frsrdg · GM04RFK3 · 1999-01-01 00:00:00 — Utredningen ansåg att nämndens uppgift var grannlaga och svår och att dess ledamöter borde åtnjuta allmänt förtroende. Ledamöterna borde samman-taget ha bred erfarenhet och kunskap om såväl den offentliga som den privata sektorn. Djupgående erfarenhet av lönerörelserna var därvid av värde. En avvägning mellan önskemålen om bred kompetens inom nämnden och funktionsdugligheten ledde utredningen till att föreslå att nämnden skulle bestå av sju ledamöter. Mandatperioden föreslogs ha samma längd som riksdagsledamöternas men vara en annan än för dessa. Valperioden borde bestämmas till tiden året före det år då ordinarie val till förrättas till utgången av juni månad tredje året därefter. Utredningen föreslog att nämnden, utöver arvode, skulle bestämma om avgångsersättning och pensionsförmåner till statsråden. Utredningen föreslog att nämndens beslut skulle meddelas genom föreskrifter. Regeringen skulle enligt förslaget få besluta om övriga avlöningsförmåner, som kostnads-ersättningar. Regeringen skulle i sådana frågor kunna inhämta synpunkter från . Regeringen överlämnade i en skrivelse Statsrådslöneutred-ningens betänkande till för de åtgärder som fann lämpliga (skr. 1992/93:240). Enligt skrivelsen bedömde regeringen att den av utredningen föreslagna ordningen för fastställandet av arvoden m.m. till statsråden framstod som den mest ändamålsenliga. förordade i en skrivelse till konstitu-tionsutskottet att det infördes en ny ordning för bestäm-mande av riksdagsledamöternas arvoden. Förslaget innebar att arvodena skulle bestämmas av en nämnd som skulle börja verka . Nämnden skulle bestå av tre av förvaltningsstyrelsen utsedda utomstående personer. Dessa skulle utses för av . Styrelsen förordade också att den gällande ordningen för talmannens arvode, d.v.s. att talmannen hade samma arvode som statsministern, borde bibehållas. Förvaltningskontoret redovisade i skrivelsen bl.a. följande motiv för sitt förslag. Arvodet bör ligga på en nivå som möjliggör att personer inom olika samhällssektorer kan åta sig uppdraget som riksdagsledamot. Riksdags-ledamoten skall vidare inte behöva vara beroende av sidoinkomster med hänsyn till vikten av att ledamöterna har en oberoende ställning. skall ledamöterna självfallet arvoderas på ett sätt som framstår som rimligt i förhållande till andra grupper i samhället och vinner accept i samhället. Det kan konstateras att ersättningslagens regel att ledamöternas arvoden skall motsvara vissa domargruppers löner inte har kunnat tillämpas på det sätt som var tänkt. En ordning som innebär att en nämnd med utomstående personer bestämmer nivån på ledamöternas arvoden kan därför vara värd att pröva. Nämnden bör arbeta fortlöpande och följa löneutvecklingen i samhället. Nämndens beslut rapporteras direkt till förvaltnings-kontor som svarar för att de nya arvodena betalas ut. förordade att det fr.o.m. skulle inrättas två nämnder för bestämmande av arvodena till statsråd respektive riksdagsledamöter i huvudsak i överensstämmelse med regeringens respektive förvaltningskontorets skrivelser (1993/94:KU11). Utskottet ansåg emellertid att ställningstagande inte skulle ske i form av föreskrifter utan i form av förvaltningsbeslut. Enligt utskottet saknade utredningens förslag i det avseendet stöd i regerings-formen. Utskottet ansåg att nämnden även skulle fatta beslut om avgångsersättning till statsråd. När det gällde pensionsförmånerna fann utskottet inte skäl att frångå den gällande ordningen med föreskrifter i förordning. När det gällde sjukavdrag, sjukvårdsförmåner, traktamente och vissa andra ersättningar till statsråd fann utskottet heller inte skäl att frångå den gällande ordningen med föreskrifter i lag. Utskottet fann slutligen att skulle bestå av tre ledamöter som skulle väljas var för sig av efter varje ordinarie val till för tiden intill dess nytt val till nämnden har ägt rum. följde utskottet (rskr. 1993/94:62). Beslutet föranledde ändring-ar i riksdagsordningen, ersättningslagen och lagen om arvoden för statsråden m.m. Ändringen i ersättningslagen innebar att i 3 § infördes en bestämmelse om att ledamotsarvode betalas med belopp för månad som fastställer samt att talmannen skall erhålla ett arvode som motsvarar arvodet till statsministern. Härutöver infördes två lagar (SFS 1993:1426 respektive 1993:1427) med instruktioner för de aktuella nämn-derna. ersättningslag och utvecklingen därefter Ny lag om ekonomiska villkor trädde den nu gällande lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter i kraft (1993/94:KU43, rskr. Förslaget om ny ersättningslag hade utarbetats av förvaltnings-kontor (1993/94:RFK4). Förvaltningskontoret framhöll att den tidigare ersätt--ningslagen varit i kraft och att det inte skett några ändringar i bestämmelserna om pensioner och inkomstgaranti. Arbetsmarknadens pensions- och trygghetssystem hade delvis ändrats och förvaltningskontoret ansåg det vara motiverat med en översyn av bestämmel-serna om pensioner och inkomstgaranti. Bestämmelserna om arvode, trakta-men-te, kostnadsersättning, reseförmåner, grupplivförsäkring och sjukvårds-förmåner fördes över till den nya lagen utan sakliga ändringar. För ledamotsarvodets del innebar det att bestämmelsen om att arvodet betalas med belopp som fastställer fördes över till 3 kap. 1 § i den nya lagen. De nya reglerna innebar att riksdagsledamöternas egenpension, dvs. ålders-pension och sjukpension samt efterlevandepension bestämdes i närmare anslutning till vad som gällde för statstjänstemän i motsvarande lönenivå enligt pensionsavtalet, PA 91. För inkomstgarantins del innebar de nya reglerna bl.a. vissa begränsningar av ersättningens storlek och garantins längd samt vissa ändringar vad gällde rätten till inkomstgaranti vid tjänstledighet och annan frånvaro. Ett system med egenlivränta infördes för ledamöter som hade sammanhängande tid i och som inte var berättigade till ålders-pension. Underlaget för egenpension, egenlivränta och efterlevandepension liksom underlaget för inkomstgaranti vidgades till att även omfatta vissa riksdagsarvoden utöver ledamotsarvodet. De nya reglerna innebar slutligen att pensioner och inkomstgaranti anknöts till basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring i stället för det gällande ledamotsarvodet. Ändringar i ersättningslagen med anledning av förlängning antog ändringar i regeringsformen som innebar att ordinarie val till skall hållas i stället för . beslöt också om ändringar i riksdagsordningen så att pågår till dess nästa börjar och inte som tidigare till dess sommaruppehållet börjar. Ändringarna trädde i kraft . Följdlagstiftning på grund av de nämnda lagändringarna i vissa riksdags-interna författningar, bl.a. ersättningslagen och arvodeslagen, borde enligt (1994/95:KU21) övervägas inom förvaltningsstyrelsen. Förvaltningsstyrelsen tillsatte en parlamentarisk bered-nings-grupp för behandlingen av de nämnda frågorna. Gruppen avsåg att lägga fram förslag om lagändringar med giltighet fr.o.m. . Vissa lagändringar erfordrades dock redan inför sommaruppehållet 1995, och förvaltningsstyrelsen vände sig till (förs. 1994/95:RFK2) med ändringsförslag bl.a. i ersättningslagen och arvodes-lagen som sedermera antogs av (1994/95:KU42, rskr. Ändringarna trädde i kraft och innebar beträffande ersätt-ningslagen bl.a. följande. Ersättningslagens regler i 1 kap. 3 § om riksdagsår byggde tidigare på begreppet lagtima riksdag och har betydelse för rätten till pension och livränta. Ett riksdagsår definierades som tiden från inledningen av ett lagtima till inledningen av nästa lagtima . Genom lagändringen togs ordet lagtima bort i samband med så att riksdagsåret i fortsättningen skulle motsvaras av . Det materiella innehållet ändrades inte. Ersättningslagens bestämmelser om tilläggsarvode ändrades så att presidium erhöll samma tilläggsarvode som utskottsordförande och vice ordförande i utskott. Som konsekvens av ändringen att pågår ändrades ersättningslagens traktamentsbestämmelser så att traktamente skulle utgå med undantag för tiden mellan det sista kammar-sammanträdet och det första och för tiden mellan det sista sammanträdet och det första under det följande . Traktamente skulle dock utgå även om ledamoten deltar i sammanträde eller annan förrättning för . Någon materiell förändring innebar inte detta. Arvodeslagens bestämmelser om rätt för ledamöter och suppleanter i att erhålla sammanträdesarvode för dag under tid då inte pågick omformulerades så att arvodet skall utbetalas för sammanträde under tid då traktamente enligt ersättningslagen inte utgår. Arvodeslagens bestämmelser om rätt till reseersättning utvidgades till att också gälla resor för fullgörande av uppdrag för Stiftelsen . Vidare intogs i arvodeslagen en hänvisning till ersättnings-lagens bestämmelse om att samordning skall ske av traktamenten. Slutligen ersattes, till följd av ändrade avtalsförhållanden, en hänvisning i arvodes-lagen till allmänt reseavtal för statens tjänstemän med en hänvisning till kollektivavtalsbestämmelser för arbetstagare vid den inre riksdagsförvalt-ningen. Ändrade ersättningar i arvodeslagen och ändrat tilläggsarvode antog från ett förslag från för-valtningsstyrelse om ändring av arvodena för uppdrag inom , dess myndigheter och organ samt tilläggsarvode för uppdrag som vice talman, ordförande och vice ordförande i utskott (förs. 1995/96:RFK3, KU14, rskr. beslut innebar att de månatliga tilläggsarvodena höjdes genom-gående. Förslaget från förvaltningsstyrelsen, som beretts av en parlamentariskt sammansatt beredningsgrupp inom , motiverades med att uppdragen i allmänhet medförde betydande merarbete för riksdagsledamöterna och att arvodena legat stilla . Den allmänna prisnivån hade stigit . Förutom höjningarna av de månatliga tilläggsarvodena innebar föränd-ringen bl.a. följande. Riksbanksfullmäktiges ordförande erhöll utöver månadsarvode ett sammanträdesarvode. Bestämmelserna om ersättning för uppdrag inom överfördes från ersättningslagen till arvodeslagen.Vidare fick ledamot i , som inte var ordförande eller vice ordförande, och suppleant i nämnden ett sammanträdesarvode. Dagarvodena till ledamöterna i ersattes av månads-arvode och sammanträdesarvode för ordförande och vice ordförande samt av sammanträdesarvode för ledamot och suppleant. Suppleant i förvaltningsstyrelse och i revisorer som företräder ett parti som inte har ordinarie ledamotsplats fick samma arvode som en ledamot. Tilläggsarvodena i ersättningslagen till vice talman höjdes från till av ledamotsarvodet. För ordförande och vice ordförande i utskott och i skedde en höjning från till respektive till av ledamotsarvodet. Förslaget innebar en utjämning av nivån dels mellan ordförande och vice ordförande i utskott, dels mellan talman och vice talman. Förvaltningskontoret motiverade höjningarna av tilläggsarvodet med att arvodet legat på en för låg nivå i förhållande till arbetsbördan, som för de berörda uppdragen hade ökat väsentligt . (1995/96:KU14) anförde vid behandlingen av frågan att det vore önskvärt att en översyn skedde av riksdagsledamöternas ersättningar med kortare intervall än vad som dittills varit fallet. Till utskottets betänkande hade fogats en reservation (v, mp) enligt vilken förslaget om höjning av tilläggsarvodena borde avslås i avvaktan på en utredning av riksdagsledamöternas ersättningar. Reservanterna ansåg att uppdrag inom var att betrakta som hedersuppdrag som normalt ingick i en riksdagsledamots normala arbete. Målsättningen borde därför vara att de särskilda arvodena helt skulle tas bort. Utredningen borde vidare undersöka möjligheterna att förbättra assistent- och utredningsstödet till ledamöter. Nya bestämmelser om traktaments- och reseersättning samt kostnadsersätt-ning m.m. beslutade om nya bestämmelser för traktaments- och rese-ersättning från . Ändringen innebar en ny utformning av reglerna för ersättning till ledamöterna för rese- och logi-kostnader, ökade levnadsomkostnader samt för övriga kostnader. Ändringarna beräknades medföra minskade kostnader för traktamenten, viss ökning av kostnaden för reseersättning och kostnaden för teknisk utrustning. Mot bakgrund av samtliga förslag till ändringar av ledamöternas ekonomiska villkor sänktes kostnadsersättningen från 16 2/av basbeloppet till av basbeloppet. De nya reglerna syftade till att anknyta till vad som gällde i samhället i övrigt. Det innebar bl.a. att traktamente skulle utgå endast för de faktiska resor ledamöterna gjorde för att fullgöra riksdagsarbetet och att skulle svara för samtliga kostnader som uppkommer med anledning av tjänsteresorna. Traktamentet skulle i enlighet med kommunalskattelagens bestämmelser även i fortsättningen vara skattepliktigt. Traktamentet skulle utgå för ledamöternas enskilda arbete i även under de delar av då inte var samlad. Eftersom svarar för merparten av resekostnaderna för för-rättningar utanför den egna valkretsen och utanför som görs med anledning av riksdagsuppdraget skulle inte bara resekostnader utan även logikostnader och ökade levnadsomkostnader ersättas vid denna typ av förrättningar. Traktamentsrätten skulle gälla även för ledamöter som var bosatta i , förutsatt att förrättningsorten var belägen mer än från bostaden och att resan hade samband med uppdraget som riksdags-ledamot. Ledamöterna skulle också ha rätt till ersättning för ökade levnadskostnader vid endagsförrättningar varför en ny ersättning infördes benämnd för-rättningstillägg som utbetalas vid förrättningar som pågår längre än . Traktamentsbeloppet relaterades enligt de nya bestämmelserna till vad som gäller för anställda och förenklas så att ett genomsnittsbelopp fastställs för samtliga dagar vid flerdygnsförrättningar, oavsett hur länge förrättningen pågår. Beloppet grundas på ett genomsnitt av den sammanlagda ersättning som betalas till de anställda i , dvs. summan av traktamente och förrättningstillägg. Vid endagsförrättning betalas ett genom-snittsbelopp oberoende av förrättningens längd förutsatt att förrättningen pågår . Dagersättningen vid flerdygnsförrättning är 1/120 och vid endagsförrättning 1/275 av basbeloppet. Ersättning för logikostnader, benämnd nattraktamente, skulle enligt de nya reglerna ges motsvarande de faktiska kostnaderna upp till ett tak som i princip svarar mot den högsta månadshyran för bostäder, avrundat till . Ersättning förutsätter uppvisande av kontrakt eller hyresavi i de fall ledamoten hyr privat. De nya reglerna om resekostnadsersättning innebar följande. Inrikes resor under ledamotsuppdraget behandlas på samma sätt som tjänsteresor för tjänstemän i , och ersättningen utges enligt de regler som gäller för tjänstemännen. Det innebär att betalar tjänsteresor med hänsyn till det faktiska färdsättet och den färdväg som föranleds av förrättningen. Färdmedel kan vara egen bil, hyrbil, taxi eller allmänna kommunikationer. Vid flerdygnsförrättning utanför bostaden betalar logikostnaden. Beslut om resa och färdmedel görs alltså av ledamoten själv med beaktande av tids- och kostnadsaspekter. De nya reglerna innebar att utan avdrag på kostnadsersättningen tillhandahåller den tekniska utrustning, däribland datorutrustning, telefax, telefon, mobiltelefon och personsökare, som krävs för att ledamöterna skall kunna utföra sitt uppdrag på ett effektivt sätt. svarar även för huvuddelen av de kostnader som har samband med användningen av utrustningen. beslutade slutligen om en ny övergångsbestämmelse till ersättningslagen. Möjligheterna till dispens vid beräkning av ålderspension vidgades också (förs. 1995/96:RFK4, KU26, rskr.187). Ekonomiska villkor för företrädare i beslutade om nya bestämmelser fr.o.m. som innebar att företrädare i i princip gavs samma ekonomiska villkor som ledamöter (förs. 1995/96:RFK5, KU27, rskr. Regleringen skedde genom en ny lag (1996:304) om ekonomiska villkor för företrädare i som ersatte en äldre lag i ämnet (SFS 1995:564). Ersättning skall enligt de nya bestämmelserna utgå i form av arvode, pensioner och inkomstgaranti motsvarande vad ledamöter får. Samordning sker i den mån sådan ersättning lämnas även av Europa-parlamentet. Företrädarna omfattas av tjänstegrupplivförsäkring och arbetsskadeför-säkring i samma omfattning som riksdagsledamöter. Samordning sker med försäkring mot olycksfall och livförsäkring. Resekostnadsersättning, traktamente och viss annan kostnadsersättning utges inte av utan betalas av . De pensioner betalar ut till Europaparlamentariker samordnas med statlig tjänstepension i samma utsträckning som sådan samordning görs med riksdagspensioner. En översyn av riksdagsledamöternas arvoden m.m. behandlade, som framgått av det inledande kapitlet, två motioner rörande riksdagsledamöternas arvoden. I den ena motionen (m) begärdes att arvodena skulle ses över. Enligt motionen kunde det gällande systemet med arvodesnämnd uppfattas som godtyckligt varför det var önskvärt med en återgång till ett bundet system med koppling till löneutvecklingen i samhället i övrigt. Riksdagsmannaarvodet kunde t.ex. knytas till någon eller några yrkesgrupper inom den privata eller offentliga sektorn. I den andra motionen (v) anfördes att riksdagsmännens arvoden inte skulle öka mer än genomsnittet för de statsanställda. I sitt av godkända betänkande 1997/98:KU6 anförde konstitu-tionsutskottet följande. Den gällande ordningen för fastställande av riksdagsledamöternas arvoden har funnits och arvodena har i praktiken inte varit knutna till någon viss jämförelsegrupp . gällde under att arvodena var knutna till lönerna för en viss grupp statstjänstemän. Enligt utskottet har den nya ordningen nu gällt så länge att det är möjligt att utvärdera den i jämförelse med den tidigare gällande knytningen till en viss grupp löntagare och dessutom med utvecklingen av statsrådens arvoden. Utskottet förordar att en översyn av ordningen för fastställande av riksdagsledamöternas arvoden genomförs och att förvaltningskontoret återkommer till med en redovisning av resultatet av översynen och de förslag som översynen kan föranleda. beslutade vidare fr.o.m. om vissa ändringar i ersättningslagen och i bestämmelserna rörande ersättning till Europaparlamentariker (förs. 1996/97:RFK2, KU6, rskr. De nya bestämmelserna av-såg den särskilda pensionen för talmannen, reduceringen av ledamotsarvodet vid viss ledighet, kostnadsersättningen samt beräkningsreglerna för ålders-pension m.m. för ledamöter och företrädare i . Riksdagsledamöternas arvode, traktamente och kostnadsersättning 1866-1998 i sammandrag Riksdagsarvodet utgick till ledamöterna av andra kammaren i form av ett fast arvode för lagtima riksdag. Arvodet var beräknat efter en lång riksdag och uppgick till . Särskilda regler gällde för arvodets beräkning vid urtima riksdag. I samband med rösträttsreform infördes arvode också till ledamöter av första kammaren. Arvode utgick i form av arvode per dag (dagtrakta-mente) som sammanlagt inte fick överstiga ett högsta angivet belopp per riksdag. Detta belopp var högre för en ledamot som var bosatt utanför . Arvodet var fram också skattefritt för "icke stock-holmare". tillämpades ett fast arvode per riksdag eller månad som var högre för den som var bosatt utanför . Arvodet var till två tredjedelar skattefritt för "icke stockholmare" medan hela arvodet var skattepliktigt för "stockholmare". var en tredjedel av arvodet skattefritt för "stockholmare". blev arvodet lika och skattepliktigt för alla ledamöter. infördes en skattefri kostnadsersättning som var högre för den som inte var bosatt på riksdagsorten. Arvodet höjdes kraftigt som kostnadsersättningen slopades och traktamente infördes för den som inte var bosatt i . Trakta-mentet var skattefritt . En kostnadsersättning infördes på nytt . Ersättningen var skatte-pliktig och utgick med samma belopp för alla ledamöter t.o.m. . differentierades kostnadsersättningen så att högre ersättning betalades till ledamöter som inte uppbar traktamente, dvs. till "stock-holmare". ändrades reglerna igen och utgår dels ett skattepliktigt traktamente för ledamöter som uppfyller kraven för avdrag för ökade levnads-kostnader enligt kommunalskattelagen, dels en skattepliktig kost-nads-ersättning som är lika föra alla ledamöter. överfördes alla materiella ersättningsregler för riksdagsleda-möterna från riksdagsordningen till en ersättningsstadga. Stadgan ersattes av en ny stadga som i sin tur ersattes av ersättningslagar 1988 och 1994. uttalade att förändringar i den allmänna lönenivån borde få återverkningar även på riksdagsarvodet och att jämförelse borde göras med statstjänstemän i motsvarande inkomstläge. Arvodet och traktamentet konstruerades så att ett visst grund-belopp angavs i ersättningsstadgan som kanslideputerade jämte talmännen, efter förvaltningsstyrelse, hade rätt att besluta om sådana tillägg och avdrag som motsvarade förändringar i löner och traktamenten för statstjänstemän. Befogenheten att utan stadgeändring besluta om arvodesförändringar ansågs ursprungligen omfatta bara generella lönetillägg men inte löneplans- och lönegradsrevisioner och andra ändringar som inte var av generell natur. ansågs förvaltningsstyrelsens befogenhet även omfatta sådana nu nämnda förändringar i statstjänstemannalönerna. ställde sig bakom uppfattningen att arvodet mer direkt skulle knytas till lönen för vissa statliga tjänstemän. Till en början ansågs riksdagsuppdraget inte vara en helårssyssla varför arvodet beräknades till 2/3 och till 10/12 av lönen för vissa statliga tjänstemän. betraktades riksdagsuppdraget som en helårssyssla, och fr.o.m. utgick riksdagsarvode med belopp motsvarande den genomsnittliga lönen för tjänster som byråchefer vid statliga myndigheter och domare med befattningar som rådmän, hovrättsråd och kammarrättsråd. beslöts att tjänster som byråchefer inte längre skulle ingå i jäm-förelsegruppen. samordnades statsrådens arvoden och riksdags-leda-möter-nas arvode. Arvodet till statsråden skulle utgöra av det arvode som betalades till ledamöter. I samband med att inrättades upphörde ordningen med att riksdagsarvodet var direkt kopplat till löneutvecklingen för en jämförelsegrupp. Genom att statsrådens arvoden skulle bestämmas av den från samma tidpunkt inrättade upphörde också kopplingen mellan statsrådens och riksdags-ledamöternas arvoden. Utvecklingen av arvode, traktamente och kostnadsersättning beskrivs i följande tabell. År Arvode Traktamente Kostnadsersättning där annat ej anges "Stockholmare"Stockholmare1866- /lagtima riksdag till ledamot av andra kammaren. (även till ledamot av första kammaren.) /dag högst /riksdag /dag högst /riksdag 1921- /dag högst /riksdag /dag högst /riksdag 1933- /riksdag /riksdag 1941- /mån /mån 1949- 1954-1956 9 000 kr /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /mån /dygn /mån /dygn /mån /dygn /mån /dygn /mån /dygn /mån /dygn /mån /dygn /mån /dygn /mån Källa: SFS, riksdagstrycket, RFK och . I detta kapitel ges en beskrivning av de förmåner som lämnas till ledamöter enligt gällande bestämmelser. Grunden är de ersättningar som betalas enligt lag (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) och lag (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (arvodeslagen) samt de tillämpningsföreskrifter som meddelats av . Ersättningslagen trädde i kraft och omfattar också en övergångsreglering som fångar upp ledamöter som är berättigade till förmåner enligt äldre bestämmelser. Dessa övergångsregler kommer inte att beröras här. Talmannens ekonomiska villkor regleras särskilt i ersättningslagen och berörs i det följande bara vad gäller arvodet. Kapitlet innehåller en ekonomisk redovisning som syftar till att ge en uppfattning om vilka bruttobelopp som betalar ut till ledamöterna i form av arvoden och andra ersättningar. I ett avslutande avsnitt lämnas en redogörelse för partistödet. Ledamotsarvode betalas med det belopp fastställt. Arvodet utgår från med . Nämnden är en myndighet under . Verksamheten regleras i nämndens instruktion (SFS 1993:1426).