frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Vanli-gen fordras därvid detaljerade uppgifter om inbetalningar och utbe-talningar med kvitton för utbetalningarna. Dessutom skall de medel och övriga tillgångar som tillkommer huvudmannen lämnas ut. Av det ovan beskrivna framgår att utgivande av kvitton m.m. får anses ingå i den redovisningsskyldighet som föreligger vid ett uppdrag att förvalta någons medel. Följaktligen kan inte komma i fråga att vid en slutredovisning, med hänvisning till den för kommunen gällande taxan för kopieringar, debitera huvudmannen för sådana handlingar. För det fall kommunen ansett sig behöva bevara handlingarna för att kunna freda sig mot påståenden i efterhand om felaktigheter under förvalt-ningen har detta bort ske genom att kommunen för egen del tagit kopior på kvitton och andra underlag. hantering av ärendet inger betänkligheter. remissvar till JO ger vidare intryck av att nämnden inte förstått de skyldigheter som följt med förvaltningens åtagande. Jag förutsätter att social-nämnden nu ser till att G.S. erhåller en slutredovisning i enlighet med vad jag här redovisat. Jag finner skäl att sända en kopia av detta beslut till i som är ordinarie tillsynsmyndighet för i länet. Ärendet avslutas med den kritik som innefattas i det ovan anförda. En socialnämnd skall inte mot en biståndsberättigads vilja betala bistånd för skulder direkt till fordringsägaren (Dnr 2450-1996) A.W., som är god man för T.O., framförde i en anmälan till JO kla-gomål mot socialförvaltningen i kommun. Han anförde att T.O. beviljats bistånd för att kunna betala vissa skulder men att biståndet inte har utbetalats till A.W. utan mot deras uttryckliga vilja till T.O:s borgenärer, bl.a. hans hyresvärd. Därmed hade man dels röjt vem som betalar T.O:s räkningar för borgenärerna, dels ställt T.O. utan bevismedel för att betalning skett och när så gjorts. Nämnden hade inte heller lämnat T.O. eller gode mannen något beslut med besvärshänvisning angående betalningssättet. Anmälan remitterades till i kommun för yttrande. utskott för individ- och familjeärenden anförde i ett remiss-svar bl.a. följande. beviljade 960529, genom tjänstemannabeslut, T.O. socialbidrag med för skuldsanering, varav hyresskuld, tandvårdsskuld, för färdtjänst, sjukvårdskostnader samt elskuld. Beviljat belopp utbetalades 960618 mot A.W:s/T:O:s begäran direkt till respektive myndighets/företags postgiro. Handläggande socialsekreterare har uppfattat att hon i samarbete med A.W. försökt så långt det var möjligt att hjälpa T.O. med de mest akuta behoven. Detta gäller inte minst möjligheten att behålla sin bostad, färdtjänst etc. Den enda kontakt som tagits med borgenär är att socialsek-reteraren per tel kontaktat kommunens ekonomikontor för att få klart be-sked om vilken skuld för hemtjänst som förelåg. De uppgifter som A.W. ingivit omfattade ej hela skulden. har själv under-tecknat ansökan från T.O. På ansökningsblanketten in-formeras om att förvaltningen gör vissa rutinkontroller t.ex. hos Försäk-ringskassan. Förvaltningens bedömning är att det inte kan anses medföra men för T.O. att kontakten med ekonomikontoret togs för att klargöra skuldsituationen. Uppgifter om T.O:s personliga förhållanden har ej läm-nats ut. rutiner är att vid beviljande av skulder, särskilt hy-resskulder för att förhindra avhysning, utbetalas biståndet direkt till bo-stadsbolaget/företaget. Denna rutin är också socialnämndens uttalade riktlinje genom dess utskott för individ- och familjeomsorg som vill sä-kerställa att beviljade medel går till det ändamål som uppgivits. Det kan framhållas att förvaltningen inte tidigare erfarit att någon biståndsberätti-gad person motsatt sig betalningssättet. Om frågan uppkommer görs en be-dömning om det finns skäl att frångå rutinen, om betalningen ska stoppas eller ges besvärshänvisning. har lång erfarenhet av perso-ner som av olika skäl blir avhysta från sitt boende. Bostadsbolagen kan välja att fortsätta driva en process om uppsägning/avhysning trots att en hyresskuld reglerats (för sent). För att förhindra en sådan situation är det viktigt att skulden regleras efter beslut om bifall. har uppgivit att han som god man disponerar T.O:s konto fr.o.m. maj -96, sköter löpande räkningar och portionerar ut medel till T.O. Såvitt förvaltningen erfar saknar den enskilde inte rättskapacitet och det krävs samtycke från den enskilde för att ett förordnande om god man ska komma till stånd. Likväl kan den enskilde med omedelbar ver-kan avsäga sig sin gode man eller säga upp eventuella överenskommelser t.ex. om att den gode mannen helt disponerar hans medel. har inte företett någon fullmakt att beviljade medel skulle inbetalas annat än till huvudmannens konto. Eventuell överenskommelse hindrar inte T.O. från att själv disponera medlen på sitt konto. Uppgifter om T.O:s personliga förhållanden har ej lämnats ut till någon fordringsägare. Vid utbetalning till respektive myndighet/företag har an-givits verifikationsnummer, räkningsnummer med avsändare kommun, företag 5. finner det inte sannolikt att respek-tive myndighet/företag gör efterforskningar av exakt avsändare. Vad gäl-ler A.W:s övriga invändningar mot betalningssättet, att T.O. förhind-rades att med kvitto bevisa att betalning skett samt A.W:s redovis-ningskrav till överförmyndaren har förvaltningens bedömning varit att det går att finna metoder för att tillgodose detta behov. Förvaltningen har an-vänt ett betalningssätt som strider mot A.W:s/T.O:s önskan. Någon begäran att stoppa utbetalningen föreligger ej. Beslut om betalningssättet har förts in i akten och meddelats A.W. Eftersom formen för bistån-det gått den enskilde emot har förvaltningen måst ange besvärshänvis-ning. Så har inte skett vilket vi beklagar. Detta har rättats till. Mot bakgrund av det anförda kan inte socialnämnden finna tillräckliga skäl för att förvaltningen bort frångå de riktlinjer och den praxis som finns när det gäller betalning av skulder. Med anledning av T.O:s situa-tion fanns skäl att säkerställa att biståndet kom att användas till det än-damål som angivits. Förordnandet av god man föranleder ingen annan bedömning då, såvitt förvaltningen erfar, T.O. disponerar sina medel. Förvaltningen har att pröva om den enskilde kan lida men enligt sekre-tesslagen om uppgifter lämnas ut. finner att uppgifter om enskilds personliga förhållanden ej lämnats ut. Att kommun står som avsändare vid reglering av skulderna kan inte anses medföra sådant men som avses i sekretesslagen. En fördröjning eller stoppande av betal-ningen eller att biståndet inte nått ändamålet har för T.O. kunnat resulte-ra i betydande men då han bl.a. riskerade sin bostad. Slutligen har för-valt-ningens enda avsikt varit att ge så bra hjälp till T.O. som varit möj-ligt. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde stf JO följande. har i sitt yttrande till JO anfört att nämnden ofta betalar bistånd som utgår för en skuld, särskilt hyresskulder, direkt till fordringsägaren. Att rutinmässigt handla på det sättet strider enligt min mening mot hur socialnämnden skall verkställa beslut om ekonomiskt bistånd. Det bistånd som nämnden beslutat att utge skall som regel betalas så att den enskilde själv skall kunna betala sitt uppehälle och sina räkningar. Vid tillkomsten av socialtjänstlagen anförde föredragande statsrådet bl.a. följande (prop. 1979/80:1 del A s. 205). utgår socialhjälpen i kontant form. Detta bör givetvis vara en regel med få undantag också för det framtida socialbidraget. Den tid är förbi då man i praktiken omyndigförklarade den som var tvungen att söka socialhjälp genom att utan större urskiljning ge honom mat- eller klädeskuponger istället för pengar. Jag vill i detta sammanhang också understryka det stora värde som det i vissa fall kan ha i behandlingen av en klient att han betros med en så jämförelsevis enkel sak som att själv sköta sina hyresinbetalningar. Som jag har nämnt tidigare är det angeläget att inte tilldelas en "fixarroll". Klienten skall i stället hjälpas att i största möjliga utsträckning själv ta ansvar för sina handlingar och sitt liv. Beträffande formen för utbetalning av bistånd har anfört följande (allmänna råd, 1992:4, Socialbidrag, s. 117 f.). Det är således endast när någon uppenbart missköter sin ekonomi som det kan vara lämpligt att betala ut socialbidrag på annat sätt än via bank/post eller kontant. Först bör man dock pröva olika stödinsatser, t ex ge bidragstagaren hushållsekonomisk rådgivning, för att försöka komma till rätta med missförhållandena. Visar sig dessa stödåtgärder resultatlösa kan man t ex betala ut socialbidrag för kortare perioder eller ta en kontaktperson till hjälp för att socialbidraget ska användas till bidragstagarens grundläggande behov. Denne har dock rätt att förfoga över kontanta fickpengar. Endast undantagsvis, när speciella omständigheter föreligger, kan det vara berättigat att ge socialbidrag i form av rekvisitioner eller matkuponger. Huvudregeln är således att biståndet skall betalas ut till den biståndsberättigade. Det finns dock fall där biståndstagaren inte missköter sin ekonomi men det ändå är en fördel eller t.o.m. önskvärt att socialnämnden ser till att biståndet betalas direkt till en hyresvärd. Jag avser då bl.a. fall där det är viktigt att hyran betalas utan ytterligare dröjsmål för att hyresrätten inte skall förverkas. handläggare skall dock alltid, om det är möjligt, samråda med klienten innan bistånd betalas ut till annan än den biståndsberättigade. beslutade att enligt 11 kap. 4 § utse en god man för T.O. som skulle bevaka hans rätt, förvalta hans egendom samt sörja för hans person. Till god man utsågs A.W. Denne synes därefter ha haft T.O:s uppdrag att sköta betalningar som hörde till den dagliga hushållningen, bl.a. T.O:s hyra. hade inte skäl misstänka att A.W. inte skulle sköta sitt uppdrag på ett riktigt sätt. Nämnden har anfört att om biståndet hade betalats ut till T.O. hade denne kunnat hindra A.W. att betala de aktuella räkningarna. Såvitt kommit fram vid utredningen hade T.O. inte tidigare rest något hinder för A.W. att fullgöra sina uppgifter. har inte heller haft anledning anta att T.O. i det aktuella fallet skulle göra så. Något skäl har därför inte förelegat för nämnden att betala biståndet direkt till bl.a. T.O:s hyresvärd. Biståndet borde ha betalats ut enligt T.O:s och A.W:s önskemål. Om socialnämnden beslutar att bistånd skall utgå i en annan form än den som sökanden har begärt, får beslutet anses ha gått den enskilde emot. I ett sådant fall skall den enskilde underrättas om beslutet och då även upplysas om hur han kan överklaga detsamma. Som nämnden medgett har ett fel begåtts i denna del. har regeln om möjligheten att överklaga socialnämndens beslut angående bistånd ändrats. Den nya bestämmelsen innebär dock inte någon ändring i nu aktuellt hänseende. Avslutningsvis vill jag peka på de problem som kan uppstå i sekretess-hänseende om det av en utbetalningsavi framgår att den enskilde har beviljats beloppet som bistånd. Av avierna i T.O:s fall framgår dock inte att det har varit fråga om bistånd (jfr JO:s beslut , dnr 1698-1996). Kritik mot en den brustit i sin skyldighet att försöka motivera en man med psykiskt funktionshinder att ta emot stöd och hjälp (Dnr 2452-1997) klagade i en anmälan till JO, tillsammans med J.H., på att socialförvalt-ningen i inte vidtagit åtgärder för att bistå hennes bror ., som var i behov av hjälp på grund av psykiska problem (JO:s dnr 4300-1994). I anmä-lan framförde de även synpunkter på i och läns beslut i ett tillsynsärende rörande handlägg-ning av ärendet rörande R. Med anledning av anmälan gick JO igenom bl.a. beslut och social-förvaltningens yttrande i tillsynsärendet. I beslut var antecknat bl.a. följande. anser att socialnämnden av de uppgifter som framkommit vid utredningen borde ha följt upp ärendet på ett mer aktivt sätt och intensifierat motivationsarbetet med upprepade erbjudanden av olika former av stödåt-gärder. Föredraganden inhämtade även per telefon kompletterande uppgifter från socialförvaltningen i , bl.a. den uppgiften att förvaltningen hade en pågående kontakt med R. som i första hand syftade till att motivera ho-nom till läkarkontakt. Mot bakgrund av detta fann inte JO skäl att fortsätta utred-ningen (JO:s beslut ). I en ny anmälan till JO anförde M.H. R. avled efter en tids sjukdom. Som anhörig till R. hade hon felaktigt varit i den tron att social-förvaltningen efter JO:s beslut bistod R. med erfor-derliga stödåtgärder. Denna uppfattning hade hon bibringats bl.a. genom de beslut som meddelats av och JO . Hon har dock numera fått veta att R. inte haft några kontakter med eller stödinsatser från fram . De kontakter som därefter ägde rum var föranledda av att hon på nytt vänt sig till socialförvaltningen. är kritisk till att socialförvaltningen försummat sin skyldighet att bistå R. samt anser att hon medvetet har förts bakom ljuset av berörda myndigheter. Hon har vidare begärt att kostnaden för sanering av R:s lägenhet skall falla på dem som beslutat att R. inte behövde hjälp, nämligen och psykiatrin. Upplysningar angående förvaltningens insatser för R. till infordrades från socialförvaltningen i . för individärenden överlämnade som svar en av socialförvalt-ningen upprättad skrivelse vari kontakterna med R. sammanställts. Av skrivelsen framgick följande. tog socialsekreterare kontakt med behand-lingsassistent på Basstationen Soltorp. in-formerades om R:s förhållanden och överenskommelsen var att skulle försöka få kontakt med R. gjorde behandlingsassistenterna ett försök att nå R. i bostaden. R. var ej hemma vid tillfället. Genom skriftligt meddelande som lades i brevlådan informerades R. om var personalen på kunde nås. återigen försök till hembesök av . R. var ej anträffbar. vid detta hembesök träffade behandlingsassistenterna . Han uppgav då att han ej ville ha någon kontakt med . Han uttryckte klart "vill klara mig själv". Den enda hjälp han kunde tänka sig från var att in-förskaffade en bil åt honom. Någon förnyad kontakt med R. togs ej. I en senare skrivelse har hon haft synpunkter på bl.a. orsaken till den psykiska ohälsa som R. uppvisat och ifrågasatt om R. fått rätt diagnos. Vid en inspektion av och i samtalade jag med myndighets-chefen , sektionschefen och handikappsekreteraren om handläggningen av ärendet rörande R. Vid mötet framkom bl.a. följande. R. var aktuell vid socialförvaltningens missbruksenhet, vuxen-sektionen. avslutades hans ärende där på grund av att det inte framkommit något som tydde på ett pågående missbruk. Det har i detta av-seende brustit i kommunikationen mellan olika enheter inom förvaltningen på så vis att missbruksenheten borde ha uppmärksammat handikappenheten på att ärendet avslutats. Kommunen övertog ansvaret för de psykiskt sjuka från års-skiftet 1995/96. Med anledning av detta skedde en inventering av de personer med diagnostiserad psykiatrisk sjukdom som bodde i kommu-nen. Inventeringen skedde i samarbete med primärvården samt såväl den öppna som slutna psykiatriska vården i , (). Vid tid-punkten för denna inventering var R. inte aktuell inom och rapportera-des av denna anledning inte till PISIM. Han var inte hel-ler aktuell hos sin läkare i den öppna psykiatriska vården. Alltefter-som ären-dena aktualiserades och åtgärder sattes in lades akter upp över respektive klient. skedde även vissa hembesök i syfte att moti-ve-ra klien-terna att ta emot hjälp. Dessa hembesök gjordes av s.k. handi-kapp-koordina-torer, vilka ingick i och som bl.a. ansvarade för den upp-sökande verksamheten. R. besöktes dock först . och kan i efterhand konstatera att borde ha vidtagit ytterligare åtgärder i syfte att motivera R. att ta emot be-hövlig hjälp. De åtgärder som kunnat komma i fråga skulle främst ha bestått av flera hembesök och en mer kontinuerlig kontakt. Inom socialförvalt-ningen har numera utarbetats rutiner för att uppmärksamma personer inom kommunen som kan vara i behov av stöd eller hjälp. I detta syfte sker ett ut-vecklat samarbete med sjukvården och en del andra myndigheter inom kommunen. JO lånade in socialförvaltningens akt angående R. I ett beslut anförde stf JO följande. Under har det skett en markant förändring av den psykiat-riska vården. Den tidigare inriktningen, som utmärktes av ett varaktigt omhänder-tagande av patienterna vid särskilda mentalsjukhus, har ersatts av en integration av personer med psykiska störningar ute i samhället. Denna förändring har medfört krav på organisationsförändringar och alternativa vårdformer. Utgångspunkten har i detta avseende varit att basresurserna för personer med psykiska störningar skall tillhandahållas av socialtjänst och primärvård. För att personer med psykiska störningar skall kunna erbjudas goda livsvillkor har det ansetts nödvändigt att in-satserna från den psykiatriska vården och andra samhällsorgan samordnas, särskilt såvitt avser kommunernas socialtjänst och sjukvårdshuvudmännens primärvård. Kommunens insatser skall göra det möjligt för människor med funktions-hinder att så långt som möjligt leva som andra och tillsammans med andra. I socialtjänst-lagen (1980:620) SoL och dess förarbeten har begreppet funk-tions-hinder eller handikapp givits en vid innebörd. Förutom personer med fysiska och psykiska funktionshinder omfattas även människor med miss-bruksproblem och andra svåra sociala problem. Dessa kommunens uppgifter har kommit till uttryck i 21 § SoL. I samband med den s.k. Ädelreformen, som trädde i kraft , ut-vidgades och förtydligades kommunernas ansvar för äldre och handi-kappade. Då infördes ett tredje stycke i 21 § SoL, vari kommunen ålades att inrätta bostad med särskild service för den som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring och därför behöver sådant boende. Kommunernas so-cialtjänst ålades genom detta relativt omfattande uppgifter när det gäller de psy-kiskt störda. Genom 21a § i SoL, som trädde i kraft , underströks ytterligare kommunernas skyldighet att göra sig väl förtrogna med levnads-förhållandena för människor med funktionshinder och att bedriva uppsökan-de verksamhet. som hade i uppgift att föreslå olika åtgärder för att uppnå en förbättrad och effektivare service och vård till psykiskt störda (dir. 1989:22) vi-sade i sina kartläggningar att ansvarsfördelningen när det gällde bl.a. service och stöd till psykiskt sjuka trots gjorda lagstiftningsinsatser har uppfattats som oklar (SOU 1992:73). Främst har det gällt oklarheter om vilket organ som skall tillhan-dahålla sociala insatser till psykiskt störda. Det bedömdes därför som angeläget att ytterligare förtydliga att det är kommu-nerna som har huvudansvaret för att ge ser-vice och stöd till bl.a. långvarigt psykiskt störda. Detta gjordes genom att det i bestämmelsen i 21 a § SoL angavs att kommunens skyldigheter enligt paragrafen omfattar människor med såväl fysiska som psykiska funktionshinder. Ändringen trädde i kraft . Härigenom tydliggjordes kommunernas ansvar för uppsökande verksamhet och för att samordna insatserna samt, med iakttagan-de av sekretesslagens bestämmelser, samverka med landstingen och andra samhälls-organ. I kommunernas ansvar ligger också att initiera och till respektive organ påtala behovet av de åtgärder som identifieras i den upp-sökande verksamheten (se prop. 1993/94:218 s. 22 f.). Av utredningen i ärendet har framkommit att R. i och för sig måste anses ha haft behov av vissa stödåtgärder enligt SoL även för tiden efter det att hans ärende av-slutades vid missbruksenheten. Trots detta har inte haft några kon-takter med R. , då anhöriga till R. åter uppmärksammade på hans situation. R. aktualiserades inte hel-ler vid den inventering över personer med diagnostiserad psykisk sjukdom som gjorde . Vad detta berott på har inte med säkerhet kunnat fastställas. Dock har framkommit att R. inte hade några kontakter med sin tidigare läkare vid den psykiatriska mottagningen vid vare sig eller 1996. Det kan i detta sammanhang påpekas att det inte torde ha varit möjligt för R:s läkare att utan samtycke från R. anmäla till de sociala myndighe-terna att R. var i behov av stöd och hjälp på grund av sin psykiska ohälsa. R. hade vid de kontakter som förevarit med under bl.a. bestämt motsatt sig insatser därifrån. verksamhet skall bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. So-cialtjänsten kan inte mot den enskildes vilja sätta in åtgärder i syfte att stödja eller hjälpa denne. Det har enligt vad som framkommit inte heller förelegat några förut-sättningar att använda tvångslagstiftning beträffande R. De insatser som därför har kunnat komma i fråga från socialförvaltningens sida rörande R. har bestått i upp-sökande verksamhet i syfte att motivera R. att ta emot adekvat stöd. Även med beaktande av R:s negativa inställning gentemot anser jag att socialförvaltningen brustit i sin skyldighet enligt SoL att bedriva uppsökande verksamhet. Förvaltningen borde enligt min mening ha tillsett att en kontinuerlig kontakt upprätthölls med R. och att erforderliga insatser i form av hembesök vid-togs i syfte att motivera R. att ta emot stöd och hjälp. har medgett att den brustit i berörda avseenden samt uppgett att nya rutiner numera har utarbetats för den uppsökande verk-samheten. Med hän-syn till detta finner jag inte skäl att gå vidare i ärendet utan låter det stanna med den kritik som ligger i gjorda uttalanden. anfört i frågan om rätt diagnos åsatts R. rör sådana medicinska bedöm-ningar som JO normalt inte uttalar sig om. Kritik mot en dröjsmål med att inleda en utredning rörande behovet av åtgärder beträffande en 18-årig "klottrare" (Dnr 1044-1996) I en anmälan till JO klagade på (numera ) i . Hon var missnöjd med att ordföranden i stadsdelsnämndens sociala utskott i ett ärende rörande hennes son J, född , beslutat att omhänderta J. med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). L.S. var vidare kritisk till att nämnden varit alltför passiv innan det omedelbara omhändertagandet skedde. Anmälan remitterades till för utredning och yttrande. Nämndens sociala utskott anförde i ett remissvar följande. Ärendet rör i korthet en nu 18-årig pojke som vuxit upp som ensamt barn med sina föräldrar i . Föräldrarna har levt tillsammans men modern har haft enskild vårdnad om J. Ärendet fördes över från Socialdistrikt 13 i och med att stadsdelsprojektet startade upp i /Örnsberg /91. Problemet var då att J. inte hade det bra i skolan och inte ville gå dit. Under högstadiet började J. klottra och föräldrarna kunde inte hålla J. hemma . Inför åk 9 ansökte L. om ekonomiskt bistånd till en elevassistent vars ar-bete skulle vara att gå med J. till skolan och sedan vara med honom i skolan i syfte att säkerställa att J. var kvar i skolan. avslog ansökan med motiveringen att beho-vet kunde tillgodoses på annat sätt. När J. avslutat sina grundskolestu-dier inkom anmälan om lägenhetsbråk. togs kontakten upp utifrån denna anmälan och det visade sig då att problemen handlade om re-lationen mellan J:s föräldrar, att J. hoppat av gymnasiet och att han klottrade. Utredarna hade samtal i flera omgångar med föräldrarna och träf-fade J. . Föräldrarna separerade och L. flyttade till . Samtalen mynnade ut i att för-äldrarna slutligen beslöt sig för att de ville försöka klara upp situationen med J. själva och att de önskade ta kontakt med om de be-hövde hjälp. Ärendet avslutades för att aktualiseras på nytt när det stod helt klart att L. flyttat från till och att hon i bodde i på samma adress som J. I och med att det stod klart att ärendet skulle handläggas av stadsdels-förvaltning började vi söka kontakt med familjen via brev och telefon. Då stadsdelsförvaltningen inte fick annan kontakt än meddelanden via myndig-hetens växel alternativt expeditionen på Individ- och familjeomsorgen trots upprepade försök gjordes bedömningen att stadsdelsförvaltningen inte kunde avsluta ärendet utan att ha utrett J:s situation och behov utifrån de allvarliga anmälningar som inkommit till myndigheten .