna skulle kunna konfronteras med de uppgifter som hade lämnat. , som var närvarande vid föredragningen den 20 ja-nuari, har berättat att det främst var som stod för föredragningen och att en stor del av Ösmogruppen var närvarande, däribland . tog inte del av något skriftligt material vid tillfället. Under föredragningen fick han inte klart för sig hur fotovisningen hade gått till. har berättat att och , innan anhållningsbesluten fattades, satt på hans rum under cirka och stu-derade handlingar. fick de inte störas. I och med häktningsframställningarna övertog handläggningen av ärendet. Häktningsförhandlingar hölls vid . Från tingsrättens protokoll antecknas att åklagaren, när det gäller grunden för häktningsframställningarna, hänförde sig i huvudsak till vad som hade redovisats i häktningspromemoriorna. Enligt protokollet skulle åklagaren i fråga om ., och ha tillagt att uppgifter vid kontroll hade visat sig vara riktiga. Under förhandlingen rörande uppgav åklagaren att ansågs vara en pålitlig uppgiftslämnare. Tingsrät-ten fann vara skäligen misstänkt för medhjälp till grovt rån. . befanns vara på sannolika skäl misstänkt för grovt rån, och och befanns vara på sannolika skäl misstänkta för med-hjälp till grovt rån. Samtliga förklarades häktade. Sedan hade överklagat tingsrättens häkt-ningsbeslut lämnade i ett beslut överklagandet utan bifall. De misstänkta förnekade såväl under förundersökningen som vid häktningsför-hand-lingarna varje inblandning i den brottslighet som lades dem till last. Förhållandet mellan och Huddingepolisen m.m. Som har nämnts utreddes dödsskjutningen av av en särskild utredningsgrupp inom . har uppgett att han hade en vag uppfattning om att en utredning pågick om händelsen i samt att han möjligen hade uppfattningen att var förundersökningsledare. Flera av de hörda personerna har berättat att det förelåg ett motsatsförhållande mel-lan Huddingepolisen och . Enligt skulle Hud-dingepolisen sköta utredningen själv eftersom det kunde finnas "läckor" inom . som anhållningsbesluten hade fattats informerades av och om besluten. Vid ett möte hos länspolismästaren beslutades att polis-mordsutredningen i skulle fortsätta under ledning av och att utredningen angående militärligans verksamhet skulle fortsätta i . Utredningsansva-ret beträffande ., och skulle föras över till , medan däremot utredningen i den del den rörde skulle vara kvar i . Eventuella menings-skilj--aktigheter mellan grupperna i och skulle avgöras av biträdande länspolismästaren . skulle vara förundersökningsledare. Vid omhäktningsförhandling försatte på fri fot. ., och försattes på fri fot den 4 feb-ruari efter beslut av . Ny framställning om hemlig teleavlyssning Inför frigivningarna uppkom fråga om de misstänkta skulle komma att ringa till varandra sedan de hade frigetts. begärde därför hos tillstånd till hemlig teleavlyssning mot ., och med hänvisning till att det förelåg skälig misstanke om medhjälp till grovt rån. har vid förhör sagt om denna åtgärd att "det var en chans". Enligt anteckningar avbröts telefonavlyss-ningen . I en promemoria av redovisade utredningsläget. Denna promemoria har fogats till beslutet som bilaga (här utesluten). I promemorian redogörs inledningsvis för de uppgifter som hade lämnat om de misstänkta. Det nämns i detta sammanhang att det senare hade visat sig att de kriterier som polisen enligt skulle lägga till grund för sökandet efter misstänkta - nämligen att det skulle vara fråga om personer som hade genomgått och gjort sin militärtjänstgöring tillsammans med eller - stämde in på närmare 30 personer. Det upplyses vidare att vid ett förhör hade förklarat att han tog tillbaka alla uppgifter som han hade lämnat om andra personers medverkan vid de brott som var föremål för utredning. Det konstateras sedan med en utförlig motivering att det sammantaget framstod som mycket osannolikt att skulle ha lämnat de uppgifter eller i övrigt ha haft den roll som hade uppgett. Också i fråga om det påstådda mötet inför Högdalenrånet innehåller promemorian en utförlig redogörelse för vad som kommit fram, vilken mynnar ut i slutsatsen att det måste bedömas som mycket osannolikt att något sådant möte hade ägt rum på det sätt och med de deltagare som hade påstått. Det var vidare enligt promemorian klarlagt att för Högdalenrånet deltog i en livräddningsövning och därför inte kunde ha deltagit i rånet. Det måste enligt promemorian slutligen med hänsyn till de uppgifter i saken som hade lämnats bedömas som mycket osannolikt att . inte var närvarande vid regementet i då rånet begicks. Beslut om att förundersökningen skulle läggas ned beslutade att förundersökningen skulle läggas ned i den del den rörde , ., och . Som motivering angavs att brott inte kunde styrkas. I beslu-tet anfördes bl.a. följande. Det kan sammanfattningsvis konstateras att utöver uppgifter före-ligger inga omständigheter som tyder på något samröre mellan å ena sidan och , som också enligt deltagit i , och å andra sidan , . och över huvud ta-get och inte heller med vid tiden för rånet. Inte heller finns det nå-got som i övrigt styrker att . lämnat upplysningar eller eljest haft den roll som uppgivit. kan inte ha varit närvarande i och knappast inte heller . Dessa omständigheter i förening med att påtagliga skillnader föreligger mellan påståenden om det planeringsmöte som skulle ha föregått rånet och de förhållanden som har kunnat klarläggas gör att jag bedömer att det är ytterst osannolikt att vare sig , ., eller skulle ha deltagit i någon brottslig aktivitet över huvud taget. Sedan förundersökningen hade återupptagits beslutade att lägga ned den med motiveringen att de misstänkta var oskyldiga. Förundersökningen angående falsk tillvitelse Under utredningen om rånet i vidhöll sina uppgifter om att och polismän var inblandade. tog han emellertid som nämnts tillbaka uppgifterna. Med anledning av agerande inledde en förundersökning rörande falsk tillvitelse, som övertogs av statsåklagaren vid i . konstaterade i ett beslut sammanfattningsvis att hade gjort sig skyldig till falsk tillvitelse som med hänsyn till uppgifternas art och den skada hans osanna uppgifter hade inneburit för , ., , och inte kunde betraktas som ringa. Enligt måste straffvärdet bedömas vara högt. Med hänvisning till att dömts till ett långt fängelsestraff för andra brott lades emellertid förundersökningen ned med hänvisning till 23 kap. 4 § 2 jämförd med 20 kap. 7 § första stycket 3 (RB). Vid förhör erkände att han hade hittat på hela den historia som ledde fram till de tvångsåtgärder som är föremål för utredning i detta ärende. Som förklaring till sitt handlande angav han bl.a. att han hade blivit irriterad med anledning av uppträdande i vissa avseenden och att han var besviken på för att denne hade valt att "lägga korten på bordet". berättade vidare att han hade funderat på hur han skulle kunna göra livet surt för polisen och och hur han skulle kunna tillverka något "som dom skulle kunna jaga". uppgav att han blev helt fascinerad av att se den berömda Ösmo-gruppen "köpa all den här smörjan när dom sprang i väg och häktade en massa människor". Som framgått av det föregående har hävdat att tog upp frågan om han skulle förhöras om Högdalenrånet redan före årsskiftet 1993/94. har emellertid å sin sida uppgett att han lämnade berättelsen om polismännens inblandning i brottet först efter det att hade gripits . Med anledning av att det inte genom den i ärendet företagna utredningen hade kunnat klarläggas vilket underlag som respektive åklagare faktiskt haft tillgång till vid besluten om straffprocessuella tvångsmedel riktade mot , ., och begärdes yttrande från Riksåklagaren också om vilka åtgärder i fråga om dokumentationsskyldighet som bör vidtas i syfte att förebygga liknande utredningssvårigheter . Riksåklagaren (riksåklagaren ) anförde i denna del följande. Den dokumentationsskyldighet som åligger polis och åklagare under en förundersökning bygger på bestämmelserna om vad förundersökningsprotokollet skall innehålla. Den grundläggande bestämmelsen om detta finns i 23 kap. 21 § . Enligt denna bestämmelse skall protokoll föras över vad som under förundersökningen har förekommit av betydelse för utredningen. I förundersökningskungörelsen (1947:948, FuK) finns mer detaljerade föreskrifter om vad som skall tas upp i protokollet. Förutom att tjäna som underlag för åklagarens bedömning av åtalsfrågan och att förbereda målet inför huvudförhandling är förundersök-nings-protokollet av stor vikt från kontrollsynpunkt. Protokollet skall ge en trogen bild av vad som förekommit under förundersökningen av betydelse för utredningen (22 § FuK). Möjligheten att kunna kontrollera polisens och åklagarens arbete under förundersökningen är självfallet av stor betydelse för tilltron till rättsväsendet. Det är därför viktigt att åtgärder som vidtas av polis och åklagare verkligen dokumenteras så att det i efterhand går att kontrollera vilka åtgärder som vidtagits, vem som fattat olika beslut och grunderna för besluten (jfr prop. 1994/95:23 s. 82 f.). När det särskilt gäller dokumentationen av underlaget för ett visst beslut bör framhållas att åklagaren i praktiken ofta är hänvisad till muntliga föredragningar av de polismän som biträder vid förundersökningen. Det gäller inte minst frågor om användningen av tvångsmedel i akuta situationer. Det hit remitterade aktmaterialet ger enligt min mening inte tillräckligt underlag för en bedömning av om reglerna om förundersökningsprotokollets avfattning har satts åt sidan eller om de inblandade åklagarna på annat sätt brustit i sin dokumentationsskyldighet. Som redan har berörts är det dock viktigt att förundersökningsprotokollet fyller sitt syfte som kontroll-instrument. Det är därför angeläget att denna fråga liksom frågor om dokumentations-skyldigheten i övrigt uppmärksammas i åklagarutbildningen och i det löpande åklagararbetet. Jag kommer att verka för att så sker. Jag vill i sammanhanget nämna att jag i samråd med inlett ett arbete som gäller förundersökningsprotokollets utformning. I arbetet ingår bl.a. att se över redovisningen av förhörsutsagor och överväga olika sätt att dokumentera förundersökningsmaterialet, som t.ex. videoinspelning och bandupptagning. Rimligtvis bör även detta arbete kunna bidra till att stärka kontrollmöjligheten. Det kan inledningsvis konstateras att det inte råder något tvivel om att , ., och var oskyldiga till de gärningar som de misstänktes för. Min utredning har varit inriktad på att försöka klarlägga hur de ingripanden som är föremål för behandling i detta ärende kunde komma till stånd, trots att misstankarna aldrig stöddes av några sådana objektivt underbyggda omständighe-ter som utgör en förutsättning för användningen av straffprocessuella tvångsme-del. Jag avstår däremot från att behandla sådana fel och brister i handläggningen som saknar betydelse i detta hänseende. Samarbetet mellan Regionåklagarmyndigheterna i och ledde förundersökningen rörande inbrottet i och vissa grova rån. I och med att och ett antal andra personer greps som misstänkta för rånet i inträdde som förundersökningsledare i utredningen av detta brott. Det visade sig efter hand att de personer som hade gripits i kunde misstänkas också för brott som omfattades av den av ledda förundersökningen. Det fanns alltså i varje fall två åklagare som var behöriga att leda förundersökningar beträffande de gripna personernas misstänkta brottslighet. Det kan här inledningsvis konstateras att enligt sin ordalydelse utgår från att det är en enda person som är förunder-sök-nings-ledare i en viss för-undersökning (se exempelvis 23 kap. 3 § RB och 1 a § andra stycket förunder-sökningskungörelsen [FUK]). Den juristkommission som bl.a. hade till uppgift att granska hur berörda myndigheter och andra samhällsorgan hade utfört sina uppgifter efter mordet på statsminister anförde i sin rapport (SOU 1987:72) i hithörande frågor bl.a. följande. Regelsystemet i utgår från att åklagaruppgiften i en förundersökning eller en rättegång ligger på en enda åklagare. Något system för att dela upp arbetsuppgifterna i ett och samma ärende mellan flera åklagare finns egentligen inte. I 7 kap. 5 § RB finns visserligen bestämmelser om biträdande åklagare, men dessa bestämmelser tar i första hand sikte på helt andra situationer än att flera sidoordnade åklagare gemensamt fullgör en åklagaruppgift (s. 107). Det är således inte lagligen möjligt att dela upp uppgiften att leda en och samma förundersökning på flera förundersökningsledare. Det finns däremot inte någonting som hindrar att det på flera håll i landet under ledning av olika förundersökningsledare bedrivs förundersökningar mot en viss person avseende skilda brott. Om man i en sådan situation gör den bedömningen att brotten bör lagföras är det emellertid som regel lämpligt att åklagaruppgiften i rätten fullgörs av en och samma åklagare. Detta förutsätter uppenbarligen inte sällan att också förundersökningsledningen samordnas på lämpligt sätt. Utredningen ger vid handen att samarbetet mellan och inte fungerade friktionsfritt. tycks ha utgått från att han efter inledningsskedet skulle leda hela utredningen. Anledningen härtill skulle vara att de grövsta brotten hade begåtts inom det geografiska område där i var behörig. Denna utgångspunkt var emellertid ingalunda självklar. Eftersom personer hade häktats i den del av utredningen som ansvarade för kunde man lika gärna tänka sig att övertog ledningen av hela utredningen. En omständighet som talade i denna riktning var att Ösmogruppen för Hebyrånet ännu inte hade kommit så långt i sitt utredningsarbete att någon viss person kunde misstänkas för de brott som den utredde. Som ett exempel på den bristande samordningen mellan de olika utred-ningarna kan nämnas att Huddingepolisen påbörjade eftersökningsåtgärder vid redan innan den av beslutade husrannsakan på samma plats hade avslutats. Enligt vad handlingarna utvisar hade Huddingepoli-sens åtgärder beslutats av utan att denne hade sam-rått med eller ens informerat . Denna underlåtenhet framstår som anmärkningsvärd. Enligt vad har uppgett hade vidare beslutat att i deras utevaro anhålla vissa personer som var aktuella i en för-undersökning avseende ett rån i utan att informera honom om de till-tänkta åtgärderna. Sammanfattningsvis kan konstateras att samarbetet mellan åklagarna vid Region-åklagarmyndigheterna i och i inte fungerade tillfredsställande och att relationen dem emellan kom att utvecklas till något som närmast kan be-skrivas som ett konkurrensförhållande. Detta är givetvis högst otillfredsställande. I Riksåklagarens remissyttrande anges hur man bör förfara för att undvika konflik-ter av det aktuella slaget mellan åklagare vid olika åklagarmyndigheter. Jag kan ansluta mig till vad som där sägs. Det inträffade pekar emellertid på behovet av klarare riktlinjer i ämnet. Det är i första hand en fråga för Riksåklagaren att utfärda erforderliga rekom-menda-tioner till åklagarmyndigheterna. Anledningen till att kom att förhöras om rånet i var att han under utredningen av Hebyrånet spontant hade nämnt att han hade upplysningar att lämna i saken. och har lämnat olika uppgifter om när denna fråga kom upp första gången. har förklarat att han dokumenterade ursprungliga uttalanden i saken i en spaningspromemoria. Någon sådan promemoria har emellertid inte kunnat återfinnas i utredningsmaterialet, och den kan enligt ha gallrats ur akten. Eftersom promemorian innehöll uppgifter av betydelse för utredningen borde den givetvis ha behållits i akten. har uppgett att han underrättades om uppgifter om Högdalenrånet och att han då förklarade att han ville ha dem på papper "så att vi visste var vi stod". Han gav emellertid inte några direktiv om hur detta skulle åstadkommas. Eftersom det hos fanns en etablerad utredningsgrupp, som under åklagarledning arbetade med Högdalenrånet, är handlande svårförståeligt. Den naturliga åtgärden hade i stället varit att han antingen själv eller genom polisen hade underrättat den ansvarige förundersökningsledaren, , om vad hade berättat. Situationen var inte på något sätt så brådskande att detta inte hade kunnat ske. Man får här på samma sätt som har sagts om förhållandet mellan Regionåklagarmyndigheterna i och ett intryck av att relationen mellan åklagarna sågs som ett konkurrens-förhållande och inte som ett samarbete i syfte att använda rättsväsendets resurser på bästa sätt. Det kan vidare under inga förhållanden godtas att lämnade över frågan till i utan att ge några direktiv om hur man skulle förfara. Förhöret med förefaller inte ha föregåtts av några som helst överväganden från polisens sida. Det har inte gått att utreda varför man ansåg sig böra handla så brådstörtat att man inte ens kunde avvakta till dess hade fullföljt sitt uppdrag. Som har nämnts i det föregående och som tydligt framgår av den vid upprättade promemorian var åtskilliga av de uppgifter som lämnade vid förhören osäkra och motsägelsefulla. I viktiga hänseenden uppgavs de vidare härröra från och således ha karaktär av andra-hands-uppgifter. Den som uppmärksamt läser förhörsutskrifterna noterar utan svårighet hur allteftersom förhören fortskrider ändrar och tillrättalägger sina uppgifter för att de skall passa in i den bild som han successivt ställer samman och hur han alltmer blir den som styr inriktningen av förhören. Från att ha lämnat ganska vaga och trevande uppgifter blir han, när han märker att han blir trodd, alltmer konkret och detaljerad och framför allt allvarligare beskyllningar mot de personer som han pekar ut. Ett särskilt tydligt exempel på detta mönster är hans uppgifter om . Man kan också se hur tar fasta på uppgifter som har lämnats av förhörsledaren för att sedan bygga vidare på dem under fortsättningen av förhören. Anmärkningsvärt är exempelvis att förhöret enligt förhörsutskriften inleds med att förhörsledaren uppger de fullständiga namnen på , . och , trots att dessa namn inte hade nämnts vid förhöret . Förhörsprotokollet ger således inte stöd åt uppgiften i den av bl.a. och undertecknade promemorian av att spontant nämnde namnen och . Man kan vidare notera att vissa av uppgifter redan i sig framstår som föga trovärdiga. Som ett exempel kan nämnas hans påstående att han av hade fått uppgifter om värdetransporter och om förhållanden inom . har själv, som har nämnts, beskrivit situationen så att han blev helt fascinerad av att se den berömda Ösmogruppen "köpa all den här smörjan när dom sprang i väg och häktade en massa människor." Redan de nu nämnda omständigheterna i förening med det faktum att förnekade all inblandning i Högdalenrånet borde ha fått en rutinerad förhörsledare att inse att uppgifter måste behandlas med stor försiktighet. Eftersom en del uppgifter är mycket konkreta - t.ex. beträffande tidpunkter och vilka som hade gjort sin värnpliktstjänstgöring tillsammans - fanns det vidare ett antal naturliga utgångspunkter för kontroll av tillförlitligheten av berättelse.