frsrdg · GM04NR1 · 1999-01-01 00:00:00 — I dagens informationssamhälle måste man värna om de små språkområdena och arbeta systematiskt för att bevara de nordiska språken så att de överlever de vågor av samhälleliga och teknologiska förändringar som äger rum. Samarbetet bör leda till att nordiska språk utan svårighet kan användas i kommunikation mellan människor och datorer. Informationstekniken skall användas för att stärka de nordiska språkens ställning och man skall arbeta målmedvetet för att öka kunskapen om och förståelsen för grannländernas språk. Informationstekniken tillför nordisk kultur och konst ökad kraft om den används riktigt och den bör tas i vår tjänst för att informera om vårt kulturarv, om vetenskapligt arbete och samhällsfrågor. Man måste också arbeta för att de nordiska folken får lika möjligheter i informationssamhället och att tekniken används för att öka nordiska företags globala konkurrensförmåga. var ledande på konsumentområdet och då informationstekniken medförde att snart hela världen blev konsumenternas hemmamarknad krävdes revidering av många av de lagar som gällde om handel med varor och tjänster. Detta borde man gripa sig an gemensamt för att vidmakthålla den nordiska rättstraditionen och utforma en nordisk politik som också kunde bli grundvalen för att utforma en politik inom EES-området och internationellt. Statsministern tog också upp den kommande konferensen och bekräftade att regeringarna skulle ge barn- och ungdomsfrågor högre prioritet inom flest möjliga samarbetsområden. Nordisk for Ungdomssamarbejde har tagit initiativ till en stor ungdomsstämma i med anledning av , som särskilt betonar kultur- och miljöfrågor. Statsministern lade särskild vikt vid det svenska ordförandeskapets initiativ för att undanröja onödiga hinder för medborgares och företags kontakter över de nordiska gränserna. Man avsåg att följa upp detta arbete bl.a. på grundval av upplysningar från den nordiska servicetelefonen "Hallå ". Debatten i sin helhet återfinns i det tryckta protokollet. Utrikesminister presenterade redogörelsen och inledde med att understryka att man vid inledningen av sessionen genom att erinra om 50- årsjubileet markerade de nordiska ländernas helhjärtade uppslutning kring FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna och bakom FN:s arbete och respekten för dessa värden inför nästa . Utrikesministrarna vittnade i sin dialog med presidiet om det avgörande värde de tillmätte kontakterna på nordiskt plan och att arbetet därmed hade blivit mer intensivt sedan och blev EU-medlemmar. De nordiska länderna hade ett särskilt intresse och ett gemensamt ansvar att verka för stabilitet och hållbar utveckling i närområdet, både bilateralt och genom sammanlänkade samarbetsstrukturer såsom det nordiska samarbetet, , och . De nordiska ländernas när-områdessamarbete omfattade också , och Arktiska rådets första ministerrådsmöte hade enats om en deklaration för det framtida samarbetet, med särskild tyngdpunkt på att stärka och vidga arbetet för en hållbar utveckling och ett gott miljöskydd. Arbetet måste naturligtvis ske med respekt för urbefolkningarnas intressen. Vid ett toppmöte i togs initiativ för att öka handel och investeringar och även för att utveckla transport- och energinät i . Handelsministrarna hade även enats om åtgärder för att skapa bättre förutsättningar för små och medelstora företag. Arbetet för en hållbar och hög tillväxt i och närområdet stärktes av förbättrade demokratiska och sociala institutioner och kamp mot organiserad brottslighet. De nordiska länderna skulle uppmuntra och stödja den påbörjade reformprocessen i mot demokrati, rättsstat och integration i världsekonomin. ställde man krav på att i förtroendefull dialog med de baltiska länderna verka för goda grannrelationer. De olösta gränsfrågorna måste ut. och den inre marknaden gav ramen för de nordiska ländernas och de självstyrande områdenas relationer och gemensamma intressen i förhållande till den västeuropeiska integrationen. Det inbördes beroendet gjorde det nödvändigt att samverka i Europapolitiken så nära som olika formella bindningar tillät. Ur nordisk synvinkel var det särskilt viktigt att och inte lämnades på efterkälken i EU:s förhandlingar med kandidatländerna. Det var viktigt för den interna reformprocessen i dessa länder att förhandlingarna gjorde snabba framsteg. Folkomröstningen var en glädjande bekräftelse liksom även kommissionens signal att kunde börja formella förhandlingar senast . Det var ett starkt önskemål att även kunde börja detta år. Utrikesministrarna var fast beslutna att verka för att förhandlingarna om och deltagande i skulle avslutas framgångsrikt så att avtalet därom trädde i kraft som Amsterdamfördraget. Den nordiska passfriheten skulle bevaras när Schengen integrerades i EU. Syftet med utspel att ge hela EU en nordlig dimension var att skapa förståelse och intresse för vår del av inklusive en särskild utmaning att integrera och därmed också bidra till en utjämning av skillnaderna i utvecklingsnivå. Utrikesministern gjorde därefter en översikt över Natos kommande utvidgning, Partnerskap för fred och de nordiska ländernas gemensamma deltagande i styrkan i och den nordisk-polska brigaden i Bosnien. roll hade stärkts genom fältverksamhet, t.ex. genom att verifiera säkerhetsrådets resolution i Kosovo. Uppgörelsen om Kosovo var ett positivt steg framåt och måste följas av villighet att ställa resurser till förfogande. Flyktingarna på måste under trygga förhållanden kunna återvända till sina hem också där de var i minoritet. breda säkerhetsbegrepp, som innefattade demokratifrämjande och respekt för mänskliga rättigheter, illustrerade grundläggande och gemensamma nordiska värderingar. medlemskap i säkerhetsrådet 1997-1998 hade varit en tillgång för det nordiska samarbetet och man arbetade nu tillsammans för att skulle bli invalt . Det fanns starka gemensamma nordiska intressen som insatserna på , fullständig eliminering av massförstörelsevapen, åtgärder mot bakgrund av och kärnvapenprov, fredsfrämjande i och stärkande av den humanitära rätten. bidrag till reformeringen av FN syntes i generalsekreterarens reformprogram, och fortsatte arbetet för att försäkra sig om att reformerna genomfördes och att finansieringen av FN:s kärnverksamhet långsiktigt tryggades. Därefter berörde utrikesministern fredsprocessen i , regionala konflikter och konflikten mellan och samt internationella ekonomiska problem. Utrikesministrarna fördömer terrorism i alla dess former och oavsett orsak och fortsätter att effektivt samverka inom FN och genom effektivare internationellt samarbete mellan brottsbekämpande instanser. Avslutningsvis framhöll utrikesministern att det nordiska samarbetet i tillägg till de tre pelarna i reformarbetet också har en global dimension och de var fast beslutna att föra den samarbetstraditionen vidare. Debatten i sin helhet återfinns i det tryckta protokollet. inledde den försvarspolitiska redogörelsen med att beteckna vår tid som tveeggad. Å ena sidan var det nordeuropeiska hörnet av världen troligen fredligare än någonsin och å andra sidan pågick väpnade konflikter, varav de flesta inomstatliga, runt om i världen. Under det hade de nordiska länderna förhållandevis starka försvar grundade på totalförsvarstanken och en stark folklig förankring. 1989 inleddes en ny säkerhetspolitisk ordning där kapprustning ersattes av kollektiv säkerhet. Detta och minskade resurser hade lett till att de nordiska försvarsmakterna reducerats. Risken för ett traditionellt militärt angrepp bedömdes som mycket liten, men andra och delvis nya hot och risker hade blivit relativt sett viktigare att kunna bemöta. Det var ett gemensamt nordiskt intresse att den framväxande europeiska säkerhetsstrukturen tog hänsyn till den vidgade hotbilden. De nordiska länderna ökade resurserna till internationella fredsfrämjande insatser och tog sin del av ansvaret för säkerheten i och övriga världen. I kärva ekonomiska budgettider var det en relevant fråga varför man skulle utvidga och fördjupa det försvarsrelaterade samarbetet. Det fanns flera starka skäl härför, bl.a. att de nordiska länderna hade en säkerhetspolitisk värdegemenskap som hade en säkerhetsskapande verkan på läget i nordvästra och utgjorde en plattform för utökat samarbete. Därför var det nordiska samarbetet viktigt i den pågående proces sen med att utveckla den europeiska säkerhetsarkitekturen. En samordning av de nordiska resurserna kunde förbättra och effektivera den fredsfrämjande verksamheten och bidra till kostnadseffektivitet. Försvarsministern redogjorde därefter för en rad konkreta nordiska samarbetsområden såsom fredsfrämjande verksamhet, inklusive insatser i de baltiska länderna, övningsverksamhet, försvarsmaterielsamarbete, säkerhetspolitisk forskning och försvarsrelaterat miljösamarbete. Inom den nordiska samarbetsstrukturen NordCAPS undersöktes möjligheten att etablera en särskild grupp för att koordinera minröjningsfrågor. De nordiska försvarsministrarna träffade sina baltiska kollegor . Självklart kunde de inte åta sig ett eget ansvar för de baltiska ländernas säkerhet och för stabiliteten i . Säkerheten i kunde inte skiljas från säkerheten i som helhet, och ett tydligt amerikanskt engagemang i var ett grundläggande nordiskt intresse. finns ett nordiskt ramavtal om försvarsmaterielsamarbete som bl.a. syftar till gemensam upphandling för att nå ekonomiska, tekniska och industriella fördelar. 1998 har ett intensivt arbete pågått för att starta det säkerhetspolitiska forskningsprogram som presenterades vid sessionen i . Programmet skall fungera som ett forum och ett nätverk för nordiska forskare och nå ett så brett spektrum som möjligt av olika forskningsinstitut samt stimulera intresset hos fler forskare för säkerhetspolitik speciellt kopplat till nordiska förhållanden och leda till mer kostnadseffektiv användning av forskningsresurser. Inom ramen för handlingsprogrammet för nordiskt försvarsmiljösamarbete leder arbetet med bistånd till närområdet, arbetet med en gemensam försvarsmiljöpolicy, arbetet med gemensamma miljömål och arbetet med gemensamt utnyttjande av miljöfarliga anläggningar. Debatten i sin helhet återfinns i det tryckta protokollet. 5.4 Generaldebatt, inklusive debatt om budgeten Rådets president inledde med en översikt över de senaste årens dynamiska utveckling och de nya regionala organisationer som vuxit fram efter , såsom , , , och . hade genom de nya organisationerna utvecklat ett finmaskigt nät av politiska kontakter i , , , , och Murmansk-området. Demokratiutveckling i de baltiska och ryska närområdena hade blivit en kärnfråga i det nordiska engagemanget. Orosmoment fanns i den ökande nationalismen och etniska konflikter i det gamla och de stora skillnaderna i levnadsstandard mellan och de angränsande nordiska länderna. Hälsoproblemen ökade i flera områden i Nordvästryssland, och skulle fortsatt utöva tryck för utarbetande av en samlad, effektiv hälsoplan för . var väl ägnat att påta sig rollen som ett brett och flexibelt forum för politisk debatt och koordinering i , som brobyggare och kontaktpunkt för dialog och samarbete mellan och övriga . styrka låg i dess "informella" roll, som gör det möjligt för just rådet att spela en viktig roll i den europeiska utvecklingen, just genom att erbjuda en något mer informell arena för beslutsfattare och samhällsengagerade medborgare från , , de baltiska och de nordiska länderna. Den nya politiska dynamiken i borde även få konsekvenser för organisation. Som bl.a. och borde välja president för tvåårsperioder, vilket skulle bidra till en starkare och mer långsiktig ledning av organisationen. Man borde också diskutera om det var ändamålsenligt att binda sig för en fast rotation mellan länderna, eller om man kunde finna mer flexibla former för valet av ledning. Samarbetsminister orienterade om ministerrådets arbete med sekretariatsorganisation och personalpolitik för att skapa en effektivare organisation. Därigenom och med gemensamma anställningsvillkor och planerna på en gemensam informationsavdelning lade man till rätta för en effektivare samverkan mellan och ministerrådets sekretariat. Vidare orienterade han om ministerrådets budgetförslag, vars ram var oförändrad, ca , men där man i enlighet med rekommendation ökade det särskilda närområdesprogrammet med 10 miljoner till . Därmed kom satsningarna på närområdet sammanlagt upp till cirka en femtedel av den totala budgeten när man räknade in vad som avsattes inom olika samarbetssektorer. Han såg inte några stora problem med presidiets förslag till omdisponeringar, grundat främst på att man räknade med att kunna disponera resurser för andra ändamål när det arktiska forskningsprogrammet visat sig bli försenat med . Men detta fick inte innebära någon nedprioritering av det arktiska programmet, bara en liten tidsförskjutning. Många andra samarbetsprojekt kostade inget eller mycket litet över budgeten utan var snarare en fråga om politisk vilja. Detta gällde t.ex. de projekt som drivits för att komma till rätta med regler och krångel som hindrade nordbor att på ett smidigt sätt uppehålla sig och arbeta i annat nordiskt land än hemlandet. Utbildningsminister pekade på behovet av förnyelse och flexibilitet på grund av de snabba omvärldsförändringarna men framhöll att kontinuitet var nästan ofrånkomlig när det gällde långsamt verkande medel som utbildning och forskning. Förslaget till nordisk forskningspolitisk strategi innebar att det skapades en samlad procedur för initiering, prioritering och beslut om nya tidsbegränsade forskningsinitiativ, med tyngdpunkt på tvärvetenskapligt och sektorsövergripande samarbete. Därigenom fick man även en tydlig ansvarsfördelning mellan den politiska, forskningsrådgivande och forskningsutförande nivån, och det skulle bli lättare att få till stånd en samordning mellan den nationella forskningspolitiken i de nordiska länderna. Samarbetet med närområdet fortgick genom vidareutveckling av stipendieordningen för och nordvästra , ett förnyat lärarutbildningsprogram och ett nytt projekt för insatser för elever med särskilda behov. studerade också förutsättningar och hinder för skapande av ett "gemensamt utbildningsrum" för och . Efter en genomgång av de olika NORDPLUS-programmen och övriga skolprojekt framhöll ministern angelägenheten av insatser mot främlingsfientlighet. Inom projektet och metoder för att förebygga rasdiskriminering - interkulturell undervisning hade ett antal workshops genomförts och rapporten därifrån kunde direkt användas inom undervisningen. Ett tvåårigt demokratiprojekt, Frivilliga organisationer och demokrati i , hade inletts för att belysa den nordiska synen på demokrati. Syftet var att stärka samarbetet mellan den officiella och den ideella sektorn samt sprida information om den nordiska modellen i . Som ny ordförande i framhöll att verksamhet utvidgats på ett sätt som man inte trodde var möjligt bara . har givit oss helt andra förutsättningar att ha kontakt med våra vänner på andra sidan av . och ministerrådet har också varit mycket aktiva alltsedan 1990, dvs. redan innan de baltiska länderna fick sin självständighet. Entusiasmen att bistå våra nya grannländer var stor, och vi insåg också att vi hade ett egenintresse att på alla sätt bistå på dess svåra väg till demokrati och marknadsekonomi. De bilaterala kontakterna var intensiva och inofficiellt uppstod en fördelning mellan de nordiska länderna så att av naturliga skäl kom att ha det tätaste samarbetet med och med , medan hade färre naturliga bilaterala kontakter. Stödet till närområdet hade utvecklats snabbt men det var regionalt ojämnt fördelat och det förekom dubbelarbete mellan länder, organisationer och olika myndigheter. Frågan om en bättre samordning hade bl.a. aktualiserats av rådets kontrollkommitté som baserat sina slutsatser på en "case study" av samordningen av de multilaterala och bilaterala nordiska insatserna inom sektorerna hälsa och miljö i . Bedömningen i den bakomliggande konsultrapporten var, att samordningen fungerade bättre på miljöområdet, vilket torde ha sin bakgrund i att Nordiska investeringsbanken och miljöfinansieringsbolaget medverkat till att koppla in flera nordiska länder med sina respektive tekniska lösningar och finansieringsmöjligheter på ett samordnat sätt. Presidiet framhöll i sitt betänkande över ministerrådets budget önskvärdheten av en bättre samordning av närområdesinsatserna och att det därför behövdes en genomgång av bl.a. dess närområdesstrategi. såg som den största utmaningen för alla att med kraft bekämpa arbetslösheten. Det nya sysselsättningskapitlet i bar ett tydligt nordiskt . Budskapet var: Sätt och i arbete! Nordisk nytta för solidaritet och rättvisa innebar kamp mot fördomar och främlingsfientlighet och även ökade ansträngningar för samverkan och stöd i närområdena, vilket uttrycktes med ökade resurser i årets budget. Hon betonade även insatser för att understödja de folkliga kontakterna. Hon önskade en skärpt nordisk profil i diskussionen om den nordiska välfärdsmodellen. De klassiska delarna i det nordiska samarbetet var kultursamarbetet, språksamarbetet, folkbildningen, stödet till folkrörelserna och mycket annat. Särskilt ville hon bryta ut TV-frågan och undrade när vi äntligen får se varandras TV-program i . Mot bakgrund av behovet av förbättring av rådets utåtriktade arbete hänvisade till ett förslag i om en undersökning av förutsättningarna för att skapa en nordisk mötesplats i , ett utåtriktat centrum som borde bygga på ett engagemang av aktörer på den nordiska scenen. Många folkrörelser, inte minst Föreningen , borde kunna se denna idé som inbjudande och som en grund för vidare diskussion. Den socialdemokratiska gruppens talesman konstaterade att tiden för de stora nordiska projekten var förbi. Uppbyggnaden av det nordiska samarbetet var en del av en bred internationell uppbyggnad som ägde rum . De nordiska länderna var nu knutna till ett europeiskt samarbete som lade fast inriktningen för den sociala och ekonomiska utvecklingen och förutsättningarna för försvars- och säkerhetspolitiken. Det var inte onaturligt att det nordiska samarbetet utvidgats i riktning mot och närområdena och denna trend borde förstärkas . kunde man leva med att representerade det diametralt motsatta mot den nordiska välfärdsmodellen, men det var ett slutet system med liten kraft att påverka omvärlden. Dagens och framtidens skulle däremot komma att påverka och den nordiska välfärden. Det största hotet mot sysselsättning och välfärd i var globaliseringen och instabiliteten hos valutor och räntor i världen. Sysselsättning och välfärd var beroende av långsiktighet och planering, och de nordiska länderna hade ett gemensamt intresse att arbeta för att stabilisera och få mer ordning och styrning i världsekonomin. De nordiska regeringarna borde därför söka en strategi för att påverka kommande händelser, särskilt vad gällde valutaspekulationer. hade länge förordat en avgift för att motverka de mest kortsiktiga transaktionerna och spekulationerna enligt ett förslag av nationalekonomen . Sysselsättningspolitiken i EU var ett exempel på vad man med nordiskt uppträdande kunde uppnå. Samma avgörande roll kunde den nordiska stämman spela när det gällde miljö, social trygghet, konsumenträttigheter och bärkraftiga välfärdssamhällen i . Enligt Jaglands uppfattning var euron ett modernt svar på valutaproblemen i den globala ekonomin. Även om länderna valde olika anknytning till euron måste man hoppas att den skulle lyckas. Stabila växelkurser skulle betyda enormt mycket för välfärd och sysselsättning i de nordiska länderna, särskilt i de små länderna. De nordiska länderna måste arbeta för att de baltiska länderna skulle kunna inta sin rättmätiga plats i EU och Nato fortsätta sin utvidgning. Slutligen uttalade han förhoppningen att det nya årtusendet inte skulle dra med sig de gångna århundradenas nationalism. Budgeten kommenterades av , som tackade ministerrådet för det nytänkande som lett till att budgeten var mer överskådlig vad gällde projektmedel och odisponerade medel. Nytänkandet betydde också större öppenhet och lyhördhet gentemot rådets politiska önskemål och prioriteringar. Hela omvärderingsprocessen av samarbetet utifrån begreppet "Nordisk nytta" fann den socialdemokratiska gruppen riktig och väsentlig. Effektivitet och koncentration till områden där resurserna verkligen gav resultat hade uppnåtts, men effektivitetsvinster kunde bara uppnås i ett till , och därför ville socialdemokraterna varna för att hålla fast vid en oförändrad ekonomisk ram också framöver. Man var tillfreds med att insatserna på närområdet ökat med och totalt uppgick till av budgeten, liksom med att Nordplus-miniprogrammet hade påbörjats, men det behövdes åtskilligt större anslag än som föreslogs och programmet borde läggas upp så att det blev möjligt att få pengar också från andra finansieringskällor. Socialdemokraterna stödde också hemställan om ytterligare medel till Kulturfonden och . Hon ställde sig mycket undrande till den konservativa gruppens reservation mot den föreslagna höjningen på livsmedelsområdet, som de konservativa i hade röstat för. Mittengruppens talesman . erinrade om de utmaningar och den reformprocess genomgått som en följd av de nya samarbetsstrukturerna i . 1999 blir det med nedgång eller stagnation i ministerrådets budget. Mittengruppens uppfattning var att det borde ges utrymme för en måttlig ökning av den gemensamma budgeten så att den ökade satsningen på närområdena, som man prioriterade, kunde genomföras utan att det skedde på bekostnad av andra viktiga samarbetsuppgifter. Nedskärningarna hade bl.a. drabbat centrala samarbetsområden under kulturavtalet, även om han välkomnade att kulturministrarna presenterade en ny handlingsplan om kultursamarbete . tog också upp globaliseringen av ekonomin och dess effekter som åter aktualiserade frågan om internationella åtgärder för att begränsa de mest spekulativa finanstransaktionerna. Tiden var inne för ett nordiskt initiativ för att få till stånd internationella åtgärder mot valutaspekulation, som t.ex. avgifter som gör sådana transaktioner mindre lönsamma och åtgärder som kunde begränsa lånefinansierade finansoperationer. De nordiska länderna borde ha ambitionen att spela en aktiv roll i arbetet att återvinna den demokratiska kontrollen över globaliseringens mest negativa sidor. initiativ om en"nordlig dimension" i EU, som även borde omfatta Barents och , kunde få stor betydelse för den ekonomiska och sociala utvecklingen i ett stort och rikt geografiskt område. Det ver viktigt att den tyngdpunktsförskjutning mot och närområdet som skett inte rubbade balansen i det nordiska samarbetet. Från Västnorden hade vissa farhågor för nedprioritering uttalats, som måste tas på allvar. Mittengruppen hade stora förväntningar, bl.a. vad gällde nätverks- och demokratiuppbyggnad i närområdet, på samarbetet med frivilligorganisationerna, som fick en post på budgeten. Den konservativa gruppens talesman hänvisade till att den regionala integrationen i präglade dess och därmed också dagordning. Men därmed måste man också rikta sökljuset mot den nordiska identiteten som bidrar till att vi känner oss hemma i och är ett viktigt led i vårt sätt att möta den europeiska integrationen. Globalisering och integration ställde de små språken inför ett betydande tryck. På detta område var det viktigt med en fördjupad nordisk identitet, inte minst i form av stöd till de frivilliga organisationerna i . Den konservativa gruppen lade stor vikt vid arbetet för närområdena, inte bara vad gällde säkerhetspolitik utan även mjukare områden som lagstiftning och rättstraditioner, bekämpande av narkotika och kriminalitet, satsning på barns och ungdoms uppväxtvillkor, frivilligorganisationer och över huvud taget utvecklande av stabila samhällen med civila nätverk. Inom bör områden som miljö och energiförsörjning efter en värdering enligt principen "Nordisk nytta" fortfarande stå högt på dagordningen.