frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — I para-grafens andra stycke anges att, om sekretessbelagd uppgift som avses i första stycket förebringas vid förhandling inom stängda dörrar, sekretessen består under den fortsatta handläggningen, om domstolen inte förordnar annat. Sedan domsto-len har skilt målet eller ärendet från sig, består sekretessen endast om domstolen i domen eller beslutet har förordnat om det. Enligt 12 kap. 4 § första stycket upphör sekretess för uppgift i mål eller ärende i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet att gälla, om uppgiften tas in i dom eller annat beslut i samma mål eller ärende. Enligt andra stycket skall första stycket inte tillämpas, om domstolen i domen eller beslutet har förordnat att sekretessen skall bestå. Förordnande att sekretessen skall bestå får inte omfatta domslutet eller motsvarande del av annat beslut, såvida inte rikets säkerhet eller annat intresse av synnerlig vikt oundgängligen påkallar det. Enligt 30 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall rättens avgörande av mål grundas på vad handlingarna innehåller och vad i övrigt förekommit i målet. Av beslutet skall framgå de skäl som bestämt utgången. Som länsrätten framhållit i remissvaret ställer 30 § förvaltnings-process-lagen krav på en doms utformning bl.a. på så sätt att de skäl som bestämt utgången skall framgå. Endast om skälen öppet redovisas kan den enskilde kontrollera hur dom-stolen urskilt och värderat för beslutet relevanta fakta och hur dessa fakta bedömts enligt tillämpliga rättsregler. En upplysande motivering kan endera övertyga den enskilde om att beslutet är korrekt eller ge honom underlag för ett överklagande. Allmänhetens tilltro till domstolarnas kompetens och objektivitet kräver också att dessa förmår visa att besluten är väl underbyggda. Som framgått ovan föreligger möjlighet att förordna om sekretess av domskäl (12 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen). I förarbetena till sekretesslagen (prop. 1979/80:2 s. 102) sägs dock att det är viktigt att allmänheten har så stor insyn i domstolarnas verksamhet som möjligt. Från denna synpunkt är det motiverat att domstolarnas avgöranden i största möjliga utsträckning är offentliga. måste emellertid beaktas att en långt driven offentlighetsprincip på detta område kan medföra skador både för det allmänna och för enskilda. En annan konsekvens kan bli att domstolarna av sekretesskäl underlåter att i sina avgöranden närmare gå in på vissa uppgifter som är av betydelse i målet och därigenom ger en ofull-ständig bild av de skäl som lett domstolen fram till dess ställningstagande. Vidare ut-talas (s. 309) att det överlämnas åt domstolen att avgöra huruvida offentlighets- eller sekretessintresset skall tilläggas störst tyngd. Denna frihet för domstolen att göra en avvägning i det enskilda fallet utgör en mot-svarighet till den frihet som domstolen har då den tar ställning i frågan huruvida en förhandling inför domsto-len skall vara offentlig eller inte. Det får förutsättas att domstolarna är restriktiva vid sekretessbeläggning av domar och beslut. När, såsom i det nu aktuella fallet, det vid domstolens förhandling inom stängda dörrar förebringats sekretessbelagda uppgifter angående en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, och domskälen inte belagts med sekretess, är det påkallat att vara återhållsam med att återge andra uppgifter än sådana som är nödvändiga för att kraven i 30 § förvaltnings-processlagen skall kunna uppfyllas. Att i domen ange en medicinsk diagnos, vars avslöjande skulle kunna uppfattas som menligt för den enskilde, är inte alltid nödvändigt för att domstolens resonemang skall framgå. I den nu aktuella domen anges diagnosen explicit på tre ställen. På två ställen sker det vid återgivandet av vad chefsöverläkaren respektive A.Y. skulle ha anfört vid den muntliga förhandling som hölls inom stängda dörrar. För mig fram-står det inte som självklart att diagnosen här behövt avslöjas. Det hade varit till-räckligt om det framgått att A.Y. ansåg att den av chefsöverläkaren ställ-da diagnosen var felaktig och att A.Y. över huvud taget inte ansåg sig lida av någon psykisk sjukdom. Det tredje stället där diagnosen anges är den inledande meningen till länsrättens egen bedömning. Där fastställer länsrätten t.o.m. diagno-sen genom följande uttalande: "Även om A.Y. hävdat att diagnosen är fel och att han är fullt frisk framgår inte annat än att A.Y. för vil-ken han är i behov av medicinering." Enligt min mening hade länsrätten med lätt-het kunnat undvika att här ange diagnosen och ändå tillfredsställande klargöra sin inställning till frågan. Länsrätten skulle exempelvis i stället ha kunnat uttala: "Av utredningen har inte framkommit annat än att A.Y. lider av den sjukdom som anges i chefsöverläkarens diagnos." Jag vill betona vikten av att sjukdomsdiagnoser, särskilt sådana av psykisk art, anges i domar endast när så är absolut nödvändigt. Även om jag anser att domen i detta fall hade kunnat formuleras på ett mycket hänsynsfullare sätt mot patienten än som skett är jag inte beredd att nu rikta kritik mot länsrätten. Jag beaktar därvid att frågan om diagnosers utsättande i domar inte tidigare rönt någon större uppmärksamhet i JO:s granskningsverksamhet. Central statsförvaltning, arbetsmarknadsmyndigheter m.m. Kritik mot länsarbetsnämnd och AMS för bristande beslutsmotivering m.m. (Dnr 4102-1996) I en anmälan till JO anförde P.H. i huvudsak följande. i avslog en ansökan från P.H. om förlängning av ett starta-eget-bidrag. Som grund för avslaget anförde länsar-bets-nämnden att ansökan om förlängningen hade kommit in , och hänvi-sade till att det i en skrift från länsarbetsnämnden fastslogs att en sådan ansökan "skall göras tidigast fem eller senast efter bidragsperiodens början". överklagade beslutet och ifrågasatte om det över huvud taget fanns bestämmelser om ansök-ningstid. ändrade inte sitt be-slut, och P.H. fick inte veta om det gjorts en sådan omprövning som han hade rätt till. , , avslog hans överklagande med moti-veringen att P.H. saknade särskilda skäl för att erhålla för-längt bi-drag. Detta skedde trots att P.H. framhållit att han inte givits möjlig-het att argumentera i själva sakfrågan inför länsarbetsnämnden. AMS förelades att inkomma med utredning och yttrande såvitt avsåg handlägg-ningen av P.H:s ärende vid länsarbetsnämnden och AMS. Svaret skulle innehålla ett bemötande av vad som uttalades i länsarbetsnämndens skrift om att "Ansökan skall göras tidigast fem eller senast efter bidrags-perio-dens början". Under AMS utredning anförde länsarbetsnämnden följande. P.H., /personnummer/ har --erhållit starta-eget-bidrag för start av egen näringsverksamhet. inkom H. med ansökan om förlängning av bidraget. Ansökan kompletterades på begäran av länsarbetsnämnden. H. erhöll förlängning , --. inkom H. med begäran om ytterligare förlängning av bidraget. kommunicerade länsarbetsnämnden med H. angående nämndens avsikt att avslå hans ansökan om ytterligare förlängning och han gavs enligt förvaltningslagen möjlighet att inkomma med synpunkter på denna avsikt. Denna möjlighet utnyttjades inte av H. Då inget nytt framkommit i ärendet för att medge ytterligare förlängning avslogs hans ansökan . Avslaget är ej grundat på försent inkom-men ansökan. överklagade . beslutet. gör bedömningen att inget nytt framkommit i ärendet sen tidigare beviljade förlängningsansökan översändes överklagandet till för prövning. Ang. Viktigt meddelande angående förlängning av starta-eget-bidrag. Detta meddelande är länsarbetsnämndens i tillämpning av förordning (SFS 1984:523) omtryckt (SFS 1992:667) om bidrag till arbets-lösa med flera som startar egen näringsverksamhet. Detta meddelande bifogas alla förstagångsbeslut som beviljats starta-eget-bi-drag. I detta meddelande framgår det bl.a. att "Ansökan skall göras tidigast fem eller senast efter bidragsperiodens början". Logiken i detta regionala meddelande bygger på det faktum att det generella regelverket avseende utbetalning av förlängt starta-eget-bidrag är sådant att de händelser som kan åberopas måste kunna relateras till verksamhetens första tid. Särskilda skäl skall finnas för förlängning av bidraget. En förutsättning är att det är oförutsedda händelser som inte var kända när företaget startade och att dessa händelser menligt har påverkat företaget i negativ riktning. /- - -/ kommunicering innehöll bl.a. föl-jande. Ansökan om förlängning av bidrag till starta-eget kan göras tidigast och senast efter första beslutsdatum. Du har erhållit förlängning tiden --ytterligare förlängning kan ej erhållas. avser därför att avslå din ansökan. har avslagit Din ansökan om förlängning av starta-eget-bidrag. Motivering: Du uppfyller inte de formella krav som stipulerats av länsar-betsnämnden i för att kunna erhålla förlängning. överklagade beslutet men begärde i första hand att länsarbets-nämnden skulle ompröva det. meddelade honom därefter att "vi ej funnit någon anledning att ändra vårt beslut". Det anfördes att P.H. hade möjlighet att från delfåendet av meddelandet yttra sig till AMS. Han inkom med komplettering. AMS avslog överklagandet enligt följande. Du har överklagat ett beslut av länsarbetsnämnden i om ytterligare förlängning av starta eget-bidrag. avslår Din överklagan. Förlängning av starta eget-bidrag får beviljas endast om det finns särskilda skäl till det. AMS bedömer att de skäl Du anför inte kan anses utgöra särskilda skäl till ytterligare förlängning. Detta beslut får inte överklagas. AMS Arbetsmarknadsprogram anförde under utredningen bl.a. följande. Då klaganden ville att någon expert på förvaltningslagstiftning hos AMS tittade på handläggningen remitterade dåvarande Platsförmedlingsenheten 950323 ärendet till dåvarande Juridiska enheten som föreslog att ärendet hanteras på sedvanligt sätt. Platsförmedlingsenheten tog upp överklagan till sakprövning och fann att särskilda skäl till ytterligare förlängning ej förelåg. har författningsenligt stöd för sin skrift vari uttalas att "Ansökan skall göras tidigast fem eller senast /sju/ månader efter bidragsperiodens början" är tveksamt. Ansökan om förlängning av en åtgärd ska i princip ske före utgången av den beviljade bidragsperioden. När myn-digheten har förlängt åtgärden en gång ska sökanden före den andra bidrags-periodens utgång kunna begära ytterligare förlängning. Den sistnämnda va-rianten skulle därmed inte bli möjlig med länsarbetsnämndens föreskrift. Detta talar för att föreskriften bör tas ur bruk. Det kan nämnas att inget annat län tillämpar någon liknande föreskrift gäller ansökningar om för-längning av starta eget-bidrag. Därefter har AMS yttrat följande. Med hänvisning till vad länsarbetsnämnden och AMS Arbetsmarknadspro-gram anfört vad gäller de faktiska omständigheterna i fråga om den rent formella hanteringen av P.H. ärende finner AMS inte att handläggningen strider mot förvaltningslagens regler i tillämpliga delar. har vad gäller den materiella prövningen i ärendet åbe-ropat ett internt meddelande om tillämpningen av de i ärendet aktuella reg-lerna om möjligheterna att förlänga bidragsperioden för starta eget-bidrag. I sitt beslut anför nämnden som motivering till sitt av-slagsbeslut att P.H. "inte uppfyller de formella krav som stipu-lerats av länsarbetsnämnden i för att kunna erhålla förläng-ning". fann inte skäl att ompröva sitt beslut utan överlämnade ärendet till AMS. AMS (dåvarande platsförmedlingsenheten /PF-enheten/) fann - med ändring av den grund som länsarbetsnämnden anfört - att de skäl som P.H. anfört i överklagningsärendet inte kunde anses utgöra särskilda skäl till ytterligare förlängning. 5 § förordningen (1984:523) om bidrag till arbetslösa som startar egen verk-samhet hade vid tiden för handläggningen av P.H:s ärende följande lydelse: 5 § Bidrag lämnas . Bidrag får dock lämnas un-der ytterligare högst , om det finns särskilda skäl till det eller om näringsverksamheten bedrivs i sådan glesbygd som avses i 1 § andra stycket förordningen (1990:643) om glesbygdsstöd. Av AMS allmänna råd om tillämpningen av förordningen gällande från och därefter, framgår att AMS anser att i begreppet sär-skilda skäl bör innefattas att fråga är om oförutsedda händelser som inte var kända när företaget startade och att dessa händelser menligt påverkat företa-get i negativ riktning. Denna formulering av råden gällde sålunda vid tid-punkten för beredningen av det överklagade ärendet. I de råd som gällde un-der tiden t.o.m. fanns inget om denna tillämp-ning. AMS har annan grund för sitt beslut att avslå P.H:s överklagan då man fann att det inte förelåg särskilda skäl att medge ytterligare förläng-ning av bidraget. Från förvaltningsrättslig synpunkt kan det enligt AMS mening inte anses fel att i detta ärende med ändring av den av länsarbetsnämnden åberopade grunden besluta att inte bifalla det överklagade beslutet med åberopande av annan grund. har som nämnts som motivering för sitt avslags-beslut åberopat ett av nämnden fastlagt "Villkor för förlängning av Starta-eget-bidrag" som lyder: Ansökan skall göras tidigast fem eller senast efter bidrags-periodens början. AMS finner att något stöd för denna "regel" inte finns vare sig i förordning-ens (1984:523) bestämmelser eller i AMS allmänna råd eller föreskrifter. En ansökan kan och skall kunna göras utan sådana begränsningar. AMS har i det överklagade beslutet också underkänt att denna tillämpning åberopas som skäl för det i första instans fattade beslutet. AMS finner dock att det inte kan vara fel att informera mottagare av starta eget-bidrag om de tidsmässiga förutsättningarna för att komma in med en ansökan så att länsarbetsnämnden har möjlighet att göra en meningsfull prövning av en ansökan. AMS kommer därför att göra länsarbetsnämnden uppmärksam på vad som här anförs. JO Lavin anförde i beslut följande. har i sitt yttrande till AMS anfört att avslaget på P.H:s förlängningsansökan inte grundats på att ansökan kommit in . Nämnden hade meddelat P.H. följande: "Ansökan om förlängning av bidrag till starta-eget kan göras tidigast och senast efter första beslutsdatum. Du har erhållit förlängning tiden --ytterligare förlängning kan ej erhållas." Den beslutsmotivering som gavs var: "Du uppfyller inte de formella krav som stipulerats av länsarbets-nämnden i för att kunna erhålla förlängning." Jag finner det för egen del svårt att dra någon annan slutsats än att avslaget grun-dades just på att ansökan hade kommit in efter den tidsgräns som länsarbetsnämn-den ställt upp. Någon annan motivering kan inte utläsas ur beslutet och länsarbets-nämnden har inte heller i yttrandet angett vilken grund som beslutet i stället skulle vila på. Av AMS yttrande drar jag vidare slutsatsen att AMS gör samma bedöm-ning som jag i detta avseende. Jag får här konstatera att länsarbetsnämndens be-slutsmotivering långt ifrån uppfyller de krav som måste ställas på en sådan. Det skall gå att utläsa i klartext vilka skäl och vilken föreskrift som ett beslut grundas på. När det gäller själva den föreskrift som i infört rörande tidsramen för en ansökan om förlängning av starta-eget-bidrag gör jag samma bedömning som AMS. Eftersom AMS skulle göra länsarbetsnämnden uppmärksam på sin inställning finner jag inte anledning till något vidare uttalande i denna sak. har klagat på att han inte fått besked om huruvida länsarbets-nämnden omprövade sitt beslut eller ej. I 27 § förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs att om en myndighet, vilken har meddelat ett beslut som första instans, finner att beslutet är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, myndigheten skall ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvida inte klaganden begär inhibition. Skyldigheten att ändra ett beslut gäller således bara om myndigheten finner att beslutet är uppenbart oriktigt. Skulle så inte vara fallet behöver något formligt beslut inte meddelas. I stället skall myndigheten, om det är fråga om en överkla-gandesituation, kontrollera om överklagandet kommit in i rätt tid och i så fall överlämna handlingarna till den högre instansen. att den ej funnit anledning att ändra sitt beslut med anled-ning av hans överklagande. Jag finner inte något skäl att rikta någon anmärkning mot länsarbetsnämndens handläggning i detta avseende. Jag uppfattar P.H:s inställning så, att han förutsatt att AMS skulle ta ställning till huruvida han var berättigad att få sin förlängningsansökan prövad i sak och att denna sakprövning i så fall skulle äga rum i något senare handlägg-ningsskede. Genom att AMS i stället gjorde sakprövningen har han betagits möjligheten att argumentera mot uppfattningen att han inte hade särskilda skäl för ett förlängt bidrag. AMS har anfört att det inte från förvaltningsrättslig synpunkt kan anses fel att AMS avslog ansökan med åberopande av en annan grund än vad länsarbetsnämn-den gjort. Vad AMS haft att iaktta är att dess prövning kommit att hålla sig inom ramen för det överklagade beslutets innehåll. AMS tycks ha uppfattat innehållet så att länsarbetsnämnden gått in i en sakprövning, dvs. nämnden har prövat frågan om P.H:s rätt till ersättning. Såvitt jag kunnat finna, torde AMS uppfattning ligga åtminstone inom möjlighetens gränser. Genom att pröva samma fråga som nämn-den, visserli-gen med tillämpning av en annan förutsättning än nämnden, har AMS hållit sig inom ramen för det överklagade beslutet och således inte överskridit sina befo-genheter. Jag vill dock betona att om nämnden kunnat anses ha avgjort en fråga av endast formell art, AMS inte ägt utvidga sin prövning att omfatta den materiella sidan av P.H:s ersättningsrätt. Som framgår av AMS remissvar, har AMS ansett länsarbetsnämndens avslagsbe-slut vara baserat på en felaktig grund. Av denna anledning skulle AMS i stället för att pröva ersättningsfrågan i sak ha kunnat upphäva länsarbetsnämndens överkla-gade beslut och återförvisa ärendet till ny materiell prövning. Ge-nom en sådan åtgärd skulle P.H. - om länsarbetsnämnden återigen avslagit hans ansökan - ha kunnat få en prövning i två instanser av frågan om sär-skilda skäl för hans rätt till ersättning förelegat och skulle då haft möjlighet att argumentera mot besluts-myndighetens motivering. När nu AMS i stället direkt prövade denna fråga, och då AMS beslut inte kan överklagas, har denna möjlighet till argumentering betagits honom. Jag anser att det hade varit lämpligt om AMS hade återförvisat ärendet för en ny materiell prövning av länsarbetsnämnden. Det rör sig dock här om sådana be-dömningsfrågor att jag inte vill kritisera AMS för att den i stället direkt sakprö-vade ansökan, utan nöjer mig här med att uttala min uppfattning. Jag anser vidare att AMS redan på detta stadium borde ha tagit upp frågan om den föreskrift om ansökningstid som länsarbetsnämnden ställt upp kunde anses god-tagbar. Jag har ovan kritiserat bristande besluts-motivering. AMS beslut hade i motiveringsdelen följande lydelse: "Förlängning av starta eget-bidrag får beviljas endast om det finns särskilda skäl till det. - AMS bedömer att de skäl Du anför inte kan anses utgöra särskilda skäl till ytterligare förlängning." En formulering av detta slag utgör inte en beslutsmotivering i egentlig mening. Det är en bättre ordning om myndigheten åtminstone kortfattat anger anledningen till att det som åberopats som stöd för en ansökan inte utgör sådana särskilda skäl som fordras. Att AMS beslutsmotivering är så torftig är särskilt betänkligt mot bakgrund av att AMS är den enda instans som prövat frågan om särskilda skäl förelegat. Det gör också att jag finner det svårare att i efterhand ta ställning till om ärendet borde ha återförvisats eller om saken var så uppenbar att en sådan åtgärd endast skulle ha inneburit en onödig omgång. I detta avseende är jag alltså kritisk till AMS förfarings-sätt. har också riktat kritik mot att AMS inte kommunicerade sin uppfattning att han inte skulle ha anfört särskilda skäl för en förlängning av bidra-get innan AMS fattade beslut i saken. Förvaltningslagens kommunika-tionskrav (17 §) omfattar emellertid inte en myndighets bedömningar eller avsikter i något hänseende, utan endast uppgifter av det slag som kan beskrivas som utrednings-material. Det finns därför inte anledning att rikta någon kritik mot AMS när det gäller uppfyllandet av kommunikationskravet. Fråga huruvida en arbetslöshetskassa har varit skyldig att meddela ett formligt beslut när en medlem ansetts ha utträtt ur kassan till följd av försummad avgiftsbetalning (Dnr 4549-1996) kom in till JO med en anmälan riktad mot dels , , dels Handelstjänstemannaför-bundets, HTF, arbetslöshetskassa. Han ansåg att dessa båda organ hade gjort sig skyldiga till "felaktigt myndighetsutövande". Som stöd för sitt på-stående hänvisade han till en redogörelse för vad som hade inträffat när han en period hade varit arbetslös. Av redogörelsen framgick bl.a. att U.B. med bibehållen rätt till a-kasseersättning hade sökt arbete i (som s.k. 3-må-naderssökande, jfr nedan). I samband med det hade olika problem uppstått med utbetalningen av ersättningen och beräkningen av hans återstående ersättningsda-gar. Han redogjorde också för händelser inträffade efter hemkomsten från . Av U.B:s berättelse i denna del samt en skrivelse till honom från arbetslöshetskassan framgick bl.a. att kassan ansåg att U.B:s medlemskap hade upphört på grund av utebliven avgiftsbetalning, men inte att det hade fattats ett formligt beslut i den frågan eller att U.B. på kassans initiativ hade underrättats i samband med upphörandet. upprättade föredraganden i ärendet hos JO följande tjäns-teanteckning: Samtal med , HTFs arbetslöshetskassa. Han uppger att det inte finns något beslut i kassans ärende, om U.B:s rätt till medlemskap i kas-san. Detta på grund av bestämmelsen i 53 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, vilken inte kräver särskilt beslut. Anmälan remitterades till för yttrande. Yttrandet skulle behandla frågan huruvida den del av arbetslöshetskassans handläggning som kom till uttryck i kas-sans skrivelse och innehållet i tjänsteanteckningen den 16 de-cember 1996 varit förenlig med bestäm-melserna i 98 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring. Som svar överläm-nades en skrivelse från Försäkring. I skrivelsen anfördes följande (bilagor här uteslutna). Ärendet rör frågan om kassan behöver fatta ett formellt beslut i samband med upp-hörande av medlemskap enligt 53 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring (), samt möjligheterna att överklaga ett beslut enligt 98 § . Enligt 53 § skall en medlem anses ha utträtt ur kassan om han eller hon, vid utgången av andra månaden efter förfallodagen, inte erlagt medlemsavgift eller meddelat avgiftsbefriande förhållande. Utträde på grund av försummad avgiftsbetalning skall inte förväxlas med begreppet uteslutning från kassans sida, vilket an-vänds i 48 § . Innehållet i 53 § finns även intagen i kassans stadgar § 7 (bifogas). Medlemskapet upphör formlöst vid försummad avgiftsbetalning. Det har aldrig va-rit aktuellt att kassan när betalning upphör - på grund av övergång till annan kassa eller av andra skäl - skall besluta om utträde i varje enskilt fall. Däremot skall kas-san, om medlemmen så begär, pröva och fatta beslut om det kan föreligga särskilda skäl för att vederbörande ska få kvarstå i kassan (se meddelande nr 11/1990. Notera att då gällande lag hänvisade till kassans stadgar i stället för § i ). Orsaken till det formlösa förfarandet vid utträde är att tusentals kassa-medlemmar byter kassa på grund av att de bytt verksamhetsområde. Av praktiska skäl har arbetslöshetskassorna inte velat formalisera förfarandet eftersom påminnelse och beslut om utträde i varje enskilt ärende skulle innebära en alltför stor kostnad och arbetsinsats. Av tillgängliga handlingar i ärendet framgår bakgrunden till kassans skrivelse av . vistades i , som s k 3-månaders-sökande enligt bestämmelserna i 1408/71, den 7 juli-den 30 september 1995.