frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Av remissvaret i ärendet framgår att polismyndigheten låtit den första arbetsdagen efter påskhelgen förflyta utan att göra en underställning i ärendet. har i sitt remissvar angett att en underställning borde ha skett . Jag delar denna bedömning. Polisens fotografering i N.N:s bostad m.m. Det finns flera regler som innebär ett skydd för den enskildes hem och integritet. Av 2 kap. 6 och 12 §§ regeringsformen följer att det allmänna inte utan lagstöd får företaga husrannsakan eller liknande åtgärd. Skydd för den enskildes privatliv och sitt hem föreskrivs även i artikel 8:1 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna (Europakonvetionen), vilken gäller som lag i . Även enligt konventionen kan undantag i skyddet stadgas i lag. Det fordras således ett lagstöd för att det allmänna mot en enskilds vilja skall kunna bereda sig tillträde till dennes hem. Ett exempel på en sådan bestämmelse är 21 § polislagen som medger att en polisman får bereda sig tillträde till ett hus, rum eller annat ställe, om det finns anledning anta att någon där har avlidit eller är medvetslös eller annars är oförmögen att tillkalla hjälp. Ett annat exempel är de i 28 kap. 1 § intagna bestämmelserna om husrannsakan för utrönande av omständighet som kan ha betydelse för utredning av brott. I samband med en sådan husrannsakan torde polisen i vissa fall ha möjlighet att ta fotografier. Någon författning som reglerar fotografering från polisens sida i ett LVM-ärende finns inte. Polismännens agerande att fotografera hos N.N. har inte utgjort ett led i en förundersökning för utredande av brott utan har skett i ett LVM-ärende. Det har med andra ord varit fråga om en åtgärd som har grundats enbart på den sociala lagstiftningen. Vid alla åtgärder enligt den lagstiftningen har en myndighet att respektera principen om den enskildes självbestämmande och integritet. Polismännen vistades i lägenheten på grund av N.N:s samtycke. Polismännen har därför inte kunnat vidta några undersökningsåtgärder i lägenheten mot hennes vilja. Det är måhända tveksamt om N.N. uttryckligen motsatte sig att polismännen tog fotografier i lägenheten. De har dock uppenbarligen inte frågat efter hennes ståndpunkt och därför inte heller haft hennes medgivande till fotograferingen. Enligt min uppfattning är skälet till att fotografering skedde inte helt klart. har i sitt remissvar angett att syftet med åtgärden närmast synes ha varit att säkerställa ett underlag för prövning av eventuell tvångsvård enligt LVM. Av förhöret med en av polismännen framgår dock att anledningen att fotografera varit vidsträcktare och att de bl.a. avsett att visa polismyndigheten vilken misär N.N. levde i och vilka behov av sanering av N.N:s lägenhet som förelåg. Det hela ger vid handen att polismännen agerat inte enbart med utgångspunkt i LVM, vilket gör fotograferingen än mer tveksam. Förhållandena i den enskildes bostad kan i vissa fall ha betydelse för bedömningen av behovet av vård enligt LVM och särskilt för bedömningen av den s.k. sociala indikationen (4 § första stycket 2 p. LVM). De iakttagelser som en myndighet gör får dock dokumenteras på annat sätt än genom tagande av fotografier utan eller till och med mot den enskildes vilja. Från sida har i remissvaret hävdats att det ur integritetssynpunkt inte skulle vara någon större skillnad mellan att fotografera i en lägenhet och att återge förhållandena i lägenheten skriftligt eller muntligt. Jag delar inte den bedömningen. Risken för att irrelevant material kommer med vid en fotodokumentering är avsevärt större. Enligt min mening var det mycket tveksamt om förhållandena i N.N:s bostad hade någon betydelse för bedömningen av hennes behov av tvångsvård. Om så ändå skulle vara fallet kan det inte accepteras att polismännen utan N.N:s uttryckliga medgivande tog fotografier av tillståndet i lägenheten. Här har N.N:s rätt till integritet trätts för när. Enligt min uppfattning finns det inte något bärande skäl för att man i ärenden angående tillämpning av 13 § LVM skall frångå principen om respekten för den enskildes integritet. Jag ser därför inte något skäl för att överväga en sådan lagändring som har aktualiserat i sitt remissyttrande. Av utredningen framgår att den ifrågavarande filmrullen förkommit. kan inte undgå kritik för sina brister i hanteringen av denna. Jag har stor förståelse för att N.N. upplever detta som mycket besvärande. Sedan länsrätten undanröjt en socialnämnds beslut att avslå en biståndsansökan och återförvisat målet till socialnämnden, har nämnden - trots att sökanden inte längre bodde i kommunen - varit skyldig att fatta nytt beslut angående hennes rätt till bistånd (Dnr 3634-1997) avslog i kommun en ansökan från E.N. om bistånd i form av hyresgaranti. överklagade nämndens beslut till Länsrätten i . undanröjde länsrätten beslutet och återförvisade målet till Jär-fälla kommun för förnyad handläggning. Som skäl anförde länsrätten följande. har hos socialnämnden, såsom hennes talan får förstås, ansökt om bistånd i form av bostad och vidare bistånd till hyran av denna bostad. I kravet på skälig levnadsnivå ingår rätten till en bostad av viss minimistandard. Såvitt framgår har socialnämnden inte prövat huruvida E.N. har behov av bistånd i form av bostad och hyra för att hon skall tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Med hänsyn härtill - - - skall målet - - - återförvisas till socialnämnden i kommun för erforderlig prövning. Biståndsbehovet i vad avser bostad har uppkommit när E.N. var bosatt i kommun. Hon har också i denna kommun begärt bistånd i detta hänseende. Den omständigheten att hon i avvaktan på bostadsfrågans lösning nödgats vistas i annan kommun medför därför inte annan bedömning. I en anmälan till JO klagade . på i kommun. Hon var kritisk bl.a. till att nämnden inte hjälpt henne, som är ensamstående med två små barn, att skaffa en bostad. Anmälan remitterades till i kommun för utredning och yttrande, särskilt avseende nämndens handläggning för tiden efter läns-rättens dom . har i ett remissvar anfört bl.a. följande. ansökte om att kommunen skulle garantera hyra och på så sätt göra det möjligt för henne att få en egen lägenhet. Hyresgaranti är något som i samråd med hyresföretaget i begränsad utsträckning kan ge till personer med låg eller ingen inkomst. Villkoret från hyresvärdens sida är att inga tidigare skulder finns hos företaget. En hyresgaranti måste också gälla framåt. Om en person skall beviljas hyresgaranti och därmed erbjudas lägenhet är alltså inget som ensidigt kan bestämma om. Med anledning av detta fick avslag på sin ansökan om bistånd i form av hyresgaranti. Förslag om boende på hotell eller inackorderingshem fann otillfredsställande då det blev för långt till skola och barnomsorg. Från fick hon slutligen hyra bostad i . överklagade avslagsbeslutet om hyresgaranti. Länsrättens dom meddelades 970527. Länsrätten återförvisade ärendet till socialnämnden i för ytterligare utredning om behov av bistånd i form av bostad och hyra. Länsrätten ansåg att hennes behov därvidlag ej var prövat. Eftersom biståndsbehovet uppkom när hon vistades i skulle socialnämnden där utreda hennes behov trots att hon nu nödgades bo i annan kommun. Innebörden av domen var svår att tolka. Behovet av bostad skulle utredas men socialsekreterarna visste att behovet av bostad var tillgodosett till åtmin-stone september månad genom andrahandskontrakt. Därför priorite-ra-des inte denna utredning. Ärendet blev därefter inte uppmärksammat förrän JO begärde in handlingar i ärendet. Ett brev med besökstid skickades då till , som svarade på brevet 971015. Hon skriver där att den lägenhet hon hyr av en bostadsrättsförening kanske skall säljas och att hon då står utan bostad. Hon skriver vidare att hon vill bo kvar i där barnen nu har sin skola och sina kamrater. Hon fortsätter brevet med att hon vill, om så är möjligt, att i gör en överenskommelse med kommuns socialtjänst som resulterar i att hon kan få en lägenhet i . Hon avböjer erbjudandet om besökstid. Kontakt har tagits med i för att höra vilka möjligheter de har att hjälpa till med bostad. Enligt en socialsekreterare är deras möjligheter att hjälpa till med bostad mycket begränsade. har vid de enstaka tillfällen hon haft kontakt med i inte tagit upp frågan om bostad. Socialsekreteraren förväntar sig att vänder sig dit om hon ej får bo kvar i nuvarande lägenhet. Kontakt har även tagits med Länsrätten för att få ytterligare besked om hur domen skall tolkas. Länsrätten menar inte att socialnämnden i måste skaffa en egen lägenhet. Det framgick inte av ärendet att boende på hotell hade erbjudits. I avslagsbeslutet skulle ha stått t.ex.: Ansökan avslås då behovet är tillgodosett genom erbjudande av hotellrum. i kommer att fortsätta kontakten med E.N. och i den utsträckning det är möjligt vara behjälplig i bostadsfrågan. Alla socialsekreterare på avdelningen för ekonomiskt bistånd är väl medvetna om att länsrättens domar skall verkställas skyndsamt. Så har ändå inte skett i detta fall. Vi kommer därför att skapa en bevakningsrutin för att detta misstag inte skall upprepas. yttrade sig över remissvaret. Hon bestred därvid påståendet att hon inte vill ha bostad i . Föredraganden inhämtade per telefon kompletterande upplysningar från socialförvaltningen i kommun. I beslut anförde stf JO följande. Efter länsrättens dom ålåg det socialnämnden att skyndsamt utreda om E.N. hade behov av bostad och fatta ett beslut med anledning av hennes ansökan. Enligt remissvaret har ärendet emellertid lågprioriterats hos nämnden. Orsaken till detta har varit att nämnden dels varit av uppfattningen att E.N:s behov av bostad redan varit uppfyllt, dels inte ansett sig ha ansvar för henne eftersom hon bodde i en annan kommun. Dessa omständigheter har emellertid inte fritagit nämnden från ansvaret att fatta beslut med anledning av E.N:s ansökan om bistånd. De angivna omständigheterna skulle där-emot ha kunnat påverka innehållet i nämndens beslut. Enligt uppgifter som inhämtats från socialförvaltningen har socialnämnden ännu inte fattat något beslut med anledning av E.N:s ansökan om bistånd. Förvaltningen har visserligen haft viss kontakt med E.N. men såvitt framgår av utredningen har E.N. inte återkallat sin ansökan om bistånd. Nämnden borde därför - inte minst efter JO:s remiss - ha sett till att ärendet slutfördes. Jag ser allvarligt på nämndens passivitet. Om nämnden ansett att E.N:s behov av bostad varit tillgodosett eller om nämnden av annan orsak ansett sig inte ha något ansvar för hennes behov av bistånd, skulle nämnden ha meddelat ett avslagsbeslut med anvisning om hur beslutet kan överklagas. En kommundelsnämnd kunde inte erbjuda barnomsorgsplats från den dag som föräldrarna hade begärt. Eftersom kommun-dels-förvaltningens besked härom har innefattat ett partiellt avslag på ansökan om barnomsorg, har kritik riktats mot att beslutet fattats av en tjänsteman som enligt kommun-dels-nämndens delegationsordning inte hade behörighet att avslå en ansökan om barnomsorg (Dnr 1749-1996) S. och M.Å. gav in en ansökan om barnomsorg för sin dotter född till kommundelsförvaltning i kommun. Av ansökan framgick att plats i barnomsorg önskades fr.o.m. . Ansökan bekräftades av kommunen . I bekräftelsen, som var undertecknad av barnomsorgsassistenten vid förvaltningen, angavs följande. Härmed bekräftas att Din ansökan för barnet . inkommit och placerats i kommunens barnomsorgskö efter sitt födelsedatum. Tillgången på barnomsorgsplatser inom kommunen är sådan att Ni inte kan erhålla sökt barnomsorgsplats. Er ansökan förlängs och Ni erhåller placering i förskola/familjedaghem så snart det finns en möjlighet. krävde makarna . per telefon att få ett skriftligt överklagbart beslut från kommunen och fattade kommundelsnämnden genom ett beslut av följande lydelse: Jag beslutar att bevilja F.Å. plats i kommunens barnomsorgskö med placering på förskola/familjedaghem med hänsyn till dels barnets plats i kön dels tillgängliga platser. Efter det att makarna överklagat beslutet avslog länsrätten i dom deras talan om plats på begärd tidpunkt med hänvisning till att man enligt lagstiftningens förarbeten fick tåla ett dröjsmål till dess plats kan ordnas och att denna tidsfrist enligt länsrättens mening borde beräknas med utgångspunkt från barnets ettårsdag. Länsrätten prövade emellertid makarna Å:s överklagande som ett ärende om bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL. klagade såsom ombud för S. och M.Å. i en anmälan till JO på kommundelsförvaltning i kommun. Hon anförde att kommundelsförvaltningen underlåtit att fatta ett beslut att avslå makarna Å:s ansökan om barnomsorg vilket fått till följd att de inte kunnat få sin rätt prövad av domstol. Hon anförde vidare att en handläggare vid förvaltningen uppmanat makarna . att anlita en s.k. svart dagmamma. Anmälan remitterades till kommundelsförvaltning för upplysningar. I sitt remissvar anförde kommundelsförvaltningen, genom tf. kommundelschefen , följande. Handläggaren har följt de rutiner som finns i kommun vid placering av barn i förskola.Vid den aktuella tidpunkten hade inte kommundelen och inte heller kommun uppnått målet full behovstäckning inom barnomsorgen. Detta drabbade framför allt de yngsta barnen och barnet det gäller i detta ärende var vid ansökningstillfället knappt . På ansökan nämndes inget om förtur enl. §§ 6 och 15 SOL utan handläggaren behandlade den som en vanlig ansökan enl. § 13 SOL. kommun avvaktar för övrigt beslut i Regeringsrätten ang. besvär i ett barnomsorgsärende. Ärendet har varit uppe i länsrätt och kammarrätt. Beträffande punkten 2, tjänstefel enl. 20 kap. 1 § BrB står ord mot ord. Handläggaren har inte uppmanat till "svart arbetskraft" utan det är en tolk-ning som S.S., juristfirma, gjort och får stå för. Familjen har erbjudits plats för det yngre barnet i samma familjedaghem som storebror 08 01 men har kommit överens med handläggaren om att flytta fram tidpunkten till 1996 08 19. och makarna . har kommenterat remissvaret. JO tog del av kommundelnämnds i kommun delegationsordning. Av denna framgick (punkt 3.2) att "Beslut om plats inom , skolbarnsomsorg och familjedaghem" får fattas av barnomsorgsassistent. Vidare tog JO del av kommundelsnämndens beslut § 224 i vilket nämnden beslutat att godkänna följande handläggningsordning rörande barn som inte kan beredas plats i barn-omsorgen. I detta sades följande. Anmälan inkommer om barnomsorgsplats. Bekräftelse skickas ut på om barnet kan beredas plats . Detta är att se som verkställelse till följd av kommunfullmäktiges beslut om volym. Biståndsbedömning enligt SoL § 6 erbjuds föräldrar som efterfrågar detta och kan antas behöva särskild hjälp till barnomsorgsplats p.g.a. ekonomiska eller sociala förhållanden. Detta beslut kan överklagas i Länsrätten. En del föräldrar accepterar ej bekräftelse i punkt 1. utan kräver ett skriftligt besked om barnomsorg. På kommunjuristens förslag föreslås följande formulering: "Beslutar att bevilja /barnets namn/ plats i kommunens barnomsorgskö med placering på förskola med hänsyn till dels barnets plats i kön, dels tillgängliga platser." uppgav per telefon att hon uppfattar kommundelsnämndens delegationsordning på så sätt att hennes behörighet att fatta beslut om plats inom barnomsorgen och förskolan endast omfattar beslut som innefattar bifall till en gjord ansökan och att hon följaktligen inte har behörighet att avslå en ansökan. I ett beslut anförde stf JO följande. I 14 § första stycket SoL föreskrivs att varje kommun svarar för att barn inom dess område erbjuds förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. I 14 a § SoL stadgas att förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg skall tillhanda-hållas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvs-arbete eller studier eller barnets eget behov. Förskoleverksamhet skall tillhandahållas för barn som har fyllt . Enligt 14 b § första stycket SoL skall, när vårdnadshavaren anmält behov av plats inom förskoleverksam-heten eller skolbarnsomsorgen, kommunen erbjuda plats utan oskäligt dröjs-mål. Av förarbetena till lagstiftningen (prop. 1993/94:11 s. 46) framgår att en handläggningstid om bör betraktas som rimlig. Frågan huruvida kommunen fullgjort sin skyldighet enligt vad som sti-puleras i 14 a och b §§ SoL kan endast bli föremål för rättslig prövning enligt reglerna om laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen (1991:900). En sådan prövning kan leda till att domstolen upphäver det kommunala beslutet men inte till att den sätter ett bifallsbeslut i stället för det klandrade beslutet (jfr RÅ 1996 ref. 89). En domstolsprövning enligt kommunallagen av beslutets laglighet förutsätter emellertid att ett formligt (överklagbart) beslut har fattats av nämnden. Det besked, rubricerat Bekräftelse, som avsändes från kommundels-för-valtningen till makarna . har innefattat ett sakligt ställningstagande till deras ansökan om barnomsorgsplats. Beskedet får tolkas så att ansökan avslagits partiellt eftersom barnomsorgsplats inte ställs till förfogande från och med den tidpunkt som yrkades av makarna . Beskedet har enligt min mening fått en mindre lyckad utformning genom sin rubrik och den löpande texten. Även mot beslutet kan invändning göras. Inte heller i det beslutet anges det uttryckligt att den gjorda ansökan inte bifalls i sin helhet. Beslutet har dock varit tillräckligt informativt för att makarna . har kunnat lägga det till grund för ett överklagande. Enligt kommundelsnämndens delegationsordning har i sin egenskap av barnomsorgsassistent varit behörig att fatta beslut om plats inom barnomsorgen och förskolan. Vid förfrågan har uppgivits att behörigheten endast omfattar beslut som innefattar bifall till en gjord ansökan. Avslagsbeslut skall således fattas av kommundelsnämnden själv. Av detta följer att inte varit behörig att på sätt som skett partiellt avslå den av makarna . gjorda ansökan. Det är självfallet av största vikt att kommundelsnämndens delegations-ordning följs med omsorg. Resultatet kan annars bli att man - som i före-varande fall - fattar ett beslut som till viss del blir ogiltigt. vill delegera beslut av förevarande slag till tjänstemän får delegationsordningen ändras. Jag vill vidare framhålla att det givetvis är viktigt att beslut i ärenden av föreliggande slag är tydliga, lättbegripliga och uttömmande. De skall vara så utformade att en sökande förälder enkelt skall kunna bedöma huruvida den har rätt att överklaga beslutet eller inte. Det kan mot bakgrund av vad jag nu sagt vara påkallat för kommunen att se över sina beslutsformuleringar i ärenden av föreliggande slag så att det i varje enskilt fall klart framgår i vilken utsträckning en ansökan blir bifallen eller avslagen. Enligt anmälan har en handläggare inom förvaltningen direkt eller indirekt uppmanat makarna . att anlita en s.k. svart dagmamma. Påståendet har till-baka-visats i remissvaret. Jag har inte funnit skäl fortsätta utredningen i denna del. Kritik mot sjukhus för bristande åtgärder enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), särskilt vad gäller grunden för utskriv-ning av patient som var avviken och dokumentationen av begäran om polishandräck-ning respektive avlysningen av begäran (Dnr 3909-1996) I en anmälan till JO ifrågasatte polisinspektören sjukhusets hantering av ett handräckningsuppdrag angående en av sjukhuset efterlyst patient. Han anförde bl.a. följande. , ca blev han och hans kolleger i en polisbuss via polisens ledningscentral dirigerade till i med anledning av att personal vid SL iakttagit att en kvinna suttit på en bänk vid en busshållplats . Han och hans kolleger kunde konstatera att kvinnan var i psykisk obalans. Vid kontroll av kvinnan via ledningscentralen visade det sig att hon var efterlyst och att handräckning enligt 47 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, (LPT), var begärd av överläkaren och att kvinnan skulle återföras till Löwenströmska sjukhusets psykiatriska avdelning 30. Då polismännen informerade kvinnan om att handräckning skulle ske blev hon rasande, tömde sin väska och klädde av sig på överkroppen. Polismännen blev därför tvungna att med milt våld föra in henne i polisbussen där hon lugnade ner sig. Vid ankomsten till fick , via en porttelefon till avdelning 30, veta att kvinnan inte var välkommen dit varefter samtalet bröts. Efter ytterligare påtryckningar hänvisades de till en annan entré vid sjukhuset. Där möttes de av sjukskötaren som upplyste dem om att kvinnan inte fick komma in på avdelningen. Detta berodde på dels att det inte fanns någon läkare på plats, dels att kvinnan var utskriven som patient från sjukhuset. blev upprörd över beskedet och sa att om handräckning var begärd måste sjukhuset ta hand om personen i fråga. Sjukskötaren vägrade dock att släppa in kvinnan och hänvisade till att psykakuten vid var rätt instans för det fall att kvinnan skulle tvångsomhändertas. bad sjukskötaren att kontakta en läkare. Han bad också om att få ta in kvinnan i ett rum på sjukhuset vilket han förvägrades. Då sjukskötaren tog på sig bestämde sig för att ändå ta med sig kvinnan in på sjukhuset. En annan person låste dock dörrarna för dem. kom sjukskötaren tillbaka och meddelade att begäran om handräckning var annullerad. På fråga från uppgav sjukskötaren att det var han själv som annullerat begäran. Eftersom sjukvården inte ville ta hand om kvinnan och inte bedömde att hon utgjorde någon omedelbara fara för vare sig sitt eget eller någon annans liv eller hälsa avslutades ingripandet med att hon, på egen begäran, skjutsades tillbaka till den bänk varifrån hon hade hämtats. Kvinnan hade då varit frihetsberövad utan laglig grund. Med anledning av anmälan begärde JO in och tog del av en kopia av patientjournalen avseende kvinnan (.) för tiden efter . Av journalen framgick följande. vårdades vid , avdelning 30, enligt LPT till . på nytt in för vård på samma avdelning enligt ett utfärdat vårdintyg. gjordes bedömningen att det inte längre fanns någon grund för LPT-vård och C.R. skrevs ut till ett härbärge i . tog sig C.R. frivilligt till psykakuten på där vårdintyg skrevs ut varefter hon togs in på . beslutade överläkare att överföra C.R. från vård enligt LPT till vård enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) på grund av att länsrätten hade beslutat om tvångsvård av C.R. enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). (JO:s anmärkning: rätteligen beslut av ordföranden i i kommun om omhändertagande enligt LVM vilket fast-ställdes av länsrätten .) flyttades till ett LVM-hem i . överfördes emellertid C.R. från LVM-hemmet till psykiatriska klinik för vård enligt LPT. åter till avdelning 30 på via remiss från psykiatriska klinik för fortsatt vård enligt LPT. gjorde underläkaren en anteckning om C.R:s psykiska tillstånd. antecknade att C.R. avvikit från avdelningen i samband med en timpermission och att C.R., efter kontakt med bakjouren, efterlysts till polisen. En epikris har skrivits av överläkaren och i vilken har konstaterats att C.R. inlagts enligt LPT, att C.R. avvikit från avdelningen , att vård enligt LPT avskrivits samt att LVM-ansökan avslagits (, JO:s anm.). JO tog också del av ett utdrag ur efterlysningsregister avseende den i ärendet aktuella handräckningsbegäran. Där framgick att överläkaren hade begärt handräckning enligt 47 § LPT för transport av C.R. till , avdelning 30 och att efter-lys-ningen var daterad . Anmälan remitterades till för utredning och yttrande över anmälan samt beträffande grunden för avskrivning av LPT . Svar inkom från chefsöverläkaren samt överläkarna . Sjukskötaren vid , avdelning 30, har i en till remissvaren bifogad skrivelse redogjort för händelsen . redogörelse överensstämmer såvitt avser det faktiska händelseförloppet i allt väsentligt med vad uppgett i sin anmälan. Överläkaren vid anförde följande. Den aktuella personen vårdades på Frösö behandlingshem . LPT utfärdades där 96 08 09 och hon överfördes till oss för kortare vårdtid med fortsatt avgiftning.