bet · GM01KU25 · 1999-05-06 00:00:00 — Det somförekommit kan enligt utskottets mening inte ansesha inneburit att på ett otillbörligtsätt lagt sig i en fråga som ankom på styrelsen.Granskningen föranleder inte något ytterligareuttalande av utskottet.4.4 Finansminister uttalandenom vissa åtgärder av överbefälhavarenÄrendetI en anmälan till bilaga A4.4.1 anförs att utskottet bör granskafinansminister kritiska uttalanden omatt överbefälhavare i ett brev till sinpersonal redogjort för Försvarsmaktens syn på hurfrågan om anslagsförordningen skötts.Finansministern har i uttalanden i medierna enligtanmälan kallat detta "en formlig kampanj motregeringen". bör enligtanmälan pröva om finansministern agerat i enlighetmed regeringsformen när det gäller verkschefers rättatt självständigt sköta förvaltningsärenden eller omhans uttalanden är att betrakta som olämpligtministerstyre. Granskningen bör ske mot bakgrund avatt försvarsminister samma daguttalat sitt och regeringens fulla förtroende föröverbefälhavaren. KU bör enligt anmälan granskafinansministerns agerande med hänsyn till densärställning som finansministern i anslagshänseendehar i kretsen av regeringsmedlemmarna.Allmän bakgrundUpprinnelsen till meningsutbytet mellanfinansministern och överbefälhavaren är frågan om deekonomiska konsekvenserna för Försvarsmakten avövergången till full tillämpning av den s.k.anslagsförordningen/kapital-försörjningsförordningen(1996:1188).I budgetpropositionen (prop. 1998/99:1, omr. 6Totalförsvar, s. 13) anförs följande om detta:Regeringen konstaterar att utgångspunkten föromläggningen till full tillämpning avanslagsförordningen är att det skulle ske på ettverksamhetsneutralt och statsfinansiellt neutraltsätt. Flera olika faktorer, t.ex. hanteringen avförskott samt erhållen räntekompensation, måstevägas in när man slutligt bedömer frågan omanslagsförordningens konsekvenser. Regeringensslutsats av den beredning som pågått är att ensamlad bedömning och värdering av dessa olikafaktorer inte kan göras förrän efterförsvarsbeslutsperiodens utgång, dvs. år 2002.Eventuella variationer i anslagsbelastning mellanåren får hanteras inom ramen för detekonomiadministrativa regelverket.Försvarsutskottets majoritet (bet. 1998/99:FöU1)bestående av Socialdemokraterna, ochMiljöpartiet delade i princip regeringensuppfattning men ansåg att det fanns skäl att fråganbedömdes och värderades i nästa försvarsbeslut år2001. Utskottet konstaterade att det aktuellaanslaget skulle komma att vara föremål förriksdagens ställningstagande i kommande årsbudgetpropositioner. Majoriteten ansåg vidare attregeringen skyndsamt måste uppdra tillFörsvarsmakten att inom ramen för den föreslagnaanslagsnivån för anslaget A 3 Utveckling ochinvesteringar prioritera de mest angelägnakompetenser som erfordrades för det militäraförsvaret, aktuella samarbetsprojekt ochmaterielprojekt. Om behov uppstår kan regeringenenligt utskottsmajoriteten pröva att övergångsvisutöka anslagskrediten . Denna prövningär beroende av utrymmet under utgiftstaket förstaten. Mot utskottsmajoritetens ställningstagandereserverade sig Moderata samlingspartiet,, . - Uppgörelsen mellanmajoritetspartierna ingicks , ochutskottsbetänkandet justerades slutligt den 3december.I en första kommentar till uppgörelsen (DN den 2december 1998) sade ÖB att regeringen svikit sinalöften till försvaret och att hanteringen var "enoförskämdhet" mot de anställda i försvaret. EnligtDN skulle överväga om han kunde fortsättapå sin post. Enligt ÖB innebar uppgörelsen att dedrastiska nedskärningar, bl.a. inställdamaterielbeställningar och ett värnpliktsfritt år,som han varnat för i en rapport två veckor tidigarenu skulle bli verklighet.I en intervju i den 3 decemberkritiserade försvarsuppgörelsen. Iintervjun anförde ÖB bl.a. att han ansåg attregeringen svikit sina löften, stulit försvaretspengar, nonchalerat dess personal och saknade engenomtänkt syn på säkerhetspolitik. Hansade sig också sakna förtroende för den politiskahanteringen av försvarsfrågan. Enligt ÖB haderegeringen i budgetpropositionen utan förvarningfrångått tidigare löften, vilket tvingat försvaretatt spara de kommande treåren. "Det är som borde hålla de budgetaroch ekonomianvisningar han stått bakom tidigare",sade Wiktorin.Konsekvenserna av skrivningarna ibudgetpropositionen kommenteras av ÖB på följandesätt: "Man lindar in det, det är ettbudgettricksande när man stjäl de här pengarna. Ochdet är ett entydigt löftesbrott och ett frångåendeav försvarsbeslutet . "utsändes från Försvarsmakten ettbrev ställt till Försvars-maktens personal ochundertecknat av ÖB och ytterligare 14 personer(militärledningen). I brevet bilaga A 4.4.2uttalades bl.a. att Försvarsmakten inte skulle kommaatt tilldelas de ekonomiska resurser som tidigarebeslutats av , varigenom tidigareförutsättningar och åtaganden utan någon föregåendevarning frångåtts. beslutad ekonomi skullereduceras med ca t.o.m. år2001. Militärledningen ansåg att ambitionsnivån idet framtida försvaret borde beslutas efter en öppenoch seriös debatt och inte genom budgettekniskalösningar.Aktuella uttalanden av finansministernI debatten i angåendeutgiftsramar m.m. anförde finansministern bl.a.följande (prot. 1998/99:27):Vi har haft en diskussion ompengarna till försvarspolitiken. Det har på detområdet förekommit en oerhörd desinformation, ochtill den har också några av talarna i den tidigaredebatten bidragit. När talar omlöftesbrott far han med osanning. Det har intebrutits några löften i den här frågan.Det är inte heller så, som det har påståtts, attdet har uppkommit gapande hål i försvarsbudgetentill följd av en anslagsteknisk omläggning. Detta ärfullständigt felaktigt. Försvarets ekonomiskaproblem sammanhänger med överplanering och medständiga fördyringar och överskridanden. Dessaproblem måste Försvarsmakten lösa precis som allaandra myndigheter och verksamhetsområden får göra.Det krävs en bättre styrning och kontroll för atthålla försvarsutgifterna inom de ramar som regeringoch riksdag fastställer.Det kan inte vara så att den budgetdisciplin somligger i den nya budgetprocessen skall tillämpas påalla andra områden utom inom försvaret. Den måstegälla också där. Alla verksamheter har att rätta sigefter de beslut som regering och riksdag fattar,utan några undantag.Den 6 december 1998 intervjuades finansminister i . I intervjun yttradefinansministern bl.a. följande:Jag gillar faktiskt inte att bli anklagad för attvara en tjuv, att jag ägnar mig åt att stjäla pengarfrån försvarsmakten. Vad jag gör är att värnaskattebetalarnas pengar. - - - Jag vill alltsåförhindra att en myndighetschef får ytterligare ettantal miljarder utöver vad regering och riksdagbeslutat.Finansministern kommenterade en s.k. pedagogiskliknelse av ÖB gällande hur Försvarsmaktenbehandlats av regeringen på följande sätt:Försvaret har inte någon engångssumma som någontagit ifrån dem, de får ett årligt tillflöde påcirka . fick de betaltför leveranser på . Att dåframställa situationen som man knappt har mat fördagen är groteskt felaktigt.En omständighet som försvaret aldrig nämner ärdessutom att staten har ett system medräntekompensation till verksamhetsområdena. Det ärbara det att den kompensationen är beräknad utifrånett ränteläge som gällde dåräntan var betydligt högre än . Med de nulägre räntorna blir försvaret i praktikenöverkompenserat med flera miljarder under perioden1997-2001.I fråga om omläggningen av anslagsförordningenciterade budgetpropositionen, enligt vilkenomläggningen skall vara verksamhetsmässigt ochstatsfinansiellt neutral och fortsatte:Om det leder till att staten ska betala några pengartill försvaret eller tvärtom att försvaret skallåterbetala något ska utvärderas efterförsvarsperiodens slut år 2001.Finansministern ansåg vidare att försvarets verkligaproblem var att man lade ut beställningar på 25-30 %utöver anvisade medel och att det motsvarade 12miljarder . Apropå ÖB:s uttalande om att hansaknar förtroende för den politiska hanteringen avfrågan om försvarets ekonomi sade Åsbrink:Det är inte min sak att uttala mig om utan det fårförsvarsministern och ytterst statsministern avgöra.Men för mig är det självklart att en myndighetschefska följa de beslut som regering och riksdag fattar.Det går inte att han har någon annan ordning därmyndighetschefen ständigt kommer med kritik och iefterhand kräver ytterligare av skattebetalarnaspengar.I en kommentar som explicit gällerförsvarsledningens brev av sadefinansminister enligt TT,som citerade SVT:s Aktuellt:Det är oerhört anmärkningsvärt att en myndighetschefsom är underställd regeringen driver en formligkampanj mot regeringen och inte accepterar de beslutsom fattas i demokratisk ordning av regering ochriksdag.Åsbrink ansåg också enligt TT att ochförsvaret hade fel i sak. Vidare anfördefinansministern:Det är felaktigt att påstå att försvarsmaktenberövats genom enanslagsteknisk omläggning. Det är inte sant. I alltväsentligt beror försvarsmaktens ekonomiska problempå bristande kontroll och styrning. Man har intehushållat med de resurser man har. Det ärsjälvförvållade problem.I en artikel i , därtidningen åberopar nyhetsbyrån , sade ErikÅsbrink med anledning av formuleringen "osakliga ochfelaktiga uttalanden" som använts iförsvarsledningens brev:Det här är ett angrepp på mig utan att jag nämns vidnamn. Och det är anmärkningsvärt att ÖB ochFörsvarsmakten på det här sättet bedriver en kampanjmot regeringen.Försvarsministerns uttalandenVid frågestunden (prot. 1998/99:33)svarade försvarsminister på en frågafrån (), med anledning avförsvarsledningens brev , omförsvarsministern hade förtroende för ÖB:Överbefälhavaren har tydligen kommunicerat med sinaanställda genom ett meddelande. Jag har personligeninte läst det. Och jag betraktar det som enkommunikation inom Försvarsmakten. Jag avser inteatt göra några kommentarer om överbefälhavarensdialog med de anställda inom Försvarsmakten. Jag kantillfoga, fru talman, att regeringen har förtroendeför överbefälhavaren. Överbefälhavaren är förordnadtill och skall fortsätta i sin tjänst sålänge förordnandet varar, enligt regeringens mening.Efter frågestunden uttalade sig försvarsministerntill TT och sade att han inte ville gå in i dendiskussion som ÖB förde med sina anställda. "Vilever i ett fritt land och vi har yttrandefrihet",sade han. På frågan vem som har rätt eller fel,svarade han: "Detta är en komplicerad sak, därförhar den blivit föremål för så många bedömningar. Nufattar sina beslut och det gäller." vonSydow sade också att han hade bra tjänstemässigaförhållanden med ÖB och ansåg att det inte rådde enförtroendekris mellan försvaret och departementet. "Regeringens önskan är att ÖB stannar på sittförordnande", sade försvarsministern.Statsministerns uttalandenI en intervju i , därstatsminister kommenteradeförsvarsuppgörelsen, sade han sig delaförsvarsministerns starka kritik mot försvarets sättatt hantera sina pengar. Statsministern fortsatte:Så sent som hade vi att justera ettjättelikt svart hål. har vihaft ständiga överdrag av försvarsanslagen. Det ärutmanande med tanke på att vi fått genomföra storabesparingar på samhällssektorer som är långtkänsligare än försvarsbeställningarna.Samma dag som den här aktuella anmälan lämnades intill KU, , intervjuades statsministerni i P 1, varvid bråket mellan ÖB och finansministern påföljande sätt:Att tydligt och öppet redovisar sinamotiv för varför han hanterar försvarsanslaget somhan gör tillhör hans skyldighet. Den som inte tål enpolitisk debatt tror jag ska fundera på sinsituation.På reporterns fråga om statsministern hadeförtroende för både och ÖB svarade Persson:ÖB:s huvudsakliga uppgift består inte i att hanteraförsvarsanslag. Hans huvudsakliga uppgift består jufaktiskt i att leda den svenska försvarsmakten i ettsäkerhetspolitiskt sammanhang. I den bilden finnsdet ingen som helst anledning att ha något slagssviktande förtroende för ÖB. Däremot kan ju jagprecis som ha en del synpunkter på hurde hanterar sina anslag, och det är någonting annat.På reporterns fråga om statsministern höll påÅsbrink svarade statsministern att han inte hadeanledning att göra någonting annat.Konstitutionella aspekterI anmälan anförs att utskottet bör pröva omfinansministern agerat i enlighet medregeringsformen när det gäller verkschefers rätt attsjälvständigt sköta förvaltningsärenden eller omhans uttalanden är att betrakta som olämpligtministerstyre. Med detta torde anmälaren avsebestämmelserna i 7 kap. 3 § samt 11 kap. 6 och 7 §§.I 7:3 RF sägs att regeringsärende avgörs vidregeringssammanträde. Innebörden av detta är attbeslutsfattandet i regeringen är kollektivt, vilketi sin tur innebär att RF i princip tar avstånd frånatt i formell mening införa ministerstyre, dvs.rätten för en departementschef att ävenstatsrättsligt sett avgöra ärendena. EnligtGrundlagberedningen är det bäst förenligt med vårtsystem med självständiga ämbetsverk att rätten attge direktiv för förvaltningsmyndigheterna ligger hosregeringen kollektivt (SOU 1972:15 s. 79 f.).Enligt 11:6 RF lyder justitiekanslern,riksåklagaren, de centrala ämbetsverken ochlänsstyrelserna under regeringen. Annan statligförvaltningsmyndighet lyder under regeringen, ommyndigheten ej enligt RF eller annan lag lyder underriksdagen.Enligt Grundlagberedningen innebär detta dels attenskild minister inte har någon befälsrätt övermyndigheterna, dels att en föreskrift frånregeringen skall riktas till myndigheten och intetill tjänsteman vid myndigheten. Enligtgrundlagskommentaren (Petrén-Ragnemalm, 1980)innebär bestämmelserna i 11:6 RF bl.a. attförvaltningsmyndigheterna står i ett principielltlydnadsförhållande till regeringen: "de är skyldigaatt följa icke endast regeringens normmässigadirektiv utan även dess befallningar i konkretaärenden. Innebörden av denna lydnadsplikt framgåremellertid först vid en jämförelse med det närmastföljande stadgandet i 7 §, vilket i vid omfattningtillerkänner även förvaltningsmyndigheterna ensjälvständig ställning. "11:7 RF lyder som följer:Ingen myndighet, ej heller eller kommunensbeslutande organ, får bestämma, hurförvaltningsmyndighet skall i särskilt fall beslutai ärende som rör myndighetsutövning mot enskildeller mot kommun eller som rör tillämpning av lag.Med myndighetsutövning avses beslut eller åtgärd somytterst är ett uttryck för samhälletsmaktbefogenheter eller den statliga överhöghetenöver medborgarna i deras egenskap avsamhällsmedlemmar (prop. Sådana besluteller åtgärder kan avse den enskildes rättighetereller skyldigheter enligt viss lagstiftning, t.ex.avseende eller skattelagstiftningen.Med ärenden som rör tillämpning av lag avses intebara ärenden i vilka viss av beslutad lagtillämpas utan även ärenden som avser tillämpning avföreskrifter till lagen som regeringen kan hautfärdat med stöd av 8:13 RF (prop. 1973:90).Innebörden av 11:7 RF är enligt Petrén-Ragnemalm(a.a.) att regeringen förutom inom hela fältet förgenerellt inriktad verksamhet, såsom planering ochbudgetarbete, kan ge direktiv omförvaltningsmyndighets faktiska handlande i särskiltfall och om handläggningen av konkreta ärenden, iden mån dessa varken avser lagtillämpning ellermyndighetsutövning.I den s.k. verksledningspropositionen (prop.1986/87:99) anförde civilministern att stora områdenav den statliga verksamheten ligger utanför vad somkan täckas av begreppen myndighetsutövning ochlagtillämpning i RF 11:7. Hit hörde t.ex. hela denproducerande verksamheten, dvs. det mesta av vadaffärsverken sysslar med. Men även andra myndighetersom , , Statensprovningsanstalt, Statens bakteriologiskalaboratorium, SCB m.fl. bedriver sådan verksamhet.Enligt civilministerns mening utgör regeringsformensregler en fullt tillräcklig grund för regeringen attstyra sina myndigheter precis så bestämt och i denomfattning som regeringen finner lämpligt i varjesärskild situation. Självfallet bör denna rättutnyttjas för att styra förvaltningen på det sättsom uppfyller krav och som är imedborgarnas intresse (prop. s. 27).KapitalförsörjningsförordningenTvisten i det här aktuella granskningsärendet gällersom nämnts ovan bl.a. de ekonomiska konsekvensernaför Försvarsmakten av övergången till fulltillämpning av kapitalförsörjningsförordningen(1996:1188), vanligen benämnd anslagsförordningen. Iförordningen finns bestämmelser som ansluter till20-23 och 30-34 §§ lagen (1996:1059) omstatsbudgeten. Bestämmelserna i förordningen avserfinansiering av anläggningstillgångar,bolagsbildning m.m., leasing, likvida medel,disposition av försäljningsinkomster, disposition avöver- och underskott, avkastningspliktigt kapitaloch tillämpningsföreskrifter.Riksdagen beslöt 1996 (1996/97:FöU3) att upphävaFörsvarsmaktens dittillsvarande dispens frånförordningen. Beslutet syftade till att synliggörakapitalkostnaderna och på så sätt främja eneffektivare kapitalhantering. Utgångspunkten föromläggningen skulle vara att det skulle ske på ettverksamhetsneutralt och statsfinansiellt neutraltsätt (prop. 1998/99:1, utgiftsområde 6,Totalförsvar). En samlad bedömning och värdering kanenligt regeringen göras först . mening borde det ske (1998/99:FöU1). Tidpunkten för avstämningen av deekonomiska konsekvenserna av beslut 1996förefaller vara en av orsakerna tillFörsvarsmaktens/ÖB:s reaktioner påförsvarsuppgörelsen , som framgåttovan. Det har skett dels genom uttalanden imassmedier, dels i ett brev till Försvarsmaktensanställda den 4 december 1998.Tidigare granskningarUnder senare år har utskottet vid två tillfällengranskat åtgärder av enskilda statsråd som har vissrelevans för den här aktuella granskningen.Det första fallet gällde visst uttalande avnäringsminister med anledning av ettyttrande av chefen för det statligt ägda företagetVattenfall AB, (1995/96:KU30 s. 38f.). hade enligt anmälan gjort ettoffentligt uttalande om den svenskakärnkraftspolitiken som skulle hakritiserat i en tidningsintervju. I anmälanhemställdes att utskottet borde granska omstatsrådet hade sökt begränsa eller hindra idennes rätt att uttala sig.Utskottets utredning visade att inteuttalat sig på det sätt som gjorts gällande i denåberopade tidningsartikeln. Vid utfrågningen hadeHeckscher uppgivit att uttalande inte varitförgripligt och att det därför saknats grund för ettingripande från regeringens sida. hadeinte heller uttalat sig på det sätt som återgavs itidningsintervjun.I sin bedömning anförde utskottet i principfråganom en myndighets eller ett statligt bolags frihetatt yttra sig offentligt i frågor som berör den egnaverksamheten bl.a. att bolagsstyrelsen och denverkställande ledningen inte skall motarbetastatsmakternas politik och beslut på det aktuellaverksamhetsområdet. Beträffande spelutrymmet i denoffentliga debatten för en verkschef eller vd i ettstatligt bolag ansåg utskottet att personer i dessaställningar självfallet har rätt att delta isamhällsdebatten som alla andra medborgare. Dennarättighet måste emellertid utövas i medvetande omatt de i sådana situationer på goda grunderuppfattas som företrädare för den verksamhet de äransvariga för.Utskottet har vidare under /98granskat om kommunikationsminister ministerstyre gentemot vidhandläggningen av det s.k. Citytunnelärendet(1997/98:KU25 s. 111 f.). Ärendet föranleddes av attBanverkets chef enligttidningsuppgifter ansåg att regeringen direktbeordrat att godkänna ettförslag om finansiering av i ,trots att förslaget förkastats av ledningoch experter.Den 20 februari 1997 beslutade regeringen attuppdra åt och attunderteckna det preliminära avtal som den avregeringen förordnade förhandlingsmannen förhandlatfram om finansiering och byggandet av en Citytunnel.Den 26 februari 1997 beslöt attuppdra åt generaldirektören attunderteckna det preliminära avtalet. ansåg att det skulle innebära för storaekonomiska risker för med den föreslagnafinansieringen. Hon reserverade sig ensam iBanverkets styrelse mot det nämnda beslutet istyrelsen att hon skulle underteckna avtalet.Därefter avgick hon från posten som generaldirektör.Utskottet ansåg att undertecknandet av avtalet omCitytunneln inte innebar lagtillämpning ellermyndighetsutövning mot enskilda eller kommun. Vidarevar det regeringen kollektivt och intekommunikationsministern ensam som fattat beslutet omundertecknandet. Följaktligen saknades grund förpåståendet att utövat ministerstyregentemot Banverket.Utskottets bedömningUtskottet finner att finansminister med anledning av försvarsledningens brevden till Försvarsmaktens personal utgörett av flera uttalanden i en debatt omFörsvarsmaktens ekonomi som pågått (set.ex. 1997/98:KU25 s. 18 f.). Det uttalande somfokuseras i anmälan hade väsentligen formuleratsredan den 2 december i samband med riksdagsdebattenom utgiftsramarna budgetproposition.Åsbrinks uttalande föranleddes av ÖB:s imassmedierna framförda kritik av uppgörelsen iförsvarsutskottet om Försvarsmaktens ekonomibudgetåret 1999.Om man ser uttalande i belysning avbestämmelserna i 7:3 och 11:6-7 RF finner manföljande:Försvarsledningens brev till Försvarsmaktensanställda kan inte betraktas som myndighetsutövningmot enskild eller tillämpning av lag. Brevskrivandetoch spridningen av brevet får anses vara ett led ien intern kommunikation inom myndigheten.Finansministerns uttalande är inte att jämställa medbeslutsfattande av ett enskilt statsråd. Det är inteheller att jämställa med direktiv e.d. tillFörsvarsmakten. Av detta följer att finansministernsuttalande inte kan anses vara att jämställa medministerstyre.Eftersom utskottets granskning inte avsermyndigheten eller dess chef, finnsdet ingen anledning för utskottet att gå in påfrågan om ÖB hade rätt att uttala sig i den aktuellafrågan på det sätt som han gjorde.Ärendet föranleder inget ytterligare uttalande avutskottet.4.5 Uttalande av statsrådet om mäns kriminalitetÄrendetI en anmälan, bilaga A 4.5.1, har begärts attutskottet skall granska om statsrådet förfarit i strid med regeringsformen 1 kap.2 § genom ett uttalande i en artikel i tidningenExpressen . I artikeln, som varundertecknad av somjämställdhetsminister, behandlade . frågor om orsakerna till våldtäkter. Artikelnframstår som ett bidrag till en aktuell debatt. Ettuttalande i artikeln lyder: "Männen begår brott ochfokus måste naturligtvis sättas på det kön som bärskulden. "I 1 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs följande:Den offentliga makten skall utövas med respekt föralla människors lika värde och för den enskildamänniskans frihet och värdighet.Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturellavälfärd skall vara grundläggande mål för denoffentliga verksamheten. Det skall särskilt åliggadet allmänna att trygga rätten till arbete, bostadoch utbildning samt att verka för social trygghetoch för en god levnadsmiljö.Det allmänna skall verka för att demokratins idéerblir vägledande inom samhällets alla områden. Detallmänna skall tillförsäkra män och kvinnor likarättigheter samt värna den enskildes privatliv ochfamiljeliv.Etniska, språkliga och religiösa minoritetersmöjligheter att behålla och utveckla ett egetkultur- och samfundsliv bör främjas.Bestämmelsen i 1 kap. 2 § regeringsformen är etts.k. programstadgande, riktat till normgivaren; detär inte en rättsligt bindande föreskrift som ger denenskilde möjlighet att påkalla domstols ingripandemot det allmänna. Frågan om i vad mån det allmännalever upp till 2 § kan bli föremål för enbartpolitisk och inte rättslig kontroll (SOU 1975:75 s.184).Utskottets bedömningKonstitutionsutskottets granskning skall enligt 12kap. 1 § regeringsformen avse statsrådenstjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning.Av förarbetena till regeringsformen framgår attgrundlagen är avsedd att ge den konstitutionellagranskningen en rättslig inriktning.I likhet med alla andra medborgare har statsrådenrätt att göra uttalanden i olika sammanhang.Utskottet har tidigare uttalat sig om vilkasärskilda hänsyn som i sådana fall kan behöva tas avstatsråd. Vad som kan bli av intresse frånkonstitutionell synpunkt är i första hand omauktoritativa uttalanden av statsråd skapar en riskför att den självständighet som enligtregeringsformen skall tillkomma domstolar ochförvaltningsmyndigheter äventyras.