bet · GN01KU4 · 1999-11-04 00:00:00 — Motsvarande sekretess kommer att gälla föruppgifter i belastningsregistret enligt lagen(1998:620) om belastningsregister, när den träder ikraft.Sekretess gäller för uppgifter om enskildaspersonliga eller ekonomiska förhållanden i bl.a.kriminalunderrättelseregister och Säporegistret.Sekretess gäller om det inte står klart attuppgiften kan röjas utan att den enskilde ellernågon henne eller honom närstående lider skada ellermen.Sekretess till skydd för en enskild gäller iallmänhet inte i förhållande till den enskilde ellerenskilda själv och kan helt eller delvis efterges avhonom eller henne.Lagens tillämpningsområdePropositionenRegeringen bedömer att det för att kommissionenskall kunna fullgöra sitt uppdrag på ett effektivtoch rättssäkert sätt krävs att den ges särskildabefogenheter och att dessa befogenheter bör reglerasi en särskild förfarandelag.Regeringen framhåller att syftet med den föreslagnalagen således inte är att reglera kommissionensuppdrag utan att utrusta den med vissa befogenheter.Av kravet på lagreglers generalitet, vilket kanhärledas ur 11 kap. 8 § regeringsformen, följerenligt regeringen att bestämmelser av förevarandeslag inte får utformas för ett speciellt fall.Konsekvensen blir att lagens tillämpningsområde kankomma att påverkas av annat än beslut av riksdagen.Regeringen vill dock klargöra att den inte har någraavsikter att förändra kommissionens uppdrag. Det kanemellertid inte helt uteslutas att en sådan frågakan aktualiseras, t.ex. om kommissionen under sittarbete finner anledning att hos regeringen anhållaom en förändring av uppdraget.Regeringen framhåller att det är fråga om ett uniktbehov av kartläggning och granskning och attkommissionen kommer att bli en unik företeelse.Enligt regeringens mening finns det därför knappastnågon risk för att kommissionen skall komma atttjäna som modell för framtida granskningsorgan.Regeringen hänvisar också till attkonstitutionsutskottet tidigare (senast i bet.1998/99:KU20 s. 12) framhållit att frågan ominrättandet av ett kommissionsinstitut är av dendigniteten att den bör behandlas inom ramen för enöversyn av författningen i mer samlad form.MotionerI motion 1998/99:K28 av m.fl. (m) yrkande4 begärs ett tillkännagivande till regeringen omfrågor av konstitutionell natur med anledning avförslaget. Motionärerna anser att det reser en radfrågor i konstitutionellt perspektiv men att någottillfredsställande förslag inte ges. Motionärernaanser att det tydligt måste inskärpas att deföreslagna åtgärderna skall lösa ett för landetunikt behov av kartläggning och inte får blimönsterbildande utan skall ses som enengångsföreteelse som kan accepteras endast medhänsyn till det starka allmänintresse som föreliggeri fråga om kartläggning av säkerhetstjänsternasunderrättelseverksamhet gentemot enskilda.I samma motion yrkande 1 begärs att riksdagenbeslutar ett tillägg i 1 § förslaget tillförfarandelag för att förtydliga kommissionensverksamhet så att omfattningen av kommissionensuppdrag, dvs. den yttre ramen för när kommissionenkan använda sina särskilda befogenheter mot enskildapersoner, liksom frågan om antalet ledamöter ikommissionen, framgår av lagen och inte endast ges iregeringsdirektiv. För att tillgodose grundlägganderättssäkerhetskrav och underlätta för kommissionenatt skapa förtroende för sin verksamhet bör enligtmotionärerna införas ett förtydligande tilläggavseende kommissionens verksamhet i enlighet med vadRiksdagens ombudsmän () har anfört i sittremissvar.I det nämnda remissyttrandet har JO under rubrikenLagens tillämpningsområde kritiserat att det inteframgår av lagtexten utan följer avregeringsbeslutet om direktiv till kommissionenvilken som är dess verksamhet och i vilka fall sombl.a. förhör under straffansvar därmed kan komma ifråga. Detta får till följd att kommissionens rättatt föranstalta om förhör m.m. skulle kunna utökasgenom ett regeringsbeslut om att förändraomfattningen av kommissionens uppdrag och attgränserna för den enskildes skyldighet att vidstraffansvar ställa upp för förhör kan bli beroendeav vad regeringen framöver beslutar, t.ex. i form avtilläggsdirektiv för kommissionen och inte avlagstiftarens ställningstagande. JO anser att det i1 § bör införas ett förtydligande tillägg varigenomfastslås vad som avses med kommissionens verksamheti nu aktuellt hänseende.Justitieutskottets yttrandeJustitieutskottet erinrar om att en domstol enligt 2kap. 11 § regeringsformen inte får inrättas förredan begången gärning och ej heller för viss tvisteller i övrigt för visst mål. Stadgandet motiverasmed rättssäkerhetsskäl.Justitieutskottet vill inledningsvis understrykaatt kommissionen kommer att inta en unik ställning idet svenska rättssystemet. Detta kan accepterasendast med hänsyn till det starka allmänintresse somföreligger i fråga om kartläggning avsäkerhetstjänsternas underrättelseverksamhet. mening får kommissionen inte bildamönster för framtiden utan bör ses som enengångsföreteelse.När det gäller frågan om förslagets förenlighet medförbudet mot tillfälliga domstolar, kanjustitieutskottet i och för sig känna en vissförståelse för att kommissionen kan uppfattas som ensådan domstol som inte är tillåten - vissa av debefogenheter som kommissionen nu föreslås få talarenligt utskottet i den riktningen. Här tänkerutskottet särskilt på möjligheten att hålla förhörunder straffansvar. Till detta kommer attkommissionens rapport av allmänheten kan komma attbli betraktad som ett domstolsavgörande. Vidare kanutskottet se betydande svårigheter när det gällerkommissionens möjligheter att inte pröva s.k.subjektiva rekvisit, dvs. frågor om uppsåt. I frågaom vissa brott innebär nämligen ett klarläggande avvad en person rent faktiskt gjort i praktiken ocksåett klarläggande av att han gjort det uppsåtligen.Slutligen skall enligt förslaget den som hörs harätt att under vissa förutsättningar anlitajuridiskt biträde för att kunna ta till vara sinrätt, vilket kan föra tankarna till reglerna irättegångsbalken om rätten att anlita försvarare.Även om det alltså finns vissa likheter mellankommissionen och en domstol står det enligtjustitieutskottet helt klart att kommissionen inteär någon domstol. Här vill utskottet påpeka attLagrådet - vars uppgift bl.a. är att granskalagförslag från grundlagssynpunkt - inte funnitanledning att kritisera förslaget. Det faktum attkommissionen inte är någon domstol har enligtutskottets mening också understrukits genomutformningen av regeringsförslaget. Sålundauppställs, till skillnad från vad som gällerdomstolar, inga särskilda kompetenskrav påkommissionens ledamöter, och kommissionen är fri attsjälv besluta om sina arbetsformer. Kommissionen harinte heller fått tillgång till andra tvångsmedel änvite, och den får inte själv besluta att någon skallbetala vite. Det bör också understrykas attkommissionen inte skall ta ställning till om någonbegått brott, och utskottet utgår från attkommissionens rapport i görligaste mån utformas påett sådant sätt att den inte riskerar att uppfattassom ett domstolsavgörande.Vad sedan gäller önskemålet i motion K28 yrkande 4konstaterar justitieutskottet att de redovisadelikheterna mellan förfarandet inför kommissionen ochett domstolsförfarande i och för sig visar att detfinns ett tydligt behov av fördjupade överväganden,för det fall frågan om liknande kommissioner skulleövervägas framöver. Utskottet ansluter sig här tillkonstitutionsutskottets - av regeringen återgivna -ståndpunkt att frågan om inrättandet av ettkommissionsinstitut är av den digniteten att den börbehandlas inom ramen för en översyn av författningeni mer samlad form.Justitieutskottet anser med det anförda attmotionen i denna del är tillgodosedd.Justitieutskottet utgår från att någon mer avsevärdförändring av kommissionens uppdrag inte kommer attgöras. Mindre justeringar kan dock, som regeringenpåpekat, komma att behövas och utskottet kan inte senågon anledning till att sådana förändringar inteskulle ske i den för förvaltningsmyndigheter gängseformen, dvs. genom beslut av regeringen. Utskottetutgår dock från att berättigade intresseav insyn tillgodoses på lämpligt sätt. Med dettauttalande anser justitieutskottet att motionen ocksåi denna del (yrkande 1) är tillgodosedd.Utskottets bedömningKonstitutionsutskottet delar justitieutskottetsbedömning. Även enligt konstitutionsutskottetsbedömning står det således helt klart attkommissionen inte är någon domstol.Konstitutionsutskottet vill understryka attkommissionen kommer att inta en unik ställning ochatt detta kan accepteras endast med hänsyn till detstarka allmänintresse som föreligger i fråga omkartläggning av säkerhetstjänsternasunderrättelseverksamhet samt att kommissionen intefår bilda mönster för framtiden utan bör ses som enengångsföreteelse.Liksom justitieutskottet anserkonstitutionsutskottet motion 1998/99:K28 (m)yrkande 4 tillgodosedd.Konstitutionsutskottet delar justitieutskottetsbedömning i frågan om en förändring av kommissionensuppdrag. Även utgår såledesfrån att berättigade intresse av insyntillgodoses på lämpligt sätt, om någon förändring avuppdraget skulle aktualiseras, ochkonstitutionsutskottet anser att motion 1998/99:K28(m) yrkande 1 också är tillgodosedd.Kommissionens sammansättningBakgrundStatliga förvaltningsmyndigheter lyder enligt 11kap. regeringsformen under regeringen, om intemyndigheten enligt regeringsformen eller annan lagär en myndighet under riksdagen.Förvaltningsuppgifter får inte fullgöras avriksdagen i vidare mån än som följer av grundlageller riksdagsordningen. En tjänst vid enförvaltningsmyndighet som lyder under regeringentillsätts av regeringen eller av en myndighet somregeringen bestämmer. Kommittéer räknas sommyndigheter.Regeringen har som ledamöter i kommissionentillkallat riksmarskalken somordförande samt f.d. justitierådet ,generalsekreterare och mediekonsultenEwonne och - sedan antalet ledamöter genomtilläggsdirektiv utökats - professor docent som ledamöter. Direktiven gerutrymme för regeringen att tillsätta ytterligaresekretariatspersonal samt - när det gäller bl.a.historiska, polisiära och militära frågor -experter.MotionI motion 1998/99:K28 av m.fl. (m) yrkande2 kritiseras kommissionens sammansättning.Motionärerna anför att såväl kommissionensordförande som dess ledamöter har kritiserats i denallmänna debatten för att bl.a. inte besittatillräcklig kompetens för sitt uppdrag. Även omkommissionens sammansättning formellt inte är enfråga för är den enligt motionärerna i höggrad relevant för i och med det beslut somriksdagen står inför. De begär att kommissionenssammansättning skyndsamt tas upp till förnyadeöverväganden och begär ett tillkännagivande tillregeringen om detta.Utskottets bedömningSom framgår ovan och som motionärerna också medgerär frågan om kommissionens sammansättning inte enfråga för . Kommissionen har tillsattsoch påbörjat sitt arbete.Något sådant tillkännagivande som begärs i motion1998/99:K28 av m.fl. (m) yrkande inte göra. Motionsyrkandet avstyrks.Kommissionens särskilda befogenheterFörhör under straffansvar som utredningsformGällande ordning för kommittéarbeteUppdraget för kommittéer som tillkallats på grund avett regeringsbeslut anges i allmänhet i särskildadirektiv för kommittén. Vissa bestämmelser omplaneringen och redovisningen av kommitténs arbetefinns i kommittéförordningen (1998:1474). Idirektiven för en enskild kommitté kan därutöverfinnas föreskrifter om samråd med andra myndigheteroch om arbetets bedrivande.Förvaltningslagen (1986:223) skall enligtkommittéförordningen tillämpas hos kommittéer endastvid handläggning av administrativa ärenden ochärenden om utlämnande av allmänna handlingar.I den mån någon föreskrift inte finns ikommittéförordningen eller i kommitténs direktiv,bestämmer kommittén själv över hur dess arbete skallbedrivas. En kommitté kan be såväl andra myndighetersom enskilda om upplysningar men har inte möjlighetatt tvinga någon till medverkan i dess arbete. Enannan sak är att myndigheters skyldighet att hjälpaandra myndigheter kan framgå av lag eller annanförfattning eller av särskilt regeringsbeslut.PropositionenRegeringen föreslår att kommissionen skall fåmöjlighet att under straffansvar höra den som antaskunna lämna upplysningar av betydelse förkommissionens verksamhet. Straffansvaret gäller densom hörs.Den som hörs skall ha samma rätt och skyldighet attlämna uppgifter som han eller hon skulle ha haft somvittne i en rättegång.Den som kallas till ett förhör skall kunnaföreläggas vid vite att inställa sig.Ett förhör inför kommissionen skall dokumenteras.Den som har hörts skall ha rätt att hos kommissioneni efterhand ta del av förhöret.Den som har hörts skall ha rätt till ersättning avallmänna medel.MotionerMats m.fl. (v) anser i motion 1998/99:K27att formella förhör inte bör vara någon huvudregel.Samtal i annan form ger enligt motionärerna störremöjligheter att ställa frågor som inte skulle hagodtagits vid ett formellt förhör. Motionärernaanser att kommissionen bör ta del av t.ex. dennorska erfarenheter, när denutformar sina arbetsformer, samt att somsin mening bör ge regeringen till känna vad imotionen anförts om hållande av förhör (yrkande 1).Motsatt uppfattning hävdas i en annan motion. m.fl. (c) begär i motion 1998/99:K30yrkande 3 ett tillkännagivande om att förhör understraffansvar skall vara den exklusiva formen förinhämtande av upplysningar. Innebörden av attkommissionen skall kunna föra samtal med olikapersoner på motsvarande sätt som gällt för tidigarekommissioner är att straffansvaret för uppgiftersriktighet och fullständighet faller bort. Dettaförhållande är enligt motionärernaotillfredsställande och riskerar att leda tillinkonsekventa effekter och osäkra uppgifter.Justitieutskottets yttrandeJustitieutskottet vill framhålla att syftet med denaktuella lagen är att ge kommissionen effektivaverktyg för att den skall kunna fullgöra sinuppgift. står det enligt utskottet klartatt också informella samtal har en given plats ikommissionens arbete. Det kan väl tänkas att blottaförekomsten av möjligheten att hålla förhör understraffansvar gynnar kommissionens arbete. Utskottetutgår från att kommissionen kan finna en lämpligavvägning mellan formella förhör och andrautredningsmetoder. Något uttalande från riksdagenbör inte göras i frågan.Justitieutskottet föreslår attkonstitutionsutskottet avstyrker motionerna K27 ochK30 i här aktuella delar.Utskottets bedömningSom justitieutskottet framhållit är syftet med denaktuella lagen att ge kommissionen effektiva verktygför att den skall kunna fullgöra sin uppgift.Konstitutionsutskottet vill erinra om de speciellarättsverkningar som är knutna till förhören. Sådanarättsverkningar avser inte endast straffansvaret förosanna uppgifter utan även och kanske framför allträtten och skyldigheten för den hörde att lämnauppgifter som annars skulle vara sekretessbelagda.Till detta kommer rätten till biträde och rätten attutan hinder av sekretess rådgöra med biträdet. Ilagen föreskrivs särskilt att förhör skalldokumenteras.Kommissionen kan antas behöva ägna en hel del tidåt arkivgenomgång och allmän kunskapsinhämtning omområdet. Enligt uppfattningkan en betydande del av kommissionens utredningdärutöver antas komma att företas i form av förhör.Konstitutionsutskottet utgår dock liksomjustitieutskottet från att kommissionen kan finna enlämplig avvägning mellan formella förhör och andrautredningsmetoder. Det finns således inte anledningatt i lagen ge närmare regler om detta. Riksdagenbör inte på annat sätt styra kommissionensarbetsformer.Konstitutionsutskottet avstyrker därmed motionerna1998/99:K27 (v) yrkande 1 och 1998/99:K30 (c)yrkande 3.Upplysningspliktens omfattningBakgrund - bestämmelser om vittnesplikten irättegångVittnesplikten i rättegång innebär enligträttegångsbalken följande.Ett vittne inför en domstol måste säga helasanningen och får inget förtiga, tillägga ellerförändra. I princip gäller skyldigheten hela detförhörstema om vilket vittnet har informerats, ochvittnesplikten bryter i princip en tystnadspliktenligt t.ex. sekretesslagen.Det finns emellertid flera slags begränsningar iett vittnes skyldigheter. Av intresse i det nuaktuella sammanhanget är vissa regler i 36 kap. 5 §rättegångsbalken enligt vilka det gäller ett förbudför domstolen att ställa frågor om vissaförhållanden och i allmänhet ett motsvarande förbudför den hörde att yttra sig. Dessa regler gällerbl.a. den som inte får lämna en uppgift till följdav reglerna i 2 kap. 1 eller 2 § sekretesslagen omsekretess med hänsyn främst till rikets förhållandetill annan stat eller mellanfolklig organisation(utrikessekretess) eller till rikets säkerhet(försvarssekretess) eller reglerna i 3 kap. 1 §sekretesslagen om sekretess med hänsyn till riketscentrala finanspolitik, penningpolitik ellervalutapolitik. För att någon skall få höras somvittne om uppgiften krävs tillstånd från denmyndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats.Andra regler i 36 kap. 5 § haravseende på advokater och vissa andra yrkesgruppersom har ett särskilt förtroendeförhållande tillenskilda, på rättegångsombud, biträden ochförsvarare samt på präster och vissa med demjämställda.Särskilda bestämmelser om tystnadsplikt(meddelarskydd) finns i 3 kap. 3 §tryckfrihetsförordningen och i 2 kap. 3 §yttrandefrihetsgrundlagen. I dessa paragrafer angessärskilt i vilka fall tystnadsplikten inte gälleroch domstol således får höra den som annars hartystnadsplikt enligt grundlagarna. Det gäller främstpersoner med anknytning till ett massmedieföretag.En domstol som skall pröva om någon som är skyldigatt hemlighålla en uppgift som avses i de angivnabestämmelserna ändå skall höras som vittne omuppgiften måste enligt 36 kap. 8 § andra stycketrättegångsbalken först inhämta yttrande från detföretag hos vilket den som skall höras har fåttvetskap om uppgiften, om inte särskilda skälföranleder något annat.Det finns också omständigheter som ett vittne fårvägra att yttra sig om enligt 36 kap. 6 §rättegångsbalken. Det gäller omständigheter som, omvittnet talade om dem, skulle avslöja att vittneteller någon närstående till vittnet hade begått enbrottslig eller vanärande handling. Ett vittne fårockså vägra att uttala sig så att en yrkeshemlighetskulle avslöjas, om det inte finns synnerliganledning att höra vittnet om detta.Med brott avses inte endast sådana gärningar sombestraffas enligt utan ävenspecialstraffrättsliga brott och förseelser.Rättegångsbalkens brottsbegrepp innefattar iallmänhet det som inom straffrätten betecknas somförseelser.Om ett vittne lämnar felaktiga uppgifter ellertiger om något och utsagan befinnes vara utanbetydelse för saken, skall vittnet ändå inte dömastill ansvar (15 kap. 4 § ). Detsammagäller om någon har lämnat en osann uppgift ellerförtigit sanningen om något som han eller hon hadefått vägra att yttra sig om och omständigheternainnebär skälig ursäkt.I sammanhanget bör också erinras om den s.k.negativa opinions- eller yttrandefriheten iregeringsformen. Enligt 2 kap. 2 § regeringsformenär varje medborgare gentemot det allmänna skyddadmot tvång att ge till känna sin åskådning ipolitiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådanthänseende.Bestämmelsen om den negativa yttrandefriheteninnebär bl.a. att reglerna om vittnesplikten inte inågot fall medför skyldighet för ett vittne attlämna uppgifter om sin uppfattning i t.ex. politiskaeller religiösa frågor (prop. 1975/76:209 s. 145,Holmberg-Stjernquists grundlagskommentar s. 82).PropositionenSom nämnts föreslår regeringen att den som hörs avkommissionen under straffansvar skall ha samma rättoch skyldighet att lämna uppgifter som han eller honskulle ha haft som vittne i en rättegång. Vidförhöret skall det inte heller få ställas någrafrågor som inte hade kunnat ställas vid ettvittnesförhör i en domstol.Kommissionen skall före ett förhör erinra den somhörs om vad förhöret avser och upplysa honom ellerhenne om hans eller hennes sanningsplikt ochstraffansvar. Kommissionen skall även, om det finnsskäl för det, upplysa förhörspersonen om hans ellerhennes rätt att vägra yttra sig.Ett förhör hos kommissionen skall få gälla ävenuppgifter som avses i 2 kap. 1 eller 2 §sekretesslagen eller någon bestämmelse till vilkendet hänvisas i dessa paragrafer, dvs. som omfattasav utrikes- eller försvarssekretess. Enligtpropositionen skall den myndighet i vars verksamheten sådan uppgift har inhämtats anses ha lämnat sitttillstånd till att förhöret får gälla uppgiften.Regeringen hänvisar i författningskommentaren (prop.s. 39) till bestämmelsen i 36 kap. 5 § förstastycket om tillstånd från myndighetför att ett vittne skall få höras om vissauppgifter. Regeringen påpekar att förslaget innebäratt kommissionen givits större befogenheter än endomstol.Förslaget innebär bl.a. att förhörspersonen fårvägra att yttra sig om omständigheter som, omförhörspersonen talade om dem, skulle avslöja attförhörspersonen eller någon honom eller hennenärstående har begått en brottslig eller vanärandehandling.Undantag från straffansvaret för osann uppgifteller förtigande av sanningen föreslås för det fallatt den som hörts skulle ha haft rätt att vägrayttra sig och omständigheterna innebär en skäligursäkt för honom eller henne. Undantag föreslåsockså för uppgifter utan betydelse för det somförhöret avser.Om den som hörs utan giltigt skäl vägrar att yttrasig eller att besvara en fråga, skall kommissionenkunna förelägga honom eller henne att vid vitefullgöra sin skyldighet.Enligt propositionen skall den som kallas till ettförhör kunna föreläggas vid vite att före förhöretuppliva sin kunskap om det som förhöret gäller.Föreläggandet får avse att förhörspersonen skalluppliva sin kunskap genom att granska för honomeller henne tillgängliga anteckningar eller andrahandlingar, om det kan göras utan avsevärdolägenhet.Regeringen konstaterar (prop. s. 22) att eftersomkommissionen inte är en domstol kan ett förhör införkommissionen inte omfatta sådana uppgifter somskyddas av grundlagarna. Det grundlagsstadgadeskyddet för den s.k. meddelarfriheten förblir därförintakt i detta hänseende.Regeringen diskuterar (prop. s. 19) förhållandetmellan brott och vanärande handling och i vilkenutsträckning reglerna om vanärande handlingar kanbli tillämpliga i den mån omständigheterna inte kanjämställas med brottsliga handlingar. Regeringenpekar på att i rättsfallet NJA 1985s. 774 konstaterade att rätten att vägra yttra sigbeträffande en brottslig handling främst synes hagrundats på den intressekollision som å ena sidanrisken för menedsansvar, å andra sidan risken förstraff för den brottsliga handlingen medför förvittnet (se t.ex. SOU 1926:32 s. 269). I det angivnarättsfallet förklarade att denintressekollision på vilken regleringen grundatsinte uppkommer för det fall att ansvar för denbrottsliga handlingen är preskriberat. Det kan dåenligt domstolen tänkas att vittnet i stället villslippa yttra sig därför att han finner denbrottsliga handlingen vara vanärande för honom. Detskulle dock enligt domstolen föra för långt att iallmänhet anse brottsliga handlingar vara vanärandei den mening som avses i 36 kap. 6 §rättegångsbalken har förflutitfrån handlingens begående att ansvar ärpreskriberat. En rätt att i denna situation vägrayttra sig måste enligt domstolen reserveras för detfallet att vittnet fortfarande skulle drabbas avallmänt och starkt ogillande, om hans handling blevkänd. Det aktuella fallet, som gällde brott motuppbördslagen, ansågs inte vara ett sådant fall.Enligt regeringen måste ett brott av det slag somkan komma att beröras av ett förhör hos kommissioneni princip fortfarande kunna föranleda någon form avansvar för att det skall omfattas av rätten atthålla tyst.Regeringen nämner att i sittremissyttrande har vänt sig mot detta resonemang ochbl.a. pekat på att till skillnad från den situationsom regler tar sikte på kan denpreskriberade gärningen inte sällan väntas varasjälva huvudtemat för ett förhör inför kommissionen.Rätten att vägra yttra sig bör därför enligt sammaremissinstans utsträckas i detta avseende iförhållande till vad som gäller enligträttegångsbalken.