bet · GM01KU15 · 1999-03-02 00:00:00 — Det är precis vad som har häntde när människor har excellerat iatt anmäla sig själva till Datainspektionen som ettslags debattinlägg.Nu har företrädare för försökt lugna ossanvändare med att man skall vara frikostig medundantagen. Det hette åtminstone förut att alla somkallar sig journalister eller konstnärer skall ansesvara det. sade lite annorlunda här idag.Skapar man en lag som i sin tillämpning blir så adhoc-betonad bäddar man för godtycke. DI kan i värstafall i praktiken komma att bli en censurmyndighetsom från fall till fall bestämmer vad som får sägas.Vad händer den dag de styrande bestämmer sig för attinte vara så frikostiga mot oss längre? Här bjuderinte lagen något skydd.En av luddigheterna är för övrigt att den nya lageni sin definition av vad behandling avpersonuppgifter är inte bara nämner insamling,bearbetning, spridning och ett tiotal andra sakerutan även användning av personuppgifter. Är detkanske rentav så illa att inte bara de sompublicerar saker på Internet behöver ha de omnämndapersonernas medgivande utan även vi som läserpublikationer på Internet?Vad är förresten medgivande? Är det att man klickarokej på ett meddelande på en webbsida? Eller är det,som någon var inne på här tidigare, att man skickarett e-postmeddelande? Hur vet man då att det är rättperson som står som avsändare till det e-postmeddelandet? Hur länge gäller sedan ettmedgivande?Dessutom tycker jag att det är aningen stötande, ien tid när de nya medierna erbjuder alltfler s.k.gräsrötter att publicera sig, att flera utredningarden försöker ge journalister ochkonstnärer en särställning. Det är märkligt noggrupper som traditionellt brukar vara högljudda ochprotestbenägna.Inom parentes sagt uppstår det också ett glapp härsom utredningen för nya medier skulleha kunnat fylla i viss mån med sitt föreslagnautgivarbevis för elektroniska publikationer. Men denidén tillbakavisades av regeringen. Alla de som nupublicerar sig på Internet och kallar sig förjournalister för att undkomma PUL har ändå ingetgrundlagsskydd jämförbart med det som trycktatidningar har.Vad vi nu har fått är en lag som mest tycks hindranormal berättigad hantering av personuppgifter mensom knappast skyddar oss från otillbörlig behandlingav sådana. En grundfråga är naturligtvis om en lagöver huvud taget kan göra det i den oerhört komplexavärld vi håller på att skapa åt oss eller om detsnarare bör ligga på nivån att var och en får tasitt ansvar när det gäller vad man sprider om sigsjälv.Vad man än svarar på den frågan finns där ett stortproblem med integriteten i vår nya digitala värld.Vi lämnar enorma mängder av elektroniska spår efteross i den moderna världen i mobiltelefonroutrar, ibankservrar, vid varje myndighetskontakt, hoskreditkortsföretag och på varenda webbplats som vibesöker på Internet. Allt det sker också mot enbakgrund där vi för länge sedan har slutat oroa ossför bevakningskameror på offentliga platser ellernärgångna enkätundersökningar.Nu monterar vi ofta själva kameror på datorn elleri kafferummet som en kul grej. I vissa fall finnsdet faktiskt människor som har monterat in sådanaockså i sängkammaren, men det kanske är ett lite välextremt exempel. Många laddar också upp sinadagböcker på nätet. Ett framträdande drag i dagtycks vara just lusten att synas och bliuppmärksammad.Det är ungefär 300 000 svenskar som har egnahemsidor där varierande mängder privata sakerredovisas. En del av detta är naturligtvis vad sombrukar benämnas harmlöst. Men även harmlösa sakerkan ställa till det. Åtskilliga kända personer somhar förekommit i veckotidningarnas hemma-hos-reportage har t.ex. blivit utsatta för inbrott.Tjuvarna har vetat exakt vad de skulle ta.I hände det att en kvinna råkadeut för att hon fick snuskiga brev där brevskrivarenhade författat en sorts erotisk novell med henne somhuvudperson. Han visste privata saker om hennesskilsmässa, vilka tidningar hon läst och vad honanvände för tvål, t.ex. Det var en novell och skulleom han laddat upp det på en webbsida kanske haräknats som konstnärligt arbete.Nu är det alltid riskabelt att från dettaextrapolera utifrån och tro att det blir så iframtiden fastän värre, mera, större osv. Man kanmycket väl tänka sig en situation där publiceringoch offentlig tillgänglighet blir något avnormaltillstånd och själva återhållandet blir denmer aktiva handlingen i stället för som att vigår ut med information när vi vill.Ta bara en så enkel sak som att mobiltelefoner kanspåras, och följaktligen kan man då kartlägga hur enperson förflyttar sig. När bilarna sedan kommer attnavigera med hjälp av satellit får vi ytterligare ensådan markör. All sådan information tillsammans medden information vi lämnar efter oss på Internet kange en rätt så fyllig bild av vad vi har för oss,vilka vi är, vad vi tycker och tänker, etc.Det lite förrädiska i sammanhanget är att om någont.ex. förföljer oss på gatan är det mer konkretobehagligt. Men om någon följer oss genom att avläsamobiltelefonroutrar är det mycket mer abstrakt. Ävenom vi vet om att det sker rycker vi liksom påaxlarna åt det.Det är väl tänkbart att det inte är myndigheternasintrång i vår integritet som är det stora problemeti dag utan att vi exponerar oss för alla och envar.I framför allt förlägger redan dektektivbyråeroch s.k. prisjägare alltmer av sin verksamhet tillnätet. Det är helt enkelt mycket billigare än att hafolk som sitter i en bil och bevakar en portnågonstans hela natten.Jag tror att vi står inför en situation ungefär somnär bonden kom till staden. Kanske var han van attkunna lämna dörren olåst på landet, men i stadenmärkte han att man får vara mer försiktig. Här harvi dubbla lås och gallergrindar. Det är förståsbeklagligt att det skall behöva vara så. Men deflesta moderna människor har nog ändå vant sig vidatt världen är sådan. I det digitala samhället kanman heller inte kasta sig in utan att vara medvetenom riskerna.Detta är problem som måste diskuteras . Jag menaratt alla dessa frågor hänger ihop. Offentlighets-och yttrandefrihetsaspekterna och integriteten kaninte behandlas åtskilt. Även de nyapubliceringsformerna, författarrollen, copyrightenoch kanske rentav patenträtten måste vägas in idetta.Det är olyckligt att så många utredningar harutrett sin lilla bit. Det har varit cd-rom-utredning, BBS-utredning, datalagskommitté,mediekommitté, osv. Det är illa nog med isoleradeutredningar som gäller vår invanda värld. Men det ärännu värre när det gäller en värld som få ännuförstår sig på.Själv skulle jag vilja rekommendera mycket bredalösningar med ett tätt samarbete mellan olikautredningar inom IT-området. Man bör också se tillatt de som utreder själva ger sig ut på Internet.Egen erfarenhet av den kultur det gäller är värtmycket mer än att ännu en expert får skriva ännu enutredningsbilaga om Internets historia.Frågan är vad som går att göra åt PUL inom ramenför det gällande EU-direktivet. Det största hoppetstår nog till att vi verkar inom EU för att nästadirektiv kommer snart och blir ett moderntinsiktsfullt sådant. Det gamla skrevs som bekantinnan World ens var påtänkt, vilket är denmest radikala förändringen sedanpersondatorrevolutionen i början av 80-talet.Sverige som är ett av världens mest avancerade IT-länder borde sannerligen kunna agera förtrupp i EU:sdatalagsarbete. Tack.Ordföranden: så hjärtligt för detta. Då ber jagatt få lämna ordet till professor ,. Han är också professor irättsinformatik, så det blir och somgår ihop här på slutet. Varsågod.Peter Seipel: Tack. Jag tänkte med min förkylda röstkommentera åtminstone fyra saker. Den första är liteom den allmänna bakgrunden, teknikutveckling, m.m.Den andra är möjligheten att realisera EG-direktivetgenom en missbruksmodell och allmänna reflexionerkring en missbruksmodell och vad den innebär. Sedantänkte jag ge mina synpunkter på förhållandet tillyttrandefrihet och informationsfrihet i allmänhet,tala lite grann om inre frågor i person-uppgiftslagen och ge några korta synpunkter på hurjag menar att man bör gå vidare.Om vi begynner med bakgrunden är det som minvärderade kollega påminde oss om på detviset att det har skett en väldig förändring i denmiljö där personuppgiftsskyddet nu skall verka om vijämför med hur det var när den gamla datalagen engång kom till. Det var registermiljön som då gällde.I dag är detta gemene mans redskap. Därmed sernaturligtvis attityder och förhållningssätt heltannorlunda ut än tidigare.Om man först funderar kring de tekniskaförändringarna kan man ställa sig frågan om deklassiska riskerna nu är borta. Svaret ärnaturligtvis ett alldeles rungande nej. De finns därfortfarande. Den gamla registermiljön är fortfarandemed oss fast nu inkapslad i nya fenomen ochföreteelser. Hur vi än vrider och vänder på ossbehöver vi en massa registerlagar även i framtidenom olika hanteringar i olika sammanhang som är mereller mindre känsliga.Det här spänner över ett mycket stort område frånlag om öppen kameraövervakning , som ocksåär en form av personuppgiftshantering, och bort tillmer vardagliga aktiviteter som patientjournaler,mål- och ärenderegister hos domstolarna ochliknande. Vi får inte glömma bort att vi har heladenna stora barlast. Det är svårt att tänka sig attvi lämpar den över bord.Hur ser riskerna i den nya miljön ut? Finns de överhuvud taget? Visst finns de naturligtvis. Jagplockade ut det allra senaste ur datapressen. Därstod: E-manager gallrar i e-posten. Sparad e-posthos konkurrenter och på egna servrar blir besvärligabevis mot i rätten. Programmet E-managerhade stoppat breven från att över huvud taget blisända.Ett annat svenskt program av motsvarande natur:Spionprogram stoppar hemliga brev. Mind Sweeperheter en produkt som kontrollerar 300 000 e-brev itimmen. Programmet stoppar inte bara virus utan ävenkonfidentiellt material som inte får spridas utanförkontoret, etc.Tekniken föder nya möjligheter tillangrepp och hot. var också inne pådetta. Det måste vi naturligtvis minnas och ha med idiskussionerna när vi resonerar om hur det framtidaskyddet bör utformas. Vi bör också minnas de sidorsom är positiva. Branschen, som inne på, kommer inte att gå opåverkad ur den härutvecklingen.Det finns t.ex. en standard som håller på attutvecklas som heter The Platform for PrivacyPreferences, P3P. Det är en webbstandard som hållerpå att utarbetas för att ge konsumenter ochwebbplatserna som de besöker en möjlighet attförhandla om vad som får göras med personliginformation som sparas på webbplatsen. Det är alltsåen mycket dynamisk miljö på olika sätt. Teknikenanpassar sig till lagen, och lagen söker finnarimliga levnadsformer i den nya tekniska miljön.Slutligen om bakgrunden. Det har samlats innamnunderskrifter på Internet: Rör inte mittInternet. Här måste lagstiftaren vara medveten omatt det kommer en ny typ av dynamik ilagstiftningsförfarandet. Man kan tala om att vissakommer att sitta på det s.k. spridningsföreträdet.Konstitutionsutskottet har inte så stora möjligheteratt gå ut med en sådan aktion på Internet, men andrahar det. Det är inte riktigt samma sak att samla indrygt 40 000 underskrifter på Internet som att göradet i klassisk brevskrivande miljö med deneftertanke det innebär.Jag konstaterar bara detta utan alla moraliskaförtecken. Det är en ny dynamik ilagstiftningsarbetet som vi förmodligen kommer attfå se också i många andra sammanhang och som vi börha ett slags eftertänksamt förhållningssätt till.Så till förhållandet mellan vår svenska lag ochpersonuppgiftsdirektivet. Hade det varit bättre meden missbruksmodell? Vi talar om missbruksmodellensom om det vore något entydigt. I de studier som hargjorts vid det IT-rättsliga observatoriet, som är enliten gren av , har vi efterhandblivit alltmer klara över att missbruksmodellen inteär något entydigt. Man måste bestämma sig för vaddet är för slags missbruksmodell man resonerar om.Här finns det en skala som börjar med dem som sägeratt i princip skall allting vara tillåtet. Vistruntar i riskerna. Det här är så dynamiskt ochvärdefullt för samhället att vi får ta de riskerna,och medborgarna får finna sig i det som kan ske iform av elektronisk spårning. Det är den radikalamissbruksmodellen. Endast de värsta och grövstaövertrampen skall man ägna sig åt, som t.ex. detfall som avgjordes av en av våra hovrätter . Där hade någon satt in annonser för enbekants räkning, sexannonser. Denna person blevsedan utsatt för en massa brev från folk som tog detpå allvar. Den typen av grova övertramp skulle manmed den radikala missbruksmodellen ändå få inskridamot.Den andra änden, den mildaste typen avmissbruksmodell, är den som var innepå, att man i den praktiska lagtillämpningen har ettmissbrukstänkande. Man inskrider bara mot det somanmäls och är klara övertramp. Sedan finns det enhel skala av tänkbara missbruksmodeller där manförhåller sig på olika sätt till sådant som t.ex.dokumentationsskyldighet för dem som behandlarpersonuppgifter. Information till de människor somberörs kan man ha olika inställning till. Man kan haolika inställning till hur huvudreglerna utformas.Det har sagts att gränsen inte är såskarp mellan hanterings- och missbruksmodeller ochatt man i många lagar hittar blandningar avmissbruksstrategi och hanteringsstrategi. Precis såär det med personuppgiftslagstiftningen också. Detgäller att åstadkomma det önskvärda mönstret avmissbruksorienterad reglering ochhanteringsorienterad reglering. Det tar sin tid. Detär en process. Där måste man acceptera att också detsvenska rättssystemet nu förändras under EG-rättsligt inflytande så att det kommer att liggastörre tyngdpunkt på rättspraxis än vad det hargjort i klassisk svensk lagstiftningsmodell mednoggranna förarbeten som talar om hur uppkommandekonflikter av det ena eller andra slaget skallhanteras. Vi lever i en större rättsosäkerhet medför den svenska rättsordningen delvis nya drag ochmed större betydelse för rättspraxis. Det bidrarnaturligtvis till den osäkerhet som vi alla kännerinför många av dessa frågor.Jag skall återkomma alldeles mot slutet till hurjag ser på missbruksorienterad reglering förframtiden. Låt oss titta lite på förhållandet tillyttrandefrihet och informationsfrihet i allmänhet.Här har det också varit ganska diametralt motsattaåsikter, och de förekommer i debatten. Det finns desom menar att yttrandefriheten är det starkaintresset. Det kommer alltid att ha skydd. Detbehöver vi inte oroa oss för, säger någon debattör.Det finns andra som säger att det nu är fara åfärde. förstärker man personuppgiftsskyddet såatt yttrandefriheten råkar i fara.Jag menar att här måste man tillåta sig en ganskaöppen tolkning av 7 § personuppgiftslagen, som delsföreskriver förhållandet till den grundlagsskyddadeyttrandefriheten, TF och YGF, dels i andra styckettalar om uteslutande journalistisk verksamhet ellerlitterära och konstnärliga ändamål. Enligt minmening vore det absurt att bara tolka det senareundantaget i andra stycket på det viset att det baraär vissa så att säga legitimerade yrkeskategoriersom får åberopa detta. Det är lika absurt som att iupphovsrättslagen, som talar om litterärt ochkonstnärligt skapande, lägga in ett slagskvalitetskriterium och säga att det bara är det somdomstolen bedömer har estetisk kvalitet som kan göraanspråk på upphovsrätten. Upphovsrätten har förlänge sedan gett upp sådana standarder för att såatt säga ge förmånen av rättsskydd. Iupphovsrättslagen är det alltså låga krav som ställsför att något skall uppfattas som ett litterärt verkoch åtnjuta upphovsrättsligt skydd.Varför skall man börja laborera med andra synsätt ipersonuppgiftslagen och införa en särskild så attsäga av samhället prövad form för att en verksamhetskall bedömas som litterär eller konstnärlig?Tvärtom kan man faktiskt här se risker av det slagsom flera har varit inne på, att man fårett alldeles för stort undantag frånpersonuppgiftslagen. Frågan är: Hur skall man på ettvettigt sätt avgränsa detta undantag till förmån för7 § andra stycket? Jag tror att man då får titta påingressuttalandena i EG-direktivet där det talas omatt undantagen måste vara nödvändiga för att skyddayttrande- och informationsfriheten. Det är på denlinjen som man får söka sig fram till en rimligbalans mellan intressena.Om vi går in på lagen finner vi att det finns enmängd tolkningsfrågor o.d. Dem hinner vi inte ta upphär. På sätt och vis är det synd att vi inte hinnergöra det därför att den här svepande debatten medställningstaganden för och emot, principiellt osv.har en tendens att dölja den vardag som ändå hörihop med lagstiftningens detaljerade maskineri.Ta bara den första frågan om behandling avpersonuppgifter. Vad är det för något? Här har detfrån något håll påståtts att den svenskelagstiftaren har missuppfattat alltihop - det ärbara register som egentligen skulle regleras iautomatiserad form. Det är naturligtvis en orimligtolkning, men ett litet korn av sanning ligger i dentolkningen. Vad är då detta korn? Jo, i denklassiska ADB-miljön, i miljön för automatiskdatabehandling, krävdes det på förhand struktureradeuppgiftssamlingar för att man skulle kunna bearbetadem - med registret över länets befolkning iåldersordning osv. kunde man samköra och bearbeta.Den moderna informationstekniken tillåter att manhar en i stort sett ostrukturerad soppa avuppgifter. Sedan låter man de program som skallutnyttja detta tillhandahålla intelligensen på olikasätt. Om man t.ex. går ut med en sökmotor påInternet och söker på Seipel, görs det diversemanipulationer av datorlingvistisk art. Ut kommerett resultat producerat som en lista eller i grafiskform där mitt namn förekommer, relaterat till olikasaker som råkat hända i mitt Internetliv. Jag harvarit på konferenser, har arbetat tillsammans medfolk och har skrivit det ena och det andra. Det bliralltså en prydlig lista med hundratals referenser.Detta sköter sökmotorn om genom att med något slagsintelligens gå igenom, sammanställa och räkna framvad som skall presenteras.När vi talar om behandling kan man fråga sig: Ärdet bara vilket som helst lite strövis omnämnande avPer som är behandling, eller fordras detnågon form av systematisk behandling? Man blir ännulite mer eftertänksam när man konstaterar att ordetdatabehandling enligt svensk standard skall uttolkasså att det är fråga om ett utförande av ensystematisk serie operationer på givna data. Det äralltså inte fråga om varje liten strövis hantering,utan det måste ingå i något samordnat och helt.Problemet är att EG-direktivet inte tillåter en såstrikt tolkning av ordet behandling. Jag tror inte ens har funderat över detta.Vad man kan göra är att man när personuppgiftslagentillämpas kan göra glidande distinktioner, så är strängare i tillämpning och sätter upp ettbättre skydd när det handlar om systematiseradhantering, typ elektronisk spårning och sådant, ännär det bara handlar om strövisa omnämnanden. Jagmenar att det är ett fullt rimligt sätt att begagnadenna insikt, nämligen att behandling står för såmånga olika fenomen.Det andra är naturligtvis detta med samtycket. Dethär måste tolkas flexibelt, för annars blir detväldigt svårt att få personuppgiftslagen attfungera. Redan under datalagen har det utvecklats enpraxis med passiva samtycken, underförståttsamtycke, s.k. konkludent handlande osv. Det härmåste man naturligtvis på ett rimligt sätt byggavidare på. Är då inte detta för osäkert, dvs. attnågon tar risken på det här sättet? Måste folk haförstått att de skulle förekomma i det härsammanhanget? Om man t.ex. skriver en bok med titelnNär jag satt i fängelse får man på något sätt ansesha samtyckt till att den kommer att finnas ibiblioteksregister. Som författare kommer jag attbli associerad till den här titeln. Det får jagräkna med.Det är alltså ett slags missbruksprincip som vi harinom personuppgiftslagens ram om vi har denna mjukatolkning av samtyckeskravet. Man kan ta en risk. Mankan ju ha missuppfattat det hela. Eller också kanman fråga Datainspektionen hur man där ser på detta.Jag skall inte gå vidare med sådana härtolkningspunkter, som det finns väldigt gott om.I stället skall jag komma till min avslutande punktom strategier för framtiden. Jag instämmer helt meddem som har sagt att det är viktigt att aktivt gå ini EU-diskussionen, att ge våra erfarenheter, välstrukturerade och väl motiverade, och försvara deintressen som vi upplever som tunga för vår del,inte minst det som gäller yttrandefrihet ochoffentlighetslagstiftningens värn.Sedan bör man naturligtvis gå vidare med att gelagen precision och konkretion. Där är det väldigtviktigt hur Datainspektionen nu kommer att utförasitt arbete och vad som kommer ut ur det. Jag troratt det behövs åtskilligt avtillämpningsföreskrifter och anvisningar för attundanröja mycket av den onödiga osäkerhet som omgerlagen och att på ett tydligt sätt sätta ned fotennär det gäller speciella tolkningsfrågor.Det tredje och sista är att vi vid IT-rättsligaobservatoriet kommer att gå vidare med studiet avmissbruks- och hanteringsmodeller. Arbetet hittillshar alltså lärt oss att det här är en mycketnyansrikare diskussion än vi kanske från början varhelt medvetna om. kommer vimed en rapport som innehåller en redogörelse bl.a.för erfarenheterna från en sammankomst som vi hade inovember . Det kommer också att bli en meranalytisk diskussion om missbruksmodellensförhållande till hanteringsmodellen.Ordföranden: , , för detta!Därmed är vi klara med introduktionerna. Ordetlämnas nu lite friare i den något friareavslutningsdiskussion som jag antytt att vi skallha.Barbro : Det är intressant med dethär problematiserandet och det som beskrivits iinledningsanförandena. Jag har två frågor och tänktekoncentrera mig på hur framtiden skall se ut och hurvi skall gå vidare. Först har jag en fråga tillPeter Seipel. Det handlar om missbruksmodellen ochden presentation som finns i promemorian från IT-observatoriet. När jag läser det framkommer det inte heller i en missbruksmodell kan, som ni serdet, gå förbi betydelsen av samtycke. Det skullevara intressant att få detta utvecklat något mer.Jag avser då frågan om vilket integritetsskyddskravoch vilket samtyckeskrav som en missbruksmodellanses behöva ha.Min andra fråga gäller framtiden. Jag tycker attRegeringskansliet där har ett stort ansvar ochintresse. Därför vill jag rikta frågan tillRegeringskansliets företrädare. Det gäller det kortaperspektivet, alltså de konkreta och reella problemsom vi just har. Där väntar naturligtvis allaInternetanvändare på ett besked, och där måste vikortsiktigt hitta tillämpningar och lösningar.Vidare handlar det om den långsiktiga lösningen, sominte bara gäller eller utan också vadsom sker internationellt. Jag vet ju att, det i deöverläggningar som finns när det gällerdataskyddsregler med , sker åtminstone någraframsteg. Jag skulle vilja veta var man ligger i detinternationella perspektivet i resonemanget. Jagskulle vilja att ni nu tar er lite tid ochkommenterar vad ni ser i och . Hurhar man översatt och tolkat direktivet och hurkommer deras lagstiftning att se ut? Finns det någralikheter mellan och de grannländerna?Regeringskansliet kan svara på framtidsfrågan ochPeter Seipel precisera något lite mera när detgäller missbruksmodellen.Ordföranden: Jag tror att vi gör så att jag plockarpå lite olika inlägg och sedan får ni begära ordetnär ni känner att ni har något att bidra med. I såfall lämnar jag ordet till och därefterHelena Bargholtz.Inger : Jag skulle egentligen vilja ställa enfråga till . Det är väl tillåtet i denhär omgången, hoppas jag. Det gäller det här medsamtycke. Jag skulle vilja höra om Datainspektionenhar samma tolkning av samtycke och det passivasamtycket som redovisade här alldelesnyss.Sedan har jag en fråga till . . Dutyckte att vi hade glömt grundlagarna ochyttrandefriheten och sådant, och det kan hända attdet inte kom fram så mycket just i den härdiskussionen. Men jag tycker att du väldigt oftaglömmer, både när du pratar och när du skriver, attdiskutera den personliga integriteten. Jag skullevilja höra vad den innebär för dig.