frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Vad som i övrigt förekommit föranleder inte någon annan kommentar än att det enligt min mening förelegat mycket goda skäl för den ursäkt som framförts till E.A-F. från anstaltens sida. Utebliven underrättelse från kriminalvårdsanstalt inför permission och frigivning av intagen som meddelats besöksförbud (Dnr 4728-1996) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. har i en anmälan mot Kriminalvårdsanstalten anfört följande. Hennes dotter, , fick ett beslut om besöksförbud för L.S., som då var intagen i Kriminalvårdsanstalten . Enligt polis och åklagare skulle A. medde-las när L.S. hade permission och när han skulle friges. Trots det fick A. aldrig något besked om när han hade permission. Hon fick i stället höra det på omvägar. När åklagaren tog kontakt med anstalten uppgav anstal-ten att papperet hamnat i en låda och glömts bort, men att någon från anstalten skulle kontakta A., vilket dock inte skett. När L.S. blev frigiven fick A. återigen reda på det först genom att en annan person berättade det. L.S:s behandlingsjournal har tagits in och granskats i re-levanta de-lar. Anmälan har därefter remitterats till . Anstalten har i remissvaret genom tf. anstaltschefen anfört följande (nämnda bilaga här ej medtagen). Rutinerna för brottsofferinformation beträffande intagna i kriminalvårdsan-stalten Roxtuna är entydiga. I samband med placering vid anstalten sker ge-nomläsning av domen för att få information om eventuella brottsoffer. Till dessa skickas omgående ett brev med frankerat svarskuvert (se bilaga) där vederbörande får ange huruvida de önskar information om eventuella utevis-telser och vid frigivning. Anteckningar görs alltid i behandlingsjournalen. För att kontrollera att brottsofferinformation skett gör anstaltens klien-t-ansvarige kontinuerliga genomgångar av behandlingsjournalerna. Enligt anteckning i S:s behandlingsjournal sändes brottsofferinfor-mation till berörda dock ej till A.T. Vid S:s ankomst till anstalten genomgicks hans dom mycket noga. Flera handläggare inklusive under-tecknad läste domen och vi erhöll alla samma uppfattning nämligen att A.T. ej var att betrakta som brottsoffer och därför skickades inte heller någon brottsofferinformation. Jag vill påpeka att domen var skriven på ett mycket komplicerat sätt och därför svårförståelig, vilket bevisas av att ett flertal tjänstemän kopplades in på frågan. Det skulle under-lätta om domstolarna skrev mer lättförståeligt. På anstalterna läses mängder med domar men denna dom var mycket komplicerad och gav förvisso tydli-gen utrymme för feltolkningar. Detta påtalades när åklagaren kontaktade anstalten. Undertecknad vill på det bestämdaste bestrida att papperet skulle ha hamnat i någon låda och sedan glömts bort. Vi arbetar seriöst och lägger inte papper i lådor. I nu aktuellt fall utgick brottsofferinformation till andra i samma mål. Att sådan ej utgick till A.T. har helt sin grund i att domen inte var tillräckligt klar och tydlig. Jag vill också hävda att om en person har besöksförbud behöver inte detta betyda detsamma som att brottsofferinformation skall ges. Ett besöksförbud kan bygga på helt andra grunder och det kan till och med inträffa att anstal-terna inte har denna kännedom. Det finns ingen automatisk koppling mellan besöksförbud och att brottsofferinformation skall ges. Sedan åklagare och anstalt haft kontakt beslutades naturligtvis att brottsof-ferinformation skulle ges. I samband med att S. frigavs skickades också sådan vilket också är antecknat i journalen. Då där emellertid inte an-ges några namn kan jag inte bevisa att sådan sänts till A.T. men be-rörd personal var underrättad om att så skulle ske. För undvikande av att brottsofferinformation inte ges kommer anstalten fort-sättningsvis att kontakta åklagare i fall där domar är otydligt skrivna och därför svåra att tolka. Det som skett har enligt undertecknads uppfattning bland annat sin grund i en otydligt skriven dom. har kommenterat remissvaret och därvid uppgett bl.a. att domen överhuvudtaget inte berörde A.T., eftersom beslutet om besöksförbudet meddelades när L.S. redan var intagen i Roxtuna. I 35 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) stadgas att om en inta-gen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om i vilken kriminalvårdsanstalt den intagne befinner sig, den intagnes förflyttning till öppen anstalt, permissioner och vistelser utanför anstalt, frigivning, rymning och utebli-vande efter permission. Begreppet målsägande definieras i 20 kap. 8 § fjärde stycket rättegångs-balken. Där sägs att "målsägande är den, mot vilken brottet är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada". I propositionen Ändringar i krimi-nal-vårdslagstift-ningen, m.m. (1997/98:95) har föreslagits vissa änd-ringar såvitt gäller kriminal-vårdens skyldighet att underrätta målsäganden enligt 35 § KvaL. I propositionen framhålls bl.a. (s. 70) att det för att någon skall omfattas av underrättelseskyldig-heten enligt 35 § KvaL inte bör krävas att målsäganden är part i brottmålet utan räcka med att han eller hon anges som målsägande i antingen domen eller åtalet. Med stöd av lagen (1988:688) om besöksförbud får förbud meddelas för en per-son att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (besöksförbud), om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla, kommer att begå brott mot, för-följa eller på annat sätt trakassera den som förbudet avses skydda. Vid den be-dömningen skall särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har be-gått brott mot den andra personens liv, hälsa, frihet eller frid. I vissa situationer kan även andra typer av brott komma in vid riskbedömningen. Undantagsvis bör även brott riktade mot en tredje person vara en sådan särskild omständighet som bör beaktas. 35 § KvaL reglerar skyldigheten att tillfråga målsäganden om han eller hon vill ha brottsofferinformation. Någon motsvarande skyldighet att tillfråga den som ett beslut om besöksförbud skall skydda finns inte reglerat i författning. Eftersom de brott som L.S. avtjänade straff för enligt uppgift inte hade riktat sig mot A.T., var hon inte att anse som målsägande. - Det är för övrigt inte någon nödvändig förutsättning att den som ett besöksförbud skall skydda rent fak-tiskt har blivit utsatt för ett brott av aktuellt slag och därigenom fått ställning av målsägande. Detta är, som framgår av redo-gör-elsen ovan, dock en omständighet som skall beaktas särskilt vid bedöm-ningen av frågan om besöksförbud skall meddelas. - Anstalten har således inte haft någon författningsstadgad skyldighet att underrätta A.T. om L.S:s permissioner eller frigivning. Enligt min mening kan det emellertid ifråga-sättas om det inte i vissa situationer då en intagen - under anstaltsvistelsen eller tidigare - har meddelats besöksförbud kan finnas ett behov av en underrättelseskyldighet motsvarande den som gäller i förhållande till en eventuell målsägande. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till () för den åtgärd som det kan ge anledning till. Kritik mot personal vid en ha avlägsnat en bild av ett vapen från en brevförsändelse innan denna överlämnades till adressaten, som var intagen i anstalten (Dnr 706-1997) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. I en anmälan mot Kriminalvårdsanstalten har J.P. uppgett att ankommande brev till honom censurerats genom att bilder tagits bort från kuverten. Han har uppgett att detta skett av vårdaren och av enhetschefen . Anmälan har remitterats till Kriminalvårdsanstalten för yttrande. I remissvar har anstalten genom anstaltsinspektören anfört följande. har uppgett att han , efter en princip-diskussion med övrig personal inklusive funktionsansvarige vid avdel-ningen, tagit bort en bild av ett skjutvapen som var påklistrad på utsidan av ett kuvert som tillsänts J.P. Hela personalgruppen ansåg det olämpligt att tillåta honom inneha bilden. Detta med hänsyn till att J.P. vistas på anstaltens motivations- och behandlingsavdelning bl.a. av det skälet att han skall bearbeta sin problematik med avseende på den våldsbrottslighet - grovt rån - som han dömts för. efter det att åt-gärden vidtagits hade och funktionsansvarige ett längre samtal med J.P. Funktionsansvarige förklarade då för honom vilka skäl som låg till grund för att bilden tagits bort från kuvertet. har tillstått att han tagit bort två bilder av pistoler som varit på-klistrade på ett kuvert adresserat till J.P. är intagen på anstaltens motivations- och behandlingsavdelning där det pågår ett påver-kansprogram som syftar till att bearbeta de intagnas kriminella handlingar. är dömd för våldsbrott. anser därför att J.P. inte bör medges ta emot brev där skjutvapen fokuseras på detta sätt. Anstaltsledningen finner att det finns anledning att rikta kritik mot det sätt brevgranskningen handlagts i det aktuella fallet. Man kan ha förståelse för att berörd personal funnit det olämpligt att tillåta J.P. emotta brevkuvert med bilder av skjutvapen påklistrade. Breven öppnades inte och J.P. gavs en motivering till att bilderna tagits bort från kuverten. Åtgärderna tycks ha vidtagits snarare på behandlings- än säkerhetsmässiga grunder, vilket i och för sig tyder på att personalen ser seriöst på sin uppgift att bearbeta de intagnas problematik. Enligt de upparbetade rutiner som finns på anstalten skall i normalfallet brevgranskningen utföras av anstaltens säkerhetsgrupp. För att inte försena postgången då personalen i säkerhets-gruppen av någon anledning är förhindrad att ombesörja granskningen, har anstaltschefen även utfärdat delegation av beslutanderätten beträffande granskning av försändelser till och från intagna till annan personal i befäls-ställning. Sådan beslutanderätt finns delegerad till bl a enhetschefen och den funktionsansvarige som ovan omnämnes, . I det aktuella fallet hade brevgranskning skett av säkerhetsgruppens personal innan personalen på motivationsavdelningen vidtog sina åtgärder. Anstalts-ledningen har efter det inträffade ånyo informerat personalen om anstaltens rutiner, lagar och föreskrifter beträffande granskningen av intagnas post. har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret men har ej hörts av. Bestämmelser om brev och andra försändelser till och från intagna i kriminalvårdsanstalt finns i 25-28 §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Enligt dessa regler får intagens brev och andra försändelser granskas under vissa angivna förutsättningar. Brev eller andra försändelser som granskats får kvarhållas, om det är påkallat av säkerhetsskäl. Den intagne skall i så fall genast underrättas därom. Är det fråga om ankommande försändelser, skall den intagne i den utsträckning det lämpligen kan ske få kännedom om innehållet. I det aktuella fallet hade, enligt vad som framgår av remissvaret, säker-hetsgruppen granskat breven - och uppenbarligen inte funnit skäl att vägra J.P. att ta emot desamma - innan personalen på motivations-avdelningen vidtog sina åtgärder. Mot bakgrund av att granskning sålunda redan hade skett i samband med att breven ankom till anstalten kan det i och för sig diskuteras om de åtgärder som senare vidtogs kan hänföras till brev-granskning i KvaL:s mening. Eftersom frågan inte har någon avgörande betydelse för bedömningen av vad som förevarit, anser jag emellertid inte att det finns skäl för mig att göra några ytterligare uttalanden i den delen. Med anledning av att bilderna har avlägsnats och kvarhållits på grund av att det var fråga om bilder på skjutvapen vill jag erinra om att JO vid åtskilliga tillfällen har uttalat sig i frågan om möjligheten att begränsa de intagnas rätt att inneha handlingar av olika slag (jfr bl.a. JO:s ämbets-berättelse 1986/87 s. 124 f.) Av dessa uttalanden framgår att det i vissa fall kan vara försvarligt att med stöd av 24 § KvaL och 22 § anstalts-före-skrifterna, enligt vilka bestämmelser en intagens innehav av personliga till-hörigheter får begränsas med hänsyn till säkerheten i anstalten, vägra en intagen innehav av vissa handlingar. Det måste dock i varje enskilt fall prövas om en handlings innehåll är sådant att det är motiverat att vägra den intagne att inneha handlingen. Det får således inte förekomma generella för-bud mot vissa handlingar. Personalen på motivations- och behandlingsavdelningen har såvitt framgår av utredningen funnit det olämpligt att låta J.P. föra in försändelser med bilder av skjutvapen till den aktuella avdelningen. Enligt uppgift har därför, på främst behandlingsmässiga grunder, bilderna avlägsnats från kuverten. Något lagstöd härför har emellertid inte förelegat och saken borde självfallet inte ha hanterats på detta sätt. Formella beslut om att vägra J.P. att inneha kuverten med de påklistrade bilderna borde i stället ha fattats. Sådana beslut hade J.P. haft möjlighet att överklaga till . Kritik mot en i samband med granskning av ett brev från en tidigare anställd vid anstalten till en där intagen person (Dnr 745-1997) I ett beslut anförde JO Pennlöv bl.a. följande. I en anmälan till JO mot Kriminalvårdsanstalten har A.B. anfört bl.a. följande. Hon har tillfälligt tjänstgjort på Kriminalvårdsanstalten och var [1996, min anm.] kontaktman för intagne B.K. Denne placerades senare på Kriminalvårdsanstalten , som är en öppen anstalt. en fråga angående en anställd vid Skogomeanstalten. Hon besvarade denna fråga. Hon vet att hon därmed begick ett "etiskt fel" men just vid det aktuella tillfället hade hon ingen tanke på det. Svaret sändes per brev till Smälterydsanstalten. hade dock till följd av sjukdom flyttats till Skogomeanstaltens somatiska avdelning. Hennes brev kom därför att eftersändas dit. Personal på somatiska avdelningen vid Skogomeanstalten fick syn på hennes namn (som hon hade skrivit på kuvertet) och öppnade samt läste brevet utan att den intagne B.K. Något beslut om brevgranskning eller att brevet skulle tas i beslag fanns inte och B.K. fick inte heller ta del av brevet. fick styresmannen en kopia på brevet och dessutom skickades brevet runt på anstalten så att annan personal kunde läsa det. Hon blev senare uppkallad till styresmannen som talade om för henne att hon hade gjort fel men att han också tyckte att saken med det samtalet var utagerad. sade hennes närmaste chef på , , att "det kommer att bli ohållbart här på , så jag tycker du ska överväga att gå tillbaka till ". Personal på Skogomeanstalten tog också kontakt med personal på Härlandaanstalten, som fick veta att hon hade skrivit till en intagen och "svartmålat en personal". Hon var hemma och mådde väldigt dåligt . På Härlandaanstalten hölls sedan ett sammanträde där både hon och var närvarande. Hon fick ett erbjudande om att arbeta på vissa angivna tider [på , min anm.]. Hon har fått hem hotbrev vari hon tillsagts att stanna hemma. - Styresmannen på Skogomeanstalten erbjöd henne att återta brevet vilket hon gjorde. Anmälan har remitterats till Kriminalvårdsanstalten för yttrande. I remissvar har Kriminalvårdsanstalten , anstaltschef , anfört följande. Såvitt jag tolkar A.B:s skrivelser anmäler A.B. kriminalvårds-anstalten i två avsnitt, - dels åtgärder vid brevgranskning och - dels konsekvensen som A.B. fått utstå efter det att innehållet i brevet blivit känt bland personal såväl på som på A.B:s hemma-myndighet kriminalvårdsanstalten . För det första. Anledningen till att ifrågavarande brev granskades grundar sig på bestäm-mel--serna i KVVFS 1995:5 §§ 72-77. De två tjänstemännen, och , upptäckte vid granskningen att brevets avsändare var en vikarierande vårdare vid anstalten vid namn A.B. Denna omständighet föranledde en av tjänstemännen - - med hän-syn till KVVFS 1995:8 § 37 - att kontakta klientansvarig tjänsteman vid kliniken, t f insp. Denna kontaktade mig och tillställde sam-tidigt mig en kopia av brevet. I samband med omhändertagandet av brevet kan konstateras att en rad fel-aktig-heter har begåtts. Dels har inget omhändertagandebeslut fattats varvid berörd intagen ej heller fått kännedom om omhändertagandet. Vidare har det omhändertagna brevet ej förvarats på formellt riktigt sätt, dvs. i den intag-nes personakt eller bland dennes effekter. För det andra. Det är djupt beklagligt att kännedomen om A.B:s skriftväxling med den intagne blivit känd bland övrig personal vid anstalten. Hur denna in-for-ma-tion spridits går ej helt klart att fastställa, men det är inte osannolikt att kopior av brevet har tagits. Att sedan kollegor vid A.B:s hemmamyndighet, anstalten , fått information om det inträffade är minst lika beklagligt. För att förhindra liknande händelser har följande åtgärder vid-tagits. Flertalet av personalen har efter genomgången och godkänd utbildning er-hållit skriftliga delegationer, bl a innehållande beslut om brevgranskning. För att säkerställa den formella hanteringen har två befattningshavare ett övergripande ansvar för postöppningen och i förekommande fall informa-tionsskyldighet till överordnad tjänsteman för eventuella beslags-beslut. Av-slutningsvis kan nämnas att vid mitt samtal med A.B. fram-kom ett önskemål från A.B:s sida att få brevet återkallat och förstört vilket också skedde . I det läget var ärendet avslutat för min del. Anstalten har härefter i en förnyad remiss anmodats att yttra sig särskilt angående grunden för att brevet granskades (mot bakgrund av regleringen i 26-27 §§ KvaL) samt varför brevet kvarhölls, hur det förvarades och på vilken rättslig grund det sedan förstördes. Anstalten har i den förnyade remissen också anmodats att om möjligt lämna ytterligare uppgifter angående den omständigheten att brevet kopierades och spreds samt om orsaken till att innehållet i brevet nådde Härlandaanstalten. Anstalten har i förnyat yttrande anfört följande. Begärda kompletteringar, som jag tolkar det, skall avse att klarlägga följande förhållanden 1. orsaken till att adressaten (den intagne) inte informerades om brevet och vid-tagna åtgärder 2. varför brevet kvarhölls 3. hur brevet förvarades 4. rättslig grund för destruktionen 5. kopieringen av brevet samt 6. varför innehållet nådde Härlandaanstalten Vad först gäller att adressaten inte informerades om försändelsen konstaterar jag, efter hörande av berörd personal, följande. Brevet anlände under efter-mid-da-gen . Vårdarna P Engelin och M öpp-nade brevet då man misstänkte att det kunde innehålla något otillåtet. Miss-tankarna grundades på brevets utseende; dubbelvikt och relativt tjockt. Samt-lig personal hade i sina instruktioner uppgift om att öppna samtliga brev där misstanke om att dessa exv kunde innehålla något otillåtet. Krimi-nalvårdens (KVVFS 1995:5) ger möjlighet att öppna försändelser även utan närvaro av den intagne. Vad sedan gäller orsaken till kvarhållandet och kopieringen har jag inhämtat följande. När brevet granskats, det vill säga undersökts betr eventuella otillåtna föremål m m, upptäcker Engelin att avsändaren var en på anstalten vika-rie-rande vårdare - tillika anmälaren B. Brevet genomlästes då. Orsa-ken till detta var att man ansåg sig skyldig att till anstaltens ledning anmäla misstankar om eventuella "beroendeförhållanden" mellan intagen och per-sonal. Ingen anteckning i behandlingsjournalen gjordes, vare sig om gransk-ningen eller kvarhållandet. Orsaken uppges vara att man ville avvakta be-sked om vad som skulle journalföras. Engelin kopierade brevet och överläm-nade kopian till enhetschefen . Originalet lade Engelin i en korg som är placerad på ett skrivbord i vaktlokalen. Engelin förklarar detta med att han ville avvakta besked om vad som skulle ske med original-handlingen. Stam kontaktade mig och jag begärde då få kopian. Vad sedan gäller den rättsliga grunden för destruktionsbeslutet får jag med-dela följande. Så snart jag erhållit kopia av brevet av Stam bestämde jag om ett sammanträffande med B. och hennes närmaste chef vilket på grund av B:s tjänstgöringsförhållanden kunde ske först (tidi-gare angivet datum felaktigt). Vid detta sammanträffande klargjorde jag för B. det olämpliga i att korrespondera med en intagen och i brevet lämna in-for-ma-tion om annan personal på anstalten. B. uppgav då att hon vid ett fler-tal tillfällen privat erhållit brev av den intagne men att hon tidigare valt att inte svara på dem. Det nu aktuella brevet var det första som hon sänt. B. var införstådd med det olämpliga i hennes agerande och upplevde sin situation som "hopplös". B. framförde önskemål om att få återkalla brevet för att själv förstöra detsamma. Med tanke på den besvärliga situation B. befunnit sig i (den intagne skrivit brev till henne) - samt till det faktum att det i brevet fanns information om annan per-sonal som jag av säkerhetsskäl bedömde att den intagne inte skulle få kännedom om, biföll jag hennes begäran. Vad slutligen gäller varför innehållet i brevet nådde Härlandaanstalten konstaterar jag följande. Det har av utredningen i ärendet framkommit att starka skäl talar för att åtminstone ytterligare en kopia tagits av brevet. Det har inte gått att klarlägga vem som gjort detta. Det är dock klarlagt att någon på anstalten via telefax översänt brevet till Härlandaanstalten. Vem eller vilka som kan tänkas ha utfört detta har inte gått att klarlägga - utred-ning om detta pågår. Jag gör följande bedömning. aktuellt ärende visar på att det råder brister i anstaltens gransknings-rutiner. Anstaltens rutiner har varit felaktiga och bristfälliga. Det har inte av perso-nalens instruktioner framgått vilka formföreskrifter som skall iakttas vid brevgranskning. Sålunda har inte framgått att öppnande i den intagnes från-varo skall betraktas som ett avsteg från huvudregeln - nämligen att den in-tagne tvärtom bör närvara. Av samma skäl - bristande instruktion - har den intag-ne inte informerats om att brevet granskats eller överhuvudtaget om dess existens. Detta står i direkt strid mot bestämmelserna i 27 § KvaL och 73, 74 och 76 §§ . Anstalten har inte heller tillämpat reglerna om att skriftligen meddela kvar-håll-ningsbeslut, ej heller att delge den intagne sådant beslut. Som jag framhöll i remissvaret har anstalten vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med bristerna. Utöver de angivna åtgärderna kommer anstalten att utarbeta en särskild handling där beslut om omhänderta-gande/kvarhållan-de m m meddelas med "delgivningsutrymme" iaktta stor försiktighet med på vilket sätt kvarhållna försändelser förvaras. Enligt Arbetsordning (KVVFS 1995:2) är anställda skyl-diga att till myndighetens ledning anmäla bl a om man misstänker att någon i personalen har ett personligt förhållande som inte är förenligt med anställ-ningen (37 §). Engelins och genomläsning kan därigenom ges en viss förklaring. Det är dock min uppfattning att den skyldighet Arbetsord-ningen ålägger personal i detta avseende aldrig kan ges en så extensiv tolk-ning att t ex brev enbart av den grunden genomläses. Mitt beslut om att bifalla B:s. önskan om att återkalla brevet skall ses mot bakgrunden att jag ansåg att B. måste anses ha "förfoganderätt" till brevet så länge detta inte nått adressaten. Har hon denna förfoganderätt följer också att hon då kan göra vad hon önskar med brevet - inklusive förstöra det-sam-ma. Jag kände mig då säker på att denna tolkning var korrekt. Det vore önskvärt med ett klarläggande om rättsläget i detta avseende. har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret men har ej hörts av. Enligt artikel 8 första punkten , vilken numera gäller som svensk lag (1994:1219), har envar rätt till skydd för bl.a. sin korrespondens. I artikelns andra punkt medges dock undantag från skyddet för vad som är stadgat i lag i vissa angivna syften, bl.a. förebyggandet av oordning eller brott. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig för-sän-delse. Skyddet kan emellertid under vissa förutsättningar begränsas genom lag, se 2 kap. 12 § RF.