bet · GM01BoU11 · 1999-06-03 00:00:00 — Kommunala bostadsföretagOwe () och () anför:Vänsterpartiet stöder regeringens förslag om attinföra en kraftig sanktion för de kommuner som inuläget tänker sälja hela eller delar avallmännyttan. Det krävs ett "moratorium", för attanalysera och fundera över de allmännyttigabostadsföretagens framtid. är de kommunalabostadsföretagen kommunens enda möjlighet att aktivtföra en social bostadspolitik. De verkningsfullalagstiftningsinstrumenten för detta ändamålavskaffades av den borgerliga regeringen under1991-1994. Att sälja ut allmännyttan i ettflertal kommuner skulle skapa stora svårigheter föratt föra en social bostadspolitik i dessa kommuner.Det är lätt att rasera något som byggts upp , men i praktiken omöjligt att återskapa detigen.Under den tid som sanktionssystemet skall gälla,skall en särskild utredare analysera de fortsattavillkoren för allmännyttan, se över företagensvillkor och se över möjligheterna att utveckla nyaföretagsformer samt analysera bruksvärdessystemetsfunktion. har medverkat till att enparlamentarisk beredning eller utredning skalltillsättas , för att lägga förslag utifrånden särskilda utredarens ställningstaganden.Avsikten är, som vi ser det, att stärkamöjligheterna för en social bostadspolitik.Staten tar ett mycket begränsat ansvar förden sociala bostadspolitiken, något som ävenLagrådet ger uttryck för i sitt yttrande tillutskottet. Lagrådet skriver att handhavandet avbostadsförsörjningen i första hand är en kommunalangelägenhet som baseras på de tre ramlagarnakommunallagen, socialtjänstlagen och plan- ochbygglagen. I betänkandet skriver utskottet attstaten numera endast anses ha en övergripande rollför en social bostadspolitik.Den gamla portalparagrafen för bostadspolitiken, omallas rätt till en god bostad till ett rimligt pris,har mer och mer urholkats . Staten somskulle garantera finansieringen har successivtkrupit ur det ansvaret och kvar är kommunerna medansvaret för bostadsförsörjningen och den socialabostadspolitiken.Grundbulten i kommunernas roll för att klara sinaåtaganden är de kommunala bostadsbolagen,allmännyttan. Den hyresledande funktionen skallgarantera en rimlig hyresnivå och det kommunalainflytandet trygga en social bostadspolitik.Hela systemet är hotat och orsakerna är flera.Strukturomvandling och folkomflyttning i mångakommuner skapar stora problem i bostadsbolag medmånga tomma lägenheter, något som visar sig tydligti ett flertal kommuner. De högaproduktionskostnaderna för hyresrätt gör attallmännyttan i våra tillväxtområden inte byggernytt, trots att bostadsbristen börjar bli ett akutproblem.Kraven på utförsäljning blir allt starkare, delsfrån borgerligt håll av ideologiska skäl, dels avekonomiska skäl, för att kortsiktigt, klara denkommunala ekonomin.Här måste regeringen bestämma sig. Vill man slåvakt om bruksvärdessystemets roll förhyressättningen och kommunernas möjlighet att föraen social bostadspolitik, så måste både piska ochmorot från statens sida bli det som återupprättarallmännyttans roll som garant för allas rätt till engod bostad till ett rimligt pris.Staten bör: Definiera vad som menas med ett allmännyttigtföretag och tydliggöra vilka ekonomiska villkorsom skall gälla mellan företaget och ägarenkommunen. Kräva att kommunerna upprättar obligatoriskaboendeplaneringsprogram, där allmännyttans rollför en social bostadspolitik klargörs i deägardirektiv som skall styra företagensverksamhet. Ge kommunerna skyldighet att ordna en välfungerande bostadsförmedling och rätt attförmedla både kommunala och privata lägenheterefter de turordningsregler som kommunenupprättar. Se över skattebelastningen på hyresrätten medavsikt att permanent sänka boendekostnaderna. Ompröva och förbättra produktionsvillkoren förbåde nybyggnation och ombyggnation. Det kräverutökade statliga insatser. Ge ett bättre stöd till allmännyttigabostadsbolag med stora ekonomiska problem och därföretagets villkor, inte ägarens, kommunensekonomi, i första hand avgör stödets omfattningoch storlek.Vänsterpartiet menar att det är fullt möjligt attutveckla allmännyttan i nuvarande form, utan attändra företagsform eller ägarvillkor.Vi är övertygade om att allmännyttigabostadsföretag i regi är de som har destörsta förutsättningarna att utveckla ett störreinflytande för hyresgästerna, leda miljöarbetet iboendet och garantera en nödvändig nyproduktion förboendet i hyresrätt.Den föreslagna lagstiftningen kan anses vara ettintrång i den kommunala självstyrelsen, men densociala bostadspolitiken är ett övergripande ansvar,där både stat och kommun har ett ansvar. I det härfallet får bostadspolitiken väga tyngst. Att det nukrävs en lagstiftning, som ger ett andrum för attutveckla den sociala bostadspolitiken igen, harnaturligtvis sin förklaring i regeringens bristandeintresse för att återupprätta och utveckla densociala bostadspolitiken som avskaffades under deborgerliga regeringsåren . Nödlösningar kanför tillfället vara bra, men de kan aldrig ersättalösningar som är bestående och som kommer till rättamed grundläggande felaktigheter. Vänsterpartietförutsätter att det är regeringens avsikt att, isamband med att den tillfälliga lagstiftningenupphör, komma med förslag som återupprättar ensocial bostadspolitik och som tydliggör endefinition av allmännyttans villkor och roll.2. Kommunala bostadsföretagRigmor () anför:Centerpartiet avvisar i en gemensam reservation medm, kd och fp regeringens lagförslag om sanktionermot kommuner som säljer sina bostadsföretags hus.Det främsta skälet till vårt ställningstagande äratt vi vill slå vakt om den kommunalasjälvstyrelsen. står för en politiksom innebär att makten i största möjligautsträckning bör decentraliseras genom attdemokratin och medborgarinflytandet utövas nära demänniskor som berörs av besluten. Ett genomförandeav regeringsförslaget skulle verka i motsattriktning och leda till en centraldirigering avkommunerna med ett godtyckligt beslutsfattande frånregeringens sida.Vårt ställningstagande innebär däremot inte att viförordar en omfattande försäljning av kommunalt ägdabostäder. har alltid framhållit denviktiga roll som allmännyttan har att fylla ibostadsförsörjningen. Allmännyttans bostäder utgör imånga kommuner en bas i bostadsbeståndet och ettviktigt instrument i den kommunala bostadspolitiken.Det är emellertid kommunpolitikerna själva, och interegeringen, som skall svara för beslut om innehavetav allmännyttans bostäder i respektive kommun.Endast de har kunskapen om vilka åtgärder som ärmotiverade i den enskilda kommunen. Endast de harerhållit kommuninvånarnas mandat att fatta beslut ominriktningen av den kommunala bostadspolitiken.Centerpartiet kommer att fortsätta att verka förmångfald och valfrihet i boendet med enblandning av upplåtelseformer och bostadstyper.Förutsättningar måste skapas för ett boende somerbjuder trygghet och en god livsmiljö. Ettsådant boende skapas bäst med utgångspunkt i delokala förhållandena i nära samverkan mellan deboende och de lokala beslutsfattarna utanpekpinnar och sanktioner från regeringsmakten.Utskottets lagförslagFörslag till lag om tillfällig minskning avdet generella statsbidraget vid avyttringav aktier eller andelar i eller utdelningfrån kommunala bostadsföretag, m.m.Härigenom föreskrivs följande.1 § En kommun skall vidkännas en minskning av detgenerella statsbidraget enligt lagen (1995:1514) omgenerellt statsbidrag till kommuner och landsting,om1. kommunen genom att vid ett eller fleratillfällen avyttra aktier eller andelar i ettkommunalt bostadsföretag förlorar sitt bestämmandeinflytande över bostadsföretaget,2. ett företag som kommunen direkt eller indirekthar ett bestämmande inflytande över och som inte hartill huvudsaklig uppgift att förvaltabostadsfastigheter, genom att vid ett eller fleratillfällen avyttra aktier eller andelar i ettkommunalt bostadsföretag förlorar sitt bestämmandeinflytande över bostadsföretaget,3. ett kommunalt bostadsföretag beslutar omutdelning till kommunen, eller4. ett kommunalt bostadsföretag beslutar omutdelning eller aktieägartillskott till ett företagsom kommunen har ett direkt eller indirektinflytande över och som inte har till huvudsakliguppgift att förvalta bostadsfastigheter.I de fall som avses i första stycket 1 och 2 skallminskningen beräknas på samtliga avyttringar underden tid då kommunen eller företaget har detbestämmande inflytandet över bostadsföretaget.2 § Med kommunalt bostadsföretag avses i denna lagett bolag, en stiftelse eller en förening somkommunen har det bestämmande inflytandet över ochsom har till huvudsaklig uppgift att förvaltabostadsfastigheter.3 § I de fall som avses i 1 § första stycket 1 och2 skall det generella statsbidraget minskas med ettbelopp motsvarande av skillnaden mellanvederlaget för de avyttrade aktierna ochanskaffningsvärdet för dem. Anskaffningsvärdet skallanses utgöra av vederlaget, om intekommunen kan visa att anskaffningsvärdet varithögre.I de fall som avses i 1 § första stycket 3 och 4skall det generella statsbidraget minskas med ettbelopp motsvarande av den del avutdelningen eller aktieägartillskottet somöverstiger en skälig avkastning på det ursprungligaaktiekapitalet. Regeringen meddelar närmareföreskrifter om grunderna för beräkningen av enskälig avkastning.4 § Om det har beslutats att ett kommunaltbostadsföretag skall träda i frivillig likvidation,skall vid tillämpningen av denna lag beslutet omlikvidationen anses utgöra en sådan avyttring somavses i 1 § första stycket 1 eller 2 och det beloppsom skiftas anses utgöra ett sådant vederlag somavses i 3 § första stycket. Beloppet skalluppskattas med hänsyn till förhållandena närbeslutet om likvidation fattas.5 § En kommun skall senast vid utgången av januarivarje år anmäla till om någotförhållande som avses i 1 eller 4 § förekommit underföregående år. I ett sådant fall skall kommunenockså ge in det underlag som behöverför att beräkna minskningen av statsbidraget. Omkommunen inte ger in sådant underlag fårlänsstyrelsen uppskatta minskningens storlek.6 § beslutar om minskning av detgenerella statsbidraget senast vid utgången av marsdet år som kommunen skall ge in underlag förberäkning av minskningen. skallomgående underrätta skattemyndigheten om sittbeslut.Skattemyndigheten skall fördela minskningen lika påde statsbidrag som betalas ut . Om det finns särskilda skäl fårskattemyndigheten fördela minskningen på något annatsätt.7 § Regeringen får på ansökan av en kommun helteller delvis befria den från minskning av detgenerella statsbidraget, om1. en rekonstruktion av det kommunalabostadsföretaget är nödvändig,2. kommunen befinner sig i en allvarlig ekonomisksituation och en sådan åtgärd som avses i 1 § ärnödvändig för att sanera kommunens ekonomi, eller3. det annars finns särskilda skäl.Ansökan skall ha kommit in till regeringen senastden det år som kommunen skall ge inunderlag för beräkning av minskningen.8 § Om det inträffat ett sådant förhållande somavses i 1 § första stycket 1 eller 2 och detkommunala bostadsföretaget har godkänts somallmännyttigt bostadsföretag, skall godkännandetåterkallas. Frågan om återkallelse prövas avlänsstyrelsen.9 § beslut enligt denna lag fåröverklagas hos . beslut får inteöverklagas.Denna lag träder i kraft ochtillämpas på avyttringar och beslut om frivilliglikvidation till och med och påutdelningar och aktieägartillskott till och med den30 . Lagen tillämpas dock inte påutdelningar och aktieägartillskott som hänför sigtill räkenskapsår som löpt ut före den 1 januari1999.Lagrådets yttrandeUtdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-05-21Närvarande: f.d. justitierådet ,justitierådet , regeringsrådetKjerstin Nordborg.Riksdagens bostadsutskott har den 11 maj 1999beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslagtill lag om tillfällig minskning av det generellastatsbidraget vid avyttring av aktier eller andelari eller utdelning från kommunala bostadsföretag,m.m.Förslaget har inför Lagrådet föredragits avhovrättsassessorn ochhovrättsassessorn föranleder följande yttrande av Lagrådet:Fråga uppkommer till en början om lagförslagetinnebär ett sådant ingrepp i den kommunalasjälvstyrelsen att det inte bör genomföras.De grundläggande bestämmelserna om den kommunalasjälvstyrelsen återfinns i 1 kap. 1 och 7 §§regeringsformen. I 1 § sägs att den svenskafolkstyrelsen förverkligas bl.a. genom kommunalsjälvstyrelse. I 7 § första stycket andra meningenstår: "Beslutanderätten i kommunerna utövas av valdaförsamlingar." Andra stycket lyder: "Kommunerna fårtaga ut skatt för skötseln av sina uppgifter. "Frågan om kommunernas beskattningsrätt har blivitföremål för yttranden av Lagrådet vid upprepadetillfällen, dels i samband med lagstiftning omkommunal skatteutjämning (se bet. 1994/95:FiU19 s.96 ff, prop. 1995/96:64 s. 80, bet. 1997/98:FiU28 s.22 ff) dels i samband med frågor om stopp förkommunala skattehöjningar (se prop. 1989:150 bil.4.4 s. 32 ff; prop. 1991/92:150 bil. 137,prop. 1995/96: 213 s. 11 f). I ett av deförstnämnda fallen avstyrkte Lagrådet förslaget,vilket ledde till att det omarbetades. I de senarefallen har Lagrådet godtagit förslagen underhänvisning i huvudsak till att de var tidsbegränsadeoch kortvariga.I motsats till bestämmelsen i 7 § andra stycket, somsålunda lagts till grund för mer eller mindrebestämda uttalanden från Lagrådets sida, är detsvårt att åt bestämmelsen i första stycket ge någonmera strikt innebörd. Beslutanderätten i kommunernaskall enligt stycket utövas av valda församlingar.Av 8 kap. 5 § regeringsformen framgår emellertid attgrunderna för ändringar i rikets indelning ikommuner samt grunderna för kommunernas organisationoch verksamhetsformer och för den kommunalabeskattningen bestäms i lag och likaså att i lagmeddelas föreskrifter om kommunernas befogenheter iövrigt och om deras åligganden. Såvitt gällerkommunernas befogenheter anges i 2 kap. 1 §kommunallagen att kommunerna får själva ta hand omsådana angelägenheter av allmänt intresse som haranknytning till kommunens område eller dessmedlemmar och som inte skall handhas enbart avstaten, en annan kommun, ett landsting eller någonannan. Så som bestämmelserna i regeringsformen ärutformade synes det dock ytterst vara somsätter gränser för det kommunala självbestämmandet.Även om det är som bestämmer är likvälföreställningen om självstyrelse en levanderealitet i svenskt samhällsliv. Vid regeringsformenstillkomst betecknades den kommunala självstyrelsensom en av grundstenarna för den svenska demokratin(bet. KU 1973:26 s. 39). Denna föreställning harsnarast accentuerats , då lösenordeti många sammanhang varit decentralisering. Det finnsdessutom en europeisk konvention om kommunalsjälvstyrelse, som anslutit sig till (seprop. 1988/89:119). Denna kan emellertid inte ansesge snävare ramar än regeringsformen, jfr dock vadsom i det följande sägs om domstolsprövning.Någon bestämd avgränsning mellan statens ochkommunernas verksamhet har inte varit avsedd ellerens ansetts möjlig; den måste kunna förändras underskiftande samhällsförhållanden (se prop. Någon innebörd måste dock den kommunalasjälvstyrelsen ha. Man måste beklaga attregeringsformen trots erfarenheter av nära 25 årstillämpning fortfarande inte ger fylligareriktlinjer för förhållandet mellan stat och kommuneller med andra ord för den kommunalasjälvstyrelsens reella innebörd (jfr Kommittén omden kommunala självstyrelsens grundlagsskydd, varsförslag i betänkande SOU 1996:129 inte letttill lagstiftning, samt iFörvaltningsrättslig 1997 s. 33 ff). Tillsvidare får man utgå från att den kommunalasjälvstyrelsen är en realitet men att det är ovissthur långt den sträcker sig.Den föreslagna lagen syftar till att genom vissasanktionsmedel avhålla kommunerna från att avhändasig sina kommunala bostadsföretag (i fortsättningenanvänds detta uttryck för att sammanfattningsvisbeteckna alla de förfaranden som omfattas avlagförslaget). Det kan sägas att kommunerna har envalfrihet. De kan välja mellan att behållabostadsföretagen eller att avhända sig dem och avståfrån i princip hälften av vinsten. De kan ocksåexempelvis låta det kommunala bostadsföretaget säljasina fastigheter och lägga pengarna på hög; förstnär kommunen tar ut pengarna i form av utdelningeller aktieägartillskott inträder sanktionen.Avsikten med sanktionerna synes emellertid vara attdessa skall vara så kraftfulla att en kommun endastundantagsvis kan tänkas komma att avhända sig ettbostadsföretag, om det inte föreligger ettdispensfall. Åtgärden är därför utan tvivel ettingrepp i den kommunala självstyrelsen. Frågan är omdenna går längre än som kan godtas frånkonstitutionella utgångspunkter. Som tidigare nämntstorde denna fråga, med den obestämda avgränsning somregeringsformen ger åt det kommunala självstyret,ytterst vara av politisk natur. Lagrådets granskningskall emellertid enligt 8 kap. 18 § regeringsformenockså avse hur förslaget förhåller sig tillrättsordningen i övrigt och vid denna granskning görLagrådet i förevarande fall följande bedömning.Den utredning som ligger till grund för förslaget,utredningen om kommunala bostadsföretag, fann i sittbetänkande (SOU 1997:81 s. 101 f) att enlagstiftning som begränsade kommunernas möjligheteratt avhända sig sina bostadsföretag inte tordestrida mot principen om självstyrelse iregeringsformen eller den europeiska konventionen omkommunal självstyrelse. Inte heller fann utredningenatt en begränsning skulle strida mot egendomsskyddeti ; i sistnämnda hänseende delarLagrådet utredningens uppfattning. Utredningen ansågdäremot att ett långtgående förbud eller mycketrestriktiva tillståndsregler kunde komma i tydligkonflikt med den i övrigt hävdade principen omkommunal självstyrelse.Lagrådet kan inte finna att den i propositionenföreslagna, av utredningen förordade metoden är såmycket bättre. Den är avsedd att i praktiken ledatill samma resultat. Som skäl för att den skullevara godtagbar åberopas ett yttrande av Lagrådet iprop. 1995/96:113. Det lagstiftningsärendet handladeom ett alternativ till ett kommunalt skattestopp,där det onekligen på kommunens intäktssida kundefinnas ett samband mellan ökade skatteintäkter ochmin-skade statsbidrag. Också i förevarande fall kandet finnas ett ekonomiskt samband i den meningen attkommunerna kan avhända sig sina bostadsföretag isyfte att förbättra sin ekonomi.I den aktuella propositionen används emellertid detgenerella statsbidraget som sanktion mot ett väntatoönskat beteende inom ett visst bestämt område avden kommunala verksamheten, nämligen bostadssektorn.Då lagen om kommunala åtgärder tillbostadsförsörjningens främjande m.m. och lagen omkommunal bostadsanvisningsrätt upphävdes år 1993uttalades bl.a. att kommunernas befogenheter ochskyldigheter inom ifrågavarande områden så långtmöjligt borde styras av kommunallagen ochsocialtjänstlagen samt att särskild lagstiftningborde tillgripas bara om staten hade krav på attkommunerna vidtog åtgärder som annars inte skullekomma till stånd eller om dessa lagar inte gavkommunerna rätt att vidta nödvändiga åtgärder (prop.1992/93:242 s. 17, bet. 1992/93:BoU19 s. 4). om kommunala bostadsföretag anger attdet kommunala ansvaret för bostadspolitiken numera iallt väsentligt baseras på de tre ramlagarnakommunallagen, socialtjänstlagen samt plan- ochbygglagen (SOU 1997:81 s. 23). Härtill kommer, somflera remissinstanser har påpekat, att kommunernainte har någon skyldighet att inneha bostadsföretag. (Om ansvarsfördelningen mellan stat och kommun, seockså bet. 1996/97:BoU7. )Handhavandet inom kommunerna av bostadsförsörjningenoch bostadspolitiken är sålunda i första hand enkommunal angelägenhet, som i princip skall utövas avdem som av invånarna i kommunen har valts attbesluta härom.Det kan knappast ha varit avsikten med det generellastatsbidraget att det skulle kunna användas som ettpåtryckningsmedel gentemot enskilda kommuner förspeciella ändamål. Till detta kommer, som ocksåpåtalas i propositionen, att kommunerna kan avhändasig sina bostadsföretag av ideologiska skäl. Isådana fall saknas helt ett naturligt samband mellanavhändandet och minskningen av statsbidraget. Denomständigheten att staten av olika skäl och påskilda sätt bidragit till de kommunalaoch allmännyttiga bostadsföretagens verksamheter kanknappast tas som intäkt för att använda detgenerella statsbidraget på sätt som föreslås.Sammanfattningsvis ifrågasätter Lagrådet allvarligtom en inskränkning i den kommunala rätten tillsjälvstyrelse bör göras på detta sätt.Skulle förslaget vinna gehör, har Lagrådet följandesynpunkter på författningstexten.3 §Regeringen meddelar enligt 3 § andra stycket andrameningen närmare föreskrifter om grunderna förberäkning av en skälig avkastning. Något utrymme förnormdelegation i förevarande hänseende synes intefinnas. Fråga måste vara omverkställighetsföreskrifter. För att sådana skallkunna användas brukar krävas att den lagbestämmelsesom skall kompletteras är så detaljerad attregleringen inte tillförs något väsentligt nyttgenom den av regeringen beslutade föreskriften;motivuttalanden räcker alltså inte. Det begrepp,skälig avkastning, som skall tillämpas kan ges olikainnebörd beroende på vilket system man befinner sigi. Lagrådet vill dock inte göra gällande att metodeninte kan användas i förevarande fall.7 §Undantag från minskningen av statsbidrag kan enligtparagrafen göras - utom av klart angivna skäl -också om det annars finns särskilda skäl. Omundantag beslutar regeringen. När det nu är fråga omett ingrepp i den kommunala självstyrelsen är detsjälvfallet viktigt att kommunerna behandlas likaoch att grunderna för undantag framgår av lagtexten.Det är dock svårt att i lagtext preciseraförutsättningarna för undantag närmare än som skett.9 §Det är som beslutar om minskning avstatsbidraget. beslut överklagas hosBoverket, vars beslut inte får överklagas. Det finnsså många rättsfrågor inbyggda i lagen, såväl när detgäller förutsättningarna för dess tillämpning som ifråga om beräkningen av vinsten, att prövningen börske i domstol. Detta skulle dessutom stämma bättreöverens med artikel 11 i den europeiska konventionenom självstyrelse, som föreskriver attkommunerna skall ha rätt att anlita ett judicielltförfarande för att säkerställa bl.a. ett utövande avsina befogenheter, låt vara att detta krav ansettskunna tillgodoses genom ett resningsförfarande(prop. 1988/89:119 s. 6). Lagrådet förordar därföratt beslut skall kunna överklagas hosallmän förvaltningsdomstol, varvid tillika börföreskrivas att prövningstillstånd krävs föröverklagande till kammarrätten.ÖvergångsbestämmelseFörslaget innebär att lagen skall träda i kraft den1 och tillämpas på avhändelser som skettfr.o.m. Lagen ges alltså retroaktivaeffekter. Detta är något som i de flesta situationerbrukar undvikas i den svenska rättsordningen.Såvitt angår avtalsrätten är det vanliga att ny laginte tillämpas på avtal som ingåtts föreikraftträdandet. Här finns dock flera undantag.Särskilt har ny lag till hyresgästers skyddtillämpats på hyresavtal som ingåtts föreikraftträdandet, se t.ex. punkten 3 iövergångsbestämmelserna till lagen 1984:694 omändring i jordabalken.Den föreslagna lagen har av regeringen betecknatssom ett sanktionssystem. En typisk sanktion motskadegörande handlingar är skadestånd. Här tillämpaspraktiskt taget undantagslöst den principen att nylag inte tillämpas på skadefall som inträffat föreikraftträdande.Än mer sanktionsbetonade är naturligtvis straff ochandra brottspåföljder. Beträffande sådana finns isåväl regeringsformen (2 kap. 10 § första stycket)som (artikel 7) förbud motretroaktiv lagstiftning. När förbudet mot retroaktivstrafflagstiftning överfördes från 8 kap.till 2 kap. regeringsformen anfördes att det -åtminstone genom analogisk lagtillämpning - träffadeockså straffliknande administrativa påföljder såsomskattetillägg, restavgift och förseningsavgiftenligt olika skatteförfattningar, överlastavgiftetc. avvisades - med utgångspunkt dockfrån grundsatsen att retroaktivitet skall undvikas -tanken på ett generellt förbud mot retroaktivlagstiftning på något annat område än straffrättens.(Prop. 1975/76:209 s. 125 f, jfr bet.