bet · GM01UU12 · 1999-05-04 00:00:00 — I dagär också majoriteten av WTO:s medlemmar u-länder.De handelsliberaliseringar som genomförts i mångau-länder har oftastutgjort en del av en genomgripande reformering avden ekonomiska politiken. hadeimportsubstitutionspolitiken syftat till att byggaupp inhemsk industri genom bl.a. skydd mot utländskkonkurrens, valutaregleringar, licensgivning ochsubventioner. Resultatet blev många gångerineffektiva förlustbringande industrier som försåglandets konsumenter och näringsliv med dyra ochdåliga produkter. Tvärtemot sitt syfte tenderadeimportsubstitution att ha en negativ effekt påbytesbalansen, genom att dyra kapital- ochinsatsvaror måste importeras.Även oberoendemålet inom det svenska biståndetsyftade ursprungligen till att stärka inhemskekonomisk produktion som alternativ till import. får dock oberoendemålet förstås som en strävanatt stödja ansträngningar att på sina egnavillkor delta i en internationell integration sommedför ömsesidiga fördelar (1998/99:UU2).Inte minst 1980-talets skuldkris ledde till engenerell omvärdering av importsubstitution somutvecklingsmodell. framstod flera länder iÖstasien och som nya utvecklingsmodeller efteratt ha åstadkommit snabb exportledd tillväxt genomavregleringar av den inhemska marknaden och ensidigahandelsliberaliseringar. och vidare villkor på omläggning av denekonomiska politiken i samband med omförhandlingarav lån till de mest skuldsatta u-länderna.Under har många u-länderinlett regionalt handelspolitiskt samarbete, i vissmån med Europeiska unionen som modell. Asean iSydostasien och i södra delen av de mest framgångsrika exemplen härpå, men ävenSADCC i södra och Andinska pakten i norraSydamerika har bidragit till att utveckla sinaregioner. Genom att agera i block har också dedeltagande länderna kunnat öka tyngden bakom sittagerande. De flesta , inte minst i ,har fortfarande stora outnyttjade möjligheter attöka handeln med sina grannländer.Motionärerna bakom U203 (fp) yrkande 7 framhållerden internationella handelns betydelse som motor förekonomisk utveckling och tillväxt i de fattigareländerna. Även motion U205 (m) yrkande 3 (delvis)betonar betydelsen av en frihandelsvänlig politikför att utrota fattigdomen i utvecklingsländerna.Motionärerna bakom U506 (v) yrkande 9 menar att EU:shandelspolitik borde vara mer öppen för import frånländer i tredje världen, och i yrkande 14 anförs attSverige i EU bör verka för en politik somunderlättar handeln mellan olika länder och folk ihela världen. I motion U508 (mp) yrkande 8 anförsatt som ordförande i bör prioritera attminska protektionismen gentemot tredje världen, dockmed starka sociala och miljömässiga skyddsklausulermot frihandelns skadeverkningar.Utskottet vill inledningsvis hänvisa tillredogörelsen ovan om de olika fördelarna med en såfri handel som möjligt. Värdet av frihandel harbekräftats av erfarenheterna -såväl av det protektionistiska 1930-taletsvärldsomfattande depression som av den snabbaekonomiska tillväxt under en allt friareinternationell handel som allt större delar avvärlden har åtnjutit efter slut.Den liberaliserade världshandeln har ocksåväsentligt bidragit till att minska fattigdomen ivärlden. Det bör understrykas att det är heltoacceptabelt att 1,3 miljarder människor fortfarandelever i absolut fattigdom. förtjänar detatt framhållas att fattigdomen under de senastedecennierna har minskat snabbare än någonsintidigare. Andelen absolut fattiga i harsjunkit från . Kinasekonomiska reformer och ökade deltagande ivärldshandeln har varit starkt bidragande till attminska den stora fattigdomen i världensbefolkningsmässigt största land. Det är framför allti tillväxtregionerna i östra och södra somutvecklingen fått genomslag på fattigdomen. ÄvenChile, och är exempel på ländersom under snabbt minskatfattigdomen. Ekonomisk tillväxt är en förutsättningför att utrota fattigdomen. fördelastillväxten ofta ojämnt.Andelen fattiga i världen har minskat under desenaste decennierna. har världensbefolkning vuxit så snabbt att antalet fattiga ivärlden ändå ökat. Utvecklingen av fattigdomenvarierar olika kontinenter och länder emellan.Frågan om fattigdomsbekämpning är komplex ochstrategin måste anpassas efter varje landsförutsättningar. I behandlingen av regeringensskrivelse /97:169 De fattigas rätt - vårtgemensamma ansvar konstaterade utskottet ibetänkande 1997/98:UU9:De politiska förutsättningarna spelar en heltavgörande roll för hur framgångsrikt ett land blir iatt bekämpa fattigdomen. Avgörande är huruvida ettlands beslutsfattare har den politiska viljan ochförmågan att bedriva en politik som gynnarfolkflertalet, utifrån demokratiska värderingarsåsom respekten för mänskliga fri- och rättigheter.Stabilitet och förutsägbarhet i den förda politikenär viktiga faktorer, liksom ett fungeranderättssystem och en fungerande offentlig sektor.En fri marknadsekonomi är en förutsättning för enlångsiktigt hållbar fattigdomsbekämpning.Den ekonomiska stagnationen i många afrikanskaländer kontrasterar mot den snabba tillväxten iAsien. I fick politik syftande tillimportsubstitution till följd att många länderfastnade i en spiral av protektionism,biståndsberoende och skuldsättning. var för de flesta förloradeårtionden, och fattigdomen tenderade attöka. har alltfler afrikanskaländer genomfört ekonomiska reformprogram.I fick 1980-talets ekonomiskastagnation som följd att fattigdomen åter bredde utsig. Utvecklingen har dock varitmer positiv.Det är ett faktum och en besvikelse att många av deminst utvecklade länderna inte nämnvärt ökat sittdeltagande i den internationella handeln under desenaste decennierna. De minst utvecklade länderna(MUL) omfattar 46 länder vars befolkningarsammanlagt uppgår till en sjundedel av den tredjevärldens befolkning. möjligheter att fåavsättning för sina produkter på i-ländernasmarknader måste generellt förbättras. Brist påmarknadstillträde är dock endast en del avförklaringen till MUL-ländernas svaga utveckling.Många gånger har de minst utvecklade ländernabetydligt bättre tillträde till åtminstone EU-marknaden än de som lyckats med exportleddtillväxt. Det är tydligt att många av de fattigasteländernas ekonomier är alltföroutvecklade för att de skall kunna dra full nytta avde möjligheter som WTO och dess regelverk innebär. Iförsta hand behöver de minst utvecklade ländernastärka sina institutioner och reformera sinaekonomier. Många har också outnyttjademöjligheter att öka handeln med sina grannländer.Investeringar i humankapital - dvs. utbildning - äri många av de fattigaste länderna en nödvändigförutsättning för en positiv utveckling. Särskiltviktigt är att stärka kunskap i företagsledning ochstimulera entreprenörer. Generellt spelar utbildningen nyckelroll för utveckling. Ett landsutbildningsnivå har stor betydelse för att skapaekonomiskt välstånd och för hur detta fördelas.Det förtjänar att framhållas att ökadinternationell handel inte är ett självändamål elleri sig tillräckligt för att höja levnadsnivån i defattigaste länderna. En öppen handelspolitik utgören nödvändig del i en marknadsekonomiskutvecklingsmodell där bl.a. stabila och demokratisktskötta institutioner samt en ansvarsfull ekonomiskpolitik utgör andra viktiga komponenter.Internationell handel skapar förutsättningar förekonomisk tillväxt. På det nationella planet haräven den ekonomiska och sociala politiken betydelseför bekämpning av fattigdom. En jämnt fördeladekonomisk utveckling förutsätter också en nationellfördelningspolitik. Fattigdomsbekämpning är ett avde svenska biståndsmålen, och något som präglar heladet svenska samarbetet med u-länder.I det svenska biståndet har en allt störrebetydelse lagts vid att stödjainstitutionsuppbyggnad. Stöd till att stärkainstitutioner ingår som en viktig del i allt störresvenskt biståndssamarbete. I de fattigaste ländernasdialog med IMF, och de regionalautvecklingsbankerna ställs i allmänhet krav påinstitutionsuppbyggnad och good governance. Sverigestår bakom att villkor för utlåning ställs på dessaområden. Svenskt stöd ges också till flera u-länderför att de på ett självständigt sätt skall kunnadelta i dialogen med de multilateralafinansieringsinstituten.Europeiska unionen är en av de viktigaste aktörernai den internationella handelspolitiken. Unionen ochUSA är världens två största importörer. Vidare ärhandelspolitiken gemensam för medlemsländerna, ochEU-kommis-sionen för unionens talan iinternationella handelspolitiska förhandlingar.Utskottet konstaterar att EU varit en av deviktigaste drivande krafterna för en friarevärldshandel sedan unionens bildande. Den regionalaintegrationen i har gått hand i hand med denglobala handelsliberalisering som har skett inomGATT och WTO. utgör unionens politik påjordbruks- och tekoområdena undantag från dennafrihandelsvänliga politik. Även andraindustrialiserade länder har höga skyddsnivåer förjordbruket - , och t.o.m.betydligt högre än EU. hade vid inträdetliberalare regimer än EU på flera områden och fickdärför bl.a. återinföra kvoter för textilimport -till förfång för svenska konsumenter och exportöreri utvecklingsländer.Sverige anser att det var ett av Uruguayrundansviktigaste framsteg att jordbruks- och tekohandelinfördes i . Det råder ingen tvekanom att många har betydande exportpotentialpå dessa områden, och att konsumenterna i EU skulleåtnjuta billigare produkter med en liberalare regim.Inför den nya rundan WTO-förhandlingar som väntasinledas har regeringenidentifierat jordbruket som en nyckelfråga. Sverigeär inom EU pådrivande i förberedelsearbetet förfortsatta handelsliberaliseringar påjordbruksområdet. Detta gäller inte enbarttraditionella marknadstillträdesfrågor, utan syftetär även att interna jordbruksstöd bör bli mindrehandelsstörande. Denna inriktning har också präglatden svenska hållningen i arbetet med att reformeraEU:s gemensamma jordbrukspolitik inom ramen förAgenda 2000. Även EU anser att den fortsattaliberaliseringen bör ske på ett sätt som beaktarvärdet av jordbrukets multifunktionalitet (skr.1998/99:59). Det är viktigt att de kommandeförhandlingarna resulterar i en ökadlivsmedelssäkerhet, särskilt i u-länderna.Många är traditionellt beroende av exportav råvaror. har högre tullar i i-länder förförädlade produkter inneburit hinder mot att byggaupp förädlingsindustrier i . ärtullvarorna för industriprodukter i EU generelltlåga, i genomsnitt . Kostnaderna för attadministrera tullarna överstiger i många fallintäkterna. För att öka möjligheter attexportera bör i-ländernas återstående tullar förindustrivaror kunna avskaffas helt i nästa WTO-runda.Frihandelsavtal ingår i de associations- ochpartnerskapsavtal EU har ingått med ett stort antalländer i samtMedelhavsområdet. har också varit pådrivandei arbetet att ingå frihandelsavtal med länder itredje världen. Ett sådant avtal har ingåtts medMexico, och förhandlingarna om ett frihandelsavtalmed har avslutats.I syfte att ge transitions- och utvecklingsländermöjlighet att under en uppbyggnadsfas skydda inhemskindustri medger dessa avtal ensidiga undantag ochövergångstider för EU:s motparter. fästerockså stor vikt vid att förhandlingarna om ett nyttLoméavtal resulterar i bättre marknadstillträde förAVS-länderna.Det bör också framhållas att hela WTO-systemetgenerellt medger övergångstider för , föratt producenter skall ges tid för anpassning tillutländsk konkurrens. Sådana övergångstider kan varamotiverade för att möjliggöra en gradvis öppning avekonomin. kan de utgöra en frestelse förprotektionistiska intressen i u-länderna.Med vad ovan anförts anses motionerna U203 (fp)yrkande 7, U205 (m) yrkande 3 (i berörd del), U506(v) yrkandena 9 och 14 samt U508 (mp) yrkande 8 varabesvarade.4.2 Handel och säkerhetEn god ekonomisk och social utveckling skaparförutsättningar för fred och säkerhet. Eftersomfrihandel är en av de viktigaste förutsättningarnaför ekonomisk utveckling, tillväxt ochsysselsättning, är arbete förhandelsliberaliseringar också ett arbete för fredoch säkerhet. Detta gäller för och övrigaEU-länder. Det gäller även för ochstaterna i (yttrande1996/97:UU5y).Förutom de ekonomiska vinster som frihandel för medsig, utgör också internationell handel och ekonomiskintegration former av samarbete som stärker dengemensamma säkerheten. Den ekonomiska integrationeni efter det slut ärett exempel på hur historiska motsättningar harkunnat överbryggas genom att med regional frihandelsom grund bygga ett allt tätare ekonomiskt ochpolitiskt samarbete länderna emellan. efterbildandet av EG har krig mellan medlemsländernablivit otänkbart. Det ekonomiska samarbetet harutsträckts till alltfler områden och inbegriper utrikespolitiskt och säkerhetspolitisktsamarbete.På liknande sätt har de deltagande länderna iMercosur (, , ochUruguay) närmat sig varandra tack vare dethandelspolitiska samarbetet. Samarbetet håller påatt utsträckas till det politiska området, gamlamotsättningar till trots. Aseanländerna iSydostasien kan uppvisa en liknande positivutveckling på det säkerhetspolitiska området. Frånden ekonomiska samarbetsorganisationen har sprungitdet bredare säkerhetspolitiska forumet ().Som utskottet konstaterat ovan är friinternationell handel inte ett nollsummespel utaninnebär ekonomiska fördelar för samtliga deltagare.Genom att handelsströmmar växer och investeringaröver gränserna ökar flätas nätverk av ömsesidigaekonomiska beroenden stater och ekonomier emellan -beroenden som alltså är till fördel för alla parter.Sådant ekonomiskt samarbete bidrar också till attbygga gemensam säkerhet. Länder som delar sammaekonomiska intressen och är beroende av varandrasproduktion och välfärd inleder inte krig medvarandra. Vidare innebär internationell handel ettökat resande och personutbyte som bidrar tillkunskapsöverföring och ökad förståelse länder ochfolk emellan.De säkerhetshöjande effekterna av frihandel är intebegränsade till deltagarna i regionalafrihandelsområden. All form av handel är samarbetesom de deltagande länderna har intresse av.Utskottet vill här särskilt framhållaansträngningarna att öka handels- ochinvesteringsströmmarna mellan länderna iÖstersjöstaternas råd. Denna politik syftar förutomtill att öka det ekonomiska välståndet också tillatt öka den gemensamma säkerheten. De senaste årenhar också sett en dramatisk ökning av handeln mellanländerna runt . Under det kalla krigetutgjorde en skiljelinje mellan väst ochöst. förbinder åter länderna viddess stränder. Handelsströmmar och samarbete som gårlångt tillbaka i historien håller på attåterupprättas.Säkerhetspolitiska skäl har varit av stor vikt närSverige drivit att de baltiska länderna skallerbjudas inträdesförhandlingar med EU. Medlemskap iunionen kommer att bekräfta att dessa länder fulltut tillhör den europeiska gemenskapen, såvälekonomiskt som politiskt. De baltiska ländernasinträde i EU kommer också att bidra till attytterligare höja den gemensamma säkerheten i vårregion.EU:s utvidgning österut drivs av samma motiv.Länderna som söker inträde motiveras av såvälekonomiska som politiska skäl. Inträde i unionen geren avsevärd säkerhetspolitisk bonus. Det är värt attnotera att inte i något fall motsatt sigatt länder i f.d. eller Warszawapaktensökt inträde i EU. Utvidgningen österut är enhistorisk uppgift för EU och . Det vore djuptolyckligt om den skulle försenas av institutionellaproblem och interna ekonomiska motsättningar inomunionen.Att höja den gemensamma säkerheten genom ekonomisktsamarbete är likaså den bärande idén bakom EU:ssamarbetsavtal med , och andra OSS-stater. Samarbete med nordvästra är ocksåprioriterat inom det svenska Östersjösamarbetet.Som utskottet anförde i betänkande 1997/98:UU12 sociala, ekonomiska och politiska integrationenav länderna i Öst- och en unik ochavgörande betydelse för europeisk säkerhet, såväl iSveriges närområde som i över lag.OSSE:s breda säkerhetsbegrepp omfattar förutom demänskliga och militära dimensionerna även enekonomisk dimension. Organisationens medlemsstaterhar funnit att ett stärkt ekonomiskt samarbetefrämjar säkerheten inom OSSE-sfären. Den ekonomiskautvecklingen och kriser i vissa delar av har understrukit sambandet mellan ekonomioch säkerhet. Den ekonomiska dimensionen utgörvidare en naturlig och ökande del av uppgifterna förOSSE:s missioner i fält (skr. 1998/99:56).På motsvarande sätt har EU genom Barcelonaprocessensökt att öka samarbetet över Medelhavet.Överenskommelser om fri handel ingår i departnerskapsavtal som EU sluter med länderna kringMedelhavet, och stöd ges till samarbete på en radandra områden.4.3 Handel, demokrati och mänskliga rättigheterI ett vidare perspektiv har internationell handel -liksom många andra former av samarbete övergränserna - positiva effekter för demokrati ochmänskliga rättigheter. Utskottet har ovan framhållitatt internationell handel befrämjar person- ochkunskapsutbyte mellan länder. Länder som deltar iinternationell handel öppnar sig för influenserutifrån. Resande och personutbyte befrämjaryttrandefrihet. Den internationella handelns aktörerställer krav på ett fungerande rättssystem ochansvarsfullt styre - good governance.Det går dock inte att säga att sambandet ärautomatiskt eller att internationell handel alltidfrämjar demokrati och respekt för mänskligarättigheter. En förekommande invändning är attfrihandel gynnar länder som åsidosätter fackligarättigheter, har svag lagstiftning förarbetsförhållanden eller där barnarbete förekommer.Det är en tragisk realitet att barnarbeteförekommer i många av världens fattigaste länder. Isammanhanget bör framhållas att barnarbete ochundermåliga arbetsförhållanden beror på fattigdom.Ökat deltagande i internationell handel är enförutsättning för en så snabb ekonomisk utvecklingatt fattigdomen kan utrotas. Det är den utveckladevärldens skyldighet att ge de fattigaste ländernamöjligheter att få avsättning för sina produkter påi-landsmarknaderna. Som tidigare framhållits börSverige inom EU verka för en öppnare politikgentemot vad gäller jordbruks- ochtekoprodukter.U-länderna motsatte sig starkt att införa normer ommänskliga rättigheter på arbetsområdet i . Detta motiverades med att problemen ärfattigdomsrelaterade och därmed inte löses genomhandelssanktioner. Vidare menade attnormer på dessa områden skulle riskera attmissbrukas och tillämpas godtyckligt av i-länderna.Det finns också en oro bland att fråganom löneskillnader skulle tas upp i sammanhanget,vilket skulle riskera att beröva dem en viktigkonkurrensfördel.Utskottet anser att en politik för friare handelmåste gå hand i hand med ansträngningar attfrämja demokrati och mänskliga rättigheter.Internationell handel hindrar inte att krav ställspå länder att uppfylla de förpliktelser de ingåttgenom att ratificera internationella konventioner påMR-området. Genom har konventioner om bl.a.fackliga rättigheter, mot diskriminering ochbarnarbete, förhandlats fram och ratificerats av ettstort antal länder. och andra länder harpåtalat vikten av att dessa frågor integreras iWTO:s vidare arbete. Det är som harhuvudansvaret för den fortsatta utvecklingen ochefterlevnaden av de konventioner som reglerargrundläggande mänskliga rättigheter inom arbetslivet(skr. 1998/99:59).I alla EU:s relationer med tredje land tillmätsmänskliga rättigheter stor vikt. Höga krav pårespekt för de mänskliga rättigheterna ställs på deländer som sökt medlemskap i unionen.Minoritetsfrågorna har varit särskilt aktuella. I defrihandelsavtal som EU ingår finns särskilda avsnittom respekt för de mänskliga rättigheterna.Handelsutbyte med länder innebär relationer därdemokrati och mänskliga rättigheter också har ennaturlig plats. Att isolera ett land frånvärldshandeln tenderar att omöjliggöra andra formerav dialog. Erfarenheterna visar att det finns skälför återhållsamhet när det gäller att användahandelssanktioner som påtryckningsmedel mot regimersom kränker mänskliga rättigheter. Att dialog ochhandelsutbyte är att föredra framför isolering ärmotivet bakom EU:s långtgående samarbetsavtal ävenmed länder som uppvisar problem och brister på MR-området. EU använder isolering som påtryckningendast i ett fåtal särskilda fall.Det finns också skäl att betona att även deekonomiska aktörerna spelar en roll för att denekonomiska globaliseringen skall stärka mänskligarättigheter och social utveckling. Utskottet villinstämma i FN:s generalsekreterare till världensföretagsledare att även den privata sektorn skall tasitt ansvar för att främja globala värderingar påMR- och miljöområdena. Detta är också att slå vaktom den fria världsmarknaden.4.4 Handel och miljöSammanfattning av motionenI partimotion MJ224 (kd), som ägnas åt jord- ochskogsbruk samt fiske, anför iyrkande 26 att inför den kommande WTO-rundanmåste ställa mer bestämda krav utifrån de miljö- ochdjurskyddsregler som tillämpas i EU. Motionärernaefterlyser vidare en mer offensiv hållning som sertill svenska och europeiska intressen vad gällerjordbruksproduktionen och dess inriktning mot ettmer ekologiskt uthålligt jordbruk, miljöaspekter ochhållningen till animalieproduktion. Gränsskydd,intervention och exportbidrag måste tills vidarebehållas, om än på lägre nivå.Utskottets övervägandenDen internationella handelns påverkan på miljön harunder varit föremål för diskussion.Hittills har dock arbetet med att föra inmiljöfrågorna i det internationella regelverket förhandel präglats av motsättningar mellan i- och u-länder.Som ovan redovisats innebär en friare handel enöverlag effektivare användning av de globalaresurserna. Två argument brukar dock anföras avskeptiker till alltför fri handel. För det förstabefrämjar frihandel en högre konsumtion ochekonomisk tillväxt, vilket i sig ökar belastningenpå miljön. För det andra kan frihandel uppmuntratill produktion i länder som inte värnar om miljön.Låga miljökrav skulle kunna utgöra enkonkurrensfördel.Det främsta syftet med fri handel är att främjakonsumtion och tillväxt. Konsumtionen i ett landinverkar givetvis på miljön. En hög ekonomisklevnadsstandard i ett land behöver inte varaoförenlig med en god miljö. I i-länderna har underde allt högre miljökrav införtsutan att detta har haft någon synlig effekt på denekonomiska tillväxten. Tvärtom har inte minstteknikutvecklingen i många fall en gynnsam effekt påmiljön. Även miljöbelastningen till följd av ökadetransporter har till stor del kompenserats av ny,miljövänligare teknik. Vidare är det talande attekonomins skadeverkningar på miljön är väsentligtstörre i de länder som skyddat sig motinternationell handel - importsubstitutions- ochstatshandelsländer. Oavsett frihandel är detnödvändigt att ställa höga miljökrav på allekonomisk verksamhet.Att många ställer för låga krav påmiljöområdet och att miljöpåverkande produktion ivissa fall omlokaliseras till sådana länder äremellertid ett faktum. och EU har i WTOdrivit frågan om samband mellan handelspolitik ochmiljöfrågor. En samlad krets anför dock attdet är den industrialiserade världen som fortfarandeutgör den största belastningen på miljön, isynnerhet räknat per folkmängd. Vidare finns enmisstänksamhet bland för att miljöhänsynskall användas i protektionistiskt syfte från i-ländernas sida (skr. 1998/99:59).Målet för politik har varit att så långtsom möjligt undanröja risken för konflikt mellanmiljö- och handelspolitiska beslut. Sverigesjämförelsevis progressiva miljöpolitik bör kunna gesinternationell spridning som vårahandelsförbindelser hålls intakta eller förbättras.Strävan är att åstadkomma en ömsesidigt stödjandehandels- och miljöpolitik, genom att bl.a. verka föratt en fortsatt liberalisering av världshandelnkopplas till minskad miljöbelastning till förmån fören hållbar utveckling. Ur samlad miljösynpunkt ärytterligare liberaliseringar av godo, eftersom debidrar till en effektivare global resursanvändning.En förutsättning för denna positiva effekt äremellertid att handeln åtföljs av en effektivmiljöpolitik, så att ökad miljöbelastning kanundvikas. I detta sammanhang är det särskilt viktigtatt söka undanröja handelshinder som kan ha ennegativ miljöpåverkan. Detta kan t.ex. gällasubventioner inom jordbruk, fiske och energiområdet(skr. 1998/99:59).