bet · GN01SfU1 · 1999-11-25 00:00:00 — när personen är så sjuk att han eller havhålla sig från arbete på grund av sjukdomen.Den rehabiliteringsinsats som kan arbeta för handlar om ihögst , och det är en för den här gruppen som hamultiproblem som gör att man ofta inte betraktas av arbetsförmedlinganställningsbar efter högst rehabiliteringsinsats. Här krockar intresuppdragen mellan myndigheterna. När arbetsförmedlingen vill göra sitt allra bgå in och göra en långsiktig rehabiliteringsplan för att hjälpa personenarbetsför kan inte hänga på, eftersom den bara har rätten attrehabiliteringsarbetet upp till högst ett år.I värsta fall uppstår det ett dike mellan myndigheternas uppdrag. Det ärenskilda individen som hamnar i det diket alltmedan myndigheterna i hög grad utuppdrag och inte kommer överens just på den punkten. Man kan fundera över hur dvara. Vi är inte alldeles säkra på den saken, men det är en fråga som man bornärmare på.En sak som ligger i sakens natur är att när en person är arbetsförförsäkringskassans mening och ställer sig till arbetsmarknadens förfogandepersonen de facto arbetslös. Såvitt jag begriper är detta lagstiftningens innebI dag är det egentligen inte någon tvekan om att det borde vara arbetsförmedlini det läget har ansvaret. Då är frågan: Är det bra? Borde det vara någon antycker att det i princip är bra. Är det någonting som kräver djup professionaldet gäller arbetsförmedling så är det att hjälpa den här typen av sköra personei livet. Detta är verkligen den mest kvalificerade arbetsförmedlingsuppgifmåste vara tydligt att man har det uppdraget, men där har målsättningaarbetsförmedlingen varit utformade på ett sådant sätt att man bör ha en så litlångtidsarbetslösa som möjligt.Det har inneburit att man har sagt nej tack till folk som är arbeArbetsförmedlingen anser att de inte är anställningsbara. Men försäkringskassaatt de är arbetsföra. Det är den vanligaste rapporten om gräl mellan organisasom vi får. Där borde arbetsförmedlingen se det som en halv seger att människarbetsföra i stället för långtidssjukskrivna. Då har de ställt sarbetsmarknadens förfogande, och det är det första steget på vägen. Men detdistinkta resurser, uppdrag och möjligheter för arbetsförmedlingen för att arden gruppen.Det är klart att det är bättre att någon får detta uppdrag mycket tydligt än atfår det. Om inte arbetsförmedlingen har det ligger det nära till haförsäkringskassan bör utvidga sitt uppdrag. I praktiken blir det naturligtvisatt om personer blir sjukskrivna för länge har de åtmin-stone sin försörjninghamnar mitt i det inbördes grälet på lokal nivå.Men, som sagt, hur man skall lösa frågan och vem som skall ha detta uppdragtitta vidare på. Det bör dock göras något för just den här gruppen, och detäven andra arbetslösa eller andra grupper över huvud taget som har ett specielav långvariga arbetsmarknadsinsatser för att ta sig från att vara arbetsförlagen om allmän försäkring till att bli anställningsbara.Bo Könberg (): Vi talar om samverkan i olika sammanhang, och de olika förkortslutar ju med -allihop. Om jag har förstått det rätt handlar det om samvedet gäller både de numera nedlagda FINSAM-försöken - det som heter SOCSAM -förlängts till 2002, och FRISAM. Vi vet ju alla att det är svårt med samverkan.inte någonting för utomstående att förhäva sig över att andra kan ha ssamverka, för vi vet själva hur svårt det kan vara.Mycket handlar om regler och drivkrafter. Jag skulle gärna vilja höra vad Annahar för syn på om det är någon skillnad när det gäller drivkrafterna, bekonomiska, mellan SOCSAM-försöken, där det finns en finansiell samordning, ochdär jag inte riktigt kan se att det finns några sådana.Margit (): sade att utredningarna var försäkringskyldighet. Problemet är att få god kvalitet och snabbhet på utredningssibehövs egentligen inte i första hand samverkan utan att man får fram utrsnabbt.Detsamma gäller för de privata försäkringsbolagen i fråga om allt från brandbilskador och personskador. Jag undrar då: Har man försökt att se hur man arbeförsäkringsbolagen för att kanske få bättre struktur på utredningsverksamheförsäkringskassan?Det skulle i sin tur leda till att man skulle kunna få bort en hel del av desom det är lättast att åtgärda. De fall som blev kvar för mer omsamverkansprojekt skulle också bli färre, och då skulle man kunna öka aktivitetman tittat på detta?Désirée (): Jag har en fråga som gäller de personer som forär kvar i arbetslivet.Vi vet att många riskerar utslagning och riskerar att bli långtidssjukskrivnarbetslösa. Många arbetsgivare brottas med ganska stora rehabiliteringsprotunga rehabiliteringsärenden. Min fråga är: När försäkringskassa, arbetsförmedarbetsgivare samarbetar, vem är det då som ska vara den processansvarigearbetet? Jag tycker att det är väldigt viktigt att detta tydliggörs än mer ängörs . Vad har för syn på detta?Jag har jobbat med rehabilitering på en statlig myndighet och jag har ofta sdet problem som du nämnde, dvs. att en person som är sjuk inte får vara sjulängre, att arbetsförmedlingen inte vill ta över, att arbetsgivaren har uttmöjligheter med omplacering och inte kan säga upp på grund av sjukdom samtipersonen får rekommendation från facket att inte säga upp sig.Här ser jag som det enda möjliga att arbetsförmedlingen tar över, men hur anserRiksförsäkringsverket och försäkringskassorna kan vara med i processen och lvidare? Arbetsförmedlingen tar ju inga uppdrag från arbetsgivaren. Kan ni vaden processen?Anna : frågade om drivkrafter när det gäller SOCSAM och FRIvi vet inte . Dessa utvärderingar är inte tillräckligt långt gångna för atkunna veta hur effekterna egentligen ser ut på respektive håll, så jag kaninte svara på den frågan.Margit frågade om utvecklingen av utredningsarbetet. Jag undrar om inOrustfjord, som är chef för försäkringsavdelningen, kan berätta om det är någogång när det gäller utredningsarbetet.Stig Orustfjord: Utvecklingsarbetet bedrivs på två fronter. Det ena är atstartat upp ett samarbete med försäkringsbolagen, som arbete som egentligen iniav , eftersom man där ansåg att försäkringsbolagen var förde utredde trafikskador. När vi tittade på frågan insåg vi att det fanns månberöringspunkter. Därför utvidgade vi vårt uppdrag. håller vi på att tillgemensam arbetsgrupp.Det andra som vi gör gör vi utifrån den förändring som ska ske, bl.a. mtidigare sjukhus. Det ska inrättas medicinska utredningscenter. I samband mepågår ett utvecklingsarbete kring hur man ska bedriva utredningsverksamheten.Återigen, kärnan är att innan man sätter i gång ett förändringsarbrehabilitering, måste de berörda personerna vara ganska väl utredda. Finnsrehabiliteringsbehov, och hur ser det i så fall ut? Där behövs det en mycketprofessionalisering.Anna : Så till frågan om hur man ska se på situationen för dem som riskförlora sitt arbete, om rehabiliteringsmöjligheterna är uttömda. Ja, det ärriktigt svåra frågorna hur man då ska göra.I dag är det väldigt viktigt att arbetsgivarens ansvar är tillräckligt tydligtdet inte är för lätt att slippa undan det. Det är svårtarbetsgivarna att ta sitt ansvar. Det är ett av de svåra samordningsproblem soMånga tar sitt ansvar, men många gör det inte. Därför är det så viktigt att uär tydliga.Om man skulle tydliggöra definitionen när det gäller uppdragviktigt att man också definierar de andra uppdragen så att man våstadkommer tydlighet från alla håll och kanter och när det gäller gränserna molika uppdragen så att alla vet vem som har ansvar för vad.Den fråga som ställer är ingen lätt fråga. Det handlar om att vara tydatt arbetsgivaren har ett ansvar, men att ändå kunna sarbetsförmedlingens djupa professionella kunskaper för att stödja personen viden fortsatt anställningsbarhet.Margit (): Det är en sådan tydlighet som man har när det gäller förhmellan försäkringsbolag och försäkringstagare. Brandfrågan är inte en heltparallell, men där är det väsentligt att försäkringstagarna -arbetsgivaren - htill att det har gjorts en ordentlig brandsyn, att man har dokumenterat riskosv. Detsamma skulle kunna gälla i fråga om företag och arbetsuppgifter. När dverkligen inträffar en olycka måste försäkringstagaren naturligtvis biinformation om hur skadan har uppkommit.Jag tror att skillnaden ligger i bättre rutiner och kanske mer systematiskt inerfarenheter, och det är detta som man kan lära sig av. Visserligen ser problehelt lika ut, men man måste få bättre struktur för att få ned utredningstidernaantal fall som belastar systemet för länge innan man kan få till stånd en samorLennart Klockare (s): belyste de problem som kan föreligga i smellan och arbetsförmedlingen. Hon pekade också på de målolika för dessa myndigheter. ska rehabilitera inom ett åtillbakagång till arbetslivet, och det är en vällovlig uppgift.Arbetsmarknadsmyndigheten kanske inte alltid ställer sig bakom de åtgärdförsäkringskassans tjänstemän föreslår. Man vill kanske sätta in mera lånåtgärder för att lösa frågan.Om kassan köper en tjänst som motsvarar 40 veckors utbildning och arbetsförmetycker att man ska satsa på en utbildning som är längre än , fungerar detså att kassan svarar för 40 veckors åtgärder och arbetsförmedlingen fortsätsvara för den långsiktiga åtgärden? Skulle det inte kunna fungera så efteinnebär en bra samsyn att se det hela på ?Maria (): Det är glädjande att vi har en hearing om samverkansformeBara ämnet i sig är vällovligt eftersom det är individen och inte - som sorganisationer som sätts i centrum.Jag blir glad när betonar professionen och att samverkan iutslätas utan att den ska innehålla alla professioner till sin fulländningriskerar den att bli snömos.Det som jag är intresserad av och det som min fråga handlar om är om det finntillförlitlig statistik över antalet individer som bollas mellan försäkringskaarbetsförmedlingen. Jag har inte sett till någon sådan. Vi talar ofta om dettauttrycker oss som om det gällde ganska många individer. Det vore intressant atbelyst i siffror.Sedan finns det hos medel för samverkan . Det framrapporten inom rehabiliteringsområdet att det är många chesocialtjänst, vårdcentral och arbetsförmedling som inte känner till detta.vidtagits några åtgärder för att förbättra kunskapen och kännedomen om atmöjligt med samverkan i vissa former?Ronny (): Ger nuvarande regelverk möjlighet eller drivkraft förcentrala myndigheterna att tillsammans utarbeta gemensamma direktiv som utgörför gemensamma handlingslinjer mellan de aktörer som finns ute lokalt eller reDet framstår som att detta är en mycket viktig del i ett rehabiliteringsarbeteatt den enskilde ska kunna sättas i centrum.Margareta (): Det är intressant att lyssna på detta. Det är väldigthemfalla åt revirtänkande även om man är ledamot i ett utskott.En aktör som inte har tagit upp är företagshälsovården och vadför funktion i detta sammanhang. Företagshälsovården ägnar sig åt förebyggandemen den har också ett rehabiliteringsansvar.Sedan kan man fundera över vad som krävs av lagstiftningen. Det dike som mähamnar i och som har ganska branta kanter är väldigt otrevligt för den somBehövs det en förtydligadligande lagstiftning eller räcker det med att mabättre samverkansmöjligheter?Nästa punkt i rehabiliteringen kan man också fundera över. Hur hanteras probleen ny arbetsgivare? Anställbarheten är inte så våldsamt stor för den som har haproblem. Där är det förmodligen arbetsmarknadsmyndigheterna som ska ha det amen det måste göras avvägningar. Det vore bra om villvad som är orsak och verkan i olika sammanhang.Gustaf von (): Det används ju många termer i dessa sammanhang. Man skullockså föra in termen incitamentsstruktur, om den är den rätta i det här sVilket incitament har den enskilde försäkrade i samverkan med sitt fackligaVilket incitament har arbetsgivaren i det här spelet? Vilket incitamförsäkringskassan, annat än att så fort som möjligt bli av med en kostnad?incitament har arbetsförmedlingen att ta emot en person? Vilket incitalandstinget att snabbt operera någon för att få ned sjukskrivningstiderna?incitament har att hjälpa till i vissa lägen? Samverkar allincitament i rätt riktning?Désirée (): Jag kan inte låta bli att ställa en fråresurserna på . I har de dragits ned ganska rejält.och det står ju också i budgetpropositionen - full sjå med att bara beersättningar. Man har inte tid att jobba med rehabiliteringar. Detta är juviktigt för att man så snabbt som möjligt ska fånga upp långtidssjukskrivna.Många arbetsgivare får inte ens en signal från , vilket varnär rehabiliteringsförordningen kom. Då var väldigt aktiv oav sig till arbetsgivarna om de inte rehabiliterade och inte skickrehabiliteringsutredningar. Detta fungerar inte riktigt bra , i alla falStockholm.Hur ser du på resurserna till ? Hur ska de klara arbetsupkring rehabiliteringen?Anna : frågar om man inte kan vara lite praktisk här oclite var: först och sedan arbetsförmedlingen. Det är ntveksamt om får gå in i en rehabiliteringsåtgärd som sträöver . Det är inte alldeles självklart ur regelverkets perspektiv. Jag kmig att det möjligen kan förekomma ibland ändå, men det kan vara lika svarbetsförmedlingen att lova någonting så långt i förskott, särskilt som detveksamt vem som egentligen har vilket uppdrag. Jag tror alltså att det invanligt, och det är nog inte ens tillåtet.Maria frågar om antalet individer som är berörda av det här. De som kan varaför direkt samverkan mellan försäkringskassa och arbetsförmedling är ju de arboch de är ungefär 27 000 just . Men de som jag särskilt beungefär en tredjedel av den gruppen, dvs. omkring 9 000. Dessa utgör alltså dsom jag tror det oftast blir problem kring. Det är en siffra som finns. Exakt hsom har behov av insatser från flera vet vi inte riktigt. Men många har som sagFRISAM-arbete försökt kartlägga de här frågorna och då även hur många det rörNär jag hör en sådan siffra brukar jag försöka räkna upp den till rikets nivåse om det blir ungefär samma siffror, och då brukar det ofta hamna kring 25 00människor på rikets nivå. Skulle man gå på siffra blir det mer100 000. Den var väldigt stor jämfört med hur det brukar vara. Men det här varhögsta grad ovetenskapligt. Det handlar bara om de siffror som jag råkar stötade brukar ligga kring 25 000-30 000 uppräknat till rikets nivå.Sedan gällde det information om samverkan och samverkansmöjligheter. Ja, deFRISAM i väldigt hög grad: Man arbetar sig gemensamt fram till en gemensam inhur man ska arbeta tillsammans. Men det går som sagt säkert att få tryck i dent.ex. om man fick gemensamma uppdrag formulerade till alla sektorerna samtialltså inte tog en fråga i taget. Ofta är det nog sant att någon av myndigheteför ögonblicket känner sig ha ett särskilt starkt uppdrag i frågan.Ronny frågar om det finns utrymme för de fyra myndigheterna att gemensamtregelverk. Ja, det är klart att det gör i vissa frågor och . Naturligtviockså viktigt att försöka identifiera var det kan missa därvidlag, var viutrymme att göra någonting. är i och för sig hela FRISAM-arbetet egentligennedifrån och upp, och ska nog så vara. Man börjar alltså i den lokala milidentifierar framför allt sina möjligheter att samverka där och de personersamverka kring. Sedan får man, om man upplever att regelverket är för trubbigtsignaler uppåt snarare än motsatsen. För det tror jag man kan säga: När det ärsamverkan beror det på att några lokalt tar itu med det med en eldsjäls styrkasäkert mycket viktigare än vad vi skulle kunna åstadkomma genom att ge ut någohandbok. Det skulle t.o.m. kunna vara kontraproduktivt. Men det är klart atlyssna noga efter signaler där det finns behov av att göra saker. Det är jusska göra : försöka fundera igenom vad vi kan göra för att dra vårt sstacken.Margareta frågade om företagshälsovården, som jag inte särskilt nämnde. Detväldigt mycket ett arbetsgivarinstrument. De arbetsgivare som har riktig kolrehabiliteringsverksamhet har ofta bra företagshälsovård, som då blir derasinstrument.Frågan om nya arbetsgivare tror jag att jag överlåter till AMS representantvända.Gustaf frågade om incitamentsstrukturen. Själv har jag förbjudit ordet. Jaghävda att man väldigt gärna får prata om detta, för det är mycket viktigt,kallar det för drivkrafter. Det är viktigt, men allra viktigast för de myndighhar ett ansvar för sitt område är trots allt uppdraget. Det är det som får ossEra uppdrag är vad vi från myndigheternas sida gör. Vår tolkning av hur uppdrut är det som får oss att känna att vi gör rätt eller fel. Det spelar den storaVi har ju ändå den ordningen att vi har ett sektorsansvar för de här frågorna.på noggrannhet i utformningen av de här uppdragen så att de "fackar i"ordentligt, så att man verkligen har en tydlig gräns som inte ger några dikenär så tydlig att man i den samverkan som alltid måste finnas kring männiindivider, som inte är sektoriserade, av varandra kan utkräva ansvar närgränsen för sitt eget uppdrag. Det är min fasta övertygelse att detta ärviktigt, lika viktigt som när man ska försöka få människor att samverka iorganisation som helst. Det handlar om att vara tydlig i frågan om vem som hauppdrag och så kräva samverkan vid gränsen kring dem som verkligen behönämligen individerna som måste kunna få röra sig mellan sektorerna. Jag trorstarkt på det. Sedan måste det förstås ligga i uppdraget att man inte fårfingrarna för att man inte når sina resultat om man uppfyller uppdraget. Det äviktigt hur man utformar målen för myndigheterna så att de stämmer meuppdragen.Den sista frågan handlade om resurser. Här har den starka öksjukskrivningarna som ägt rum förmodligen bidragit till det fakförsäkringskassorna nu använder en betydligt mindre andel av sina resurrehabiliterings- och ohälsoarbete. Å andra sidan upplever nog många försäkrinatt de har blivit bättre på att välja rätt personer att ägna sina utredningsåt. Det här tror jag ser lite olika ut på olika försäkringskassor. Men jag tinte att den nedgång i andelen resurser som de facto finns bara är en funför lite resurser, utan den beror också på att man på ett annat sätt väljer utdet spelar roll att man gör sina insatser för. Sedan ligger det säkert någontien särskild problemsektor är kontakten med arbetsgivarna. Detta beror på att dehar fungerat att arbetsgivarna ska lämna in sina rehabiliteringsplaner. Det henkelt varit så många som inte gör det att detta har försvunnit ur arsenaförslag vi har i vår rapport är att ska få själva utredningsockså när det gäller arbetsgivare, medan det blir ännu tydligare attarbetsgivaren som har rehabiliteringsansvaret för sina anställda.Lennart Klockare (s): var tveksam till den fråga jag ställde.tycker att myndigheterna självklart ska samverka - man ska göra gehandlingsplaner, man ska lägga fast det ekonomiska ansvaret för den tid sorehabiliteras tillbaka till arbetslivet. Det innebär ju att varje myndighetansvar inom ramen för en långsiktig lösning - för kassornas del kanske inom etdärefter arbetsförmedlingen. Men om det finns hinder för en sådan samverkan skvara bra att få fram det så att vi i så fall kunde ändra på det. Jag tyckeratt det vore praktiskt att kunna lösa det här.Anna : Detta har oftast att göra med utbildning. Långa rehabiliteringarutbildningar, och då blir det med dagens lagstiftning tveksamt om försäkringskagå in och betala första året i en längre utbildning. Där stöter man i regelverdet är väl en fråga som vi får fundera vidare på, om vi har någon färdig idé omborde se ut. Det är inte helt enkelt, detta med att förlänga möjligheten. Deenklare än det är.Gustaf von (): Jag inser att svar är det enda rätta isammanhanget. Vad jag var ute efter var att få något slags allmän bedömning. Dantagligen vi på den här sidan som måste försöka identifiera drivkrafterna sinte motverkar varandra utan samverkar, och då gäller det inte bara regelverk hmyndigheter utan en helhetssyn.Ordföranden: Då går vi vidare i programmet. Då är välkommen fram för ett anförande. Varsågod, Levi.Levi : Värderade ledamöter och åhörare! Jag heter som ansvarig för de här frågorna inom AMS ledning. Tillsammans med midag finns , länsarbetsdirektör i , , länsarbetsi , och , chef för arbetsförmedlingen i . Jamed att vi med den här representationen förenar såväl myndighet som verklighet,referera till den distinktion som gjorde inledningsvis.I dag går i runda tal 250 000 svenskar öppet arbetslösa, och 125 000 män ochdeltar i olika arbetsmarknadspolitiska program. Alla har det gemensamt att deinte har möjligheter att försörja sig med ett arbete. Problemen är naturligtvför de personer bland dessa 375 000 som har en lång erfarenhet av arbetslöshskulle gärna vilja lägga på några overheadbilder för att klargöra hur situatiut. (Bild 1) Det här är antalet arbetssökande som varit inskrivna eller länlandets arbetsförmedlingar, därav fortlöpande några utan arbete, dvs. persunder den här perioden inte haft möjlighet att bryta av sin arbetslöshet mearbete. Vi ser att det omfattade i runda tal 130 000 personer. är vibit under 100 000, men det är ändå av den samlade arbetskraften.Fördelningen mellan män och kvinnor samt yngre och äldre kanske inte förvånamen det kan noteras att det framför allt är som problemen tilltarminst - 55+, som det talas om i de här sammanhangen. Särskilt sermän mellan är en grupp med dystra erfarenheten av att ha varit ivid arbetsförmedlingen eller längre. (Bild 3) Det finns också enfördelning som kan vara intressant att belysa. Det är rätt anmärkningsvärt atatt har en betydlig uppförsbacke i jobbet med att försöka fdessa människor från långvarig arbetslöshet, långvarig inskrivninarbetsförmedlingen, till arbete. (Bild 4) frågade vi våra kolleger och medarbetare ute på förmedlingade bedömde de sökandes möjligheter att göra sig gällande på arbetsmarknadentvå närmaste åren. Jag vill gärna säga att denna undersökning enligt vår upprätt väl blottlägger de problem som arbetsförmedlingarna möter i arbetetbekämpa den långvariga arbetslösheten. Det rörde sig vid det tillfället, våren180 000 personer som hade varit inskrivna vid arbetsförmedlingen änDet var den gruppen långtidsarbetslösa som våra förmedlare fick bedöma utifrchanser de hade på den arbetsmarknad man då såg framför sig under de närmaste tdvs. den arbetsmarknad som vi just nu upplever. Vi kan till en början konstaden nedgång som vi kunde notera i långtidsinskrivningen, som jag tidigare redstämmer rätt väl överens med den bedömning som förmedlarna här gör: av defår jobb bara det dyker upp jobb, men - de som finns inom det vita och dfältet - är beroende av insatser från arbetsförmedlingen. Några av dessa har anganska avancerade insatser för att kunna hävda sig på arbetsmarknaden. Hänaturligtvis mycket av tyngdpunkten i våra arbetsmarknadspolitiska program.Men det som i det här sammanhanget kanske är intressantast är att för 20 %personer som varit långvarigt inskrivna på våra förmedlingar bedömdes det somom insatser inom ramen för AF och skulle vara tillräckliga för att sökandekunna hävda sig på arbetsmarknaden. För av dessa hette det att deteller inga reella möjligheter för AF och att hjälpa den sökandearbetsmarknaden. Detta motsvarade ungefär 36 000 personer.oss alltså en uppfattning om vilken omfattning den samverkan vi här talar om eghar. Vi gör utan tvekan den bedömningen att de personer som hade stora svårighett år sedan knappast har fått det lättare trots det ljusnande arbetsmarknautan den bedömning som förmedlarna gjorde tror vi i det ststår sig. Det gör att vi från är starkt engageradesamverkansarbete som sker inom ramen för FRISAM.Jag vill här gärna understryka det som sade, nämligen att saenligt FRISAM har som intention att utvecklas nedifrån och upp. Det framhävs typropositionen att vi från de centrala myndigheterna ska försöka underlätta inii det lokala arbetet genom att ge klarare signaler för hur man ska kunna samvearbetet menar jag pågår, framför allt genom det uppföljningsarbete som Socialsoch ansvarar för och även genom de omfattande uppföljningabedriver och som enligt plan ska vara slutförda . Med andra ord:i våra utvärderingar konstateras att den centrala nivån inte är fullt lika akden lokala och den regionala nivåer, så är det faktiskt vad som är avsikten.