bet · GM01MJU9 · 1999-05-04 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet regeringenbestämmer bör dock, efter samråd med berörda företagoch organisationer, kunna meddela föreskrifter omatt ersättning inte lämnas för vissakontrollåtgärder eller förebyggande åtgärder som ärav sådan art att den enskilda näringsidkaren intedrabbas av betydande kostnader.Kristdemokraterna anför i motion MJ11 yrkande 1(delvis) att staten måste ha det övergripandeansvaret för att hålla landet fritt från allvarligasmittsamma djursjukdomar och att det är angelägetatt den enskilde djurägaren erhåller sådanersättning att det ekonomiska incitamentet finnskvar att rapportera sjukdomar. De djurägare somansluter sin besättning till frivilligakontrollprogram bör därför få full ersättning ävenfortsättningsvis. motsätter sigockså förslaget att regeringen eller Jordbruksverketskall kunna införa krav på förebyggande åtgärderutan ersättning. Om denna rätt skall finnas måste enöverenskommelse träffas i samråd med näringen(yrkande 2).Utskottets övervägandenRegeringen anför i propositionen att det är rimligtatt sjukdomsbekämpningen till stor del finansierasmed skattemedel eftersom konsumenterna har nytta avatt har ett gott djurhälsoläge och därmed enhög kvalitet på livsmedlen. Ett gott djurhälsolägebidrar även till ökade möjligheter till export. Menäven de enskilda djurproducenterna ochjordbruksnäringen som sådan har nytta avsjukdomsbekämpningen. Den enskilde producentensbesättning blir fri från sjukdomen genom statligaåtgärder, och genom den ersättning som lämnas ställshan/hon efter bekämpningen i princip i sammaekonomiska situation som före myndighetsingripandet.För jordbruksnäringens del medför sjukdomsfrihet ettgoodwillvärde för alla producenter och möjligheternatill försäljning ökar. Enligt regeringen finns detföljaktligen skäl som talar för att producenternaoch näringen finansiellt skall bidra tillbekämpningen av de epizootiska sjukdomarna. Denökade risk för introduktion av sjukdomar genominförsel av djur från andra EU-länder och denstorleksmässigt och geografiskt koncentreradeproduktionen talar också för att dessa grupper börta ett större ekonomiskt ansvar. Regeringen påpekarockså att vid en internationell jämförelsehar ett mycket generöst ersättningssystem. Sverigeär t.ex. ett av mycket få länder som över huvudtaget ersätter produktionsbortfall.Med regeringens ställningstagande att den enskildedjurägaren och jordbruksnäringen bör ta ett störreekonomiskt ansvar för sjukdomsbekämpningen följeratt dessa grupper även bör ta ett ansvar för attåstadkomma en försäkringslösning.Regeringen föreslår även att det bör finnas enmöjlighet att för vissa särskilt allvarligasjukdomar föreskriva att full ersättning skalllämnas även för produktionsbortfall. Det bör varafråga om ett fåtal mycket allvarliga sjukdomarvilkas spridning i landet över huvud tagetinte kan riskera, t.ex. sjukdomar i gruppentransmissibel spongiform encephalopati () ochmul- och klövsjuka.Utskottet delar regeringens uppfattning attdjurägarna bör bidra finansiellt till bekämpningenav de epizootiska sjukdomarna. I likhet medregeringen anser utskottet att en sänktersättningsnivå inte får medföra att incitamentetatt anmäla misstänkta fall av epizootisk sjukdomminskar. För att minska risken för detta bör lageninnehålla bestämmelser om att ersättningen kanjämkas om den ersättningsberättigade avsiktligteller genom vårdslöshet själv har medverkat tillkostnaden eller förlusten. Det kan även innebära ettstraffrättsligt ansvar att inte anmälamisstanke om epizootisk sjukdom. Med hänvisning tillvad som anförts avstyrks motionerna MJ9 (c)yrkandena 1 och 2, MJ10 (m) yrkande 1 och MJ11 (kd)yrkande 1 (delvis).En viktig del av näringens utökade ansvar förbekämpning av epizootiska sjukdomar är, somregeringen framhåller, att vidta förebyggandeåtgärder i syfte att undvika introduktion avsjukdomar eller att hindra att sådan sjukdom sprids.Ju fler djurägare som vidtar förebyggande åtgärder,desto mindre är risken att sjukdomarna introducerasi landet eller att de sprids i stor omfattning.Kontrollåtgärder som vidtas med stöd avepizootilagen kan bli mycket kostsamma för staten.EG:s regler om regionalisering innebär att mycketstora landområden kan beläggas med olika typer avrestriktioner, t.ex. utställningsförbud. Vid fall avmycket smittsam sjukdom kan det även bli aktuelltmed restriktioner för t.ex. offentligasammankomster. Med tanke på det antal människor ochföretag som kan komma att drabbas avtransportförbud, utställningsförbud,trafikrestriktioner m.m. kan sådana restriktionerbli mycket omfattande och den ersättningsberättigadekretsen komma att omfatta tusentals människor ochföretag.De åtgärder som beskrivits ovan är av denkaraktären att näringen och den enskilde producentenbör ta ett ekonomiskt ansvar för de förebyggandeåtgärderna, medan medborgarna i allmänhet bör fåtåla ett visst intrång i handlingsfriheten närkontrollåtgärder behöver vidtas. Möjligheten bördärför finnas att föreskriva att viss sådan åtgärd,som alltså kan avse generella förebyggande åtgärdereller kontrollåtgärder i form av restriktioner inomen viss region eller liknande, inte berättigar tillersättning. En bedömning av sjukdomen och typen ochomfattningen av restriktionerna blir avgörandefaktorer för frågan om ersättning. Som regeringenpåpekar kan det finnas exempel på åtgärder därstaten alltjämt bör ta det ekonomiska ansvaret.Utskottet instämmer i regeringens bedömning ochtillstyrker att regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer skall få meddela föreskrifterom att ersättning inte lämnas för kontrollåtgärdereller förebyggande åtgärder. Utskottet utgår frånatt myndigheterna i största möjliga utsträckningsamråder med berörda företag och organisationerinnan en sådan åtgärd vidtas. I sammanhanget villutskottet också erinra om regeringens uttalande attdet kan finnas exempel på åtgärder där statenalltjämt bör ta det ekonomiska ansvaret. Medhänvisning till det anförda avstyrks motionerna MJ10(m) yrkande 2 och MJ11 (kd) yrkande 2.Utskottet tillstyrker även i övrigt regeringensförslag till ny epizootilag och har inget att erinramot de uttalanden som görs på s. 15-31 ipropositionen i olika tillämpningsfrågor m.m.En ny zoonoslagPropositionenLagens tillämpningsområdeMed zoonos menas en sjukdom eller ett smittämne somnaturligt kan överföras från djur till människa. Desmittämnen som avses behöver inte ge upphov tillsjukdom hos djur. Zoonotiska sjukdomar ellersmittämnen kan även överföras från människa tilldjur.Förekomsten av zoonoser är inte något statiskttillstånd. Nya zoonoser uppstår , antingengenom att smittämnen ändrar karaktär eller genom attkända smittämnen sprids till nya områden ellerfinner nya värddjur. Normalt uppstår mellan två ochfem nya zoonoser . En delzoonotiska sjukdomar är allmänfarliga och bekämpasdärför enligt epizootilagen, t.ex. rabies,tuberkulos och mjältbrand.De zoonotiska sjukdomarna innebär kostnader försåväl samhället som för de drabbade. Djurens ochmänniskornas lidande i samband med sjukdom bör ocksåbeaktas. Bekämpning och kontroll av zoonotiskasjukdomar minskar dessa kostnader och leder därmedockså till en ekonomisk vinst för samhället.Regeringen föreslår att en renodlad lag förzoonotiska sjukdomar och smittämnen, som omfattarsåväl allmänna förebyggande åtgärder som kontroll-och bekämpningsåtgärder, införs. Lagen skall omfattade zoonotiska sjukdomar eller smittämnen somregeringen eller bestämmer. För atten sjukdom eller ett smittämne skall omfattas avlagen bör det finnas en mer långsiktig strategi frånsamhällets sida avseende kontroll och bekämpning.Det innebär att det måste finnas en vissgrundläggande kunskap om sjukdomen eller smittämnet.Lagen skall omfatta alla djurslag och alla typer avdjurhållning, dvs. även vilda djur, såväl ute inaturen som i fångenskap. Vissa bestämmelser i lagenkan dock av naturliga skäl enbart bli tillämpliga pådjur som har en ägare.SjukdomarnaDet finns en mängd sjukdomar som faller underbeteckningen zoonos, dvs. en sjukdom som smittarfrån djur till människa och tvärtom. Till dessasjukdomar hör bl.a. kampylobakterios, leptospirosoch borrelios samt, den kanske mest kända,salmonella. Även smittämnet EHEC är en zoonos.Gemensamt för de flesta av zoonoserna är att djurensällan påverkas i någon högre grad, medankonsekvenserna för smittade människor är destoallvarligare.För närvarande finns en speciell lagstiftning försalmonella, nämligen lagen om bekämpande avsalmonella hos djur. Som tidigare nämnts anserregeringen emellertid att det finns behov av enallmän zoonoslag som möjliggör insatser även motandra zoonoser. Regeringen delar dockJordbruksverkets uppfattning att till dess merkunskap har samlats om zoonoser hos djur, endastsalmonella skall omfattas av zoonoslagen.Målsättningen är dock att EHEC så snart som möjligtockså skall omfattas av den nya lagenstillämpningsområde. Det saknas tillräckligkunskap om smittans epidemiologi för att effektivtkunna bekämpa den på besättningsnivå. Regeringenanser därför att EHEC inte kan bli föremålför specifika kontroll- och bekämpningsåtgärderenligt zoonoslagen.Liksom vad gäller epizootiska sjukdomar finnsbeträffande zoonoser behov av att utan onödigtidsutdräkt kunna anpassa den förteckning avsjukdomar som lagen skall omfatta. Framför allt kanbehov finnas att utöka listan med kort varsel. Föratt göra lagen så effektiv som möjligt börsjukdomarna anges i verkställighetsföreskrifter avJordbruksverket.Förebyggande åtgärder och bekämpningsåtgärderMed stöd av zoonoslagen skall föreskrifter kunnameddelas om obligatorisk provtagning och omskyldighet för djurägare att föra anteckningar ochlämna upplysningar om verksamheten.Lagen skall innehålla bestämmelser om skyldighetför veterinärer att anmäla misstänkta sjukdomsfalloch i görligaste mån förhindra smittspridning samtom anmälningsskyldighet för den som är ansvarig förett laboratorium.Lagen skall också innehålla bemyndiganden förregeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter eller beslut ienskilda fall för att förhindra vissa riskbeteendenoch för att förebygga och bekämpa de sjukdomar somomfattas av lagen. Vissa beslut skall också kunnafattas av en enskild veterinär.Jordbruksverket skall ha den centrala tillsynenmedan skall utöva tillsynen inomlänet. Möjlighet skall finnas att överlåta tillsyntill veterinär.Spridningen av zoonoser mellan djur och människakan ofta förhindras eller begränsas med tämligenenkla medel. Genom att den som har djur i sin vårdoch andra iakttar försiktighet vid hanteringen avdjur, djurprodukter och andra varor samt vidkontakter mellan djur och människor kan risken försmittspridning minskas. Ovan nämnda bemyndigande bördärför även ge möjlighet att meddela föreskrifter iavsikt att begränsa sådana riskbeteenden. Exempel påsådana föreskrifter kan vara villkor för spridningav gödsel på vall och förbud mot att hålla djur ianslutning till badsjöar och badplatser vid kusten.Föreskrifterna kan vid behov kompletteras med besluti enskilda fall. Ett sådant beslut skall även kunnafattas av en enskild veterinär. Avsikten är inte attsådana föreskrifter eller beslut skall föranledanågon ersättning från samhällets sida till denenskilde djurägaren.ErsättningsreglerI den nu gällande lagen om bekämpning av salmonellahos djur finns inte några bestämmelser om ersättningtill den som drabbats av kostnader eller förlustermed anledning av statens åtgärder enligt lagen.Ersättningsbestämmelserna återfinns i förordningenom bekämpande av salmonella hos djur. Av förarbetenatill lagen framgår att bestämmelserna i dåvarandesalmonellaförordningen inte skulle anses innebäraett fastslående av att staten i princip skulle varaskyldig att på skadeståndsrättslig eller annan grundsvara för kostnader eller förluster som drabbardjurägaren vid myndighetsingripande med stöd avförordningen. Avsikten med reglerna var endast att iskälig omfattning mildra de ekonomiska konsekvensersom en salmonellainfektion kan innebära för deenskilda djurägarna. Reglerna är alltså att betraktasom offentligrättsliga bestämmelser till förmån förenskilda.Regeringen ser ingen anledning att göra enannan bedömning än den som gjordes i det tidigarelagstiftningsärendet. Det kan också tilläggas attersättningsreglerna är relativt omfattande ochdetaljerade. Regeringen gör därför den bedömningenatt bestämmelser om ersättning med anledning avkontroll och bekämpning enligt zoonoslagen bör tasin i en förordning med angivande av att ersättningfår lämnas i vissa angivna fall.Principen för ersättning enligt zoonoslagen skiljersig från den princip som valts för den föreslagnaepizootilagen, enligt vilken en rätt till ersättningföreligger. Skillnaden motiveras av att åtgärderenligt epizootilagen kan bli mycket omfattande pågrund av oväntade och ibland katastrofartadesjukdomsutbrott. Risken för zoonoser som t.ex.salmonella är däremot något som den enskildedjurägaren måste ta hänsyn till som en beaktansvärdrisk ingående i företagarrisken, eftersomsalmonellasmitta alltid finns i den omgivandemiljön.Ersättningen skall även fortsättningsvis varabunden till de direkta ekonomiska följderna avåtgärder som staten vidtar med anledning av kontrolloch bekämpning av zoonoser. Ekonomiska följder avenbart sjukdomen i sig är alltså inteersättningsgilla.Ersättningsnivåerna skall även fortsättningsvisgrundas på djurslag, produktionens omfattning ochproduktionsformen. Liksom skall vidareersättningens storlek i vissa fall göras beroende avanslutning till kontrollprogram. Vissaproduktionsformer skall helt undantas från möjlighettill ersättning av statsmedel.Beräkningsgrunderna för de olikaersättningsposterna bör enligt regeringen varadesamma som enligt epizootilagen. Möjlighet tilljämkning bör också finnas i förordningen, liksombestämmelser om preskription och överklagande.Bestämmelser om detta återfinns nu isalmonellaförordningen. Jämkningsbestämmelsen bördock utvidgas till att omfatta en möjlighet tilljämkning avseende alla beslut och föreskrifterenligt lagen och till att omfatta också den somuppsåtligen eller av oaktsamhet har medverkat tillkostnaden eller förlusten. Enligt gällandeförordning kan ersättningen jämkas bara omdjurägaren inte följer vissa beslut enligt lagen.StraffbestämmelseLiksom är fallet med brott motepizootilagstiftningen är i de flesta fall böter denlämpligaste påföljden för överträdelser av den nuaktuella lagen. Lagen innehåller emellertid en radbestämmelser som är av stor betydelse för människorshälsa och för tillgången till sunda livsmedel.Inledningsvis kommer lagens bestämmelser att gällaenbart salmonella, men så fort tillräcklig kunskapfinns om andra sjukdomar eller smittämnen så kommerde att omfattas av lagen. Således kan det antas attt.ex. EHEC kommer att omfattasav lagen. Mot bakgrund härav framstår efterlevnadenav lagens bestämmelser som utomordentligt viktig.Mot den angivna bakgrunden bör brott motzoonoslagen, på samma sätt som föreslås i fråga omepizootilagen, kunna medföra ett fängelsestraff.Ringa brott undantas från straffansvar.MotionernaEnligt motion MJ9 (c) yrkandena 3 och 4 ärsalmonellaspridning i första hand en folkhälsofråga.Därmed bör samhället ta ett minst lika stort ansvarför zoonoser som för epizootier. I motionen föreslåsdärför att ersättningen avseende produktionsbortfallpå grund av myndighetsåtgärder enligt zoonoslagenbör uppgå till för besättningar anslutna tillfrivilliga kontrollprogram och till för övriga.Även föreslår i motion MJ10 yrkande 3att de principer man angett vad gäller ersättningför kostnader enligt epizootilagen även bör gällaför zoonoslagen, dvs. full ersättning förproduktionsbortfall om besättningen är ansluten tillett frivilligt kontrollprogram, annars 75 %.Kristdemokraterna anser också i motion MJ11 yrkande1 (delvis) att de djurägare som anslutit sinbesättning till kontrollprogram bör få fullersättning för produktionsbortfall vid ingripandenmed stöd av zoonoslagen.Samtliga motionärer motsätter sig att föreskrifterom begränsningar eller speciella villkor vad gällerhanteringen av djur eller produkter av djur ochandra varor eller såvitt avser kontakter mellan djuroch människor inte skall föranleda någon ersättningfrån samhällets sida. Det enda rimliga är enligtmotion MJ10 (m) yrkande 4 att den enskildenäringsidkaren som kan visa att han lider väsentligekonomisk skada eller förlust till följd avbegränsningen ges rätt till skälig ersättning. Imotionerna MJ9 (c) yrkande 5 och MJ11 (kd) yrkande 3påtalas särskilt de problem som uppstår ombegränsningarna avser mark för vilken djurägarenerhåller betesmarksersättning inom ramen för EU:smiljöprogram.Utskottets övervägandenDen princip regeringen föreslår för ersättningenligt zoonoslagen skiljer sig från den princip somvalts enligt den föreslagna epizootilagen, enligtvilken en uttrycklig rätt till ersättningföreligger. Skillnaden motiveras av att åtgärderenligt epizootilagen kan bli mycket omfattande pågrund av oväntade och ibland katastrofartadesjukdomsutbrott. Risken för zoonoser som t.ex.salmonella är däremot något som den enskildedjurägaren måste ta hänsyn till som en beaktansvärdrisk ingående i företagarrisken, eftersomsalmonellasmitta alltid finns i den omgivandemiljön.Utskottet delar regeringens uppfattning attprinciperna för ersättning enligt zoonoslagen börvara annorlunda än de som gäller för ersättningenligt epizootilagen och avstyrker därmed motionernaMJ9 yrkandena 3 och 4, MJ10 yrkande 3 och MJ11yrkande 1 (delvis). Enligt regeringens förslag skallzoonoslagen inledningsvis endast omfatta salmonella,för vilken det finns ett väl fungerandeförsäkringssystem. Utskottet vill erinra om attregeringen även föreslår att ersättningens storlek ivissa fall skall göras beroende av anslutning tillkontrollprogram.Spridningen av zoonoser mellan djur och människakan ofta förhindras eller begränsas med tämligenenkla medel. Genom att den som har djur i sin vård,liksom andra, iakttar försiktighet vid hanteringenav djur, djurprodukter och andra varor samt vidkontakter mellan djur och människa kan risken försmittspridning minskas. Regeringen föreslår därföratt det i den nya zoonoslagen införs ettbemyndigande som ger möjlighet att meddelaföreskrifter i avsikt att begränsa sådanariskbeteenden. Exempel på sådana föreskrifter kanvara villkor för spridning av gödsel på vall ochförbud mot att hålla djur i anslutning till badsjöaroch badplatser vid kusten. Avsikten är enligtregeringen inte att sådana beslut skall föranledanågon ersättning från samhällets sida till denenskilde djurägaren.Utskottet anser att risken för smittspridning börbegränsas med alla tillgängliga medel ochtillstyrker därför regeringens förslag om ettbemyndigande att meddela föreskrifter i avsikt attbegränsa riskbeteenden. Liksom vad gällerförebyggande åtgärder enligt epizootilagenförutsätter utskottet att myndigheterna i störstamöjliga utsträckning samråder med berörda djurägareoch organisationer vid införande av sådanarestriktioner så att effekterna för den enskildeföretagaren kan begränsas. Med hänvisning till detanförda avstyrker utskottet motionerna MJ9 (c)yrkande 5, MJ10 (m) yrkande 4 och MJ11 (kd) yrkande3.Utskottet tillstyrker även i övrigt regeringensförslag till ny zoonoslag och har inget att erinramot de uttalanden som görs på s. 31-42 ipropositionen i olika tillämpningsfrågor m.m.Ändringar i lagen (1992:1683) omprovtagning på djur, m.m.PropositionenSom ett komplement till de nu föreslagna epizooti-och zoonoslagarna bör en ändring i provtagningslagengöras. Lagen bör utvidgas till att kunna tillämpasäven på de smittämnen hos djur som inte ger upphovtill sjukdom hos djur, men väl hos människa. Detfrämsta syftet med denna ändring är att lagen skallkunna göra det möjligt att kartlägga och erhållakunskap om dessa smittämnen för att de så småningomskall kunna omfattas av zoonoslagens bestämmelser omkontroll- och bekämpningsåtgärder.Regeringen anser vidare att det är av yttersta viktatt vissa allmänna förebyggande åtgärder vidtas ifråga om de smittämnen och sjukdomar som kommer attomfattas av provtagningslagen. Därför föreslås attdet i provtagningslagen införs en bestämmelse om attregeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer får meddela föreskrifter eller i detenskilda fallet besluta om förebyggande åtgärder.För att uppnå överensstämmelse med epizooti- ochzoonoslagen bör det också i provtagningslagen finnasen bestämmelse om anmälnings- ochrapporteringsskyldighet för en veterinär eller densom är ansvarig för det laboratorium där sjukdomeller smittämne hos djur konstaterats. Eftersom ensådan skyldighet inte lämpligen kan åläggasbeträffande alla djursjukdomar på vilka lagentillämpas bör det ankomma på regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter om när och hur skyldigheten skalliakttas.Utskottets övervägandenUtskottet har inga invändningar mot regeringensförslag till ändringar i lagen om provtagning pådjur, m.m. beträffande ersättning förproduktionsbortfall vid ingripande enligtepizootilagenatt med avslag på motionerna 1998/99:MJ9 yrkandena1 och 2, 1998/99:MJ10 yrkande 1 och 1998/99:MJ11yrkande 1 i motsvarande del antar regeringensförslag till epizootilag såvitt avser 15 §,res. 1 (m, kd, c) -delvis2. beträffande ersättning förkontrollåtgärder och förebyggande åtgärderatt med avslag på motionerna 1998/99:MJ10 yrkande2 och 1998/99:MJ11 yrkande 2 antar regeringensförslag till epizootilag såvitt avser 17 §,res. 1 (m, kd, c) -delvis3. beträffande ersättning förproduktionsbortfall vid ingripande enligtzoonoslagenatt avslår motionerna 1998/99:MJ9 yrkandena 3 och4, 1998/99:MJ10 yrkande 3 och 1998/99:MJ11yrkande 1 i motsvarande del,res. 1 (m, kd, c) -delvis4. beträffande ersättning vid föreskrifterom begränsning av riskbeteendenatt avslår motionerna 1998/99:MJ9 yrkande 5,1998/99: MJ10 yrkande 4 och 1998/99:MJ11 yrkande3,res. 1 (m, kd, c) -delvis5. beträffande övriga delar av förslagtill ny epizootilagatt antar regeringens förslag till epizootilag ide delar som ej omfattas av utskottetshemställan ovan,6. beträffande förslag till zoonoslagatt antar regeringens förslag till zoonoslag,7. beträffande lagen (1992:1683) omprovtagning på djur, m.m.att antar regeringens förslag till lag om ändringi lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m.Stockholm den 4 maj 1999På miljö- och jordbruksutskottets vägnarDan EricssonI beslutet har deltagit: (), SinikkaBohlin (s), (), (), KajLarsson (s), (), (), (), (), (), (),(), (), (), (),() och ().Reservation1. Ersättning vid produktionsbortfall, m.m.(mom. 1 , 2, 3 och 4)(), (), (), (), (), () och () anför:Vi anser att staten skall ha det övergripandeansvaret för bekämpning av allvarliga smittsammadjursjukdomar, såväl vad gäller epizootiska somzoonotiska sjukdomar. Epizooti- och zoonosutbrottsom inte snabbt kontrolleras drabbar inte enbartlivsmedelssektorn utan kan även leda till betydandesamhällsekonomiska kostnader.Det är av stor vikt att ersättningssystemet ärupplagt så att det ger djurägarna incitament att medförebyggande djurhälsovård och frivilligakontrollprogram förhindra att smitta eller sjukdomuppstår. I de fall där smitta eller sjukdom trotsallt uppstår är det av vikt att ersättningsreglernaär sådana att den enskilde djurägaren inte väntarmed att tillkalla veterinär. Målsättningen medsystemet måste vara att ersättningen i samband medepizooti- och zoonosutbrott skall medverka till atthålla landet fritt från allvarliga sjukdomar genomtidig upptäckt och effektiv bekämpning.Vi föreslår därför att de djurägare som är anslutnatill frivilliga kontrollprogram och som arbetar medförebyggande djurhälsovård även fortsättningsvisskall garanteras full ersättning för kostnader ellerförlust som uppstår som ett resultat av beslutenligt epizooti- eller zoonoslagen. Däremot är detrimligt att för de djurägare som väljer att ståutanför frivilliga kontrollprogram och förebyggandedjurhälsovård sänka den del av ersättningen somberör produktionsbortfall till av den kostnadeller förlust som bortfallet medför.