bet · GN01JuU4 · 1999-12-07 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotioner som väckts under den allmänna motionstidenår och som tar upp processrättsliga frågor.Motionerna rör bl.a. rätten till domstolsprövning,specialdomstolarna, forum vid skadeståndskrav pågrund av felaktig myndighetsutövning och domarnasbisysslor.Utskottet avstyrker samtliga motioner.Till betänkandet har fogats åtta reservationer ochtre särskilda yttranden. 1999/2000:K356 av m.fl. (mp)vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att det är avstörsta vikt att rätten till domstolsprövning iSverige hålls intakt och inte steg för stegnedmonteras och urholkas samt att dessa aspektersärskilt bör beaktas vid utarbetande av en MR-agendaför ,1999/2000:Ju231 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådanändring i att gesmöjlighet att utdöma ordningsbot i enlighet med vadsom har anförts i motionen.1999/2000:Ju407 av () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att säkerställarättsväsendets behov av psykologisk expertis.1999/2000:Ju413 av m.fl. (m) variyrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om marknadsdomstolenoch partssammansatta domstolar,2. att hos regeringen begär förslag omhur special- och partssammansatta domstolar kanavvecklas samt deras mål och ärenden inordnas i detallmänna domstolsväsendet.1999/2000:Ju422 av och ()vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om enutredning om inrättande av ekobrottsdomstol.1999/2000:Ju723 av m.fl. (m) vari yrkas5. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om inställdahuvudförhandlingar i brottmål,6. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om tredskodom ibrottmål,1999/2000:Ju802 av och () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts omrevidering av bestämmelserna angående valbarhet tillnämndeman i länsrätt.1999/2000:Ju803 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att säkerställarättsväsendets behov av psykologisk expertis samtatt därvid erfoderligt stöd ges det i motionenskisserade projektet.1999/2000:Ju808 av () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om användande avkräkmedel som en metod för att komma till rätta medgatulangningen av narkotika.1999/2000:Ju810 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behov av att i lagkunna reglera möjligheten till kameraövervakning itaxibilar,2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att förenklaansökningen så att kostnaden kan sänkas föransökning om tillstånd för kameraövervakning itaxibilar.1999/2000:Ju811 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att någon utökning av detallmännas representation i disciplinnämnden inte ärlämplig.1999/2000:Ju813 av m.fl. (m) variyrkas att hos regeringen begär förslagtill en reform av forumregeln i 3 kap. 10 §skadeståndslagen eller i enlighetmed vad som anförts i motionen.1999/2000:Ju905 av m.fl. (c) variyrkas37. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om granskning avdomares, åklagares och advokaters bisysslor,1999/2000:Ju908 av m.fl. (m) vari yrkas6. att hos regeringen begär förslag ommöjligheten att använda kräksirap i enlighet med vadsom anförts i motionen,1999/2000:Ju911 av m.fl. (m) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om polisensförutsättningar vid förhör med barn och behovet avatt ändra 17 § förundersökningskungörelsen,1999/2000:T463 av m.fl. (v) variyrkas20. att hos regeringen begär ett förslagtill förändrad lagstiftning så att polisen får rättatt beslagta eller lägga kvarstad påutlandsregistrerade fordon som inte betalar utdeladeböter direkt. I detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotioner med anknytning till processrättsligafrågor. Motionerna har väckts år 1999.Rätten till domstolsprövningI motion K356 (mp) begärs ett tillkännagivande avinnebörd att rätten till domstolsprövning inte fårurholkas. Motionärerna menar att en sådan urholkningi viss mån redan har skett genom förändringar irättshjälpslagstiftningen och krav påprövningstillstånd vid överklaganden.Av grundläggande betydelse för frågan om rätt tilldomstolsprövning är den europeiska konventionen den4 angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna(). Konventionen med desstilläggsprotokoll gäller enligt lagen (1994:1219)som lag här i riket.Enligt artikel 6.1. i skall varoch en, vid prövning av hans civila rättigheter ochskyldigheter eller av en anklagelse mot honom förbrott, vara berättigad till en rättvis och offentligförhandling inom skälig tid och inför en oavhängigoch opartisk domstol som upprättats enligt lag.Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna() har i sin praxis klargjort attartikeln är tillämplig och att rätt tilldomstolsprövning således föreligger, om det är frågaom en reell och seriös tvist mellan enskilda. Vidareföreligger rätt till domstolsprövning också om ensådan tvist rör en enskild och en myndighet, underförutsättning att tvisten rör en rättighet som ärerkänd i den nationella rätten och som kankarakteriseras som en civil rättighet. Någonegentlig definition av begreppet "civil rättighet"har inte meddelats i praxis. Klartär emellertid att uttrycket inte bara omfattarsådana rättigheter som kan hänföras till dentraditionella civilrätten utan även sådanarättigheter som regleras i offentligrättsligordning. Artikel 6.1. syftar emellertid inte tillatt skapa nya materiella rättigheter utan till attgarantera rätten till en opartisk prövning avtvister om existerande sådana rättigheter och derasinnehåll.Även om inte definierat begreppetcivil rättighet, har i dess praxis klarlagts atttvister om civila rättigheter innefattar allaförfaranden där utgången är avgörande för denenskildes privata rättigheter och skyldigheter ochatt det saknar betydelse huruvida tvisten avgjorts iförvaltningsrättslig ordning enligt den nationellarättsordningen. Artikel 6.1. har sålunda ansettstillämplig på bl.a. tvister om äganderätt,näringstillstånd, vissa sociala rättigheter ochförmåner samt skyddet för privat- och familjelivet.Domstolspraxis rörande vad som faller utanförbegreppet civila rättigheter är begränsad. I ettfall ansågs artikel 6.1. inte vara tillämplig på enbegäran om ersättning för frihetsberövande, eftersomnågon verklig rätt till sådan ersättning inteförelåg enligt den tillämpliga nationella rätten, serättsfallet och mot . Avden praxis som utbildades av den europeiskakommissionen för de mänskliga rättigheterna() torde följa att bl.a. vissatyper av offentligrättsligt regleradeskadeståndsanspråk mot det allmänna faller utanförtillämpningsområdet för artikel 6.1. Vilkenbetydelse artikeln har för skatteprocessen får ansesosäkert.Även EG-rätten innehåller bestämmelser om rätt tilldomstolsprövning. Sådana bestämmelser finns i denprimära EG-rätten, dvs. unionsfördraget ochfördragen om gemenskaperna men också isekundärrätten i förordningar och direktiv. I praxis har utvecklats en rätt tilldomstolsprövning som ansluter till artikel 6.1. iEuropakonventionen. har dessutom i sinpraxis fastslagit att utgör endel av EG-rätten.Europakonventionens krav på rätt tilldomstolsprövning har föranlett flera svenskalagstiftningsåtgärder . Här bör förstnämnas lagen (1988: 205) om rättsprövning av vissaförvaltningsbeslut. Lagen ger möjlighet tillöverprövning i domstol av vissa beslut somregeringen eller vissa andra myndigheter meddelar iförvaltningsärenden. Överprövningen skall ske påansökan av enskild part och avse frågan omavgörandet i ärendet strider mot någon rättsregel pådet sätt som sökanden angivit eller som i övrigtklart framgår av omständigheterna i ärendet. Vidareförutsätts att beslutet inneburit myndighetsutövningmot den enskilde, att det annars kunde ha prövats avdomstol endast efter ansökan om resning och att detinte skulle ha kunnat överprövas i annan ordning.Avgöranden av regeringen prövas av regeringsrättenoch avgöranden av förvaltningsmyndigheter avkammarrätt. Vissa beslut, bl.a. sådana som fattatsav nämnder, vilkas sammansättning är bestämd i lagoch vilkas ordförande skall vara eller ha varitordinarie domare, är undantagna från lagenstillämpningsområde.Härutöver bör särskilt nämnas den förändring avförvaltningslagen (1986:223) som skedde genomlagstiftning (prop. 1997/98:101, bet.1997/98:JuU17, rskr. Efter denna lagändringföljer av 22 a § förvaltningslagen att beslut avförvaltningsmyndighet skall överklagas hos allmänförvaltningsdomstol, om inte annat är särskiltföreskrivet. Ett uttalat syfte med regeln är attanvisa en behörig domstol för det fall en rätt tilldomstols-prövning skulle föreligga enligtEuropakonventionen eller EG-rätten och en sådan rättinte redan är förutsedd i lagstiftningen.I samband med att lagen om rättsprövning gjordespermanent konstaterade regeringen attEuropadomstolen hade givit begreppet "civilarättigheter och skyldigheter" en allt vidaretolkning. På grund av den utvidgning av begreppetsinnehåll som skedde skulle det, enligtregeringens mening, inte någonsin vara möjligt attta ställning till om vår lagstiftning helt ochhållet uppfyllde krav på rätttill domstolsprövning (prop. 1995/96:133 s. 11).Artikel 6 i innehåller ingenbestämmelse om att en dom skall kunna överklagas. Iartikel 2 i det sjunde tilläggsprotokollet tillkonventionen har emellertid införts en rätt attunder vissa förutsättningar överklaga enbrottmålsdom. Bestämmelsen anses dock inte innebäraett krav på en fullständig omprövning av domen.Vad gäller kravet på prövningstillstånd i allmändomstol har i sittbetänkande Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU1995:124) uttalat att inte tordehindra att det i svensk rätt införs ett system medkrav på prövningstillstånd med möjlighet till s.k.ändringsdispens vid fullföljd av talan fråntingsrätt till hovrätt i brottmål. Eftersomkonventionen inte föreskriver någon rätt tillöverklagande av domar i tvistemål, kunde den inteheller anses lägga hinder i vägen för krav påprövningstillstånd när sådana mål fullföljs fråntingsrätt till hovrätt (SOU 1995:124 s. 159 f).Vad gäller frågan om rättshjälp gerEuropakonventionen inga garantier för rättshjälp imål om civila rättigheter. I praxishar därför vägran att bevilja rättshjälp endastundantagsvis ansetts strida mot konventionen, set.ex. fallet Airey mot Irland.I samband med att utskottet vid förra riksmötetbehandlade ett regeringsförslag om vissa ändringar irättshjälpslagen uttalade utskottet attförutsättningarna för rättshjälp var tillräckligtgenerösa för att konventionskränkningar skulle kunnaundvikas (bet. 1998/99:JuU6 s. 5).Utskottet delar motionärernas uppfattning angåendebetydelsen av rätten till domstolsprövning. Rättentill domstolsprövning är i själva verket enförutsättning för att man skall kunna tala om enrättsstat. Enligt utskottets mening är den rätt tilldomstolsprövning som följer av såvälEuropakonventionen som rättsstatens principertillgodosedd i svensk rätt när det gälleranklagelser för brott och tvister mellan enskilda.Av det ovan anförda framgår att svensk lagstiftningunder senare år också utformats så att ävenförvaltningsbeslut som rör ett enskilt subjektscivila rättigheter och skyldigheter skall kunnadomstolsprövas. Mot denna bakgrund saknas detanledning för att förorda några åtgärdermed anledning av motionen. Utskottet avstyrkermotion K356 i denna del.Nämndeman i länsrättI motion Ju802 (m) anförs att den som är ledamot isocialnämnd inte bör kunna väljas till nämndeman ilänsrätt. I motionen hänvisas till att beslut avsocialnämnd kan överklagas till länsrätt och attledamot av socialförsäkringsnämnd inte får utsestill nämndeman i länsrätt.Socialnämndernas verksamhet regleras i fleraförfattningar, bl.a. socialtjänstlagen (1980:620). mån en socialnämnds beslut kan överklagas, skalltalan föras i allmän förvaltningsdomstol.Enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL)skall allmän försäkringskassa finnas för varjelandsting och för varje kommun som inte ingår ilandsting. Sådana nämnder skall bl.a.besluta i samtliga slags ärenden som enligt AFLeller annan författning skall avgöras av en nämnd.Socialförsäkringsnämnds beslut får överklagas tillallmän förvaltningsdomstol.Av 20 § andra stycket lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar framgår att anställd viddomstol, skattemyndighet, länsstyrelse eller underlänsstyrelse lydande myndighet, allmänförsäkringskassa eller intefår vara nämndeman i länsrätt eller kammarrätt.Detsamma gäller lagfaren domare, åklagare, polismanoch advokat eller annan som har till yrke att föraandras talan inför rätta samt ledamot av skattenämndeller socialförsäkringsnämnd.Den nämnda bestämmelsen infördes i samband med attförsäkringsrätterna avskaffades (prop. 1990/91:80,bet. 1990/91:JuU18, rskr. En motsvarandebestämmelse såvitt gällde ledamot i försäkringsnämndhade funnits i 9 § lagen (1978:28) omförsäkringsdomstolar i dess ursprungliga lydelse. Ispecialmotiveringen anfördes att tjänstemän ochförtroendemän vid myndigheter som handladesocialförsäkringsärenden inte borde vara valbaratill nämndemän i försäkringsrätt. Motsvarandeprincip gällde i andra domstolar och borde gällaäven här (prop. 1977/78:20 s. 91, bet.SfU1977/78:15, rskr. I samband med attförsäkringsnämnderna ersattes avsocialförsäkringsnämnder kom förbudet i stället attgälla ledamot i socialförsäkringsnämnd (prop.1985/86:73, bet. SfU 1985/86:12, rskr. 142 ).Förvaltningsprocesslagen (1971:291) gäller förrättskipning i de allmänna förvaltningsdomstolarna,dvs. bland annat i länsrätt. På grund av enhänvisning i 41 § nämnda lag gällerrättegångsbalkens (RB) bestämmelser om jäv motdomare även den som handlägger mål enligtförvaltningsprocesslagen. Av 4 kap. 13 § 7 RBframgår att domare är jävig att handlägga mål om hani annan rätt såsom domare eller befattningshavarefattat beslut som rör saken eller hos annanmyndighet än domstol eller såsom skiljeman tagitbefattning därmed.Utskottet konstaterar att gällande lag medför atten nämndeman i förvaltningsdomstol som också ärledamot i socialnämnd inte kan delta ihandläggningen av ett mål, om han redan handlagtsaken såsom ledamot i socialnämnd. Redan härigenomsynes syftet med motionen tillgodosett, ochutskottet kan inte finna det nödvändigt att förordaett generellt förbud för ledamöter i socialnämnd attvara nämndemän i allmän förvaltningsdomstol.Utskottet avstyrker motion Ju802.Domares m.fl. bisysslorI motion Ju905 (c) begärs en översyn av reglerna fördomares, åklagares och advokaters bisysslor. Dessayrkesgruppers oväld får enligt motionärerna intekunna ifrågasättas.Av 1 kap. 9 § regeringsformen (RF) framgår attbl.a. domstolarna i sin verksamhet skall beaktaallas likhet inför lagen samt iaktta saklighet ochopartiskhet.I princip gäller samma regler beträffande bisysslorför domare som för andra statligt anställda. Enligt7 § lagen (1994:260) om offentlig anställning ()gäller att en arbetstagare inte får ha någonanställning eller något uppdrag eller utöva någonverksamhet som kan rubba förtroendet för hans ellernågon annan arbetstagares opartiskhet i arbeteteller som kan skada myndighetens anseende. I ettantal särskilda lagbestämmelser förbjuds domare attinneha vissa uppdrag, t.ex. som konkursförvaltare.För justitieråd och regeringsråd gäller dessutomenligt 3 kap. 4 § (RB) respektive 3§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolaratt de inte får inneha eller utöva något annatämbete. I sammanhanget kan också erinras ombestämmelserna i 4 kap. RB om jäv mot domare, vilkaockså gäller för förvaltningsdomstolarnas del, se 41§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). Enligt 4 kap.13 § 10 RB gäller sålunda att en domare, även om haninte är jävig enligt någon av de i paragrafensärskilt uppräknade jävsgrunderna, kan vara jävigdärför att det föreligger någon särskildomständighet som är ägnad att rubba förtroendet förhans opartiskhet i målet.Föreligger för allmän åklagare beträffande visstbrott omständighet som skulle utgöra jäv mot domare,får han, enligt 7 kap. 6 § RB, ej ta befattning medförundersökning eller åtal för brottet.Enligt 11 § anställningsförordningen (1994:373)skall en myndighet informera sina arbetstagare omvilka bisysslor som enligt myndighetens bedömninginte är förenliga med 7 § . Av 12 § sammaförordning framgår att myndigheten på begäran avarbetstagaren skall lämna skriftligt besked om enviss bisyssla är förenlig med bestämmelserna i stöd av 37 § i den då gällandeanställningsförordningen (1965:601) lämnadeDomstolsverket information omförtroendeskadliga bisysslor (DVFS 1983:9, B 43). Iinformationen uttalades att i första hand sådanabisysslor var otillåtna som innebär att entjänsteman måste anmäla jäv i sin huvudtjänst.Vidare framhölls att vikten av att rättskipningenomfattas av allmänt förtroende ställer stränga kravpå en domares personliga integritet och frihet frånobehöriga hänsyn. Risken för förtroendeskadamedförde att domare måste iaktta stor urskillningnär det gäller bisysslor. framhölls attallmänna intressen kan tala för att en domare åtarsig viss syssla som kräver särskild erfarenhet ellerspecialkunskaper. En bisyssla av mera kvalificeratslag kan ge domaren värdefull inblick i olika sidorav samhällslivet och skänka honom vidgad erfarenhetsom kan komma hans arbete som domare till godo.Domstolsverket behandlade i informationen närmarevissa slag av bisysslor. När det gäller uppdrag somskiljeman ansåg verket att det sällan tordeföreligga några betänkligheter mot att en domareåtar sig uppdrag som ordförande i en skiljenämnd.Stor försiktighet borde dock iakttas i fråga om attmotta uppdrag av enskild part att ingå , B 43 har numera upphävts(se DVFS 1999:12) och inte ersatts av någon nyföreskrift. har i stället tillställtdomstolarna ett informationsmaterial rörandebisysslor. I sak innebär dessa inga förändringar ivad som gällt rörande bisysslor för domare.Besked om huruvida en bisyssla är förenlig med LOAlämnas av regeringen såvitt avser justitieråd ochregeringsråd samt presidenter i hovrätt ochkammarrätt. I fråga om andra ordinarie domare lämnasbesked av fördomstolsväsendet (TFN).Vad gäller åklagare lämnas enligt 31 §åklagarförordningen (1996:205) besked om bisyssla avRiksåklagaren.I de instruktioner som gäller för domstolarnaerinras om att skyldighetatt anmäla bisysslor följer av kollektivavtal.Ordförandena i och Regeringsrättensamt presidenterna i hovrätterna och kammarrätternaskall anmäla sina bisysslor till regeringen.Lagmännen i tingsrätterna och länsrätterna skallfullgöra sin anmälningsskyldighet tillDomstolsverket. Övriga domare skall anmäla sinabisysslor till respektive domstol.Frågan om domares bisysslor övervägdes av 1993 årsdomarutredning. I sitt betänkande Domaren i Sverigeinför framtiden (SOU 1994:99 del A s. 271 f)uttalade utredningen bl.a. att något generelltförbud för domare att inneha bisysslor inte bordeinföras. Inte heller borde någon större förändringske av den gällande gränsdragningen mellan vad somvar en tillåten eller otillåten bisyssla.Utredningen ville dock väcka frågan om intespörsmålet om vad som är en otillåten bisyssla fören domare borde regleras i lag i större utsträckningän . Vad särskilt gällde justitieråds ochregeringsråds uppdrag som skiljeman ansågutredningen att det fanns skäl som talade mot att dehögsta domarna innehade skiljeuppdrag; den fråganborde utredas vidare.Vid 1990/uttalade justitieministernatt hon ansåg det värdefullt att de högsta domarnakunde åta sig t.ex. skiljemannauppdrag. Enligthennes uppfattning var rådande begränsningar idomarnas rätt att inneha bisysslor tillräckliga föratt garantera såväl domstolens och justitierådensopartiskhet som kravet på att intrång inte får ske iden ordinarie verksamheten. Hon framhöll också attdomare - inte minst ledamöterna i -på grund av sin utbildning och yrkeserfarenhet fickanses ha särskilda förutsättningar för att självaavgöra om en bisyssla var förtroendeskadlig ellerolämplig av annan anledning. Hon tog avstånd fråntanken på att införa ett totalt förbud motbisysslor.Utskottet instämde i justitieministerns uppfattning(bet. 1990/91:JuU16 s. 8 f).Utskottet behandlade på nytt motionsyrkandenrörande bisysslor (bet.1997/98:JuU24 s. 5 f). Utskottet ansåg att detberedningsarbete och den översyn av reglerna ombisysslor som då pågick inom inteborde föregripas och avstyrkte de då aktuellamotionerna.I september 1998 beslutade regeringen att ensärskild utredare skulle tillkallas med uppgift attgenomföra en bred översyn av bisyssleregleringeninom den offentliga sektorn (dir. 1998:79).Utredaren skall särskilt analysera regleringen av deförtroendeskadliga bisysslorna och kontrollen av hurregleringen följs. När det gäller regleringen fördomare anges i direktiven att utredaren särskiltskall gå igenom bisysslebestämmelserna och undersökaom den nuvarande regleringen är tillräcklig. Detstår utredaren fritt att föreslå de ändringar somkan anses vara nödvändiga utöver de förändringar iallmänhet som kan komma att föreslås. Vidare angesatt domarutredning är en god utgångspunktför regleringen. Uppdraget skall vara slutförtsenast år 2000.Sedan de allmänna advokatbyråerna avvecklades underår 1999 finns det inte längre några statligtanställda advokater. Några advokater omfattasföljaktligen inte av de statliga reglerna ombisysslor. Allmänt gäller enligt 8 kap. 4 § RB atten advokat skall i sin verksamhet redbart ochnitiskt utföra de uppdrag som anförtrotts honom ochiaktta god advokatsed.Utskottet återkom till frågan om domares bisysslorvid 1998/. Utskottet erinrade dengången om skyldigheten för domare att anmälabisysslor och om utredningen om bisysslor inom denoffentliga sektorn. Utskottet ansåg att utredningensarbete fick utvisa om det behövdes ytterligareförändringar, och utskottet såg inget skäl attföregripa resultatet av detta arbete. Dåföreliggande motionsyrkanden avstyrktes (bet.1998/99:JuU26 s. 4 f).Utskottet anser alltjämt att resultatet av detarbete som bedrivs av utredningen om bisysslor inomden offentliga sektorn bör avvaktas. Utskottetavstyrker motion Ju905 i denna del.Ordningsbot i sjötrafikI motion Ju231 (m) begärs att skallfå möjlighet att förelägga ordningsbot.Enligt 48 kap. 1 § RB gäller att fråga om ansvarför brott, som hör under allmänt åtal, får under ikapitlet närmare angivna villkor upptas bl.a. genomatt polisman förelägger ordningsbot. Ett godkäntföreläggande gäller som lagakraftvunnen dom (48 kap.3 §). Föreläggande av ordningsbot får utfärdasbeträffande brott, för vilket inte stadgas annatstraff än penningböter och inte heller normeradeböter och för vilket ordningsbot bestämts.Riksåklagaren gör i samråd med Rikspolisstyrelsenurvalet av de brott, för vilka ordningsbot skallbestämmas. Regeringen får meddela föreskrifter omdet högsta belopp till vilket ordningsbot fårbestämmas samt andra begränsningar för användningenav föreläggande av ordningsbot (48 kap. 13 och 14§§). Regeringen får förordna att föreläggande avordningsbot får utfärdas även av åklagare ochtulltjänsteman. De bestämmelser i 48 kap. RB somgäller polisman äger motsvarande tillämpning på densom avses med sådant förordnande (48 kap. 20 §).Att åklagare och tulltjänstemän i vissa fall fårförelägga ordningsbot framgår avordningsbotskungörelsen (1968:199). Sådantföreläggande kan alltså meddelas av åklagare,polisman eller tulltjänsteman.Kustbevakningen är en civil myndighet med uppgiftatt utföra sjöövervakning och annan kontroll- ochtillsynsverksamhet. svarar förmiljöräddningstjänsten till sjöss och medverkar isjöräddningstjänsten.Kustbevakningens polisiära uppgifter regleras ilagen (1982:395) om medverkan vidpolisiär övervakning. Lagen gäller närKustbevakningen bedriver övervakning till havs och ikustvattnen samt i och för attförhindra brott mot föreskrifter i lagar och andraförfattningar i vissa särskilt angivna fall.