bet · GM01BoU11 · 1999-06-03 00:00:00 — )Den bestämmelse från vilken regeringen närmast synesha hämtat förebilden till den föreslagnaövergångsbestämmelsen är 2 kap. 10 § andra stycketregeringsformen. Enligt denna bestämmelse, sominfördes , råder förbud också mot retroaktivlagstiftning om skatter och statliga avgifter. Fråndetta förbud görs dock undantag för det fall attriksdagen finner särskilda skäl påkalla det, underförutsättning att regeringen eller riksdagsutskottvid den kritiska tidpunkten hade lämnat förslag tillriksdagen om åtgärden eller regeringen då iskrivelse hade meddelat att sådant förslagvar att vänta. Denna tidigare i praxis tillämpadeprincip lagfästes som ett undantag från huvudregelnför att kunna få ett snabbt slut på förfaranden somregeringen och anser innebära kringgåendeav gällande skattelag och för att inte de gamlareglerna i slutskedet av sin giltighetstid skallkunna utnyttjas i stegrad omfattning (prop.1978/79:195 s. 56).Regeringen har valt att inte utforma det föreslagnasanktionssystemet som en skatt. Anledningen härtillsynes ha varit bl.a. principiella betänkligheter motinkomstbeskattning av kommuner och farhågor attaktuell skattesats inte skulle vara tillräckligtavskräckande. Oavsett hur därmed förhåller sig utgörförslaget enligt Lagrådets mening inte någon verkligparallell till skattelagstiftningen. Det är svårtatt jämföra kommuner med skatteplanerande företagoch enskilda.Sammantaget synes förslaget stå i så dåligöverensstämmelse med de principer som inomrättsordningen allmänt tillämpas beträffanderetroaktiv lagstiftning att Lagrådet avstyrker denföreslagna övergångsbestämmelsen.Konstitutionsutskottetsyttrande1998/99:KU4yKommunala bostadsföretagTill bostadsutskottetBostadsutskottet har beslutat beredabl.a. tillfälle att yttra sigöver proposition 1998/99:122 Kommunalabostadsföretag jämte de motioner som kan komma attväckas med anledning av propositionen i de delar somberör utskottets beredningsområde.Utskottet begränsar sitt yttrande till frågan omförslagets förhållande till den kommunalasjälvstyrelsen och vissa andra aktualiserade frågorinom utskottets beredningsområde.UtskottetPropositionenI propositionen föreslås att nuvarande bestämmelserom indragning av räntestöd vid ägarförändringar ochöverlåtelser av kommunala bostadsföretag eller derasbostäder skall ersättas av ett nytt tidsbegränsatsanktionssystem.Förslaget innebär att om en kommun säljer aktiereller andelar i ett kommunalt bostadsföretag i sådanomfattning att kommunen förlorar det bestämmandeinflytandet i företaget så skall en minskning avkommunens generella statsbidrag ske. Samma sak skallgälla om ett företag som kommunen direkt ellerindirekt har det bestämmande inflytandet överavyttrar aktier eller andelar i ett kommunaltbostadsföretag så att det bestämmande inflytandet ibostadsföretaget förloras. Minskningen skallmotsvara av skillnaden mellan det samladevederlaget för alla de avyttrade aktierna ellerandelarna och anskaffningsvärdet för dessa. I sådantfall skall även bostadsföretagets godkännande somallmännyttigt återkallas.Likaså skall en kommun som använder sittbestämmande inflytande i ett kommunaltbostadsföretag och härigenom tillför kommunen enutdelning, få vidkännas en minskning av detgenerella statsbidraget. Minskningen skall motsvara50 % av den utdelning som överstiger en skäligavkastning på det ursprungliga aktiekapitalet.Om kommunen organiserat sin verksamhet i enaktiebolagsrättslig koncern skall motsvarandesanktion inträffa om ägaren använder sittbestämmande inflytande för att genom utdelning elleraktieägartillskott tillföra verksamheter som intehuvudsakligen avser förvaltning avbostadsfastigheter inom samma koncern.Även i det fall bostadsföretaget träder i frivilliglikvidation skall det generella statsbidragetminskas av vad som uppskattas kan komma attskiftas ut vid likvidationen.Regeringen skall i vissa fall kunna medge attminskningen av statsbidraget jämkas eller heltefterges. En sådan situation är då en rekonstruktionav det kommunala bostadsföretaget är nödvändig. Enannan är då kommunen befinner sig i en allvarligekonomisk situation och en åtgärd som annars skulledrabbas av sanktionen är nödvändig för att sanerakommunens ekonomi. I övrigt får regeringen helteller delvis befria en kommun från minskning av detgenerella statsbidraget om det finns särskilda skäl.Det är som beslutar om minskning avstatsbidraget. beslut får överklagashos . beslut får inte överklagas.Den föreslagna ordningen bör enligt regeringen varatidsbegränsad och träda i kraft mentillämpas . Påägarförändringar och beslut om frivillig likvidationtillämpas lagen till och med den 31 december 2001och på utdelningar och aktieägartillskott till ochmed . Förslaget skall dock intetillämpas på utdelningar och aktieägartillskott somhänför sig till räkenskapsår som löpt ut före den 1januari 1999.I motiveringen framhåller regeringen att kommunernashandhavande av sina bostadsföretag bör avvägas motstatsmakternas intresse för vad som sker medbostadsförsörjningen i stort. Statens intresseligger i första hand i att kommunerna ävenfortsättningsvis skall kunna fullgöra de uppgifterinom bostadsförsörjningen som är grunden för dennuvarande ansvarsfördelningen inom bostadspolitiken.Givetvis finns det även ett intresse av att se tillatt de betydande ekonomiska resurser som statengenom årens lopp tillfört företagen inte genom olikatransaktioner överförs till annan kommunalverksamhet utan behålls inom bostadsförsörjningen.Staten har genom olika former av bidrag skjutit tillcirka till de kommunala och allmännyttigabostadsföretagen.Under senare tid har det enligt regeringen i ettantal kommuner väckts förslag om att sälja ut helaeller betydande delar av det kommunalabostadsbeståndet. Frågan har framför allt aktualiteti , men det finns även ett ickeoväsentligt antal kommuner i övriga landet därutförsäljningar forceras fram.Syftet med förslaget är att - då denframtida utvecklingen av de allmännabostadsföretagen utreds - motverka attbostadsföretagen säljs ut eller att pengar förs överfrån bostadsföretagen till annan verksamhet ikommunerna. Regeringens principiella uppfattning äratt de kommunala bostadsföretagen har en centralfunktion att fylla på den svenska bostadsmarknaden.Därmed är det enligt regeringen inte sagt att dessaföretags verksamhetsformer inte kan behövaförändras. I syfte att få en diskussion om detta iett längre perspektiv har regeringen beslutat omdirektiv till en utredning som fått i uppdrag attförutsättningslöst pröva och hitta nya former förhur icke vinstdrivande företag kan organiseras.Utredningen skall dessutom göra en utvärdering avbruksvärdessystemet.Regeringen har funnit att en minskning av detgenerella statsbidraget till kommunerna är detinstrument som är mest lämpligt att använda somsanktionsmedel. Det generella statsbidraget är endel av det statliga statsbidrags- ochutjämningssystem vars huvudsakliga syfte är att gekommunerna likvärdiga ekonomiska förutsättningar föratt bedriva sin verksamhet. Med anledning av attmånga remissinstanser ansett att användningen avdetta bidrags- och utjämningssystem somsanktionsmedel skulle strida mot den iregeringsformen angivna principen om kommunalsjälvstyrelse erinrar regeringen om den särskildalagstiftning där det generella statsbidragetminskades för en kommun som fastställt högreskattesats än (prop. 1995/96:213). Den rättsliga konstruktionengodtogs av Lagrådet bl.a. på grund av attlagstiftningen var tidsbegränsad.LagrådetI propositionen anger regeringen att propositionenslagförslag tillhör det område som normalt börgranskas av Lagrådet. Mot bakgrund av de omfattandeförsäljningsåtgärder som skett och som planeras iett flertal kommuner är det enligt regeringen mycketangeläget att kan fatta beslut i ärendetsnarast möjligt. Det finns enligt regeringen därförinte tid att inhämta Lagrådets yttrande överlagförslaget.Sedan propositionen överlämnats till ochremitterats till bostadsutskottet beslöt utskottetden att inhämta Lagrådets yttrande överlagförslaget.Lagrådet behandlar först frågan om huruvidalagförslaget innebär ett sådant ingrepp i denkommunala självstyrelsen att det inte börgenomföras.Lagrådet pekar på att de grundläggandebestämmelserna om den kommunala självstyrelsenåterfinns i 1 kap. 1 och 7 §§ regeringsformen. I 1 §sägs att den svenska folkstyrelsen förverkligasbl.a. I 7 § förstastycket andra meningen står: "Beslutanderätten ikommunerna utövas av valda församlingar." Andrastycket lyder: "Kommunerna får taga ut skatt förskötseln av sina uppgifter." I motsats till densenare bestämmelsen, som vid flera angivnatillfällen lagts till grund för mer eller mindrebestämda uttalanden från Lagrådets sida, är detenligt Lagrådet svårt att åt bestämmelsen i förstastycket ge någon mer strikt innebörd. Lagrådetkonkluderar att såsom bestämmelserna iregeringsformen är utformade synes det ytterst varariksdagen som sätter gränser för det kommunalasjälvbestämmandet. Någon innebörd måste dock denkommunala självstyrelsen enligt Lagrådet ha ochbeklagar i detta sammanhang att regeringsformentrots erfarenheter av nära tillämpningfortfarande inte ger fylligare riktlinjer förförhållandet mellan stat och kommun eller med andraord för den kommunala självstyrelsens reellainnebörd. Tills vidare får man enligt Lagrådet utgåfrån att den kommunala självstyrelsen är en realitetmen att det är ovisst hur långt den sträcker sig.Lagrådet anser att avsikten med sanktionerna i denföreslagna lagstiftningen synes vara att dessa skallvara så kraftfulla att en kommun endast undantagsviskan komma att avhända sig ett bostadsföretag, om detinte föreligger ett dispensfall. Åtgärden är därförenligt Lagrådet utan tvivel ett ingrepp i denkommunala självstyrelsen. Frågan är om denna gårlängre än som kan godtas från konstitutionellautgångspunkter. Som återgavs anser Lagrådet,med den obestämda avgränsning som regeringsformenger åt det kommunala självstyret, att denna frågaytterst är av politisk natur. Lagrådets granskningskall emellertid enligt 8 kap. 18 § regeringsformenockså avse hur förslaget förhåller sig tillrättsordningen i övrigt och Lagrådet gör i dettahänseende följande bedömning.Som skäl för att den föreslagna sanktionsmetodenskulle vara godtagbar åberopas i propositionenlagrådsyttrandet i proposition 1995/96:213 (seovan). Lagrådet menar att det lagstiftningsärendethandlade om ett alternativ till ett kommunaltskattestopp, där det onekligen på kommunensintäktssida kunde finnas ett samband mellan ökadeskatteintäkter och minskade statsbidrag. Också i detförevarande fallet kan det enligt Lagrådet finnasett ekonomiskt samband i den meningen att kommunernakan avhända sig sina bostadsföretag i syfte attförbättra sin ekonomi.I den aktuella propositionen används emellertid detgenerella statsbidraget som sanktion mot ett väntatoönskat beteende inom ett visst bestämt område avden kommunala verksamheten, nämligen bostadssektorn.I ett lagstiftningsärende (prop.1992/93:242, BoU19) uttalades bl.a. att kommunernasbefogenheter och skyldigheter inom denna sektor sålångt möjligt borde styras av kommunallagen ochsocialtjänstlagen samt att särskild lagstiftningborde tillgripas bara om staten hade krav på attkommunerna vidtog åtgärder som annars inte skullekomma till stånd eller om dessa lagar inte gavkommunerna rätt att vidta nödvändiga åtgärder.Lagrådet erinrar också om att kommunerna inte harnågon skyldighet att inneha bostadsföretag.Lagrådets slutsats är att handhavandet inomkommunerna av bostadsförsörjningen ochbostadspolitiken i första hand är en kommunalangelägenhet, som i princip skall utövas av dem somav invånarna i kommunen har valts att besluta härom.Sammanfattningsvis ifrågasätter Lagrådet allvarligtom en inskränkning i den kommunala rätten tillsjälvstyrelse bör göras på detta sätt.Lagrådet har i övrigt synpunkter påförfattningstexten, bl.a. påöverklagandebestämmelsen i 9 § ochövergångsbestämmelsen.Enligt Lagrådet finns så många rättsfrågor inbyggdai lagen, såväl när det gäller förutsättningarna fördess tillämpning som i fråga om beräkningen avvinsten, att prövningen bör ske i domstol. Dettaskulle dessutom stämma bättre överens med artikel 11i den europeiska konventionen om kommunalsjälvstyrelse, som föreskriver att kommunerna skallha rätt att anlita ett judiciellt förfarande för attsäkerställa bl.a. ett utövande av sina befogenheter,låt vara att detta krav ansetts kunna tillgodosesgenom ett resningsförfarande (prop. 1988/89:119 s.6). Lagrådet förordar därför att länsstyrelsensbeslut skall kunna överklagas hos allmänförvaltningsdomstol, varvid tillika bör föreskrivasatt prövningstillstånd krävs för överklagande tillkammarrätten.Lagrådet konstaterar att lagen ges retroaktivaeffekter, något som i de flesta situationer brukarundvikas i den svenska rättsordningen. Denföreslagna lagen har av regeringen betecknats somett sanktionssystem. En typisk sanktion motskadegörande handlingar är skadestånd. Här tillämpasenligt Lagrådet praktiskt taget undantagslöst denprincipen att ny lag inte tillämpas på skadefall sominträffat före ikraftträdandet. Lagrådet erinrarvidare om att beträffande sådana sanktioner somstraff och andra brottspåföljder finns såväl iregeringsformen (2 kap. 10 § första stycket) somEuropakonventionens (artikel 7) förbud motretroaktiv lagstiftning. I ett motivuttalande tillförbudet i regeringsformen anfördes att det -åtminstone genom analogisk lagtillämpning - ocksåträffade straffliknande administrativa påföljdersåsom skattetillägg, restavgift och förseningsavgiftenligt olika skatteförfattningar, överlastavgiftetc.Den bestämmelse från vilken regeringen enligtLagrådet närmast synes ha hämtat förebilden till denföreslagna övergångsbestämmelsen är 2 kap 10 § andrastycket regeringsformen. Enligt denna bestämmelseråder förbud också mot retroaktiv lagstiftning omskatter och statliga avgifter. Från detta förbudgörs dock undantag för det fall att finnersärskilda skäl påkalla det, under förutsättning attregeringen eller ett riksdagsutskott hade lämnat förslag tillriksdagen om åtgärden eller regeringen då iskrivelse hade meddelat att sådant förslagvar att vänta. Lagrådet konstaterar att regeringenvalt att inte utforma det föreslagna sanktionssy-stemet som en skatt. Anledningen härtill synesenligt Lagrådet ha varit bl.a. principiellabetänkligheter mot inkomstbeskattning av kommuneroch farhågor att aktuell skattesats inte skulle varatillräckligt avskräckande. Oavsett hur därmedförhåller sig utgör förslaget enligt Lagrådetsmening inte någon verklig parallell tillskattelagstiftningen. Det är svårt att jämförakommuner med skatteplanerande företag och enskilda.Sammantaget anser Lagrådet att förslaget synes ståi så dålig överensstämmelse med de principer sominom rättsordningen allmänt tillämpas beträffanderetroaktiv lagstiftning att den föreslagnaövergångsbestämmelsen bör utgå.MotionernaTre av de fyra motioner som väckts behandlar frågorsom faller inom konstitutionsutskottetsberedningsområde.I motion 1998/99:Bo21 (m, kd, fp) som väcktsgemensamt av partiledarna för , och Folkpartietliberalerna yrkas avslag på propositionen. De trepartierna menar att den demokratiskt uttrycktafolkviljan i kommunerna måste respekteras. Det ärinte en statlig uppgift att fatta beslut omhandhavandet av de kommunalt ägda bostadsföretagen.Sådana ställningstaganden måste i stället göras ikommunerna, mot bakgrund av förhållandena i detenskilda fallet och på det sätt den demokratisktvalda kommunmajoriteten liksom majoriteten iföretagets styrelse finner lämpligt.Mot bakgrund av att ett flertal avremissinstanserna har invänt mot att använda detgenerella statsbidragssystemet och som skäl angettatt metoden skulle strida mot den i regeringsformenfastslagna principen om självstyrelse ärdet enligt motionen ytterst allvarligt attregeringen inte ansett sig ha tid att remitteraförslaget till Lagrådet för granskning. Samtidigtvisar regeringens handlande i sig attremissinstanserna haft fog för sin åsikt. Grundentill att regeringen inte ansett sig ha tid attinhämta Lagrådets synpunkter är ju att man medelstlagstiftning önskar ingripa mot kommuner som för enav regeringen oönskad politik.Lagrådets yttrande har emellertid inhämtats avbostadsutskottet, konstateras det i motionen.Partierna instämmer i Lagrådets resonemang, bl.a.när det gäller skillnaden mellan den av regeringenåberopade lagstiftningen i proposition 1995/96:213och det förslag som nu har att taställning till. Det finns enligt motionen därutöveranledning att tillägga att de ingripanden som hargjorts i den kommunala beskattningsrätten har gjortsi besvärliga samhällsekonomiska lägen där kommunalaskattehöjningar i ett stort antal kommuner kunnatförväntas . ingripanden harheller inte, som i föreliggande fall, tagit sikte påvad kommunen de facto använder sina skattemedeltill, utöver den verksamhet som redan är ålagdkommunerna genom lag.De tre partierna vill vidare inte ifrågasätta atten kommun kan behöva vidta någon av de aktuellaåtgärderna på grund av ekonomiska svårigheter ikommunen eller bostadsföretaget, eller på annansärskild grund. Tvärtom är dessa tungt vägandeargument för att bör avslå propositionen.Partierna motsätter sig däremot att regeringen genomen dispensregel godtyckligt skall kunna avgöra vilkaskäl som är tillräckligt behjärtansvärda för att enkommunmajoritet skall kunna besluta om någon av deaktuella åtgärderna utan att straffas med delvisindragna statsbidrag.De tre partierna är av den uppfattningen att detfaktum att lagen skall ges retroaktiv verkan fåranses vara svårförenligt med allmännarättsgrundsatser. Att lagen föreslås börja gällaredan dagen efter det att propositionen överlämnatsär ytterst anmärkningsvärt. Det strider mot varjerimlig uppfattning om rättssäkerhet ochgrundläggande rättsstatliga principer att lagarstiftas på detta sätt.Även i motion 1998/99:Bo22 av m.fl.(c) yrkas avslag på propositionen. Förslagen innebärenligt motionen ett allvarligt ingrepp i denkommunala självstyrelsen. De begränsar ocksåallvarligt möjligheterna att på lokal nivå formaboendemiljön utifrån lokala förutsättningar ochefter de boendes egna önskemål ochpåverkansmöjligheter.Centerpartiet är kritiskt till att regeringen isådan hast lägger denna proposition och inte tar tidatt inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget.Detta är ett område som bör granskas av Lagrådet,vilket regeringen är medveten om men trots dettanegligerar. är även kritiskt till detfaktum att lagen enligt regeringens förslag skallges retroaktiv verkan och gälla nästan från detdatum då propositionen förelades riksdagen.Behovet av en bestämmelse om att regeringen undervissa förutsättningar skall kunna medge dispens tillnågon kommun i syfte att jämka eller eftergeminskningen av statsbidragen visar enligtCenterpartiet hur orimligt förslaget är. Medförslaget ökar centraldirigeringen över kommunernaän mer och leder till rent godtyckliga beslut.Enligt motion 1998/99:Bo23 av m.fl. (mp) innebär regeringens förslag omett tidsbegränsat sanktionssystem för att motverkautförsäljning eller överföring av pengar frånallmännyttiga bostadsföretag en risk för kollisionmellan två viktiga principer, å ena sidan detnationella ansvaret för en socialt hållbarboendepolitik, å andra sidan principen om kommunalsjälvstyrelse.Den svenska boendepolitiken bygger enligt motionenpå en uppgiftsfördelning där staten svarar för attdet finns finansiella och legala förutsättningar förbostadsbyggande och där kommunerna svarar för attkommunens invånare får tillgång till bostäder. Detkommunala ansvaret och den kommunala kompetensenregleras främst i kommunallagen ochsocialtjänstlagen. På en mer övergripandesamhällsnivå skall kommunerna planera för att det ikommunen skall finnas tillgång till ett varieratutbud av sunda och ändamålsenliga bostäder i olikaupplåtelseformer och till ekonomiskt överkomligapriser. Ett viktigt mål är också att motverkasegregation. Kommunerna har också ett mer specifiktansvar för att kunna erbjuda bostäder även tillhushåll som själva har svårigheter att göra siggällande på bostadsmarknaden.De allmännyttiga bostadsföretagen har enligtmotionen spelat en stor roll i den socialaboendepolitiken genom att tillhandahållahyresbostäder i stor omfattning och till, för deflesta, överkomliga priser. Detta har underlättatsav att de allmännyttiga företagen haft gynnsammaekonomiska villkor och genom att de inte skall varavinstgivande. har dock skillnadenmellan de allmännyttiga och de privatabostadsföretagen minskat. I realiteten är det inteså stor skillnad mellan de formellt "ickevinstdrivande" allmännyttiga företagen och privataföretag med vinstsyfte. Det är inte längresjälvklart att ett allmännyttigt bostadsföretag ärdet främsta medlet för kommunen att bedriva ensocialt hållbar boendepolitik. Från det perspektivetskulle i förlängningen allmännyttan kunna ha spelatut sin roll och det skulle sakna betydelse om densuccessivt övergick i annan ägo. Å andra sidanskulle, anser motionärerna, en sådan utvecklingockså innebära risker, särskilt om den sker snabbt,oövertänkt och mer från kortsiktiga ekonomisk-politiska utgångspunkter än baserad på enlångsiktigt genomtänkt analys. Sådana risker kanvara att en stor andel av hyreshusen snabbtomvandlas till dyra bostadsrätter i attraktivaområden och att därigenom segregationen ökar.Mot önskemålet att upprätthålla en på nationellnivå förankrad social boendepolitik måste enligtmotionärerna ställas det ingrepp i den kommunalasjälvstyrelsen som de av regeringen föreslagnareglerna onekligen utgör. Den kommunalasjälvstyrelsen måste även innefatta rätten att fattavad man uppfattar som "fel" beslut om det ärförankrat hos en politisk majoritet som ärligtdeklarerat sina avsikter före ett val. Den kommunalasjävstyrelsen är dock inte, och bör inte hellervara, någon absolut rätt att i alla sammanhang fattaprecis vilka beslut som helst utan tanke påkonsekvenserna för den nationella politiken. Som enföljd av en alltför snabb och icke genomtänktutförsäljning av allmännyttiga bostäder ellerbostadsföretag kan eventuellt befaras att denationella målen riskerar att allvarligtåsidosättas. Enligt mening kan intedet kommunala självbestämmandet drivas så långt attdet ger kommuner möjligheter att i realiteten hoppaav sitt ansvar för den nationella boendepolitikenoch bilda egna enklaver vid sidan av denna politik.Miljöpartiet anser att staten måste visa en mycketstor restriktivitet med ingrepp i den kommunalasjälvstyrelsen. Ett utövande av den kommunalasjälvstyrelsen som riskerar att komma i allvarligkonflikt med uppställda nationella mål - det mågälla boendepolitik, skolpolitik eller någon annanpolitik - kan dock vara ett motiv för att sökarådrum genom tillfälliga restriktioner förkommunernas agerande. En förutsättning är attrestriktionerna blir så kortvariga som över huvudtaget är möjligt och att rådrummet aktivt utnyttjastill att söka mer permanenta lösningar på de problemsom aktualiserats. tillstyrker därförregeringens förslag om tillfälliga sanktioner medvissa ändringar och preciseringar.I motionen framförs först synpunkter på hurrådrummet skall utnyttjas för att man snabbt skallkunna ta fram förslag till lösningar som på ett merpermanent sätt kan säkra de nationella målen på denförändrade bostadsmarknaden (yrkande 1). Denna frågabehandlas inte av konstitutionsutskottet.I motionen förordas därefter att restriktionstidensätts så kort som möjligt. Restriktionerna skallenligt motionsförslaget tillämpas påägarförändringar och beslut om att träda ifrivillig likvidation till och med den 30 juni 2001och om aktieägartillskott till och med den 31december 2001 (yrkande 2). Vidare anser motionärernaatt beslut med retroaktiv effekt så långt möjligtbör undvikas och föreslår att restriktionernatillämpas från och med dagen efter den dag dåriksdagsbeslutet fattas (yrkande 3).I yrkande 4 föreslås en annan definition påbegreppet "skälig avkastning" i lagtexten. Fråganbehandlas inte av konstitutionsutskottet.När det gäller dispensreglerna anser motionärernaatt dessa är mycket allmänt hållna och bäddar för enbetydande osäkerhet i regeltillämpningen.