frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna ger således en rätt för personalen att i olika avseenden kontrollera och styra de ungas förehavanden och därvid omhänderta och i vissa fall förfoga över egendom. Beslag och omhändertagande av brev och andra försändelser Enligt 19 § LVU får den som är tvångsvis intagen på hem för särskilt noggrann tillsyn un-derkastas övervakning av sina brev och andra försändelser om detta är påkallat med hänsyn till ordningen på hemmet eller till den unges särskilda för-hållan-den. För detta ändamål får den som förestår vården vid hemmet öppna och ta del av försändelser som kommer till eller sänds från den unge. Om en ankom-mande försändelse innehål-ler egendom som den unge inte får inneha enligt 16 § (narkotika m.m.), skall egen-domen omhändertas. Enligt 20 § kan sådan egendom i vissa fall förstöras. Någon rätt att omhänderta eller förstöra själva brevet kan emellertid inte härledas ur dessa be-stämmelser. Beslut om vård på låsbar avdelning Enligt 26 § SoF får den intagne beredas vård vid enhet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn om det är nödvändigt med hänsyn till den intag-nes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Den in-tagne får vistas inom en sådan enhet i följd. Om sär-skilda behand-lingsskäl föran-leder det, får dock vistelsen pågå , förutsatt att nå-gon av de omständigheter som anges i första stycket föreligger och att den intagne sam-tidigt ges möjlighet till vistelse i öppnare former eller utanför hemmet. har i sina interna allmänna råd för verksamheten vid de särskilda ungdoms-hemmen på s. 7 angett att det ankommer på institu-tionschefen att fortlöpande pröva skälen till fort-satt vistelse på låsbar enhet. Vid inspektionen framkom tre fall där vårdtiden på låst enhet över-skridit två må-nader. Något särskilt beslut om förlängning av tiden hade inte upprät-tats och kunde inte heller utläsas av journalerna. Enligt min mening bör institutionen alltid fatta ett formellt beslut om man an-ser sig behöva förlänga tiden på låst enhet som gäller som hu-vud-regel. I beslutet bör då anges de behandlingsskäl som föranleder förläng-ningen. Visitation av bostadsrum m.m. Regelverket ger inte personalen någon uttrycklig rätt att företa visitationer av de ungas bostadsrum. Som framgår av 17 § LVU får den unge kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas bl.a. när han befinner sig på institutionen och det upp-kommer misstanke om att han bär på sig föremål som han inte får inneha på insti-tutionen. Dessa tvångsmedel får sägas vara mer långtgående än en visitation av ett bostads-utrymme. En motsvarande fråga har berörts i JO:s ämbetsberättelse 1997/98, s. 191 f. med avseende på förhållandena inom kriminalvården. JO kon-staterade att kriminalvården som ett led i sitt ansvar för ordningen och säkerheten på anstal-terna kontrollerar bl.a. de intagnas bostadsrum. Stöd härför kunde bl.a. finnas i ett uttalande av departementschefen (prop 1978/79:62 s. 28 f.) att - när det gäller husrannsakan och andra liknande intrång - själva frihetsberö-vandet fick an-ses innebära en rättighetsinskränkning av så övergripande och vitt-gående slag att undersökningar av förvaringslokalen eller av egendom inom denna i jämförelse därmed framstod som helt underordnade åtgärder. Samma resone-mang bör kunna föras vad gäller tillåtligheten att visitera bostadsrum m.m. inom här aktuell verk-samhet. Enligt min mening har personalen därför rätt att företa visi-tationer av de ungas bostadsrum även om dessa inte lämnat något samtycke eller inte är närva-rande. Av 18 § LVU följer att visitationsrätten därmed även omfattar den som vistas frivilligt på ett särskilt ungdomshem. Visitationer utgör ett fortlöpande inslag i behand-lingen av eleverna och behö-ver därför enligt min mening inte dokumenteras i form av särskilda beslut. Endast om egendom påträffas och är av sådan beskaffenhet att ett omhändertagande i form av beslag framstår som motive-rat, behöver därför beslut härom dokumente-ras. En kommundelsnämnd har handlagt ett ärende angående misstänkt sexuellt övergrepp mot en åttaårig flicka. Fråga vilket ansvar kommundelsnämnden vid sidan av polis och BUP har haft för att utredningen skulle bli så fullständig och allsidig som möjligt. Även fråga om nämnden i för stor utsträckning lagt bl.a. polisens uppfattning till grund för dels beslut att ansöka om att flickan skulle beredas vård enligt LVU, dels beslut att inskränka flickans kontakt med sina närmaste (Dnr 3173-1995) Makarna . och . har tillsammans tre barn, , född , , född , och , född . Kvällen kom till barnkliniken vid Region-sjukhuset i (RSÖ) där hon undersöktes av läkare för en skada i underlivet. . uppgav att skadan hade orsakats av familjens hund. anmälde överläkaren det inträffade till i kommun. Nämnden inledde en utredning enligt 50 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, och polisanmälde händelsen. Ansvarig handläggare vid nämnden var konsulenten . undersökte professor , vid och , , . Polis höll förhör med . och genomförde en husrannsakan hos familjen . beslutade kommundelsnämndens andre vice ordföranden att med stöd av 6 § LVU omedel-bart omhänderta . Som grund för beslutet angavs att "då anmälan om misstänkt sexuellt övergrepp inkommit från Barnkliniken RSÖ och det utifrån detta bedöms att förhållandena i hemmet utgör en påtaglig risk för att hälsa och utveckling skadas". I samma beslut förordnades att skulle placeras på Rosenbergshemmet i för bedömning av vidare åtgärder. . anhölls och häktades som skäligen misstänkt för grovt sexuellt utnyttjande av underårig. inkom till BUP en begäran från kommundels-nämnden att skulle genomgå en barnpsykiatrisk utredning. Länsrätten fastställde omhändertagandebeslutet . beslutade åklagaren att försätta . på fri fot. Förundersökningen avslutades dock inte. beslutade att hos Länsrätten i län ansöka om att skulle beredas vård enligt LVU. Vidare beslutade nämnden att fastställa en vårdplan för . Planen skulle kompletteras i samråd med barnpsykiatriska kliniken, RSÖ, där utredning alltjämt pågick. placerades hos sin dagmamma . Länsrätten i län biföll nämndens ansökan om vård enligt LVU . Länsrätten anförde därvid bl.a. följande. Sammantaget finner länsrätten att det är så osannolikt att hunden skulle ha orsakat skador att uppgifterna härom måste lämnas utan avseende. Enligt länsrättens bedömning visar således utredningen inte att skadorna orsakats av hunden. Någon annan förklaring som visar att det skulle vara frågan om en olyckshändelse har inte framförts. När skadorna uppkom var båda föräldrarna hemma. Vid angivna förhållanden finner länsrätten att föräldrarna brustit i omsorgen av . Till följd av det inträffade föreligger en påtaglig risk för att hälsa och utveckling skadas. Av utredningen framgår att har ett stort vårdbehov. I likhet med kommundelsnämnden anser länsrätten att det är erforderligt att hon är skild från hemmet för att beredas nödvändig vård. Föräldrarna samtycker inte till vård utom hemmet. Förutsättningar föreligger därmed för vård enligt 2 § LVU. Makarna . överklagade länsrättens dom till Kammarrätten i . BUP lämnade över sin utredning till kommundels-nämnden. Åklagaren lade ned förundersökningen mot . med motiveringen att brott inte kunde styrkas. Vid en förhandling i kammarrätten angav nämnden grunden för sin ansökan om vård enligt följande. vet inte vad som inträffade och kan därför inte redovisa ett tänkbart tillvägagångssätt genom vilket skador uppkommit. Nämnden godtar dock inte den förklaring flickans för-äldrar lämnat. Ansökan om vård enligt LVU bygger på utgångspunkten att flickan skadats i hemmet och att det inte kan ha varit hunden som skadat henne. Efter den muntliga förhandlingen förordnade kammarrätten att länsrättens dom tills vidare inte skulle gälla och att fick återvända till sitt föräldrahem. I dom biföll kammarrätten makarna A:s överklagande och undanröjde med omedelbar verkan länsrättens dom såvitt gällde förordnandet om vård enligt LVU. Kammarrätten anförde bl.a. följande. Den etologiska och veterinär- och rättsmedicinska expertis som hörts i målet har i allt väsentligt givit uttryck för att det är teoretiskt möjligt att en hund kan tillfoga ett barn sådana skador som uppvisat. Flertalet menar även att det inte heller är praktiskt omöjligt, men att det förutsätter vissa närmare angivna förhållanden. Såvitt framkommit kan dessa förhållanden ha varit för handen. Det har heller inte vid någon somatisk undersökning av gjorts gällande att skadorna på flickan skulle ha orsakats på visst sätt av en människa. Det finns vissa uppgifter kring händelsen som det inte givits någon närliggande förklaring till, bl.a. den omständigheten att nattlinne inte skadats. Det kan dock inte uteslutas att hunden eller själv fått nattlinnet att glida upp. har uppgett att krafsade på nattlinnet. har i målet inte redovisat ett alternativ till hur skador kan ha uppkommit och ej heller lämnat en rimlig förklaring till varför det endast skulle föreligga påtaglig risk för men inte för den äldre dottern. Vid en samlad bedömning av vad som framkommit i målet finner kammarrätten att det inte är osannolikt att det är hunden ensam som förorsakat skador på sätt hon berättat. Sannolikheten för att så skett är i stället avsevärt större än att skadorna skulle vara följden av ett övergrepp från faderns eller någon annan persons sida. Det föreligger härmed inte något förhållande i hemmet som utgör en påtaglig risk för att hälsa eller utveckling skadas. Någon grund för vård enligt LVU finns således inte. Makarna A:s talan skall därför bifallas. Under åberopande av uppgifter i en tidning begärde S.W. i en anmälan till JO att JO skulle granska hur kommundelsnämnden samt hälso- och sjukvården handlagt ärendet rörande . inkom även och . med en anmälan mot flera myndigheters handläggning av fallet. Med anledning av S.W:s anmälan inlånades från kommun-delsförvaltning i kommun handlingarna i kommun-dels-nämndens ärende angående . Vidare inlånades Länsrättens i län akt i mål Ö 1493-94, Kammarrättens i akt i mål 6981-1994, i förundersökning rörande . (C 5120-94), RSÖ:s sjukjournal rörande samt BUP:s handlingar rörande . JO tog del av i län tillsynsbeslut (dnr 502-01579-95). Vid JO:s expedition upprättades en promemoria, med frågor rörande social-tjänstens handläggning av ärende, som remitterades till i kommun för utredning och yttrande. Beträffande hälso- och sjukvårdens handlande inhämtades yttrande från bl.a. . I ett beslut anförde stf JO bl.a. följande angående kommundelsnämndens handläggning av ärendet rörande . Nämndens inledande av en barnavårdsutredning och beslutet att omedel-bart omhänderta Enligt 50 § SoL skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Om nämnden erhåller en anmälan om att ett barn far illa kan nämnden underlåta att inleda en utredning i princip endast om anmälan framstår som obefogad. I dessa frågor kan jag rent allmänt hänvisa till allmänna råd 1994:3, Handläggning och dokumentation inom , s. 52 f. kom till sjukhuset med en skada i underlivet. Det framstår som uppenbart att anmälningsplikt enligt 71 § SoL förelåg för sjukhuset och att kommundelsnämnden var skyldig att inleda en utredning enligt 50 § SoL. Det uppkom en misstanke om att det inte var som skadat utan att någon person hade förgripit sig sexuellt mot henne. beslutade kommundelsnämndens andre vice ordförande att skulle omhändertas enligt 6 § LVU. Ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU skall underställas länsrätten som beslutar om omhändertagandet skall bestå. Länsrätten fast-ställde omhändertagandebeslutet . haft fog för sin uppfattning att det fanns skäl att omhänderta har således bedömts av domstol. Som jag redan har påpekat bör JO inte uttala sig i frågor som har prövats i sådan ordning. Däremot finns det skäl att något beröra huruvida behov av skydd hade kunnat tillgodoses på något annat sätt än genom ett omhändertagande enligt LVU. I journalen antecknades bl.a. följande. sammanfattar situationen så att de uppgifter som framkommit genom förhör och läkarundersökningar är motstridiga och att t.ex. tillfrågade veterinärer (inkl. länsveterinär i , konsulterad av rättsläkare) avvisar familjens beskrivning av det inträffade som osannolik. Rättsmedicinsk utredning inkl. provresultat kommer att redovisas och kommer att få ta del av förundersökningens sammantagna bedömning när denna är klar. och åklagaren går igenom det material som finns och beslutar att kalla in pappa på förhör 26/8. Han har tidigare kommit till polishuset för ett kortare samtal med . I den situationen som råder bedömer vi att bör omhändertagas för att vi ska kunna tillgodose hennes skydd. är färdigbehandlad medicinsk, men polisutredningen kan i detta skede inte ge klarhet i vad som hänt som föräldrarnas berättelse ifrågasatts. Huvudregeln är att insatser beträffande barn skall ske i samråd med föräldrarna. Detta gäller även om ett ingripande enligt LVU aktualiseras. att ett barn behöver skiljas från föräldrarna för vidare utredning eller för att bereda barnet skydd skall nämnden undersöka om föräldrarna frivilligt går med på att barnet placeras utanför hemmet (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1986/87 s. 145). Den omständigheten att vårdnadshavarna samtycker till att barnet bereds sådan vård utesluter inte alltid en tillämpning av LVU. Om vårdnadshavarna inte kan antas godkänna den planerade vården i dess helhet eller kan antas ingripa i denna kan vård enligt LVU beslutas trots att vårdnadshavarna har samtyckt till en placering (se socialutskottets betänkande 1979/80:44 s. 100). . anhölls och häktades som kommundelsnämnden omhändertog . Det fanns därför inte någon risk för att . skulle kunna förgripa sig mot . Såvitt framgår av utredningen misstänkte inte nämnden att . skulle ha skadat . Behovet att omgående placera utanför hemmet måste därför främst ha motiverats av risken för att utredningen skulle försvåras om bodde hemma. Den risken hade sannolikt kunnat undvikas genom en frivillig placering av . Nämnden borde därför ha frågat och . om de samtyckte till att placerades utanför hemmet. Placeringen av på Rosenbergshemmet måste rimligen ha inneburit en stor påfrestning för henne. Det ligger i sakens natur att det hade varit bäst om hon hade placerats i en miljö som hon kände till. Nämnden synes inte ha undersökt om det hade varit möjligt att placera hos någon bekant till familjen och som kunde skydda mot påtryckningar. Beträffande omhändertagandebeslutet vill jag tillägga följande. Beslutet att omhänderta grundades på att förhållandena i hem ansågs utgöra en påtaglig risk för hennes hälsa och utveckling. Som framgår av 6 § LVU är det för ett beslut om omhändertagande tillräckligt att det finns sannolika skäl för att den unge behöver beredas vård enligt LVU. Härutöver fordras även att rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Av nämndens beslut framgår inte vilken eller vilka av dessa särskilda förhållanden som förelåg. Beslutet har därför inte motiverats på ett fullständigt sätt. Det bör i sammanhanget anmärkas att länsrätten i sitt beslut att fastställa omhändertagandet lämnade en fullständig motivering. Ett beslut att omhänderta ett barn skall som regel underställas länsrätten senast dagen efter beslutet. I denna del kan jag hänvisa till bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 357. Skäl för att nämnden i fall dröjt med underställningen har inte förelegat. Jag utgår från att nämnden i framtida fall beaktar vad jag anfört rörande nämndens skyldighet att motivera beslut och att utan dröjsmål underställa länsrätten beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU. Nämndens utredning angående skada skall genom en s.k. barnavårdsutredning försöka klarlägga om det är påkallat med någon åtgärd beträffande barnet från nämndens sida. Nämnden skall under utredningen iaktta saklighet och opartiskhet. Några närmare författningsregler om hur utredningen skall bedrivas finns inte. Till vägledning för ärendehandläggning har utfärdat allmänna råd. En utredning inom angående icke erkända sexuella övergrepp mot barn ställer stora krav på handläggaren. Om ett övergrepp har ägt rum inom en familj är det svårt för en utomstående att få insyn i barnets förhållanden. Förutom att inhämta uppgifter från den unge och personer som står den unge nära blir det en viktig uppgift för den som handlägger utredningen att nära samverka med andra myndigheter som genom sin särskilda sakkunskap kan bidra till att bringa klarhet i saken. Någon lagstadgad skyldighet för socialnämnden att göra en polisanmälan vid misstanke om sexuella övergrepp mot ett barn föreligger inte. Med utgångspunkt från skyldighet att värna om ett barns säkerhet och trygghet får det dock i allmänhet anses åligga socialnämnden att polisanmäla misstänkta övergrepp mot barn. Ett viktigt skäl att göra polisanmälan när man misstänker övergrepp är att man därigenom kan bidra till att skydda barnet och eventuellt också andra barn från ytterligare brott av gärningsmannen. Ett annat skäl är att man i regel först genom en polisanmälan kan få till stånd en tillförlitlig utredning angående brottet. En sådan utredning kan vara en nödvändig förutsättning för att man skall kunna ta ställning till om misstankarna motiverar åtgärder till skydd och hjälp för barnet. Det ligger också i den misstänktes intresse att utredningen sköts professionellt, dvs. av de myndigheter som har till uppgift att utreda och beivra brott. I många kommuner finns s.k. samrådsgrupper med representanter från i första hand socialtjänst, barnpsykiatri och polis. I dessa grupper kan frågor angående misstänkta övergrepp mot barn diskuteras. Det finns stora fördelar med samrådsgrupperna (jfr allmän råd 1991:3, Sexuella övergrepp mot barn, s. 63). Det måste dock framhållas att de myndigheter som medverkar i samrådsgrupperna har olika uppgifter. Att en företrädare för deltar i samrådet fråntar inte socialnämnden ansvaret för att ärendet hos nämnden handläggs enligt de regler som gäller för social-nämndens verksamhet. I denna del kan jag hänvisa till bl.a. allmänna råd 1991:3 s. 60, JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 258 f. och JO:s beslut , dnr 606-1995. Till grund för nämndens beslut att hos länsrätten ansöka om att skulle beredas vård enligt LVU låg en utredning daterad som hade sammanställts av . Under rubriken till beslut anförde hon bl.a. följande. har fortsatt uppgivit att skadat henne men inte givit någon berättelse runt detta som anses ge en klar bild av skeendet. Hon har också enligt psykologutlåtandet lämnat motstridiga uppgifter i mötet med (barnpsykolog), vilket medför att man där i en sammanfattande bedömning ser det rimligt att sätta tilltro till besked att ej gjort henne illa då man inte heller funnit belägg för trauma i samband med hund. Föräldrarna är kritiska till ovanstående. Bedömer att de kunnat prata med om så att hon förstått att han blivit sjuk och att varken han eller någon annan kunde rå för vad som hände. Fadern säger också att han tolkar de videoförhör han sett med som att hon säger det hon vet. I kontakt med åklagare uppger denne att man med stöd av veterinärutlåtande helt utesluter hunden som "förövare". måste i detta läge värdera trovärdigheten i de uppgifter som lämnas och i anslutning till detta ta ställning till behov av skydd och vård. Familjens sociala situation är belyst i övervägande positiva uppgifter i de intervjuer som föreligger. Rapporten från , som föräldrarna uttryckt stark kritik emot, innehåller uppgifter som antyder en dålig självkänsla hos . Som utredare är det ändå inte sammanlagt något anmärkningsvärt med de uppgifter som lämnas. De skulle i sig inte ge anledning till "åtgärder" från sida. Separationen från "normala" förhållanden påverkar naturligtvis uppträdande. Det barnpsykiatriska yttrandets allmänna bedömning av framhåller också att hon är en normalt utvecklad 8-åring utan tecken på personlighetsstörning. Problematiken centrerar sig helt kring det övergrepp som har utsatts för i sitt hem. Skadorna beskrivs av som "grymt och kraftigt våld". Polis- och åklagarmyndighet har en samlad bedömning efter expertutlåtande, där man avfärdar hunden som "förövare". I detta material ingår också yttrande från barnpsykiatriska kliniken. Fadern har suttit häktad som misstänkt för sexuellt utnyttjande men är satt på fri fot. Undertecknad anser att det är sannolikt att föräldrarna brustit i omsorg då kommit till allvarlig skada på ett sätt som saknar en sannolik för-klaring från deras sida. Den barnpsykiatriska utredningen har inte kunnat slutföras till kommun-dels-nämndens sammanträde men undertecknad har vid muntlig under-handskontakt fått stöd i att skydd bör prioriteras. Barnpsykiatriska utredningen beräknas ta . Vid eventuell länsrättsförhandling kommer barnpsykiatriska klinikens personal att kallas för muntlig redovisning. Den vårdplan som förutsätts följa en ansökan till länsrätten kommer under rådande omständigheter att vara något ofullständig pga att barnpsykiatriska klinikens yttrande ej föreligger. Nämnden motiverade inte närmare sitt beslut att ansöka om att skulle beredas vård enligt LVU. Såvitt jag förstått ställde sig nämnden i princip bakom vad anfört i sin utredning. Avgörande för beslutet förefaller ha varit att nämnden inte ansåg att det var sannolikt att hade vållat skada. Det är dock svårt att utifrån utredningen avgöra vilka närmare överväganden som nämnden gjort i denna del. Rent allmänt kan sägas att utredningen i bedömningsdelen är rörig. och hade uttalat sig rörande frågan om skador i och för sig hade kunnat vållas av en hund. Såvitt jag har förstått har nämnden inte ansett att det redan på grund av läkarnas utlåtanden gått att utesluta att en hund hade varit förövaren. Vid detta förhållande måste uppgifter om händelsen liksom de sakkunnigas uppfattningar om en hund kan bete sig på det sätt som beskrivit ha varit av särskilt intresse. Det finns därför skäl att närmare granska hur nämnden utrett och bedömt dessa frågor. Jag kommer först att beröra hur nämnden har utrett och bedömt uppgifter om vad som hade förevarit. Därefter tar jag upp nämndens ansvar för utredningen angående frågan om hade kunnat orsaka skada. Avslutningsvis tar jag upp vissa övriga frågor. Nämndens utredare har inte talat med om händelsen. Handläggaren har i stället tagit del av polisens förhör med och de uppgifter som BUP lämnat om sina samtal med . Det första polisförhöret med ägde rum . Vid det förhållandevis långa och ingående förhöret berättade bl.a. om vad hade gjort, var hon hade befunnit sig vid skadetillfället och vilka som då hade varit hemma. De uppgifter som hon lämnade rörande händelsen har i allt väsentligt vidhållit vid senare förhör och samtal. Om man utgår från uppgifter vid polisförhöret har det inte funnits något skäl att bereda vård enligt LVU. Nämnden har emellertid inte satt tilltro till uppgifter. Nämnden synes ha utgått från ett utlåtande som överläkaren och psykologen vid BUP avgett till . Vid BUP:s samtal med hade upprepat att angripit henne men även sagt att inte skulle ha gjort henne illa. I BUP:s utlåtande anfördes bl.a. följande. Den sammanfattande bedömningen är att det är rimligt sätta tilltro till besked att ej gjort henne illa. För denna tilltro talar också att hon pratar om och möter hundar positivt samt berättar om utan rädsla samt att det inte i hennes symbolik finns belägg för trauma i samband med hund. har uttalat kritik mot och för utlåtandet till . Enligt uppfattning har utlåtandet inte uppfyllt de krav som gäller vid utfärdande av intyg i yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården. har under ärendets handläggning vidhållit att det var som orsakat hennes skada.