frsrdg · GM04RR10 · 1999-01-01 00:00:00 — Det chefsavtal som träffades 1996 baserades på de löneprinciper som redovisats i RALS 1995-98. Parterna lyfte även fram kravet på lika behandling av kvinnor och män och hänvisade till budgetproposition. Regeringens målsättning var att minst hälften av alla nyutnämnda myndighetschefer skulle vara kvinnor. Arbetstagare som omfattas av chefsavtalet ingår inte i underlaget för löneökningsutrymme enligt gällande RALS. Löneökningar som bestäms enligt chefsavtalet belastar därmed inte RALS-arnas löneutrymmen. Lönerevision för dessa chefer sker i särskild ordning. 3.6 Lönehöjningar mellan lönerevisionerna Enligt de allmänna löne- och förmånsavtalen, ALFA, och affärsverksavtalet, , får anställningsvillkoren för en arbetstagare ändras endast vid lönerevision. Därutöver kan lönen ändras om arbetsgivaren anser att det finns särskilda skäl för det (högre lön under pågående anställning) samt vid organisationsförändring. Anställningsvillkoren kan även ändras om arbetsgivaren anser att det finns särskilda skäl för detta genom att väsentliga förändringar har inträffat eller genom att något framkommit som inte var känt när villkoren fastställdes. Förändringar kan dessutom genomföras när ett beslut som fattats av riksdag och regering inte kan genomföras utan ändrade anställningsvillkor (Allmänt löne- och förmånsavtal, AgV 1997). presenterade regeringen sina förslag till ekonomiska åtgärder för att halvera den öppna arbetslösheten (prop. 1995/96:207). Regeringen ansåg att lönebildningen inte fungerade tillfredsställande. ningarna i hade i allmänhet legat över löneökningarna i konkurrerande länder och förväntades överstiga de genomsnittliga löneökningarna i EU. upprepade med anledning av propositionen att lönebildningen behövde förbättras om arbetslösheten skulle kunna minska. Utgångspunkten var enligt betänkandet att även med väsentligt lägre arbetslöshetsnivåer än nivåerna skulle ha en lönekostnadsutveckling på låg europeisk nivå (bet. 1995/96:FiU15 , rskr. 1995/96:307). års avtalsrörelse var de samhällsekonomiska förutsättningarna förändrade jämfört med den föregående avtalsrörelsen . Inflationsförväntningarna var lägre. När växelkursen stigit och räntorna fallit hade spänningarna mellan olika delar av arbetsmarknaden minskat. Vidare förutsågs att sysselsättningen inte skulle öka lika mycket som 1995. Enligt utredningen om ett förstärkt förlikningsmannainstitut förstod arbetsmarknadens parter på ett bättre sätt än tidigare betydelsen av en väl fungerande lönebildning. Parterna hade inom vissa sektorer slutit samarbetsavtal där de redovisade gemensamma ståndpunkter i de samhällsekonomiska frågor som ansågs vara centrala för förhandlingarna (SOU 1997:164). 3.8 Ramavtal om löner m.m. - RALS 1998-2001 I RALS 1998-2001 sade de centrala parterna att den lokala lönebildningen måste vara långsiktig och bygga på stabila förutsättningar. Mot den bakgrunden ville de centrala parterna inte störa den lokala utvecklingen genom att ändra principerna för lönesättning. En nyhet i avtalen var att parterna betonade att lönepolitiken vid myndigheterna skall vara tydlig och känd. Varje arbetstagare skall veta på vilka grunder lönen sätts och vad han eller hon kan göra för att påverka sin egen lön. En kontinuerlig dialog mellan chef och medarbetare om frågor som kan ha betydelse för arbetstagarens resultat, utveckling och lön har enligt parterna ett stort värde. Parterna hade enats om att arbeta gemensamt för att fördjupa förståelsen för en lönebildning som leder till en effektiv statlig verksamhet. Utgångspunkten var att lönebildningen i allt väsentligt måste utvecklas lokalt. De nu gällande avtalen, RALS 1998-2001, innehåller inte som tidigare några procentsatser för beräkning av löneökningsutrymmet vid lönerevision. Lokala parter skall själva komma överens om löneökningsutrymme och revisionstidpunkter samt om fördelningen på individer i enlighet med avtalens löneprinciper. De enda procentsatser som angivits är avsedda att gälla om parterna inte kan komma överens (s.k. stupstockar). Parternas gemensamma bedömning var att arbetskraftskostnaderna för avtalsområdet som helhet på grund av bestämmelserna i 1998-2001 kommer att ha stigit med vid avtalsperiodens slut (rensat för effekter av strukturella förändringar). Detta prognostiserade utfall skulle enligt parterna vara förenligt med samhällsekonomisk stabilitet och tillväxt. De lokala parterna kan i likhet med vad som redan gällde under RALS 1995-98 komma överens om att beräkna ett gemensamt utrymme i stället för organisationsvisa löneökningsutrymmen. I RALS 1998-2001 har parterna tagit ett steg vidare och säger att i de fall där löneförhandlingarna vid en myndighet inte omfattar fler än tjugo anställda skall ett gemensamt utrymme beräknas. Om underlaget som skall fördelas vid ett revisionstillfälle inte omfattar fler än tio skall denna möjlighet särskilt prövas. Parterna enades om att fortsätta diskussionerna om hur de centrala parterna skall kunna stödja den lokala lönebildningen (RALS 1998-2001). 4 Löneutvecklingen under RALS 1993-95 och RALS 1995-98 Revisorerna har låtit , , , , (exklusive produktionsdelen) och domstolsväsendet (, domstolarna och ) redovisa resultaten av lönerevisionerna RALS 1993-95 och RALS 1995-98. Utfallet vid lönerevisionerna har redovisats som genomsnittlig procentuell ökning av den fasta lönen. Med fast lön menas individens grundlön (månadslön) samt eventuellt fasta tillägg. Fasta tillägg är sådana tillägg som med stöd av kollektivavtal utbetalas med ett bestämt belopp . För varje myndighet har revisorerna räknat fram lönespridningen efter varje lönerevision. Myndigheterna har även redovisat lönehöjningar mellan lönerevisionerna (se avsnitt 3.6). För redovisningen av utfallet vid lönerevisionerna har personalen vid myndigheterna indelats i tre grupper: ledningskompetens, kärnkompetens och stödkompetens. Personalen har därutöver fördelats på ålder och kön. För varje myndighet finns även en samlad redovisning av utfallet vid lönerevisionerna. Myndigheterna har också redovisat den årliga personalrörligheten . Myndigheterna har själva delat in personalen i de olika kompetensgrupperna. Nedan redovisas utfallet för all personal inom respektive verksamhetsområde samlat. En mer utförlig redovisning finns i bilagorna 2-8. Inte vid någon av de sex myndigheterna fanns dokumenterade sammanställningar, uppföljningar och redovisningar av den typ som revisorerna efterfrågade. Myndigheterna fick lägga ner ett omfattande arbete med att sammanställa underlaget. En av myndigheterna behövde från det att uppgiften presenterades för att sammanställa och lämna sitt underlag, utan att göra avkall på de ordinarie arbetsuppgifterna. Flera myndigheter lämnade redovisningarna successivt. Varje myndighet fick inledningsvis göra en rimlighetsbedömning av arbetsinsatsen. Resultatet av dessa bedömningar blev att vissa avgränsningar gjordes för och exekutionsväsendet, och domstolsväsendet. som vid undersökningens genomförande stod mitt i en omorganisation "lånade" personal från revisorernas kansli för vissa faktasammanställningar. Myndigheternas redovisningar har följts upp med intervjuer med dels myndigheternas arbetsgivarparter, dels de lokala arbetstagarparterna. Revisorerna har efter att först ha inhämtat respektive myndighets medgivande även erhållit underlag ur den lönestatistik som insamlar och sammanställer för sin förhandlingsverksamhet. Även det underlaget redovisas för respektive myndighet. I rapporten redovisas all personal vid samma myndighet eller myndighetsområde samlat. Redovisningarna uppdelade på kön och ålderskategorier återfinns i bilaga 9. I statistik, den s.k. septemberstatistiken, redovisas samtliga löneförändringar, både från lönerevision och löneglidning, . 4.1 Löneutvecklingen för statsanställda Enligt uppgick den genomsnittliga månadslönen för statsanställda till . Med månadslön avsågs lönen för månaden före avdrag och med fasta och rörliga tillägg inkluderade. Den genomsnittliga månadslönen hade ökat mellan . Ökningen var därmed, liksom året innan, större än den s.k. Europanormen. I löneutvecklingen ingick enligt framför allt löneökningar till följd av lönerevisionen . Därutöver bedömdes löneutvecklingen bero på effekter av lokala uppgörelser och strukturförändringar vid myndigheterna (). Förändringen av den genomsnittliga månadslönen i staten framgår av tabell 4.1. Löneförändringarna redovisas dels uppdelad på kvinnor och män, dels för kvinnor och män tillsammans. Tabell 4.1 Genomsnittlig månadslön samt procentuell ökning jämfört med året innan för statsanställda 1995-1997 i % innan män ökning i % innan samt- i % 15 450 2,6 18 650 2,9 17 260 2,8 1996 16 700 8,1 20 040 7,4 18 590 7,7 1997 17 520 5,0 21 050 5,0 19 510 5,0 Källa: , Statistiska meddelanden, Statsanställda 1997. motsvarade kvinnornas genomsnittslöner av männens genomsnittslöner (prop. 1998/99:1). Kvinnornas relativlön har ökat t.o.m. vilket framgår av följande tabell. Tabell 4.2 Kvinnors relativlöner inom den statliga sektorn 1990-1997, i procent 1991 1992 1993 1995 1996 1997 Relativlön för kvinnor 84,1 84,3 84,6 84,9 85,1 85,8 86,0 Källa: , prop. 1998/99:1. är, enligt , uteslutet av statistiska orsaker. På arbetsmarknaden i sin helhet har kvinnornas lön som andel av männens slutat öka och har även, till skillnad från den statliga sektorn, minskat . anger att de vanligaste förklaringarna till skillnaderna mellan kvinnor och män inom det statliga området är att kvinnor i statlig anställning har kortare relevant utbildning, mindre yrkeserfarenhet och De arbetar också inom yrken med låg konkurrens (1997). Enligt budgetpropositionen för ökar löneskillnaderna mellan könen med stigande ålder hos de anställda. När hänsyn har tagits till likartade arbetsuppgifter uppgår kvinnornas löner till av männens. Regeringen menade att även om en stor del av skillnaderna kan förklaras finns det anledning för många statliga myndigheter att kartlägga och åtgärda osakliga löneskillnader (prop. 1998/99:1 bil. Löneutvecklingen för kollektivet staten och för identiska individer i statlig anställning Löneutvecklingen för identiska individer framgår av tabell 4.3. I underlaget ingår identiska individer vid samma myndighet . Endast myndigheter med minst tio identiska individer för hela undersökningsperioden ingår i underlaget. I tabellen redovisas det procentuella medelvärdet för löneökningarna mellan åren. Tabellen visar även den procentuella löneökningen för myndigheterna med den högsta respektive lägsta procentuella löneökningen. Tabell 4.3 Löneutvecklingen för identiska individer vid statliga myndigheter 93-97 Medelvärde 3,2 2,7 7,7 4,5 19,3 Högsta värde 12,9 9,6 12,0 16,4 38,6 Lägsta värde 0,0 0,0 4,5 0,6 13,7 Källa: . Av tabellen framgår att de högsta respektive lägsta värdena samt medelvärdet för hela undersökningsperioden skiljer sig åt markant. Det högsta värdet är dubbelt så högt som medelvärdet och så högt som det lägsta värdet. Skillnaderna mellan löneutvecklingen för identiska individer i statlig anställning (dock inte nödvändigtvis vid samma myndighet) och den kollektiva löneutvecklingen framgår av tabell 4.4. Med kollektiv löneutveckling avses, till skillnad från löneutvecklingen för identiska individer, löneutvecklingen för samtliga anställda (se bilaga 9). För både kollektivet och för identiska individer gäller dock att löneutvecklingen innefattar lönehöjningar såväl vid lönerevision som löneglidning. Tabell 4.4 Den procentuella löneutvecklingen (medelvärde) för identiska individer i statlig anställning (ej avgränsat till samma myndighet) samt löneutvecklingen för det statliga kollektivet 93-94 94-95 95-96 96-97 93-97 Identiska individer Kollektivet Vid en jämförelse av de båda tabellerna framgår att den procentuella löneutvecklingen för kollektivet och identiska individer i statlig anställning (ej avgränsat till samma myndighet) har varit högre än löneutvecklingen för identiska individer som varit anställda vid samma myndighet . Den kollektiva löneutvecklingen ökade mer än löneutvecklingen för identiska individer . I den population av identiska individer som även innehåller identiska individer som bytt anställningsmyndighet är löneutvecklingen (medelvärdet) en procentenhet högre än för identiska individer vid samma myndighet. Löneutvecklingen inom olika departementsområden och sektorer För revisorernas granskning, och efter att revisorerna inhämtat myndigheternas medgivande, har sammanställt löneutvecklingen för identiska individer som arbetat vid samma myndighet (under regeringen). I redovisningarna har myndigheterna delats in i departementsområden och i sektorer (exklusive sektorn för ). Indelningen i departementsområden är föranledd av att det är fackdepartementen som för dialogen med myndigheterna om bl.a. budgetunderlag, årsredovisning och uppföljning. Sektorerna har haft olika löneutveckling. Som framgår av tabell 4.5 hade affärsverkssektorn den högsta medellöneökningen för identiska individer vid samma myndighet . Därefter hade i fallande ordning ekonomisektorn, rättsmyndigheterna och försvarsmyndigheterna de största medellöneökningarna för identiska individer. Den lägsta medellöneökningen hade sektorn innehållande länsstyrelserna, och de s.k stabsmyndigheterna. Tabell 4.5 Procentuell medellöneökning per sektor. Identiska individer vid samma myndighet Sektorer enligt indelning* Ökn % 93-97 4,4 2,5 8,4 5,3 22,0 Ekonomi 3,3 3,3 7,9 5,4 21,4 Rättsmyndigheter 3,3 3,6 8,1 4,2 20,7 Försvarsmynd. m.fl 4,1 2,5 8,6 4,2 20,6 Kultur 3,5 3,2 7,2 4,3 19,3 Univ, högsk, forskn. 2,5 3,3 7,9 4,2 19,2 Arbete, omsorg, utbildn. 3,0 2,3 7,6 5,0 19,0 Miljö, teknik, jordbruk 2,9 2,1 7,5 4,3 17,8 Lsty, Reg.kansli, stabsmynd. 3,2 1,7 7,4 4,0 17,2 Underlaget består av myndigheter med minst 10 identiska individer . * Exklusive sektor kyrkan. Skillnaden mellan den högsta respektive den lägsta medellöneökningen för identiska individer vid samma myndighet vid en jämförelse av de olika sektorerna var under 1993-1997. Skillnaden mellan den högsta och lägsta procentuella medellöneökningen mellan olika departementsområden (se tabell 4.6) var vilket är mer än motsvarande skillnad för sektorer. Myndigheterna inom verksamhetsområde hade den högsta medellöneökningen . Ökningen uppgick till och var därmed högre än för sektor affärsverk som hade den högsta medellöneökningen bland sektorerna. Den näst högsta procentuella medellöneökningen för identiska individer vid samma myndighet hade myndigheterna inom Försvarsdepartementets verksamhetsområde följt av verksamhetsområde. Tabell 4.6 Procentuell medellöneökning per departementsområde. Identiska individer vid samma myndighet 93-97 3,8 4,5 8,7 4,5 23,4 Försvarsdepartementet 3,9 2,3 8,1 5,1 20,6 3,5 3,2 7,7 4,7 20,3 Närings- o 3,0 2,8 8,3 4,8 20,2 4,1 2,2 7,4 4,4 19,3 3,4 3,2 7,2 4,2 19,2 2,7 3,2 7,8 4,5 19,2 3,0 2,4 8,0 4,5 19,0 3,0 2,8 7,6 4,4 18,9 3,5 1,9 8,1 4,2 18,8 1,9 3,2 8,2 4,5 18,8 3,2 2,9 6,8 4,4 18,3 3,4 1,5 7,5 4,0 17,4 Källa: . Underlaget består av myndigheter med minst 10 identiska individer under hela undersökningsperioden. I bilaga 10 finns tabeller av vilka framgår även den högsta respektive lägsta medellöneökningen för myndigheter med minst tio identiska individer inom dels sektorer, dels olika departementsområden. I tabell 4.7 redovisas utfallet för de fyra myndigheter som hade de högsta respektive de fyra myndigheter som hade de lägsta procentuella medellöneökningarna för identiska individer . Tabell 4.7 Myndigheterna med de högsta respektive lägsta procentuella medellöneökningar för identiska individer vid samma myndighet 96-97 Högsta procentuella 12,9 9,6 12,0 16,4 medellöneökning för identiska 8,3 8,4 12,0 9,9 individer vid samma myndighet 7,1 7,4 11,5 9,6 6,1 7,0 10,2 7,9 Medelvärde 3,2 2,7 7,7 4,5 Lägsta procentuella 0,3 0,2 6,1 3,1 medellöneökning för identiska 0,2 0,1 5,9 2,9 individer vid samma myndighet 0,0 0,0 5,6 2,6 0,0 0,0 4,5 0,6 Källa: . Underlaget består av myndigheter med minst 10 identiska individer under hela undersökningsperioden. Som framgår av tabellen är det betydande skillnader mellan de myndigheter som hade de högsta respektive de lägsta procentuella medellöneökningarna för identiska individer . Det är även stora skillnader mellan de procentuella medellöneökningarna . 4.2 Löneutvecklingen för identiska individer vid de sex fallstudiemyndigheterna Med myndigheternas medgivande har redovisat löneutvecklingen för identiska individer vid var och en av de sex fallstudiemyndigheterna. Redovisningen av löneutvecklingen för identiska individer uppdelades i kön och i ålderskategorier på samma sätt som vid myndigheternas redovisningar av utfallen vid lönerevisionerna. För att skapa ålderskategorier med identiska individer för hela undersökningsperioden har utgått från individernas ålder . I redovisningarna från finns hela domstolsväsendet och hela utan avgränsningar med. Sida, som ombildades , ingår inte i denna jämförelse. Vid en jämförelse av löneutvecklingen för identiska individer vid de sex myndigheterna visar det sig att det är den yngsta ålderskategorin av både kvinnor och män vid varje myndighet som fått de högsta procentuella löneökningarna vid varje mättillfälle . För varje äldre ålderskategori har därefter den genomsnittliga procentuella löneökningen minskat. Det är, med några undantag, kvinnorna vid de sex myndigheterna som fått de högsta genomsnittliga procentuella löneökningarna under undersök- ningsperioden (se bilaga 9). Kvinnornas relativlöner inom den statliga sektorn har ökat . Trots detta uppgår vid en jämförelse mellan kvinnor och män som har likartade arbetsuppgifter, som redan nämnts, kvinnornas löner till av männens. Vid en redovisning av löneutvecklingen beräknad på fast lön för identiska individer i statlig anställning 1997 konstaterade regeringen dock i budgetpropositionen för att kvinnorna genomgående fått mindre löneökningar än männen. Kvinnornas löneökning uppgick till och männens till . Regeringen antog att skillnaden till viss del kan förklaras med att det är färre kvinnor än män på högre befattningar (prop. 1998/99:1). Den genomsnittliga procentuella löneutvecklingen för identiska individer, både kvinnor och män, var vid både och och vid . Vid domstolsväsendet var motsvarande löneutveckling och vid . Skillnaderna mellan den högsta och lägsta medellöneökningen för identiska individer vid fallstudiemyndigheterna var . Tabell 4.8 Genomsnittlig procentuell löneökning för identiska individer , kvinnor och män tillsammans veckling i % 17,5 17,5 17,7 20,3 21,8 Källa: , 1998. 4.3 Resultatet av lönerevisionerna vid de sex myndigheterna De sex myndigheternas löneökningar vid lönerevisionerna med stöd av RALS 1993-95 och RALS 1995-98 Samtliga sex myndigheter har, med undantag för , vid lönerevisionerna med stöd av RALS 1993-95 och 95-98 överstigit de centrala avtalens nivåer för löneökningsutrymme vid samtliga revisionstillfällen. Noteras bör att alla löner vid lönerevisionen skulle höjas (eller lägst ). Av följande tabell framgår de totala genomsnittliga procentuella löneökningarna vid de sex myndigheterna som ingår i granskningen. Sida hade ännu inte ombildats vid lönerevisionen . Tabell 4.9 Lönehöjningar vid de sex myndigheterna angivna i genomsnittlig procentuell höjning vid varje enskilt lönerevisionstillfälle 1/1 1994 1/7 1995 1/1 1996 1/1 1997 2,8 1,7 4,9 3,7 4,0 1,9 4,3 4,9 Sida - 2,1 5,1 4,1 3,5 1,9 4,3 3,6 6,7 1,9 4,9 4,6 Domstolsväsendet 3,4 2,0 4,2 4,2 (3,)* (1,)** (4,)*** (3,)*** * Nivå enligt avtalen. Dock fanns en lägsta beräkningsgrund angiven i kr. Avtalen gav även möjlighet till lönehöjningar vid s.k. löneöversyn. ** Alla löner skulle höjas eller lägst med . *** Lägsta beräkningsnivå enligt avtalen. De största skillnaderna mellan utfallen och avtalens nivåer för löneökningsutrymme var vid lönerevisionerna och . Vid lönerevisionen har redovisat det lägsta utfallet och det högsta. Skillnaden mellan dessa båda myndigheter är . Det näst högsta utfallet vid samma revisionstillfälle hade . Vid revisionen hade Sida det högsta utfallet , det näst högsta utfallet hade och . Domstolsväsendet hade det lägsta utfallet av de sex myndigheterna. Vid lönerevisionen hade det högsta utfallet och det lägsta utfallet . Av de sex myndigheterna är , , och placerade i . Sida i har delegerat löneförhandlingarna för . och har regionala enheter ute i landet, men löneförhandlingarna genomförs samlat vid myndigheternas centrala enheter i . olika enheter liksom myndigheterna inom domstolsväsendet är lokaliserade över hela landet och löneförhandlingar genomförs i de flesta fall (utom för anställda i domarkarriären) vid varje lokal enhet. och domstolsväsendet hade dock för revisorernas granskning inte möjlighet att särredovisa löneutfallet vid lönerevisionerna vid varje lokal enhet. Myndigheternas förklaringar till löneökningarna över avtalens nivåer De förklaringar som myndigheterna lämnat beträffande de utfall vid lönerevisionerna som överstigit de centrala avtalens nivåer är bl.a. att man genomfört omorganisationer och åtgärdat osakliga löneskillnader mellan kvinnor Vidare har flera myndigheter justerat sina lönestrukturer beroende på strukturella förändringar. Bl.a. har en myndighet skapats av fem nedlagda myndigheter (Sida). Flera myndigheter har övertagit personal från nedlagda myndigheter (, ) och har därför haft behov av att justera sina lönestrukturer. har även utjämnat löneskillnader mellan myndighetens centrala del och dess fältorganisation. En annan förklaring som angivits är att marknaden drivit upp lönerna. Enligt är det till stor del marknaden som påverkat löneutvecklingen vid verket. Andra skäl som anförts av myndigheterna är att man genomfört inlösen av ersättningar från andra villkorsavtal, bl.a. reseavtal, och att de organisationsvisa beräkningsgrunderna för löneökningsutrymmet i de centrala avtalen genererat ökade kostnader. Inom domstolsväsendet genomfördes en särskild satsning på domarna vilket fick genomslag lönerevision. Inom domstolsväsendet bedömde arbetsgivaren även att de delegerade löneförhandlingarna inom domstolsväsendet förmodligen genererat ett något högre utfall vid lönerevisionen . Arbetsgivarsidan i har förklarat att en viss del av det höga utfallet vid lönerevisionen även berodde på att man ville undvika centrala förhandlingar och lönenämnd. Det innebar att den slutliga överenskommelsen "kostade en del". Myndigheternas finansiering av löneökningar över avtalens nivåer Samtliga sex myndigheter uppvisade anslagssparande på ramanslaget för förvaltningsändamål vid utgången av . Med några undantag har de sex myndigheterna redovisat betydande anslagssparanden vid utgången av de budgetår som RALS 1993-95 och RALS 1995-98 omfattade. Störst anslagssparande hade (av tilldelat anslag ), Sida (av tilldelat anslag ) och (av tilldelat anslag ). anslagssparande har under de fyra berörda budgetåren sjunkit från av tilldelat anslag till vid utgången av . Anslagssparandet i domstolsväsendet har minskat till av tilldelat anslag vid utgången av 1997 medan anslagssparande hade ökat till av tilldelat anslag. Myndigheterna har angivit att de finansierat löneökningarna genom att det har funnits utrymme eller att man har skapat utrymme inom ramanslaget, genom kostnadsuttag samt genom effektiviseringsåtgärder och rationaliseringar. Dessutom har man uppgivit att kostnadsmedvetandet hos personalen ökat. Andra finansieringsformer som angivits är att man dragit ner på lokaler och minskat antalet anställda samt att man lyft över ekonomiskt utrymme från andra villkorsavtal. För , domstolsväsendet och Sida har revisorerna räknat fram lönekostnadernas andel av ramanslaget under de berörda budgetåren (se bilagorna 2 och 4). Motsvarande jämförelse har inte gjorts för , och främst för att dessa verksamheter till stor del finansieras genom avgifter och andra intäkter. Vid har lönekostnadernas andel av ramanslaget successivt ökat från till mellan budgetåren 1993/94 och 1997.