frsrdg · GM04JO1 · 1999-01-01 00:00:00 — Den aktuella bestämmelsen i SoL föranledde ingen särskild uppmärk-sam-het i samband med de ändringar som genomfördes i lagen 1997. De väg-le-dande utta-landen som gjordes vid bestämmelsens tillkomst har alltså alltjämt sin betydelse. Även om vissa slutsatser kan dras av uttalandena ger de dock inte någon mer pre-ciserad ledning för hur den sociala jouren eller beredskapen skall utformas. Ett stort utrymme lämnas åt kommunerna att med hänsyn till de lokala förhållandena själva ta ansvar i frågan. Det ligger dock i sakens natur att den sociala beredskapen i en större kommun eller i en kommun i en storstadsregion som regel måste vara av mer omfattande slag än i en mindre landsortskommun. Av utredningen i detta ärende framgår att kommun har social beredskap för barn och ungdomar och deras familjer mellan och samt och . För misshandlade kvinnor finns en kvinnojour och en jourlägenhet. När det gäller övriga ärenden hänvisas en hjälpsökande till polisen eller till att kontakta en politiker i socialnämnden. kommun har drygt 66 000 invånare och ligger inom Stor-stockholmsregi-onen. Behov av insatser från såväl enligt SoL som enligt LVU och LVM måste rimligen vara förhållandevis stort i en sådan kommun. Behoven in-ställer sig - låt vara med vissa variationer - inte bara under sedvanlig kontorstid utan också , nätter och . Det arrangemang som kommunen har för att ta hand om barn- och ungdomsärenden förefaller nå upp till en acceptabel nivå även om det naturligtvis hade varit en fördel om den sociala beredskapen omfattade också tiden eftermiddag till . När det gäller vissa andra typer av sociala ärenden, såsom omhändertagande av missbrukare en-ligt LVM , torde beredskapen från politikerhåll vara till fyllest förutsatt att beslut också kan fattas utan administrativa komplikationer. När det gäller en del andra ärenden, framför allt ärenden om ekonomiskt bistånd i akuta situationer, framstår det däremot som tveksamt om uppläggningen av bered-skapen står i överensstäm-melse med kommunens åligganden enligt SoL. Det har visserligen genom upp-lysningar per telefon från social-förvaltningen i kommun framkommit att politikerna har möjlighet att i brådskande fall utge ekonomiskt bistånd. Detta sy-nes dock förekomma i ganska liten utsträckning, och det är tveksamt om denna form av beredskap varit känd hos polisen och andra myndigheter och bland all-mänheten. har i sin anmälan pekat på vissa händelser där socialjouren i Stock-holm fått gå in och bistå personer med hemvist i . I något fall har den hjälpsökande t.o.m. skjutsats till av polisen för att han skulle få någon hjälp. Detta är självfallet inte tillfredsställande. De fall som avses har inte närmare angivits och jag har inte heller funnit skäl att utreda de närmare omstän-digheterna i enskilda fall. Vad som anförts talar dock för att det kan uppstå oac-ceptabla situa-tioner om en kommun inte har beredskap att bistå en person utanför kontorstid. Det finns inte anledning för mig att anlägga synpunkter på hur en kommun i prak-tiken anord-nar sin sociala jour eller beredskap för att kunna bistå enskilda perso-ner i olika krissituatio-ner. yttrande ger dock vid handen att den sociala beredskapen i inte är helt tillfredsställande. Såvitt framgår av redovisning tycks andra kommuner i länet ha förmått lösa sina uppgifter. Detta gäller även flera kommuner som är betydligt mindre än . Det framstår därför som något förvånande att social-nämnden i inte anser sig kunna lägga sin verksamhet på en nivå som lagstiftaren ansett att kommunen skall klara. Socialtjänstlagen utgår från att det i en kommun skall finnas en social jour eller beredskap som medger att de som vistas i kommunen, i akuta situationer, får det stöd och den hjälp de behöver även om hjälpbehovet skulle uppkomma utanför kontorstid. De behov som legat till grund för den aktuella lagstiftningen kvarstår och gör sig gällande med avsevärt större styrka än då socialtjänstlagen till-kom . Med hän-visning till vad som framkommit i detta ärende bör socialnämnden i ompröva den uppläggning av kommunens sociala jour och beredskap som tillämpas. I det sammanhanget vill jag peka på de möjlig-heter som finns för kommu-nerna att samarbeta kring olika frågor inom so-cial-tjänstlagens område (se 4 § SoL). En socialnämnd beviljade en 19-årig yngling bistånd i form av vis-telse på ett boxningsläger i , . Två tjänstemän vid so-cial-förvaltningen följde med på resan till . Kritik har riktats mot tjänstemännen för att det i det viseringsformulär som ynglingen un-der-tecknade inför passkontrollen i fel-aktigt angavs att han inte var dömd för narkotikabrott (Dnr 3398-1997) I ett flertal anmälningar till JO riktades klagomål mot i kommun, socialchefen , kommunalrådet m.fl. för att socialnämnden med stöd av 6 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, beviljat en 19-årig yngling N.N. vård i form av en vistelse på box-ningsläger i , (JO:s dnr 2596-1997, m.fl.). An-mälning-arna var base-rade på uppgifter i mass-medierna. I ett beslut anförde JO, efter att ha redogjort för det ansvar som socialnämnden har för barn och ungdom, bl.a. följande. har i enlighet med detta ansvar haft att med utgångspunkt i de fö-religgande omständigheterna självständigt göra en bedömning av lämp-liga åtgär-der för att rehabilitera den i ärendet aktuelle ynglingen. Över-vä-gandena kan vara mycket svåra och ofta finns det utrymme för olika upp-fattningar om hur nämnden bör agera. JO brukar inte uttala sig om myndig-heternas bedömningar i en-skilda ärenden. Jag kan i detta ärende inte finna skäl att frångå denna princip. Med hän-syn härtill går jag inte vidare i saken. begärde i en anmälan till JO att frågan om hur social-tjänsten handlagt den i det tidigare ärendet behandlade Floridaresan ånyo skulle tas upp till bedömning. Han anförde bl.a. att den aktuelle ynglingens inresa till var olaglig eftersom felaktiga uppgifter lämnades i samband med att ansökte om visum för ynglingens räkning. Från SAS rekvirerades ett s.k. Visa Waiver-formulär som resande till har att ifylla inför passerandet av den amerikanska passkontrollen. I form-u-läret fanns bl.a. följande fråga som skulle besvaras med ja eller nej. you ever been arrested or convicted for an offense or crime involving moral turpitude or a violation related to a controlled substance; or been ar-rested or convicted for two or more offenses for which the aggregate sen-tence to confinement was five years or more; or been a controlled substance trafficker; or are you seeking entry to engage in criminal or immoral activi-ties. JO tog också del av N.N:s kriminalre-gister varav framgår att han är dömd för bl.a. nar-koti-kabrott. Föredraganden hos JO inhämtade per telefon upplysningar från en av de två tjänstemän som medföljde N.N. på flygresan till . Ärendet remit-terades där-efter till i kommun för ytt-rande över vad som förevarit i samband med ifyllandet av formuläret. åbero-pade som remis-svar en tjänsteskrivelse upprättad av socialchefen vari anfördes bl.a. följande. I samarbete med företaget social utveckling AB planerade social-tjänsten i att placera en ung person med en stor social proble-matik. Av olika anledningar övervägde fördelarna med en placering utom-lands vilket också skedde . Före avresan diskuterades visumfrågan med social utveckling AB. Kommunens tjänstemän instruerades då om att ett turistvisum var fullt till-räckligt och att företaget sedan på plats skulle ordna tillståndsfrågorna med den lokala polismyndigheten. Att turistvisum var fullt tillräckligt bekräfta-des även av ett samtal med den amerikanska ambassadens visumavdelning . Före landningen i fylldes formuläret i av en av kommunens tjänstemän för 19-åringens räkning, d.v.s. denne kryssade i samtliga frågor på formulä-rets andra sida med svaret "nej". 19-åringen skrev därefter själv under sin ansökan. Avsikten var inte att kringgå de amerikanska bestämmelserna utan att be-handlingsföretaget på ort och ställe och genom sina kontakter skulle ordna tillståndsfrågan på ett korrekt sätt. I efterhand kan konstateras att socialnämnden och dess tjänstemän på för-hand borde ha försäkrat sig om att 19-åringen hade tillstånd att vistas på det planerade sättet i . I detta avseende har ärendet handlagts oskickligt. yttrade sig över vad som anförts i remissvaret. JO inhämtade kompletterande upplysningar av de två tjänstemän från social-för-valtningen som medföljde N.N. Med bistånd av Utrikesde-par-tementet inhämtades från ambas-sad i uppgift om huru-vida ett felaktigt (oärligt) ifyllande av viserings-formu-läret är straffbart enligt amerikansk rätt, eventuell påföljd härför samt vad som blir följ-den av ett ärligt ifyllande av formuläret av den som är straffad för narkotikabrott. I ett beslut anförde stf JO följande. Jag har begränsat min granskning i detta ärende till frågan hur social-nämnden hanterat visum-frågan och då närmare bestämt vad som förekommit vid inresan till i samband med att viseringsformuläret (Visa Waiver) fyllts i. Jag har inte funnit skäl att ånyo pröva socialnämndens beslut att bevilja N.N. bistånd i form av vistelse på boxningslägret. Svenska medborgare är i princip undantagna från krav på visum vid inresa till om vistelsen inte överstiger . I stället skall man fylla i ett formulär benämnt Visa Waiver. Man skall där svara ja eller nej på ett antal frågor om sina personliga förhållanden, bl.a. om man varit anhållen för eller är dömd för narkoti-kabrott. For-muläret skall undertecknas av den inresande som därmed intygar att lämnade uppgifter är sanna och riktiga och lämnade efter bästa för-stånd. är dömd för narkotikabrott. Vid ifyllandet av formuläret, som hade engelsk text, har frågan om han varit anhållen eller straffad för narkotikabrott besva-rats nekande. Viseringsformu-läret har följaktligen fyllts i på ett oriktigt sätt. Formulä-ret undertecknades av N.N. men det var en av tjänstemännen som fyllde i svaren på frågorna. Enligt vad tjänstemannen uppgett vid samtal med JO:s handläggare visste han inte om att N.N. var dömd för narkotika-brott. har ifrågasatt om någon av de tjänstemän som följde med på resan kan ha begått något brott i samband med att formuläret fylldes i. Vid bedömningen av om något brott har begåtts ligger det närmast till hands att se på straffstadgandena i 15 kap. (BrB) som handlar om bl.a. osann ut-saga. Av intresse är reglerna om osann eller vårdslös för-säkran (10 §) och osant intygande (11 §). I 15 kap. 11 § BrB föreskrivs att om någon i intyg eller urkund lämnar osann upp-gift om bl.a. vem han är eller om annat än egna angelägenheter kan han under vissa förut-sättningar dömas för osant intygande. Av stadgandet följer att det inte är straffbart att lämna felaktiga uppgifter om "egna angelägenheter". Att i ett intyg oriktigt uppge att man inte är dömd för t.ex. narkotikabrott kan således inte föran-leda ansvar för osant intygande. Inte heller kan den som hjälper till att upprätta ett sådant intyg dömas för någon medverkan till detta brott. Däremot kan man dömas för osann försäkran (15 kap. 10 § BrB) om man i skriftlig utsaga, som jämlikt lag eller för-fattning avges under edlig förpliktelse eller på heder och samvete eller under annan dylik försäkran, lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen, om åtgärden innebär fara i bevishänseende. Med lag eller författning avses endast svenska reg-ler. Någon svensk regel som tar sikte på här aktuellt inreseformulär finns inte. Ansvar för osann försäkran eller medverkan till sådant brott kan därför inte heller komma i fråga. Utöver det nu anförda skall tilläggas att enligt 2 kap. 2 § BrB kan för brott som begåtts utom riket dömas enligt svensk lag och vid svensk domstol bl.a. om brot-tet begåtts av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i . En förut-sättning härför är dock att gärningen är straffbar även på gärningsorten (det s.k. kravet på dubbel straffbarhet). Enligt vad som har inhämtats från ambas-sad i är en person - som straffats för narkoti-kabrott - enligt ameri-kansk lag-stiftning "inadmissible", dvs. han äger inte rätt att resa in i landet. Om det i ef-terhand upptäcks att en resande lämnat felaktiga uppgifter i formuläret, måste han lämna landet. Per-sonen kan inte återvända under ett Visa Waiver-pro-gram utan måste ha visum. Däremot synes det enligt amerikansk lag inte vara nå-got brott att lämna felaktiga uppgifter i formuläret. Även denna omständighet gör att ansvar för osann utsaga inte kan komma i fråga. Kravet på dubbel straffbarhet gäller dock inte för tjänstefel varom stadgas i 20 kap. 1 § BrB. De gärningar som är straffbe-lagda enligt detta stadgande är nämli-gen brott enligt svensk lag oberoende av var de begås (se m.fl. Kom-mentar till brotts-balken II 6:e uppl. s. 467). Av 20 kap. 1 § första stycket BrB följer att ansvar för tjänstefel bl.a. förutsätter att gär-ningen har begåtts vid myndighetsutövning. Detta betyder att gärningen inte bara skall ha begåtts i tjänsten utan också ha inneburit en utövning av offentlig myndighet. Myndighetsutövning som förutsättning för straffbarhet infördes i lagstiftningen om tjänsteförseelser genom den s.k. ämbetsansvarsreformen , vilken i fråga om dessa brott inne-bar en avsevärd inskränkning av det straffbara området. Av förarbetena till lagstiftningen, proposition 1975:78, framgår bl.a. att myndighetsutövning tar sig uttryck i beslut eller faktiska åtgärder som ytterst grundas på samhällets maktbefogenheter. De kommer till stånd och får i före-kommande fall rättsverk-ningar för eller emot den enskilde i kraft av offentligrätts-liga regler, inte på grund av avtal eller i övrigt regler av privaträttslig natur. Myn-dighetsutövning kan såle-des bestå i meddelande av formella beslut, som för den enskilde medför förmåner, rättighe-ter eller skyl-digheter i olika hänseenden, samt faktiska åtgärder för att verkställa sådana beslut. Gemensamt för all behörig myn-dighetsutövning är att den ytterst är grundad på lag eller annan författning. Det bör även nämnas att en viss utvidgning av det straffrättsliga tjänste-ansvaret för offentligt anställda kom till stånd . Därvid ändrades rekvisitet "i myndig-hetsutövning" till att avse "vid myndighetsutövning". Avsikten var inte att ge be-greppet myndighetsutövning någon annan inne-börd än tidigare utan att till det straffbara området föra också åtgärder som, även om de inte självständigt kan an-ses innefatta myndighetsutövning, ändå har betydelse för hur myndighetsutöv-ningen kommer att ske gentemot den enskilde. Det straffbara området omfattar därför - förutom myndighets-utövning - åtgärder som ingår som ett led i myndig-hetsutövningen eller på annat sätt står i ett mycket nära tidsmässigt och funktio-nellt samband med denna. I det förevarande fallet har tjänste-männen från socialförvaltningen följt med på resan för att utgöra ett stöd för N.N. under inled-ningen av en behandling som han frivilligt valt att genomgå. Tjänstemännens medföljande och medverkan vid ifyl-landet av formuläret kan mot bakgrund härav och med beaktande av det ovan an-förda inte anses inne-fat-ta myndighetsutövning eller sägas ingå som ett led i en sådan. På grund härav kan frågan om ansvar för tjänste-fel också avföras från diskussio-nen. Jag kan således konstatera att det inträffade inte kan utlösa något straff-rättsligt ansvar. Detta innebär emellertid inte att socialförvaltningens tjänste-män kan gå fria från kritik. har begått brott varav några betecknats som grova brott. Detta kände den tjäns-te-man som fyllde i N.N:s formulär väl till. Han har emeller-tid som angivits ovan uppgett att han inte visste om att N.N. dömts även för nar-koti-kabrott. Narkotikabrotten synes inte ha varit särskilt framträdande i N.N:s brottsregister, och insatser för N.N. grundades framför allt på de andra brotten. Med hänsyn härtill har jag inte skäl att ifrågasätta tjänstemannens uppgift. När han hjälpte N.N. att fylla i blanketten frågade han dock inte N.N. om hur det förhöll sig. Han förefaller inte ha ägnat saken nå-gon särskild vikt. Tjänstemannen kände knappast till om det var brottsligt att lämna felaktiga upp-gif-ter i viseringsformuläret. Om det hade varit straffbart hade tjänste-männen och N.N. kunnat hamna i en besvärlig situation. Även om hand-landet inte var straff-bart lig-ger det i sakens natur att en tjänsteman inte bör medverka till att lämna vilsele-dande eller felaktiga uppgifter till en annan myndighet, oavsett om denna är svensk eller utländsk. Den andre tjänstemannen som var med på resan deltog inte när N.N:s Visa Waiver fylldes i. Han borde dock på grund av sin ställning som över-ordnad den andre tjänstemannen ha reagerat över frågorna i formuläret - som var kända för honom eftersom han fyllde i ett formulär för egen del - och klarlagt hur N.N:s for-mulär skulle fyllas i. Före resan till hade visumfrågan diskuterats med vårdgivaren, so-cial utveckling AB. Socialför-valtningen hade även kontaktat i . De besked som erhölls synes inte ha lett till att förvaltningen upp-märksammats på de krav som ställs för att få resa in i . Att sådana upplys-ningar inte erhållits från ambassaden torde bero på att förvaltningen inte lämnade fullständiga uppgifter om bakgrunden till resan. Som nämnden anfört i sitt ytt-rande har ärendet i denna del inte hanterats med till-räcklig omsorg och förutse-ende. När sällskapet kom till måste frågorna om N.N:s bakgrund som en följd av förvaltningens bristfälliga förberedelsearbete ha kommit som en överraskning för dem. Detta förhållande är i viss mån ägnat att lindra min kritik mot tjänstemännen. De borde likväl inte ha handlat på sätt som skett. Det förekommer att kriminellt belastade ungdomar inom ramen för olika projekt genom socialnämndens försorg bereds vård utomlands. I denna del kan jag rent allmänt hänvisa till de uttalanden som har gjorts i JO:s ämbets-berättelse 1990/91 s. 168 f. Om nämnden beslutar att bereda ungdomar vård utom-lands, är det vik-tigt att nämnden noga sätter sig in i hur vården kan komma att påverkas av regler i det främmande landet. Vad som förevarit i detta ärende visar på problem som kan uppkomma. Det är inte alltid lätt för en mindre socialnämnd att ha detaljkunskap om det regelkomplex som kan vara aktuellt. Det får därför förutsättas att nämnden före den unges avresa skaffar sig kunskap genom kontakt med andra myndigheter. När en långvarig familjehemsplacering av ett barn upphör bör socialnämnden följa upp barnets förhållanden hos vårdnadshavaren (Dnr 2865-1996) beslutade 11 (numera ) i att enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, placera syskonen ., född , och A., född , i familjehem. På begäran av barnens moder, ., och på förslag av distriktsförvaltningen beslutade distriktsnämnden att placeringarna för E-L. och A. skulle upphöra. flyttade barnen till C., som då bodde i kommun. erbjöd C. s.k. uppföljningskontakter från det att barnen flyttat till henne. Kontakten skulle därefter avslutas såvitt avsåg barnen. C. accepterade erbjudandet. gjorde rektorn vid barnens skola en anmälan enligt 71 § SoL till i kommun. inledde en utredning enligt 50 § SoL. avslog i kommun en ansökan av socialförvaltningen i om att återplacera A. i familjehem. Som skäl för beslutet anförde nämnden att ärendet inte kunde anses avslutat hos 11 när anmälan inkom från rektorn för barnens skola. i kommun fortsatte emellertid att planera för en återplacering av A. och beslutade nämndens ordförande att A. skulle placeras i sitt tidigare familjehem. uppgav 11 i en skrivelse till social-förvaltningen i kommun att del betraktade ärendet som avslutat hos nämnden när förflutit räknat från , dvs. från det datum då distriktsförvaltningens utredning avslutades med förslag om att familjehemsplaceringen av E-L. och A. skulle upphöra. I en anmälan till JO klagade i kommun, genom I.W., på Sociala distriktsnämndens 11 handläggning av ärendet och anförde att distrikts-näm-n-den hade ett ansvar för barnen när familjen aktualiserades vid i kommun eftersom då inte hade förflutit från den dag då barnen faktiskt flyttade hem till modern i . Anmälan remitterades till 11 i för yttrande. Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande. I.W.s beskrivning av vad som hänt i ärendet är till största delen riktig. Vi drar dock delvis andra slutsatser och anser fortfarande att stad bör ha ansvaret i ärendet, både ekonomiskt och när det gäller den fortsatta handläggningen. På följande punkter stämmer vår uppfattning inte överens med den som I.W. Stad hävdar genom sitt ombud att tiden för förlängda stödinsatser till modern och barnen . och E-L. Beslut om hemgång togs i sociala distriktsnämnden 951215. Efter det datumet stod det modern fritt att ordna med den faktiska flytten när det passade henne och barnen bäst. Vi avsåg att finnas till hands för modern när hon kunde tänkas ha som mest behov av stöd, det vill säga från det att hon fick klartecken av Sdn framåt. Det betyder att stödåtgärderna upphörde 960314. Att ett planerat avslutningssamtal måste skjutas upp, inverkade inte på det beslutet. Vi vill betona att syftet med biståndet var att förebygga att svårigheter uppstod genom alltför plötsliga avbrott i kontakterna. Barnen fick t ex hjälp med att fara tillbaka till familjehemmen för var sitt besök. Vi räknade inte med att familjen skulle vara i behov av kontinuerlig kontakt med . Någon eventuell förlängning av beslutet om stödåtgärder diskuterades därför inte. Om modern under pågående bistånd hade bett om fortsatt stöd skulle vi ha hänvisat till socialförvaltningen i och på nytt erbjudit oss att hjälpa henne att knyta erforderliga kontakter. Hon hade tidigare tackat nej till att vi skulle hjälpa henne till en stödkontakt hos socialförvaltningen i , vilket var den direkta anledningen till att inte informerades. Det anförs i skrivelsen att inlett utredning och vidtagit åtgärder för A. endast för att uppfylla sitt ansvar enligt 3 § SoL, i avvaktan ansvaret återtogs av Sdn 11 . Denna handläggning förutsätter rimligtvis att båda kommunernas företrädare är medvetna om vad som sker. Så har inte varit fallet. Vi besökte handläggarna i för att, som vi uppfattade det, på deras begäran bistå dem i den utredning som de inlett efter anmälan från skolan. hade en tjänsteman kontaktat familjehemssekreterare och hört sig för om tillhörigheten för ärendet. Hon föreföll att acceptera vårt besked att ärendet var avslutat på socialdistrikt 11. Det gjordes ingen antydan vid det tillfället och inte heller senare, när vi träffade handläggarna, om att ärendet endast handlades tillfälligt för att kommunen skulle uppfylla sitt yttersta ansvar som vistelsekommun. Förutom de personliga besöken bad handläggarna också om att få vissa frågor skriftligt besvarade vilket familjehemssekreteraren också gjorde. Vi uppfattade att det vi gjorde var att medverka i en överföring av ett ärende enligt 72 § SoL. Visserligen var ärendet egentligen avslutat hos oss, men vi ville ändå bistå med upplysningar om den tidigare handläggningen av hänsyn till barnens behov av kontinuitet. Vi anser att det som skedde är jämförbart med den situation som skulle ha uppstått om det hade varit vi som hade tagit kontakt med i stället för tvärtom. Det gick till på samma sätt och vi lämnade samma uppgifter som vi skulle ha gjort om vi tagit initiativet. Vi har inte, som I.W. skriver, haft någon tanke om att skulle väntat med att inleda en utredning i avvaktan på att tvisten mellan kommunerna kunde lösas. Vi var inte ens varse att någon tvist förelåg förrän ärendet hade behandlats i socialnämnden i 960529. var vi helt övertygade om att socialförvaltning hade påtagit sig det fulla ansvaret i ärendet. Vi skulle vilja att JO klargjorde var och en kommuns ansvar i dessa delar. Ansvaret för de nu aktuella insatserna måste åvila , inte minst mot bakgrund av följande omständigheter: Vårdnadshavaren har bott i . A. har i överenskommelse med socialdistriktets bedömning flyttat hem till vårdnadshavaren. Socialdistrikt 11 har i samband med hemflyttningen bedömt att det, med hänsyn till hur ärendet utvecklats och familjens inställning, inte behövdes fortsatta insatser.