frsrdg · GM04RFK3 · 1999-01-01 00:00:00 — kronor Lågstadielärare 9 886 17 720 79,2 + 7 834 Mellanstadielärare 10 741 17 444 62,4 + 6 703 Adjunkt/Ämneslärare 11 442 19 060 66,5 + 7 618 Lektor 13 981 23 745 59,8 + 9 765 Polisassistent 9 389 18 674 98,9 + 9 285 Kyrkoherde 10 827 22 161 104,5 + 11 334 Industriarbetare 48,61/tim 93,88/tim 93,1 + 45,47/tim Industritjänsteman 11 323 22 065 94,9 + 10 742 Förskolelärare 7 722 14 217 85,4 + 6 495 Läkare 18 788 34 632 90,5 + 15 844 Riksdagsman 13 206 27 500 108 + 14 294 Kommunalråd 15 685* 29 000 84,9 + 13 315 Avser 1986 Källa: SCB, och . En jämförelse mellan månadslön/timlön 1993 och 1996 för vissa yrkes-grupper Yrkesgrupp 1993 1996 Ökning % Ökning kronor Lågstadielärare 16 628 17 720 6,6 1 092 Mellanstadielärare 16 383 17 444 6,5 1 061 Adjunkt/Ämneslärare 18 108 19 060 5,3 952 Lektor 22 931 23 746 3,6 815 Polisassistent 17 665 18 674 5,7 1 009 Kyrkoherde 19 965 22 161 11,0 2 196 Industriarbetare (tim.) 80:80 93:88 16,2 13:08 Industritjänstemän 18 669 22 065 18,2 3 396 Förskolelärare 13 147 14 317 8,9 1 170 Läkare 31 347 34 632 10,5 3 285 Riksdagsman 23 425 27 500 17,4 4 075 "Domare" 27 730 30 646 10,5 2 916 6 Löneutvecklingen för den tidigare jämförelse-gruppen m.m. uttalade att det var naturligt att förändringar i den allmänna lönenivån återverkade på riksdagsledamöternas arvoden. I första hand skulle jämförelse göras med statstjänstemän i motsvarande löneläge. avvisade vid det tillfället tanken att med någon form av automatik knyta arvodet till en viss grupp löntagare, (KU 1959:18, rskr. Kanslideputerade, och , fick rätt att utan att ändra i ersättningsstadgan besluta om tillägg och avdrag som svarade mot förändringar i lönerna för statstjänstemän. uttalade sig för principen att riksdags-ledamöternas årsarvoden skulle uppgå till två tredjedelar av årslönen till statliga befattningshavare i vissa angivna löneklasser. Principen ändrades till att avse tio tolftedelar av lönen för samma befattningshavare. ställde sig bakom uppfattningen att ledamotskapet var en helårsuppgift och att arvodet följaktligen skulle motsvara hela jämförelse-gruppens årslön. Hänvisningen till vissa löneklasser slopades och i stället gjordes en hänvisning till vissa domartjänster och tjänster som byråchefer vid statliga myndigheter. Riksdagsledamöternas arvoden skulle i fortsättningen motsvara lönen till byråchefer, rådmän, hovrättsråd och kammarrättsråd. beslutade så att tjänster som byråchefer inte längre skulle ingå i den jämförelsegrupp som riksdagsarvodena skulle grundas på. Systemet med en jämförelsegrupp upphörde i samband med att inrättades . Systemet hade då i olika former fungerat under närmare . Löneutvecklingen för rådsnivån (rådmän, kammarrätts-, hovrätts- samt hyresråd) framgår av följande tabell. (med i före-kom-mande fall tidpunkt för ändring av löne-beteck-ning) Löne-beteckning Tidpunkt för ändring av lönenivå för löne-beteckning Lönenivå (i fråga om lönebeteckning, belopp för lönegrad och tjänstetidsklass inom intervallet) F 25 - F 28 11 595/13 335 - 13 190/15 170 F 26 - F 29 12 224/14 060 - 14 211/16 341 12 358/14 212 - 14 355/16 509 F 26 - F 31 12 602/14 492 - 16 541/19 025 12 602/14 618 - 15 930/18 482 N 28 - N 33 14 909/17 293 - 18 798/21 806 N 29 - N 33 15 985/18 545 - 19 238/22 318 16 145/18 729 - 19 430/22 542 16 881/19 585 - 20 297/23 545 (1) - - 25 500 - 28 500 - - 25 806 - 28 842 (2) - - 26 103 - 29 174 (3) - - 26 900 - 29 900 - - 27 500 - 30 500 - - 27 995 - 31 049 (4) - - 29 600 - 32 400 - - 32 000 - 35 000 (1) Övergång från lönegradsbeteckningar till individuell krontalslön. (2) Generell höjning , dock lägst . (3) Generell höjning . (4) Generell höjning , dock lägst . Källa: , personalsektionen. Domare på rådsnivån har tjänat mellan och . Gruppen omfattar drygt 600 personer. fanns i gruppen som tjänade 335 personer, i gruppen som tjänade fanns 164 personer, i gruppen som tjänade fanns 93 personer och i gruppen som tjänade fanns 27 personer. Den genomsnittliga lönen i domargruppen viktad i förhållande till antalet individer i olika lönelägen var 1997 således . En beräkning utan viktning ger ett genomsnitt på . Domargruppens avgränsning är inte självklar. Om man till gruppen väljer att också hänföra chefsrådmän och kammarrättsråd som är vice ordförande på avdelning, vilka tjänar ca , blir skillnaden i förhållande till riksdagsledamöterna givetvis ännu större. Ett nytt avtal rörande lönerna för domarna har - ( träffats mellan och . Lönerna kommer att höjas med verkan fr.o.m. , och . Utfallet totalt för de tre åren motsvarar räknat på Juseks lönesumma. För rådsnivån innebär avtalet att följande lönenivåer skall tillämpas. (från ) 32 000 35 000 37 000 39 000 33 000 36 000 38 000 40 000 34 000 37 000 39 000 41 000 35 000 Vid inplaceringen på de olika nivåerna skall enligt avtalet en jämnare fördelning eftersträvas mellan de olika nivåerna. Riksdagsarvodets utveckling i jämförelse med löneutvecklingen för rådsnivån En jämförelse mellan riksdagsarvodet och rådsnivåns lön kan lämpligen börja , från vilken tidpunkt riksdagsarvodet började utgå för årets alla månader. Följande diagram illustrerar utvecklingen. Kurvan för rådsnivån visar den genomsnittliga lönenivån. Jämförelsegruppens lönenivå har varit väsentligt högre än riksdagsarvodet. Det beror på att riksdagsarvodet genom lagar om avvikelse från ersättningslagen inte höjdes i takt med jämförelsegruppen. Därigenom uppkom en skillnad mellan riksdagsarvodet och rådsnivåns löner som blivit bestående. Skillnaden har blivit mindre påtaglig efter tillkomsten av . Differensen mellan riksdagsarvodet och jämförelsegruppens viktade genom-snittliga nivå var och . En beräkning utan viktning ger en skillnad på respektive . Efter löneavtalet för domarna har skillnaden blivit avsevärt större. Skillnaden blir som framgått också större med en annan avgränsning av jämförelsegruppen. Riksdagsarvodets utveckling i förhållande till förändringen av lönekostnader, konsumentpriser och basbelopp Enligt SCB:s statistik ökade månadslönen för heltidsanställda tjänstemän inom industrin från till mellan . Den genomsnittliga timlönen för arbetare i industrin ökade från till . Det är för båda kategorierna en ökning . För heltidsarbetande statsanställda ökade lönen från till eller . Riksdagsarvodet ökade som jämförelse från till , dvs. Arbetskostnadsindex () mäter lönekostnadsutvecklingen, sedd ur arbetsgivarens synvinkel. AKI-A avser arbetare inom industrin. Index för AKI-A var 341,5 och 123,0 . Nytt basår infördes och index var då 655,4 enligt den gamla serien och 100 i den nya serien. Index ökade således från 341,5 till 806,1 eller . Ökningen av riksdags-ledamöternas arvoden var . Konsumentprisindex - KPI - beräknas av SCB. Det skall visa hur konsumentpriserna i genomsnitt utvecklar sig för hela den privata inhemska konsumtionen. KPI har ändrats från 138,9 till 256,6, dvs. har riksdagsledamöternas arvoden höjts från till , dvs. Basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring beräknas och används främst för att anpassa förmåner enligt den allmänna försäkringen till förändringar i det allmänna prisläget. används dock även i andra sammanhang. Kompletteringspensioner enligt olika kollektivavtal, bidragsförskott och underhållsbidrag m.m. är ofta knutna till basbeloppet. Basbeloppet var medan det har fastställts till , vilket innebär en ökning med . Riksdagsarvodet har ökat med . 7 Statsrådens arvoden och arvodena till förtroende-valda inom kommuner och landsting Utvecklingen av statsrådens arvoden bestämdes statsrådens arvoden av regeringen. När regeringen fastställde arvodena följde den som regel löneutvecklingen för vissa statliga chefstjänstemän. I samband med revision av statens löneplaner beslöt regeringen att statsråden skulle erhålla arvode enligt dåvarande lönegrad B 8, dock att utrikesministern skulle ha ett arvode motsvarande lönegrad B 9. var i lönegrad B 8 placerade bl.a. generaldirektören i och överbefälhavaren, medan i lönegrad B 7 var placerade bl.a. justitieråden och presidenten i . godkände lönedelegation att regeringen fick flytta upp vissa chefstjänstemän i en högre lönegrad. Vid den därpå följande löne-plansrevisionen visade det sig att flertalet statsråd också uppbar arvode som riksdagsmän varför regeringen avstod från att justera arvodesnivån för stats-råden. Fr.o.m. motsvarade statsrådens arvode lönegrad C 6. I denna lönegrad var bl.a. justitieråden placerade. utgår inte längre något ledamotsarvode till riksdagsledamöter som är statsråd. Därmed förändrades förutsättningarna för arvoderingen, och efter lönedelegations godkännande beslöt regeringen att arvodena till statsråden skulle betalas med belopp motsvarande lönen till tjänstemän i lönegrad F 31. Denna lönegrad var då den högsta inom den statliga sektorn. I den var placerade bl.a. general-direktörerna i , och samt över-befäl-havaren. Efter en överenskommelse mellan SAV och de statsanställdas huvud-organisationer trädde det s.k. chefslöneavtalet i kraft. Avtalet inne-bar bl.a. att vissa chefstjänstemän, utöver en baslön, fick ett antal tjänstetillägg. För de statstjänstemän (verkschefer och motsvarande) som hade haft lön i nivå med statsrådens arvoden tillämpades avtalet så att de fick lägst sju och högst nio tjänstetillägg utöver baslönen. Regeringen beslöt att reglerna om baslön och tjänstetillägg i chefslöneavtalet också skulle tillämpas på statsråd. Antalet tjänstetillägg för statsråd skulle dock bara vara sex. Detta innebar att statsråden fick ett arvode på medan lön till verkscheferna betalades med 15 600 kr-17 200 kr i Den koppling av statsrådens arvoden till chefslöneavtalet som regeringen bestämt innebar att statsrådens löner kom att alltmer halka efter i förhållande till verkschefer och motsvarande. Regeringens beslut med föreskrifter om löneförmåner m.m. för statsråd medförde att statsrådens månadsarvode för blev . Månadslönen till verkscheferna uppgick till . Med anledning av betänkande (Ds C 1984:8) och regeringens proposition 1984/85:17 inrättades en statsrådslönenämnd med uppgift att besluta om statsrådens arvoden och övriga avlöningsförmåner (KU 1984/85:12, rskr. Regeringen hade tidigare beslutat att arvodet skulle betalas med till statsministern och med till övriga statsråd. målsättning var ursprungligen att statsministerns och övriga statsråds arvoden skulle vara respektive av lönen för justitieråd och regeringsråd. Detta mål uppnåddes först . Nämndens målsättning därefter var att bedöma nivån för statsrådens arvoden med utgångspunkt i löneutvecklingen såväl inom den offentliga som den civila sektorn. Nämnden avsåg också att ta hänsyn till nivån för arvodena till statsråden i de övriga nordiska länderna. Bland annat löneutvecklingen efter medförde att nämnden inte ansåg sig kunna fullt ut genomföra sin målsättning. beslöt nämnden att statsrådens arvoden skulle vara oförändrade fr.o.m. . Arvodena uppgick då till för statsministern och för övriga statsråd. Som närmare beskrivits ovan i kapitel 2 uttalade (1990/91:KU18, rskr. 87 och 88) att starka skäl talade för en samord-ning mellan fastställande av arvoden för statsråd och för riksdagsmän. Arvodet till riksdagsmän borde därvid tjäna som utgångspunkt. ansåg vidare att det fanns principiella invändningar mot att en myndighet under regeringen bestämde statsrådens arvoden. beslutade (prop. 1990/91:170, KU48, rskr. 361) om en samordning mellan statsrådens och riksdagsmännens arvoden i lag. Det skedde genom en ändring i lagen (1991:359) om sjukavdrag för statsråden. Lagens rubrik ändrades genom beslut till lagen (1991:359) om arvoden för statsråden. beslut innebar att avvecklades. Enligt 1 § i lagen betalades arvode till statsråden av det arvode som betalades till ledamöter av . Statsministerns arvode var av ledamotsarvodet. uppgick statsministerns arvode till och de övriga statsrådens arvoden till . Som närmare beskrivits ovan i kapitel 2 kom Rehnberggruppens rekom-men-dationer och det centrala avtal som träffats att också påverka arvodena till statsråden och ledamöter. Det skedde, för statsrådens del, genom att beslutade om en lag om avvikelse från lagen (1991:359) om arvoden till statsråden. Avvikelsen gällde till . uttalade vid samma tillfälle att det fanns skäl för en annan konstruktion för att fastställa arvodet till statsråden än vad som gällde enligt lagen om arvoden till statsråden (1991/92:KU5, rskr. inrättades, som närmare beskrivits i kapitel 2, Stats-råds--arvodesnämnden som en myndighet under (1993/94:KU11, rskr. Enligt en ändring i lagen om arvoden till statsråden m.m. skall nämnden besluta om arvoden och avgångsersättning till statsråd. Enligt 8 kap. 4 § riksdagsordningen består av ordförande och två andra ledamöter. De väljs var för sig av efter ordinarie val till för tid intill dess nytt val till nämnden har ägt rum. Val av ledamöter i nämnden bereds av . Nämndens verksamhet regleras i den nämnda lagen om arvoden till statsråden m.m. och i nämndens instruktion (SFS 1993:1427). Utvecklingen av statsrådens arvoden Tabellen visar arvodet för statsministern och övriga statsråd. År Statsråd, kr Statsministern, kr 1983 18 Källa: SOU 1993:22, 1997/98:KU6, och rege-rings-kansliets förvaltningsavdelning. beslutade att fr.o.m. höja arvodet till statsministern till och arvodet till övriga statsråd till . Riksdagsarvodets utveckling i jämförelse med statsrådens arvoden Diagrammet visar förändringen av statsrådens och riksdagsledamöternas arvoden samt relationen mellan nivån av riksdagsarvodet och statsrådens arvoden. Differensen mellan riksdagsledamöternas arvode och statsrådens arvode har successivt ökat. Skillnaden i arvode har blivit särskilt markant då och inrättades. Differensen i arvode var , och . Arvoden till förtroendevalda inom kommuner och landsting genomför en undersökning av bl.a. arvodena till de förtroendevalda på det kommunala planet. Den senaste undersökningen genomfördes . Undersökningen som avser de heltidsengagerade kommunalråden visar att var genomsnittsarvodet för kommunstyrelseordförande . I storstäderna är arvodena högst och i landsbygdskommunerna lägst. Nedanstående tabell visar heltidsarvode för kommunstyrelseordförande efter kommungrupp, , . Kommungrupp Antal Medelvärde Storstäder 3 44 500 Förortskommuner 36 34 300 Större städer 25 32 500 Medelstora städer 39 30 600 Industrikommuner 53 27 500 Landsbygdskommuner 39 25 100 Glesbygdskommuner 31 26 700 Övr. större kommuner 27 28 600 Hela riket 288 29 000 Arvodesbeloppen inkluderar inte sammanträdesersättningar, extra arvoden för ordförandeskap i kommunala bolag etc. Extra arvode för ordförandeskapet i kommunstyrelsen ingår där det förekommer. Jämfört med undersökningstillfället hade genomsnittsarvodet vid undersökningen 1995 ökat med . Detta var en något lägre ökning än motsvarande ökning av medellönerna för samtliga kommunalt anställda. Konsumentprisindex förändrades med . var genomsnittsarvodet för ett kommunalråd (oräknat alla arvoden från styrelser och fullmäktige). Variationen var ganska stor. Den högst betalde hade och den lägst betalde hade . Som jämförelse var riksdagsarvodet . Statsrådens arvode var och . Uppräkning av landstingsrådens arvoden sker efter olika grunder beroende på vilket landsting det är fråga om. I är arvodet knutet till statsrådens arvode. I andra landsting har det gjorts en koppling till chefs-tjänstemännens löner eller de landstingsanställdas löner eller till basbeloppet. Enligt en undersökning utförd av Landstingsvärlden var arvodet för en landstingsstyrelseordförande som högst och som lägst . Enligt undersökningen var arvodet för övriga landstingsråd som högst och som lägst . Medelvärdet var mellan och . Mitt uppdrag som det formulerades i betänkande 1997/98:KU6 innebär att den nu gällande ordningen med arvodesnämnd som fastställer riksdagsarvodet skall utvärderas i jämförelse med det tidigare systemet med knytning till en viss grupp statstjänstemän och med utvecklingen av statsrådens arvoden. Vidare skall lämnas förslag om eventuella förändringar. Jag tolkar mitt uppdrag så att jag är oförhindrad att föreslå förändringar både när det gäller nivåer i ersättningssystemet och i ordningen för att fastställa arvodet. Två frågor har återkommit i debatten kring riksdagsarvodet. Det är för det första frågan om att rätt värdera riksdagsledamöternas ställning och arbetsinsats och att bestämma ett rimligt arvode. Arvodet skall bl.a. möjlig-göra rekrytering av personer inom många olika samhällssektorer för upp-draget som riksdagsledamot. Arvodet bör också vinna accept i samhället. Det är för det andra frågan om i vilken ordning arvodena skall revideras och de problem som hänger samman med att riksdagsledamöterna själva har inflytande över arvodena. Arvodesförändringar har alltid varit känsliga och har ibland partipoliti-serats. Detta har lett till att motiverade höjningar uteblivit eller försenats och att processen föregåtts av både inomparlamentariska och fristående utredningar. Enligt regeringsformen (RF) bygger det svenska statsskicket på folkstyrelse utövad genom en representativ parlamentarism. Riksdagsledamöterna har alltså en central och mycket betydelsefull roll som det svenska folkets representanter i . Uppdraget att vara riksdagsledamot är det viktigaste förtroendeuppdrag man kan ha i . Den som utses till riksdagsledamot måste vara svensk medborgare och vara eller ha varit bosatt i samt ha fyllt senast på valdagen. En ledamot får fullgöra uppdraget utan hinder av tjänsteuppgift eller annan sådan förpliktelse. I riksdagsordningen (RO) sägs att en riksdagsledamot skall få arvode av statsmedel för sitt uppdrag och att bestämmelser om detta skall meddelas i lag. Riksdagsordningens föreskrift om att bestämmelser om ledamotsarvodet skall meddelas i lag tillämpades från början så att själva arvodesbeloppet angavs i lag. Sedermera framgick beloppen indirekt genom att i lagen angavs att arvodet skulle motsvara lönen för vissa statstjänstemän. Enligt 3 kap. 1 § ersättningslagen gäller att arvode betalas med ett belopp som fastställer. Man kan av ersättningslagen inte sluta sig till arvodesbeloppets storlek. En riksdagsledamots arbete består förutom av arbete i kammare och utskott också av andra mångskiftande uppgifter som t.ex. att sätta sig in i olika frågor, att utarbeta motioner, interpellationer och frågor liksom reservationer och särskilda yttranden. Ledamoten skall också förbereda debatt-inlägg och delta i partigruppens verksamhet. Normalt åtgår det en avsevärd inläsningstid för att fullgöra uppdrag i utskott och andra riksdagsorgan. Uppdraget som riksdagsledamot kräver vidare att ledamoten i tillräcklig utsträckning har och utvecklar kontakter med sin valkrets och väljare liksom med samhällslivet i övrigt. Riksdagsledamöterna har en framträdande roll i partiernas arbete med att informera allmänheten om och försöka vinna väljare för sina idéer, förslag och initiativ i olika frågor. Arbetet får betraktas som en del av uppdraget att vara riksdagsledamot. Riksdagsarbetet har successivt blivit mer krävande. ansåg att uppdraget krävde en helårsinsats av ledamoten. Utvecklingen därefter har inneburit att tempot i det politiska skeendet allmänt sett ytterligare ökat med åtföljande större arbetsbörda för ledamöter. Nya partier har tagit plats i vilket har påverkat arbetsförhållandena i stort i och därmed berört alla ledamöter. Minoritetsregeringar har varit regel vilket ibland inneburit en ökad politisk aktivitet i och komplicerat beslutsprocessen och därmed gjort riksdagsarbetet mera krävande. En riksdagsledamot har en arbetstid som är betydligt längre än vad som i allmänhet förekommer på arbetsmarknaden. Arbetet utförs ofta även och . Ledamöterna omfattas inte av arbetstidslagens bestäm-melser och kan därför t.ex. inte göra anspråk på ersättning för övertidsarbete eller för obekväm tid. Arbetsbördan i är inte lika stor för alla ledamöter. Den är sanno-likt mycket individuell med en hög genomsnittlig nivå. Belastningen sam-manhänger med t.ex. om ledamoten tillhör ett oppositionsparti eller tillhör ett parti som ingår i regeringsunderlaget. Belastningen beror vidare på vilka sidouppdrag ledamoten har i och utanför , riksdagsgruppens storlek, positionen i partiet och givetvis den egna ambitionsnivån. Flertalet ledamöter lever hela eller delar av veckan borta från hemmet. Familjeliv och andra delar av det sociala livet får stå tillbaka i jämförelse med den som arbetar på hemorten. Detta innebär påfrestningar för ledamoten och dennes familj. För att få tillvaron att fungera fordras ibland särskilda privata arrangemang för t.ex. barntillsyn som kan innebära ekonomiska uppoffringar eller ideella insatser av släkt och vänner. Det är kostnader som det kan vara svårt att få kompensation för. Förhållandena kan säkert ha betydelse när det gäller att få personer att kandidera till . Informationshanteringen har det blivit påtagligt mycket snabbare och har i hög grad påverkat riksdagsarbetet. Det har å ena sidan inneburit att ledamotens arbete underlättats och att möjligheterna att effektivt verka som ledamot och göra ett bra arbete blivit större. Å andra sidan ställer den nya informationstekniken mycket stora krav på aktivitet och beredskap från ledamotens sida för att svara mot de ökade möjligheterna och ett högre tempo. Det europeiska samarbetet, ett ökande internationellt utbyte och den parlamentariska medverkan som förekommer i olika internationella fora ställer allt större krav på riksdagsledamöterna och förutsätter att ledamöterna har eller tillägnar sig goda språkkunskaper. Själva riksdagsarbetet är koncentrerat till . Utskottssammanträden förekommer i viss omfattning även . Dessa månader ägnar sig ledamöterna i övrigt i allmänhet åt utskottsresor eller andra resor, arbete i valkretsen, partiarbete, förberedelser i riksdagsarbetet, sidouppdrag eller till vila och rekreation. också att ledamöter arbetar i sina yrken eller företag. Det är viktigt för uppdraget som riksdagsledamot att ha erfarenhet från och kontakt med arbetslivet. Ersättningen från till ledamöterna har successivt byggts ut och utgör ett komplex av olika förmåner. Systemet får anses vara i stort sett komplett och har sammantaget enligt min mening en acceptabel nivå. De enskilda komponenterna har en skiftande kompensationsnivå och de ingående delarna och fördelningen kan alltid diskuteras. Under utövande av uppdraget betalar arvode, tilläggsarvode, arvoden för sidouppdrag i , kostnadsersättning, resekostnads-ersättning och traktamente. tillhandahåller också kombinerade bostads- och arbetsrum samt lägenheter utanför till en rimlig kostnad. ersätter också bostadskostnaden i privata bostäder upp till en viss nivå. betalar också försäkringsförmåner och samma sjukvårds-förmåner som lämnas till tjänstemän i . tillhandahåller slutligen också teknisk utrustning för att utföra uppdraget som ledamot. När ledamoten lämnar före pensionsåldern omfattas han av inkomstgaranti. Ledamoten har egenpensionsförmåner (ålderspension, sjuk-pension och egenlivränta) och efterlevandepensionsförmåner. Ålders-pensionen är att jämföra med en tjänstemans tjänstepension. Ålderspension, sjukpension, kompletterande efterlevandepension och egenlivränta samt, för vissa ledamöter, inkomstgaranti, är värdesäkrade genom anknytning till basbeloppet. ledamöter är inte arbetstagare i förhållande till . Arvodet och tilläggsarvodet betraktas emellertid som anställningsinkomst när det gäller förmåner enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och lagen (1991:1047) om sjuklön. Arvode och tilläggsarvode (men inte inkomst-garantin) är sjukpenninggrundande och pensionsgrundande i den allmänna försäkringen. betalar också avgifter enligt lagen (1981:681) om socialavgifter som om ledamoten var anställd av . Ledamöterna omfattas inte av de vanliga arbetsmarknadslagarna. Arbets-tidslagen har redan nämnts. De omfattas heller inte av t.ex. anställnings-skyddslagen eller medbestämmandelagen.