bet · GM01TU5 · 1999-03-02 00:00:00 — Ett liknande förslagframför m.fl. (m) i motion T310(yrkande 3).3.4.2 Utskottets ställningstagandeEnligt vad utskottet har inhämtat genomför Vägverketen besiktning av de enskilda vägarna med ungefär femårs intervall. Men verket säger sig inte ha någonklar och heltäckande bild av vägarnas standard.Avsikten är att verket skall påbörja engenomgripande inventering när den nationellavägdatabasen tas i drift. När så kan ske är idagsläget inte klart.Enligt utskottets bedömning är tillgång till ennationell vägdatabas en väsentlig förutsättning föratt den av motionärerna aktualiserade inventeringenskall kunna genomföras. Med hänsyn till Vägverketsuttalade avsikt att påbörja en inventering närvägdatabasen har tagits i drift anser utskottet attriksdagen inte bör vidta någon åtgärd med anledningav nu behandlade motionsförslag. Syftet medyrkandena kan enligt utskottets bedömning komma atttillgodoses också inom ramen för den översyn av detenskilda väg-väsendet som regeringen avser attgenomföra (jfr avsnitt 3.1.2). Någon riksdagensåtgärd med anledning av nu behandlademotionsyrkandena är därmed inte erforderlig. Med detanförda avstyrks motionerna T220 (m) yrkande 22 ochT310 (m) yrkande 3.3.5 Revision av vägnätet3.5.1 MotionsförslagI motion T310 föreslår m.fl. (m)en revision av det svenska vägnätet (yrkande 2). Ensådan revision bör utgöra utgångspunkten förställningstaganden rörande vilka vägar som skallvara allmänna respektive enskilda. Enligtmotionärerna har tidigare konstaterat attdet finns många allmänna vägar som på grund avtrafikens omfattning bör göras om till enskilda. Imindre omfattning kan det finnas skäl att överföraenskilda vägar till det allmänna vägnätet. Men enmer omfattande överflyttning till det allmännavägnätet vore olycklig, menar motionärerna. Då voreett ökat statligt stöd till enskild väghållning attföredra.3.5.2 Utskottets ställningstagandeIndelningen av vägnätet i allmänna respektiveenskilda vägar grundas på bestämmelser i väglagen(1971:948). Enligt 1 § denna lag är allmän väg sådanväg som anläggs enligt väglagen eller enligt lagenförändras till allmän, vidare sådan för allmänsamfärdsel upplåten väg som av ålder ansetts somallmän eller enligt äldre bestämmelser anlagts someller förändrats till allmän och som vid väglagensikraftträdande hålls av staten eller en kommun.Enligt 21 § väglagen får enskild väg förändras tillallmän, om vägen behövs för allmän samfärdsel ellerannars är av synnerlig betydelse för det allmänna.Fråga om förändring av enskild väg till allmänprövas av efter samråd med (22 §). Indragning av allmän väg regleras i 25 §.Sålunda får en allmän väg dras in, om den eftertillkomsten av en ny väg eller av något annat skälinte längre behövs för det allmänna och åtgärdenmedför endast ringa olägenhet för bygden.Bestämmelserna i 22 § tillämpas också på ett ärendeom indragning av en väg.Om väghållare finns regler bl.a. i 5 §. Avlagrummet framgår att staten är väghållare förallmänna vägar. Om det främjar en god och rationellväghållning får dock regeringen, eller den myndighetsom regeringen bestämmer, besluta att en kommunskall vara väghållare inom kommunen. Beslutet kanbegränsas till att avse vissa vägar eller vissaområden inom kommunen.Utskottet har erfarit att kontinuerligtbedriver ett revisionsarbete av det slagmotionärerna efterlyser. Enligt utskottets meningtorde det ankomma på eller regeringen attbedöma om, och i så fall när och i vilka former, enmer genomgripande revision av vägnätet börgenomföras. i betänkandet har redovisatsatt regeringen planerar en översyn av det enskildavägväsendet. Utskottet förutsätter att den avmotionärerna aktualiserade frågan kommer attbehandlas inom ramen för översynen. I så fall skullesyftet med det nu behandlade motionsyrkandet blitillgodosett och någon åtgärd inte varaerforderlig. Med det anförda avstyrks motion T310(m) yrkande 2.Utskottet vill i detta sammanhang aktualisera enfråga som har anknytning till den behandladeoch som enligt utskottets mening bör tas upp inomramen för den översyn som regeringen planerar. Denfråga som utskottet har i åtanke gällergränsdragningen mellan och enskildväghållning inom tätortsområden. För sådana områdenupprättades i enlighet med äldre regler antingenstadsplan eller byggnadsplan. Inom stadsplanelagtområde kunde enskild fastighetsägare inte varaväghållare. Inom byggnadsplanelagt område gällde istället i princip att väghållningen skulle skötas avfastighetsägarna inom planområdet. Genomförandettryggades bl.a. genom reglerna i 3 kap. i den nuupphävda lagen om enskilda vägar. Med stöd av sitts.k. planmonopol kunde kommunen själv i principvälja vilket planinstitut som skulle tillämpas. nu gällande (1987:10) harstadsplan och byggnadsplan ersatts av detaljplan.Vid detaljplaneläggning måste kommunen avgöra omkommunal eller enskild väghållning skall tillämpasför vägar och annan allmän plats.Såväl äldre som gällande regler har såledesgivit kommunerna frihet att avgöra hur väghållningenskall vara anordnad inom tätortsområden. Detta harenligt vad utskottet erfarit lett till storavariationer i landet. Vissa kommuner har sålundavalt att vara väghållare fullt ut inomtätortsområdena. Andra kommuner har i hög gradföreskrivit enskild väghållning. Det finns ocksåkommuner med en mer blandad ordning. I sådanakommuner kan kommunen vara väghållare inom en del avett tätortsområde medan det för en angränsande delav i övrigt likartad karaktär kan ha föreskrivitsenskild väghållning. Sådana förhållanden kanföranleda protester från fastighetsägare som ålagtsatt svara för väghållningen, vilket i sin tur kan gekommunen anledning att av likställighetsskäl bidratill väghållningen. Slutligen finns kommuner därenskild väghållning är allmänt förekommande men därkommunen i praktiken sköter väghållningen åtvägföreningarna. Detta medför risk för attvägföreningarna i praktiken upphör att fungera,trots att de fortfarande bär det juridiska ansvaretför vägen i fråga. Detta kan medföra komplikationer,t.ex. om det skulle inträffa en trafikolycka som harsamband med brister i väghållningen. Det kan enligtutskottets mening inte uteslutas att mer enhetligaförhållanden i nu behandlat avseende skulle erbjudafördelar, inte minst från rättvisesynpunkt.3.6 Indragning av allmänna vägar på öar3.6.1 MotionsförslagI motion T201 hävdar () attVägverket är i färd med att dra in allmänna vägar påöar utan fast landförbindelse. Detta måsteförhindras, anser motionären. Det finns enligt henneinget skäl för att öbor skall svara för kostnadernaför sitt vägnät.3.6.2 Utskottets ställningstagandeBeträffande den fråga som motionären aktualiserarhar utskottet inhämtat att det inom RegionVäst pågår en process som syftar till att dra inallmänna vägar på öarna . Gemensamt för de vägar som äraktuella för indragning är enligt regionen att detpå dessa praktiskt taget inte förekommer någonbiltrafik och att vägarna därmed inte kan ansesuppfylla kraven på att vara allmänna. Processeninleds med att regionen gör en utredning som skallklarlägga om det föreligger förutsättningar för enindragning. Därefter bereds berörda fastighetsägaremöjlighet att lämna synpunkter. Nästa steg innebäratt regionen överlämnar ärendet till förbeslut. Beslutar i enlighet med regionensförslag föranstaltar regionen omlantmäteriförrättning, dvs. om bildande avsamfällighet för den fortsatta förvaltningen avvägen. står för de förrättningskostnadersom uppkommer.Utskottet kan ha förståelse för att fastighetsägarepå berörda öar reagerar mot att de vid en indragningav allmänna vägar fortsättningsvis får vidkännaskostnader för drift och underhåll. tordedet vara undantag snarare än regel att staten ellerkommunen är väghållare på öar där ingen ellerpraktiskt taget ingen biltrafik förekommer. Frågorom indragning av allmänna vägar avgörs av Vägverket.Utskottet är därför inte berett att tillstyrka någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen. Yrkande2 i motion T201 (c) avstyrks följaktligen.3.7 Förrättningskostnader3.7.1 MotionsförslagI tre motioner aktualiseras ett problem somsammanhänger med att lagen (1939:608) om enskildavägar upphörde att gälla den 1 januari 1998.Sålunda anser m.fl. (c) i motion T230att problemet med de på grund av lagändringenuppkommande förrättningskostnaderna för väg-föreningar måste lösas (yrkande 5). Sammauppfattning framför () i motionT307 (yrkande 2) och m.fl. (m) imotion T310 (yrkande 7).3.7.2 Utskottets ställningstagandeGenom riksdagsbeslut upphävdes lagen(1939:608) om enskilda vägar (prop. 1996/97:92, bet.1996/97:TU8, rskr. 1996/97:202). Innebörden avriksdagsbeslutet är att vägföreningar ochvägsamfälligheter fr.o.m. ansesutgöra gemensamhetsanläggningar enligtanläggningslagen (1973:1149) och förvaltas enligtreglerna i lagen (1973:1150) om förvaltning avsamfälligheter. En konsekvens av lagändringen är atts.k. andelstal - på grundval av vilka berördafastigheters andel av vägföreningens kostnaderbestäms - i fortsättningen skall beräknas främstefter den nytta som fastigheten har av vägen.Hittills har flertalet vägföreningars andelstalgrundats på ingående fastigheters taxeringsvärde.Nya andelstal skall fastställas genom förrättningarsom genomförs av lantmäterimyndigheten. Omräkningenav andelstal skall ha genomförts senast vid utgångenav år 2002.I det utredningsbetänkande som låg till grund för1997 års riksdagsbeslut (SOU 1996:46) föreslogs attandelstal grundade på taxeringsvärden vid utgångenav en femårig tidsfrist, räknad frånupphävandelagens ikraftträdande, skulle frysas ochbli fasta andelar under förutsättning att inga nyaandelstal fastställts genomlantmäteriförrättning. I enlighet härmed utformadesockså den lagrådsremiss som föregick propositionen.Men Lagrådet avvisade möjligheten att behållaandelstal grundade på taxeringsvärden och ansåg attnyttoprincipen skulle tillämpas konsekvent.Propositionen utformades i enlighet med Lagrådetsuppfattning, och beslutade enligtregeringens förslag. I konsekvens härmed måste allavägföreningar med rörliga andelstal, grundade påtaxeringsvärden, före påkallalantmäteriförrättning för att få andelstal somberäknas på den nytta ingående fastigheter har avden gemensamma vägen.Enligt vad utskottet inhämtat har förenskild väghållning beräknat att av landetsca 1 700 vägföreningar, dvs. drygt 1 500 föreningarmed sammanlagt ca 260 000 fastigheter, kommer attdrabbas av förrättningskostnader till följd avlagändringen. Förbundets beräkningar antyder entotalkostnad om ca , motsvarandei genomsnitt per fastighet. Förbundet har iskrivelse till dåvarandeInrikesdepartementet redovisat sina beräkningar. Iskrivelsen framförs uppfattningen att det inte ärrimligt att förrättningskostnaderna skall bäras avde enskilda fastighetsägarna. Lagändringen harenligt förbundet tillkommit huvudsakligen avsamhällsekonomiska skäl, inte för att vägför-eningarna fungerat dåligt eller själva haft någotbehov av att få andelstalen reviderade. Förbundetbegär därför att och regeringen anslårmedel som täcker de förrättningskostnader somuppkommer till följd av den ändrade lagstiftningen.Lantmäteriverket har vid kontakter med utskottetuppgivit att man bedömer Riksförbundetskostnadsberäkningar som alltför pessimistiska.Enligt verkets egna överslagsberäkningar kantotalkostnaden bedömas komma att uppgå till ca 80miljoner kronor. Detta motsvarar engenomsnittskostnad om per fastighet förde enklare förrättningarna då överenskommelseföreligger mellan fastighetsägarna. I merkomplicerade fall med ett stort antal berördafastigheter bedöms genomsnittskostnaden till 500-600kr per fastighet. Att verket kommit fram till en såmycket lägre kostnad sammanhänger delvis med attlantmäterimyndigheterna i samverkan medfastighetsägarna kommer överens om att ett så enkeltförrättningsförfarande som möjligt skall tillämpasutan att det därför görs avkall på de formella kravsom ställts upp i den nya lagstiftningen. I ställetför att fastigheternas relativa nytta fastställs medhjälp av gängse, relativt komplicerade metoder,t.ex. tonkilometerberäkningar, skall sålundaschabloner utnyttjas så långt detta är möjligt. Ettschablonförfarande som kan bli aktuellt innebär attfastigheter åsätts vikter grundade på användning, såatt permanentbebodda fastigheter får en vikt,fritidsfastigheter en annan och obebyggdafastigheter en tredje. Endast i vissa fall, t.ex. dådet finns en industri eller en kommunalfritidsanläggning i området, kan det enligt verketkomma att krävas mer kostnadskrävandeberäkningsmetoder.Lantmäteriverket anser att ändringen enligt 1997års lagstiftning innebär fördelar för såvälsamhället som vägföreningarna själva. Rättssystemethar blivit mer enhetligt. Lagreglerna har blivitenklare och mer lättförståeliga. Det har blivitlättare för vägföreningarna att förvaltagemensamhetsanläggningen samt att ajourhålla ochändra andelstalen om grunderna finns ianläggningsbeslutet. Bl.a. behöver förändringart.ex. i fastigheternas användning inte kräva någonny förrättning. Slutligen framhålls att andelstalberäknade på nytta kan anses mer rättvisa. Det kanenligt verket inte vara rimligt att en fastighet,vilket fallet är , får bära en större del avkostnaderna enbart av det skälet att den ligger viden sjö och därför har åsatts ett högretaxeringsvärde. Skulle statsmakterna överväga någonform av ersättning till berörda vägföreningar anserLantmäteriverket att kompensationen bör fastställasockså med hänsyn till de uppenbara fördelar den nyalagstiftningen oftast innebär för vägföreningarna.Utskottet gör för sin del följande bedömning. Genomriksdagsbeslutet , som bl.a. innebar att1939 års lag om enskilda vägar upphörde att gälladen , har den lagstiftning somreglerar vägföreningarnas verksamhet blivit merenhetlig och anpassad till vad som gäller förgemensamhetsanläggningar i allmänhet. Även i övrigtinnebär lagstiftningen stora fördelar, bl.a. vadgäller förvaltningen. Emellertid kommervägföreningarna, genom den förändring i förhållandetill utredningsförslaget och förslaget ilagrådsremissen som vidtogs med anledning avLagrådets synpunkter, att förorsakas merkostnader.Hur stora dessa merkostnader blir kan i dagslägetinte bedömas med någon säkerhet. Som framgått avredovisningen bedömer genomsnittskostnaden per fastighetblir ca medan räknar medbetydligt lägre belopp, per fastighet videnklare förrättningar. Utskottet förutsätter attLantmäteriverket i samråd med andra berördaintressenter tillser att förrättningarna kangenomföras till rimliga kostnader. Vidare utgårutskottet från att regeringen kommer attuppmärksamma problemet med förrättningskostnader,antingen i samband med den översyn av det enskildavägväsendet som planeras eller i annat lämpligtsammanhang, och vid behov vidta erforderligaåtgärder. Något tillkännagivande med anledning av nubehandlade motionsförslag torde inte varaerforderligt. Följaktligen avstyrks motionerna T230(c) yrkande 5, T307 (c) yrkande 2 och T310 (m)yrkande 7.4 Förbifart på E 44.1 Regeringens beslutAv regeringens skrivelse framgår att regeringen harbeslutat att objektet förbifart på E 4utgår ur den nationella väghållningsplanen medhänvisning till att det inte uppfyller något av deprioriteringskriterier som ställt upp.4.2 MotionsförslagI motion T5 begär () attregeringens fastställelsebeslut ändras så attobjektet förbifart på på nytt tas in iden nationella väghållningsplanen.Lennart Värmby (v) anser i motion T314 att E 4 vidMarkaryd skall byggas ut till motorväg.4.3 Utskottets ställningstagandeAv förslag till nationell stamvägnätsplanframgår att det aktuella vägavsnittet har en längdav . Vägen har en bredd av 13 m. Enligt verketsförslag skall nuvarande väg ersättas av motorväg idelvis ny sträckning. Kostnaden för objektetberäknas till . Objektet föreslåsbli genomfört . Vägverketkonstaterar att objektet inte är samhällsekonomisktlönsamt och inte heller uppfyller något annat avVägverkets kriterier. Att verket ändå föreslårutbyggnad till motorvägsstandard motiveras med attdet inte kan anses rimligt att på ett begränsatavsnitt av ha en lägre målstandard.Utskottet vill erinra om att underriksmötet /93 i samband med sitt beslut ominvesteringar i trafikens infrastruktur m.m. (prop.1992/93:176, bet. 1992/93:TU35, rskr. 1992/93:446)uttalade sig för att E 4 utan dröjsmål borde byggasut till motorvägsstandard. har senare(prop. 1996/97:53, bet. 1996/97:TU7, rskr.1996/97:174) övergivit det s.k. stråktänkande somdetta ställningstagande gav uttryck för. I ställetgäller numera att varje del av stamvägnätet börbyggas ut i den takt och med den standard som ärmotiverad av trafikförhållandena på respektive del.Varje vägsträcka skall sålunda i princip bedömasutifrån sina egna förutsättningar. Detta innebärexempelvis att motorvägsstandard på en vägsträckaskall komma i fråga endast då de samhällsekonomiskakalkylerna visar att en sådan målstandard är lönsameller något annat tillämpat kriterium kan ansesuppfyllt. När det gäller den nu aktuella sträckan,förbifart på , har egnautredningar visat att ingen av dessa förutsättningarföreligger. Mot denna bakgrund anser utskottet ilikhet med regeringen det rimligt att objektet intetas med i investeringsplanen för perioden 1998-2007.Utskottet vill emellertid betona att detta intenödvändigtvis betyder att ombyggnaden av sträckankommer att försenas. Ingenting hindrar således attVägverket återkommer med förslag till ombyggnad inästa planeringsomgång. I de motioner som nubehandlas anförs som skäl för en snar utbyggnadfrämst de brister i trafiksäkerhetshänseende somvidlåder nuvarande vägsträcka. Utskottet delarmotionärernas oro över olycksutvecklingen. Samtidigtbedömer utskottet att utbyggnad till motorväg inteär det enda utbyggnadsalternativet som ger högretrafiksäkerhet. Med det anförda avstyrks motionernaT5 (kd) och T314 (v).5 E 6, sträckan Regeringens beslutI förslag till nationell väghållningsplanfinns upptagna ett antal projekt på . Fyra avdessa, som avser vägens nordligaste del frånRabbalshede till , har en sammanlagd längdav . Vägbredden varierar mellan 9 och 13 m.Vägverkets förslag innebär utbyggnad tillfyrfältsväg i ny eller delvis ny sträckning.Kostnaden beräknas till drygt 2,4 miljarder kronor.Av skrivelsen framgår att regeringen intefastställer fyrfältsväg för sträckanRabbalshede-Svinesund. I stället skall förvarje objekt pröva vilken standard som är motiveradav trafikförhållanden och andra omständigheter.5.2 MotionsförslagI motion T312 begär Per m.fl. (mp) enomprövning av arbetsplan för sträckanTorp-Svinesund. Motionärerna hävdar att Vägverketsplanerar för en fyrfältsväg med en bredd av 18,5 m,trots att har uttalat sig för enväg med 13 m bredd (yrkande 1). I samma motionhemställs att hela E 6 genom norra prövasenligt (yrkande 2).5.3 Utskottets ställningstagandeUtskottet har, mot bakgrunden av tidigareredovisade ställningstaganden (jfr avsnitt 4.2),inget att erinra mot regeringens beslut att intefastställa förslag för väg E 6 mellanRabbalshede och . Med regeringensställningstagande torde syftet med motion T312 (mp)vara tillgodosett vad gäller yrkande 1. Någonriksdagens åtgärd är inte erforderlig, varföryrkandet avstyrks.Vad beträffar yrkandet i samma motion om att hela E6 genom norra skall prövas enligtmiljöbalken vill utskottet erinra om att införandetden av den nya bl.a.innebär att kraven på miljökonsekvensbeskrivning isamband med vägbyggnadsprojekt skärps. I korthetgäller att väglagen och tillämpasparallellt. I finns bestämmelser sominnebär att regeringen skall pröva tillåtligheten avnya motorvägar, motortrafikleder samt i övrigt vägarsom har minst fyra körfält och en sträckning avminst . Prövningsplikten innefattar ocksåsådana vägbyggen där en befintlig väg genom attbreddas eller genom att få en ny körbana byggs uttill nämnd standard på minst samma väglängd.Utskottet utgår från att planerade vägprojekt på E 6prövas enligt den lagstiftning som vid aktuelltidpunkt gäller. Med hänvisning härtill avstyrksmotion T312 (mp) yrkande 2.6 Riksväg 506.1 Regeringens beslutI förslag till väghållningsplan upptasett antal projekt på /60 mellan Ödeshögoch . På en sträcka av i Motalaföreslås en utbyggnad till 13 m vägbredd i nysträckning till en beräknad kostnad av 418 miljonerkronor. Vidare föreslår verket att sträckanOmberg-Vadstena byggs ut till 9 m bredd till enkostnad av . Båda projektenuppvisar samhällsekonomisk lönsamhet enligt den s.k.nettonuvärdeskvoten (NNK).Regeringens fastställelsebeslut innebär attombyggnaden i skall ingå i planen, däremotinte sträckan . Men ett belopp,motsvarande den beräknade kostnaden för sistnämndaprojekt, alltså , skall i planenreserveras för investeringar mellan och väg E4. skall i samråd medRiksantikvarieämbetet och Statens naturvårdsverkredovisa dels åtgärder för att på lång sikt nå enhållbar helhetslösning, dels förslag tillinvesteringar för den kommande tioårsperioden.6.2 Utskottets ställningstagandeDen av planerade utbyggnaden av riksväg 50mellan och har föranlett kritik medhänsyn främst till risken för störningar dels på detnaturreservat som omfattar den unika fågelsjönTåkern och dess omgivningar, dels också påklosterområdet vid Alvastra. Utskottet ser medtillfredsställelse på att regeringen uppdragit åtVägverket att i samråd med ochRiksantikvarieämbetet söka alternativa möjligheteratt knyta samman med E 4.7 Riksväg 447.1 Regeringens beslutI förslag till nationell väghållningsplanföreslås att staten via väghållningsplanen bidrartill utbyggnad till fyrfältsväg i ny sträckning avsträckan på . Kostnadenanges till 260 miljoner kronor.Regeringens fastställelsebeslut innebär attprojektet får belasta den nationellaväghållningsplanen endast under förutsättning attregionen, dvs. Västra , åtar sigatt ställa motsvarande utrymme till förfogande förinvesteringar i det nationella stamvägnätet. Motivetför detta villkor är att inte ingår istamvägnätet utan utgör en s.k. övrig riksväg.7.2 MotionsförslagI motion T304 kräver () en snarutbyggnad av längs hela sträckningenmellan /och Uddevalla.Projektet bör vara klart , ansermotionären.Birgitta m.fl. (c) redovisar i motion T325att ombyggnad av ingår i den regionalainfrastrukturplanen till en kostnad av 318 miljonerkronor. Motionärerna anser att ombyggnaden skallvara ett nationellt projekt. I enlighet härmed börstaten svara för avtotalkostnaden (yrkande 3).7.3 Utskottets ställningstagandeUtskottet har erfarit att och regionenVästra enats om en strategi som i korthetinnebär att byggs ut på sträckanVänersborg-Uddevalla för att avledalångdistanstrafik på . Med hänsyn tilldels att inte tillhör det nationellastamvägnätet, dels att det enligt vad som framkommitfinns en klar koppling mellan utbyggnaden av dennaväg och trafikutvecklingen på , anserutskottet det rimligt att staten villkorar sittbidrag till att regionen medverkar med motsvarandebelopp i utbyggnaden av den infrastruktur i regionensom ingår i det nationella stamvägnätet.Enligt utskottets mening bör inte, sombegärs i motion T304 (fp), uttala sig för när underplaneringsperioden projektet skall genomföras.Motionen avstyrks följaktligen.Vad gäller yrkande 3 i motion T325 (c), rörandestatens andel av projektets totalkostnad, finnerutskottet att det belopp som upptas i den nationellaväghållningsplanen överstiger det som anges imotionen. Därmed torde syftet med motionsyrkandetbli tillgodosett. Någon åtgärd synes intevara erforderlig, varför yrkandet avstyrks.8 med anslutningar8.1 , som avser nybyggnad av enjärnvägslinje mellan och , finansieras isärskild ordning och omfattas därmed inte avstomnätsplanen. tecknades ettavtal omfattande tidsplan, omfattning, kostnader ochfinansiering, byggande och drift. Banan beräknasvara driftklar år 2006.I ingår definitionsmässigt intesträckan som utgör en del av denbefintliga länsjärnvägen mellan ochLångsele, . För att skallkunna fylla sin avsedda funktion krävs enupprustning av på avsnittetSundsvall-Nyland. För en sådan upprustning harBanverket i sitt förslag till stomnätsplan tagit upp2,.