bet · GM01UU12 · 1999-05-04 00:00:00 — Det är av stor vikt att effekterna påolika politikområden beaktas i utformandet av densvenska utrikeshandelspolitiken, så att påolika områden för en konsistent politik - ensammanhållen svensk utrikespolitik.När det gäller eventuella förhandlingar ominvesteringar i nästa WTO-runda, noterar utskottetregeringens bedömning att sådana förhandlingarkommer att starta från början. En överföring av MAI-utkastet är alltså inte aktuell. Det är viktigt attframtida förhandlingar sker i öppenhet och atthänsyn tas till behov. Attförhandlingarna nu kommer att ske i WTO har fördelenatt kommer att delta i förhandlingarna.Det förefaller sannolikt att en ny omfattandeförhandlingsrunda kommer att inledas vid WTO:sministermöte i , , . Dessaförhandlingar kommer av allt att döma att bli meromfattande än tidigare rundor. Denförberedelseprocess som pågår inom EU blir avgörandeför vilka frågor gemenskapen kommer att driva vidförhandlingarna. måste driva sina intressenoch positioner på ett aktivt sätt i denna process.I den kommande rundan måste stor hänsyn tastill intressen. För att själva skall kunna driva sinafrågor, är det viktigt att de kan delta påett aktivt sätt i förhandlingarna. I defall kan bidra till att stärka kapacitet att delta iförhandlingsprocessen bör detta gesprioritet. Det är också viktigt att stödjautvecklandet av handel mellan . beträffande handelns betydelse förutvecklingen i tredje världenatt förklarar motionerna 1998/99:U203 yrkande 7och 1998/99:U205 yrkande 3 (i berörd del)besvarade med vad utskottet anfört,2. beträffande EU:s handelspolitikgentemot tredje världenatt förklarar motionerna 1998/99:U506 yrkandena 9och 14 samt 1998/99:U508 yrkande 8 besvarade medvad utskottet anfört,3. beträffande jordbruket och miljön infören ny WTO-rundaatt förklarar motion 1998/99:MJ224 yrkande 26besvarad med vad utskottet anfört,4. beträffande direktinvesteringar i u-länderatt förklarar motion 1998/99:U205 yrkande 3 (iberörd del) besvarad med vad utskottet anfört,5. beträffande ett internationelltinvesteringsavtalatt med avslag på motion 1998/99:U211 yrkande 3förklarar motionerna 1998/99:U211 yrkandena 4-7och 1998/99:U704 yrkande 8 besvarade med vadutskottet anfört.res. 1 (m) - motiv.Stockholm den 4 maj 1999På utrikesutskottets vägnarViola FurubjelkeI beslutet har deltagit: (), SörenLekberg (s), (), (),(), (), (), (), (), (), (), (),(), (),(), () ochGustaf ().Reservation1 Ett internationellt investeringsavtal(mom. 5, motiveringen), , ochGustaf (alla m) anser att den del avutskottets betänkande som på s. 24 börjar med"Utskottet har i betänkande 1995/96:UU1" och på s.24 slutar med "värda att studera" bort ha följandelydelse:Utskottet vill som sin åsikt bestämt framhålla attdet avvisar tankarna på en s.k. Tobinskatt. Utöveratt den allvarligt skulle påverka marknadsekonominsfunktionssätt och försvåra för kapitalinvesteringari tredje världen skulle den dessutom direkt negativtpåverka utvecklingen i . Exempelvis skulleSveriges programland drabbas aven skatt lika stor som hela det svenska biståndet.Frånvaron av utsikter att nå fungerandeinternationella överenskommelser är ytterligare ettskäl att avvisa förslag i denna riktning.Särskilda yttranden1. Frihandel och fördelningBertil , , ochGustav (alla m) anför:Det finns inte belägg för att frihandelsvänligaländer skulle präglas av ojämlikare fördelning änprotektionistiska länder, vilket ligger imajoritetens resonemang. Tvärtom finns det anledningatt tro att frihandelns tillväxtbefrämjande effekterkommer alla till del när den samlade välståndsnivånhöjs, vilket brukar beskrivas somnedsippringsprincipen.Länder med stora klyftor, där människor tvingasleva i direkt fattigdom, är inte sällanprotektionistiska och slutna ekonomier.2. SocialklausulerBertil , , ochGustav (alla m) anför:Vägen till välstånd för utvecklingsländerna går viainternationell handel, precis som den en gång gjordeför Sverige.Det är vanligt att handelsklausuler om miljö- ocharbetsförhållanden lyfts fram som ett sätt atthjälpa människor i utvecklingsländerna. Det får dockinte vara så att synbart idealistiska argumentanvänds för att dölja protektionistiska ambitioner.De som argumenterar för att miljö- och olikaarbetsmarknadskrav skall drivas gentemotutvecklingsländerna riskerar att förvärra densituation de vill förbättra. I takt med stigandevälstånd kan däremot brister avhjälpas.Det råder brist på konkretion i resonemangen omklausuler om miljö och arbetsvillkor. Vilka åtgärdersom underlåtenhet att följa klausuler om miljö ocharbetsvillkor skulle leda till, samt om dessaklausuler skulle gälla generellt eller endastundertecknande länder är oklart, liksom hurmiljökostnader skulle integreras i prissättning vidinternationell handel.Sverige bör aktivt motverka alla protektionistiskatendenser. **FOOTNOTES**[1]: En kort presentation av i bilagan till detta betänkande där ocksånågot om hans syn på frihandel redovisas.Anders Chydenius: hans gärning ochhans syn på frihandelAnders Chydenius (1729-1803) var präst frånÖsterbotten och riksdagsman i prästeståndet underåren 1765-66, vilket sistnämnda år han dock uteslötsur ståndet. Han valdes igen till 1769, menfick då inte sin riksdagsfullmakt godkänd avprästeståndet. gick det dock bättre, och handeltog i riksdagarna /79 och 1792.Tillhörande mösspartiet (de yngre mössorna) gjordesig Chydenius känd som kritiker av det bottniskahandelstvånget och förespråkare för en friarehandel. Chydenius, som var starkt influerad av denfranska upplysningsfilosofin, var en produktivskriftställare även i andra politiska frågor änsådana som berörde handeln. I sina skrifterbehandlade han bl.a. befolkningsfrågan ochemigrationen från samt sambandet mellan åena sidan den förda ekonomiska politiken och å denandra arbetslöshet och fattigdom. Det var hansåsikter i just dessa frågor som ledde till att han1766 blev utesluten ur prästeståndet. Hansståndsbröders uppfattning om honom förbättrades inteav hans för tiden radikala krav på religionsfrihet.Chydenius spelade också en central roll då vårförsta tryckfrihetsförordning, till formen grundlag,antogs 1766.Under 1770-talet och en bit in stodChydenius nära. Han återupptog sinpublicistiska verksamhet och krävde i ökad handelsfrihet. Också ,i vilken han pläderar för fri avtalsrätt mellanhusbönder och tjänstefolk, anknyter till hanstidigare skriftställarskap.Framställningen i det följande skall inte ses somnågot ställningstagande från utskottets sida till detankar Chydenius framlade utan syftar blott tillatt, utifrån historiska utgångspunkter, illustreraatt debatten om frihandel har en lång tradition iSveriges riksdag.Chydenius och frihandelnLikt många andra tänkare varChydenius inspirerad såväl av den newtonskavärldsbilden som av naturrättsligt färgade idéer. om ekonomi och handeln använder hanofta ett naturvetenskapligt präglat, mekanistisktbildspråk som vittnar om detta. Sålunda liknas ettorört näringsliv ibland vid ett urverk, ibland vidutjämnande havsvatten[2] och ibland vid människansblodomlopp[3]. Näringsfrihet förespråkas också mednaturrättsargument: "Tillägger icke den naturligaLagen hvar ägare frihet, at söka med sin vara sinbästa utkomst, hvarest han kan? "[4]Likheterna mellan och den meraberömde är i många stycken påtagliga bådavad avser argumentation och grundläggande synsätt.Med sina metaforer om "urverk", "utjämnandehavsvatten" och "blodomlopp" framför Chydenius sammagrundläggande idé som gör med sin berömda"osynliga hand". Båda hävdar att det opåverkadenäringslivet är självreglerande och att frihandel ärnyttigt för alla parter. Båda hävdar att frikonkurrens gör näringslivet sunt och livskraftigt.Och båda visar stor medkänsla med det mindrevälbeställda arbetsfolket och de fattiga.Chydenius publicerade sig än Smith.Chydenii i sammanhanget viktigaste arbete, "DenNationnale vinsten, Vördsamast övferlemnad TilRiksens Höglofliga Ständer, ",utgavs , medan Smiths "An Inquiry into theNature and Causes of the Wealth of Nations" utkomförst . Innan publicerade sitt verk hadehan dock i olika sammanhang, kanske främst iföreläsningsform, fört fram sina idéer. Såvittframgår av hittillsvarande forskning har de bådadock inte haft någon kännedom om eller inflytande påvarandra.Element i Chydenii tänkandeChydenius, som i motsats till saknadeakademisk skolning inom de ekonomiska vetenskaperna,utvecklade mycket av sitt tänkande som ett led i sinpolitiska gärning, och hans uppfattningar iekonomiska frågor återfinns därför huvudsakligen iskrifter av pamflettkaraktär och i inlägg iriksdagsdebatterna. Ett av de mera bekantaanförandena, som hölls ,återfinns nedan in exstenso. Att hans tankar haftbestående livskraft visar följande korta jämförelsermellan vad utrikesutskottet anför i detta betänkandeoch vad Chydenius framfört i olika sammanhang.I sina inledande överväganden om frihandelnsfördelar (avsnitt 2.2) konstaterar utskottet att"alla länder kan höja sitt välstånd genomspecialisering inom de områden där de är mesteffektiva - eller minst ineffektiva. I detövergripande internationella perspektivet innebärfrihandel ett bättre utnyttjande av världensresurser ... ."Chydenius ger följande exempel: "Om engelsmannen ärvillig att afhemta vår sill och transportera dentill aflägsna orter, är det ett godt tecken. Om detär fördel vid att föra sillen på egna skepp tillMedelhafvet, så sker det ändå, utan . Kanutländningen göra det för mindre frakt, så är detlika profitabelt för riket. "[5]I avsnitt 2.2 Frihandelns fördelar framhållerutskottet att det land som vidtar protektionistiskaåtgärder också bär den största kostnaden för dessa.Resonemanget utmynnar i följande:"Slutsatsen att det protektionistiska landet självtförlorar på sin politik är analog med att ettenskilt land tjänar på unilateralhandelsliberalisering. "Chydenius visar bl.a. att så kan ske genom räntan:"En , som äger fri handel, sträcker vidt utsin omtanka: han sysselsättes varje stund, at medfördel röra sina varor. någon vinna för mycket,får han medtäflare, som dela vinsten och hjälpamedborgare från egenvilligt skinneri. Hvar och enmåste då åtnöjas med mindre vinst på hvarje ,men för sin utkomst i det stället röra dem destoflitigare. Då faller penninge-intresset, då uppsökasäfven de mindre näringar, som under högpenningeränta ej kunna påtänkas eller drifvas. "[6]Utskottet nämner i sin diskussion om EU:sassociations- och partnerskapsavtal att dessa bl.a.ger utvecklingsländerna möjlighet att under enuppbyggnadsfas skydda inhemsk industri. Underfrihetstiden var det vanligt att på liknande sätt,med olika sorters skydd och , söka befrämjainhemsk industri i syfte att, i enlighet med detrådande merkantilistiska synsättet, nedbringaimporten och skapa förutsättningar för export.Chydenius ansåg "att en fattig stat aldrigupphjelpes genom . ... Friheten är bättre änalla . Förunnas folket fullkomlig frihet, såfattas aldrig fiskare, aldrig flit och aldrig vinst.I början till att locka folket in uti denna näringentorde premierna haft sin nytta, men numera ... dekunna helt och hållet umbäras. "[7]Chydenius uppfattning i detta avseende ligger näradet resonemang som utskottet för på sidan 10 i sittbetänkande, där det sägs:"De handelsliberaliseringar som genomförts i mångau-länder har oftastutgjort en del av en genomgripande reformering avden ekonomiska politiken. hadeimportsubstitutionspolitiken syftat till att byggaupp inhemsk industri genom bl.a. skydd mot utländskkonkurrens, valutaregleringar, licensgivning ochsubventioner. Resultatet blev många gångerineffektiva förlustbringande industrier som försåglandets konsumenter och näringsliv med dyra ochdåliga produkter. Tvärtemot sitt syfte tenderadeimportsubstitution att ha en negativ effekt påbytesbalansen, genom att dyra kapital- ochinsatsvaror måste importeras. "Utskottet kommer i sitt betänkande om utrikeshandelnockså in på frågan om handel och miljö (avsnitt4.4). Denna koppling, som kan förfalla vara ettutflöde av den nutida miljömedvetenheten, gjordesemellertid redan av ständernas fiskerideputation vidriksdagen 1765/66 i ett betänkande som behandladeavveckling av fångst- och exportpremier förvästkustfisket.Chydenius, som visserligen var ivrig tillskyndare avpremiernas avskaffande, visade då en föga "modern",eller i alla fall skeptisk, inställning till demiljöaspekter på fisket som drogs upp isammanhanget. I det utkast till betänkande somdeputationen hade att ta ställning till förordadesett förbud mot rensning och saltning av sill ombordpå fartygen, eftersom detta ledde till förorening avhavet och även försämrade fiskens kvalitet. Någontanke på försiktighetsprincipen hade Chydeniusuppenbarligen inte när han mot detta anförde:"Hvar och en är berättigad at disponera sin vara,som han sielf bäst finner, och äfven att salta sillhvarest han finner det vara lägligast; eljest gå viin uti tvång principer. Det är bekant at en stor delnotvarp lemnar död sill til flere hundrade tunnorliggande, som man hinner ej at upfiska, hvad villdet då säga at kasta några tunnor giäl i siön ...Dessutom hafva vi tagit det pro dato at sillen skyrde ställen der giäl kastas i siön, men det är ännuintet bevist. Kan hända at det ock är tvärtom.Åtminstone har sillen alla år lika ymnigt besöktvåra strender, fast myckenhet både räk och död sillblifvit utkastad i siön. "[8]**FOOTNOTES**[2]: "... den jämvigt Näringarne i sin frihetstanna uti, ... liknar i denna delen aldeles etHaf, hvarest den ena Vattu-column med oändeligatryck-krafter hvart ögnablick verkar uppå denandra; men en lika svår tryck-kraft tilbakaåstadkommer, at dess yta likväl blifver jämn ochhorizontel, och det aldeles utan några särskildtastängsel eller bomar för hvarje Column, ...". (: "Omständligt Svar, på Dengenom Trycket utkomne ,Kallad: Källan til Rikets Van-Magt, JämteAnmärkningar Öfver De vid samma Källa anstäldaVattu-Prof", § 99. )[3]: "Handelen, som i ett rike uplifwar allanäringar, såsom blodet i kroppen, ..." (Citat urnedan återgivna utdrag ur prästeståndetsprotokoll . )[4]: : "Vederläggning Af de Skäl,Hvarmed man söker bestrida Öster- ochVästerbotniska samt Väster-Norrländske StäderneFri Seglation". [5]: Anförande i ständernasfiskerideputation. [6]: : "Den Nationnale vinsten,Vördsamast övferlemnad Til Riksens HöglofligaStänder, ", § 26. [7]: Efter E. G. Palmén: "avAnders Chydenius. Med en historisk inledning ånyo utgifna af E. [8]: . Fiskerideputationens protocoll1765-66 (R 3322-3323), s. 901-903; efter PenttiVirrankoski: ". Demokratiskpolitiker i upplysningens tid." 1995.Ur prästeståndets protokoll [9]anförande om rikets handel§ 9. Anförde h:r comministern följande tilprotocollet:Sedan högw. ståndet nu mera, till alla delar,bifallit secreta utskåttets betänkanden, det ena omorsaken till wäxelcoursens högd, det andra om sättettill dess fällande, utbeder jag mig ståndetstolamod, at få anföra, hwad jag trodt redan långtförr, än bancolånen 1735 bewiljades bidraga till denwådeliga belägenhet rikets handel och rörelse råkatuti, och hwilket, efter min tanka, äfwen sedancoursen genom sedlarnes realisering skulle på ettaltför känbart sätt trycka wåra näringar. Jagfinner, grunden dertil ligger uti de, tid efterannan, utkomne författningar, som på något sättinskränkt rikets handel och näringar. Att eij fallaståndet beswärlig, med uprepande af några äldrehändelser, ehuru stort ljus de ock skulle gifwa,will jag för denna gången endast omröra någraförfattningar, som blifwit i wår frihetstid giorde, dem jag i synnerhet trodt bidragahärtill.1723 under d. , aflemnade kongl. cancellie-cammar- bergs- och commercecollegierne, kongl.statscontoiret och lagcommission ett gemensamtbetänkande, huru rikets handel kunde ställas på engod ock säker fot, hwaruti de bland annat tilstyrkariksens ständer, at förbjuda alla utländskaexpediters handel uti Bergslagen, och till detsedermera 1724 utfärdade productplacat, somremitterades till då warande riksens ständerscommercedeputation, att närmare granskas. Till sammadeputation inlämnade äfwen h:r assessor EmanuelSwedenborg, såsom riksdagsman, ett memorial dat. d.13 April 1723, hwilket jag in originali hafwer tillstädes.Hwarpå comministern uplas det samma uti hwilketbemälte assessor med tydeliga skäl ådagalägger, huruett sådant förbud emot utländske expediter wore, såför riket i gemen, som för Bergslagen i synnerhet,ett af de farligaste steg, som någonsin kundepåtänkas: Huru derigenom rikets skattkammare,Bergslagen, skulle råka uti ett oerhördt twång,under några få handlandes egenwilliga förmynderskap,hwilka ofelbart skulle utarma bruksägarna, genom ettlågt jernpris, och sätta sig sielfwa i possession afde förnämsta bruksegendomar, och huru ett sådantslag wore så hårdt emot Bergslagen, att souverainekonungar i eij wågat göra detta, som aldelesrubbade den säkerhet riksens ständer samtelige riketguaranterat; med mera.H:r comministern förestälte ytterligare, at, dettaoaktadt, samma expediternas handel blefförbuden: Hwartil kom, att 1724 productplacatetutfärdades, hwilket så mycket mera hölt främmandehandlande ute, satte köpmännerne i de störrestapelstäderne i stånd att ej allenast commenderaned jernprisen, utan ock genom dyrare fracter, påut- och inskeppningswarorne, betunga sinamedundersåtare, sedan de genom dessa författningarförlorat sina medtäflare i Bergslagen aldeles, och isiöfarten till en stor del detta alt hade denbedröfweliga werkan, at priset på wåra exporter blefnedsatt uti arbetarnes händer, men salt och andraimporter upstegrades. Jernprisen föllo ifrån 1724till 1729 och till 10 dalerskeppundet, 1729 och till 20 d- - -; riket till en oersättelig förlust. Dymedelstråkade Bergslagen i en ömkanswärd belägenhet, igenomdesse monopolier, i det bergsmännerne nödgades brukastora förlager, hwarpå deras egendomar sattes i panthos några få förläggare, de derigenom, ,blefwe förlagsmännernas egna. Således begyntesögonskenligen, att , hwad h:r assessorSwedenborg spått förut. Hela rikets handelsrörelsedrog sig til några få personer, som öfwer riketsexporter och införskrifningar utöfwade ettfullkomligit enwälde, hwarigenom deras styrka tiltogi samma mån, som riket stadnade i wanmagt.Det allmänna trångsmål om penningar, som dymedelstförspordes i alla näringar, bragte riksens ständer,at, wid riksdag, tänka på någre lån uturbanquen, hwilket äfwen de förmögnaste handlande medall sin styrka, så med denna, som påföljanderiksdagar, arbetade uppå, emedan de wäl sågoutwägar, att draga under sig den förnämstapenningestyrkan, och möijeligheten, att dermeduträtta, hwad hälst dem behagade. De nyttjade äfwenden samma till wåra näringar och i synnerhetBergslagens förtryck, i det jernprisen fäldes ännulägre, och riket måste se dem i händerna snart sagtom alt, hwad de behöfde.Handelen, som i ett rike uplifwar alla näringar,såsom blodet i kroppen, hade således dragit sigifrån de öfrige lemmarna i rikskroppen, hwilka isamma mån måste aftyna.Ehuru jag altså wäl ser, huru skadeliga för riketde bewiljade bancolånen äro, i det de sättaförmögnaste handlande i stånd, at utöfwa emot riketde skadeligaste monopolier, såsom h:r commercerådetNordencrantz sådant, genom memorial til secretehandels- och manufacturdeputation , i sinawidlyftiga memorialer för jerncommission 1744, och imemorialer till Kongl. , ,tydeligen wisat och huru högst angeläget det wore,att samma lån, ju förr dess häldre, blefwe indragne;finner jag likwäl, dem ingalunda wara det förstaonda i denna handelsförfattningen, emedan det1:o, redan wid riksdag, blef af bemälteh:r assessor tydeligen wisat, atutländska expediters utestängande utur wår bergslagoch handelsrörelse, skulle ofelbart hafwa en såbedröfwelig werckan.2:o Emedan jernprisen, redan långt för bancolånen,blefwo ansenligen nedsatte till Bergslagensundergång.3:o Det synes klarligen af ett bref, som Stockholmshandlande affärdade till magistraten, omproductplacatets utfärdande, at de lurade påjernprisens fällande, hwarwid de sågo utländskaexpediter och byhandlande sig wara hinderliga.4:o Att det hade waret wåra egna handlandeomöijeligit, at straxt efter bancolånen sättajernpriset så lågt, som skedde, om utländskaexpediter med dem fått tillika wara förlagsmän iBergslagen.I anledning af alt detta håller jag före, attgrundorsaken till wåra olyckor eij bör endast sökasuti bancolånen, utan i andra, redan för ,tagna handels- och hushållsförfattningar, hwarigenomnågra få i staten, efter hand, trädt uti ettfullkomligit förmynderskap för den öfrige delen afnationen, och hwarigenom den jämwigt blefwet häfwen,som uti en fri stat bör gifwa näringarna lif ochrörelse. Jag kan wäl icke wänta af ståndet den ömareflexion, på hwad jag anfört, som jag tror detförtjenar, men kan likwäl för den orsaken eij afstådermed. Jag twiflar aldeles icke derpå, at jusecrete utskåttet widtager de mått, som kunna fällacoursen, såsom högst önskeligit, men jag ser tillikaden allmänna penningenöd och näringslöshet, somriket måste råka uti, om handel och näringar eijtillika blifwa satte på en friare fot, än de nuwerkeligen stå. Min riksdagsmannaskyldighet påläggermig, att hos högwördige ståndet, til närmareeftersinnande, anmäla, hwad jag trodthufwudsakeligen bidraga till fosterlandets hielp,och, ehwad ståndet finner sådant wärdt sinupmärksamhet, eller eij, har jag dock fullgjordt minskyldighet, och will icke hafwa någon del i deolyckor, som genom ett sådant twång, måste blifwaäfwen för framtiden oundwikeliga utanat det för min räkning skall i protocollet läsas afefterwerlden, mig sielf antingen till heder, ellernesa.Sida ur prästeståndets protokoll den 26 september1765 med inledning av anförande av **FOOTNOTES**[9]: Arkivforskning i och utskrift avbyrådirektör , (ståndsprotokollen). Passager som är otydligtskrivna eller så nära bindningen i volymens mittatt de icke äro helt synliga äro markerade medkursiv.