bet · GN01KU3 · 1999-09-16 00:00:00 — JK kanenligt 12 kap. 8 § RF väcka åtal för brott iutövningen av tjänst som ledamot av Högsta domstoleneller Regeringsrätten. JK:s tillsyn omfattar dockinte regeringen eller statsråd, eller riksdagensmyndigheter eller anställda och uppdragstagare vidriksdagens myndigheter.Enligt 1 § förordningen (1975:1345) med instruktionför Justitiekanslern är JK regeringens högsteombudsman. Det åligger JK, enligt 2 §, att underregeringen bevaka statens rätt. I mål som rörstatens rätt skall han, om det inte ankommer pånågon annan myndighet, föra eller låta föra statenstalan. JK skall tillhandagå regeringen med råd ochutredningar i juridiska angelägenheter.Det åligger JK att vaka över tryckfriheten ochyttrandefriheten enligt bestämmelserna itryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen.Konstitutionsutskottet behandlade i betänkande1989/90:KU15 fyra motioner vari begärdes en översynav . Utskottet anfördeföljande:JK-utredningen genomförde under mitten av 1970-taleten genomgripande översyn av . Utredningenuppmärksammade det spänningsförhållande som rådermellan JK:s tillsynsfunktion och uppgiften attbevaka statens ekonomiska intressen. Bl.a. för attundanröja detta spänningsförhållande föreslogs attuppgiften att ta till vara statens intressen itvister skulle läggas hos en nyinrättad myndighetbenämnd statsadvokaten.I samtliga motioner påkallas en översyn av . Utskottet som i sammanhanget vill erinra omatt upprepade översyner av JO-institutionenföretagits anser att tiden nu ärinne för en ny översyn av . En sådanöversyn, som bör ske i den form regeringen finnerlämplig, bör särskilt vara inriktad på de konfliktersom kan uppkomma mellan JK:s olika arbetsuppgifteroch även innefatta överväganden rörande en renodlingav verksamheten. Vad utskottet anfört bör gesregeringen till känna.Riksdagen följde utskottet.Regeringen tillsatte en särskildutredare med uppdrag att se över Justitiekanslernsarbetsuppgifter m.m.Utredningen som antog namnet JK-utredninglämnade sitt betänkande,Justitiekanslern, En översyn av JK:s arbetsuppgifterm.m. (SOU 1993:37). När det gäller frågan om"konfliktsituationer" anförde utredningen bl.a:För JK:s verksamhet i dess helhet gäller - liksomför alla andra förvaltnings-myndigheter -regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet(1 kap. 9 § RF). Ett strikt iakttagande av dettaöverordnade krav även när JK skall bevaka i och försig motstående intressen utesluter konflikter iegentlig mening. Erfarenheten visar emellertid att -i brist på en mera inträngande analys -föreställningar uppkommer att JK inte alltidsamtidigt kan fullgöra uppgifter inom olikaansvarsområden. Sådana föreställningar kan dessvärreskada JK:s anseende och i ett vidare perspektivinverka menligt på hans funktion. Det är oftast närJK:s tillsynsuppgift är inblandad som dennakomplikation uppträder. Som en i och för sig olustigeftergift åt i själva verket ogrundade misstankarföreslår utredningen att JK generellt skall kunnaunderlåta att fullgöra en tillsynsuppgift om den kanuppfattas som svårförenlig med en annan uppgift somåvilar honom.Utredningens betänkande föranledde inte någraåtgärder från regeringens sida.Europeiska kommissionen för mänskliga rättigheterhar i ett beslut , Application No.18781/91 ./. , avvisat Gaspersklagomål. Kommissionen fann samtliga klagomåluppenbart ogrundade. hade inför kommissionenanfört bl.a. att de domstolar som hade prövat hansskadeståndstalan mot svenska staten inte uppfylldekravet på oavhängighet och opartiskhet enligtartikel 6 i . Skälet härtill varenligt att staten företräddes i processen avJustitiekanslern som tidigare hade avslagit hansbegäran om skadestånd och som utövar tillsyn överdomstolar och domarna. Kommissionen erinrar i sittbeslut om de bestämmelser i den svenska grundlagensom är avsedda att garantera domstolarnas samtJustitiekanslerns och andra förvaltningsmyndigheterssjälvständighet och opartiskhet. Kommissionenkonstaterar bl.a. att Justitiekanslern inte fårlägga sig i domstolarnas dömande verksamhet och attdomarna inte behöver befara att de skall åtalas avJustitiekanslern till följd av att de har avgjortett fall till statens nackdel samt att de intebehöver befara att bli avsatta. Kommissionen finneratt enbart den omständigheten att Justitiekanslernhar den dubbla uppgiften att bevaka statens rätt ochatt utöva tillsyn över domstolarna och domarna intei sig kan anses ge upphov till berättigade farhågorangående domstolarnas oavhängighet och opartiskhet.Utskottets bedömningEnligt 1 kap 9 § regeringsformen skall domstolarsamt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgöruppgifter inom den offentliga förvaltningen i sinverksamhet beakta allas likhet inför lagen samtiaktta saklighet och opartiskhet. Utskottet anserinte att Justitiekanslerns olika uppgifter medföratt det finns anledning att befara att dessa inteutförs med iakttagande av saklighet och opartiskhet.Utskottet är inte heller berett att föreslå enutredning med uppgift att bl.a. analyseraJustitiekanslerns olika befogenheter. Utskottetavstyrker därför motionen.Alkoholfri representationMotionernaI motion 1998/99:K278 av och () hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts omen policy för alkoholfri representation för statligförvaltning och för . Enligt motionärernafinns det bland allmänheten en irritation över attpolitiker, på det som faktiskt är deras arbetstid,dricker alkohol på skattebetalarnas bekostnad.Bruket av offentliga medel i form av statlig ochkommunal representation med alkohol har därför medrätta kritiserats. Alkoholkonsumtion är inteaccepterad på någon arbetsplats, och börnaturligtvis inte vara det i stat och kommun heller.Motionärerna föreslår en policy där allrepresentation under arbetstid är helt alkoholfri,och representation vid övriga tillfällen ärspritfri.I motion 1998/99:K329 av m.fl. (v)begärs att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om alkoholfrirepresentation. Missbruket av alkohol är ett av destörsta samhällsproblemen i . börenligt motionärerna vara en föregångare i detoffentliga livet med att införa alkoholfrirepresentation i alla de sammanhang där riksdagenstår som värd. bör också rekommenderastatliga och kommunala bolag, myndigheter ochförvaltningar att helt avstå från eller kraftigtminska tillgången på alkohol vid representation.I motion 1998/99:So306 av m.fl. (mp)begärs att som sin mening ger regeringentill känna dels vad i motionen anförts om att allrepresentation i och den statligaförvaltningen skall vara alkoholfri (yrkande 12),dels, i den händelse föregående yrkande faller, attrepresentation under arbetstid skall vara alkoholfri(yrkande 13). Arbetslivet är ett område som enligtmotionärerna bör vara alkoholfritt. Det finns säkerten bred uppslutning bland allmänheten att statligaoch kommunala medel inte skall användas föralkoholinköp. Detta är ett viktigt skäl för enalkoholfri offentlig representation, men detviktigaste är att det är ett konkret sätt för stat,landsting och kommun att visa solidaritet med demsom har eller riskerar att få alkoholproblem. Somett första steg och som ett föredöme för övrigoffentlig verksamhet bör därför all representation iriksdagen och den statliga förvaltningen varaalkoholfri. Är det ett för stort steg föreslårmotionärerna att åtminstone representation underarbetstid skall vara alkoholfri.BakgrundSocialutskottet har avstyrkt motioner med krav påatt all offentlig representation skall varaalkoholfri (bet. 1990/91:SoU23). Socialutskottetsuppfattning var att stat och kommun bör visaåterhållsamhet med alkoholservering vid offentligrepresentation. Utskottet utgick från att så skeddeutan att tog något initiativ i saken,varför motionerna avstyrktes. I betänkande1995/96:SoU3 fann utskottet ingen anledning attfrångå tidigare ställningstagande.Även har tidigare behandlatmotioner med yrkanden om alkoholfri representation.Utskottet har i likhet med socialutskottet intefunnit anledning att frångå riksdagensställningstagande (betänkandena /93:KU3,1992/93:KU18, 1994/95:KU12, 1995/96:KU5,1996/97:KU24 och 1997/98:KU21). följdeutskotten.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller uppfattningen att stat ochkommun bör visa återhållsamhet med alkoholserveringvid offentlig representation och utgår från att såsker utan att tar något initiativ i saken.Utskottet avstyrker därför motionerna.MedborgarkontorMotionenI motion 1998/99:K305 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om attaktivt påskynda processen att inrättamedborgarkontor i varje kommun. Ur medborgarnassynvinkel måste det på alla sätt vara en fördel attmöta en samlad offentlig service i ettmedborgarkontor. Med teknikens hjälp borde man ävenkunna utveckla tanken så att även medborgarna imindre kommuner, och framför allt i dessa kommunersglesbygd, kan få del av den offentliga servicen. Iglesbygdsskolorna skulle biblioteken kunna få encentral roll som lokala medborgarkontor. Regeringenbör enligt motionärerna uppta konkretaöverläggningar med de statliga verken ochföreträdare för kommunerna med mål att ettmedborgarkontor inrättas i varje kommun.BakgrundLagen (1994:686) om försöksverksamhet medmedborgarkontor trädde i kraft (prop. 1993/94:187, bet. 1993/94:KU39, rskr.1993/94:392). Ett medborgarkontor har beskrivits somen inrättning - en plats för offentlig verksamhet -där lokala förvaltningsmyndigheter samverkar för attge service till medborgarna. En grundläggande tankemed medborgarkontor är att de skall kunnaorganiseras utifrån de lokala behov som kan finnas.Med stöd av försökslagen kunde en kommun träffaavtal, s.k. samverkansavtal, med en statligmyndighet, en allmän försäkringskassa eller ettlandsting om att åt dessa utföra sådanaförvaltningsuppgifter som inte innebärmyndighetsutövning. fick kommunen enbefogenhet att lämna kommunen ett sådant uppdrag.De uppgifter som kunde bli aktuella genom ettsamverkansavtal var service och rådgivning avenklare och mer rutinbetonat slag, allt från att geinformation eller tillhandahålla blanketter,broschyrer och annat material till att ge enklareråd samt att vara behjälplig vid ifyllandet avansökningar.Ett samverkansavtal måste vara skriftligt och hagodkänts av regeringen.I proposition 1996/97:90 föreslog regeringen en lagom försöksverksamhet med samtjänst vidmedborgarkontor. Syftet med försöksverksamheten varatt få ytterligare kunskaper om och erfarenheter avhur ett organiserat samarbete över myndighetsgränserkunde utformas. Utvidgningen innebar att statligamyndigheter, en allmän försäkringskassa, ettlandsting eller en kommun inom ramen för ettsamverkansavtal skulle få använda varandras personaltill att utföra enklare förvaltningsuppgifter sominnefattar myndighetsutövning eller som krävertillgång till personregister.Regeringen understryker i propositionen attverksamheten har karaktär av försök och attförsöksverksamhet ingår som ett betydelsefulltmoment i utredningsmetodiken. Det handlar enligtregeringen om att vinna erfarenheter i praktiskverksamhet för att efter utvärdering komma fram permanent ordning. Regeringen betonadeutvärderingens betydelse och framhöll att enarbetsgrupp tillsatts i för attfölja och stödja arbetet med att utvecklamedborgarkontor och andra former av kontakter mellanmedborgarna och offentliga organ.Konstitutionsutskottet tillstyrkte i betänkande1996/97:KU9 regeringens förslag till lag omförsöksverksamhet med samtjänst vid medborgarkontor.Lagen trädde i kraft och gäller tillutgången av juli 2002.Arbetsgruppen för att följa och stödjautvecklingsarbetet med medborgarkontor och andrakontakter mellan medborgare och myndigheteravlämnade rapporten iutveckling (Ds 1999:26). I rapporten redovisararbetsgruppen bakgrund, nuläge och möjligheter fortsatt utveckling av medborgarkontor och andraformer av kontakter mellan medborgare ochmyndigheter. Av de undersökningar som arbetsgruppenhar genomfört framgår att det finns etthundratal medborgarkontor i en fjärdedel av landetskommuner. Därtill kommer att frågan utreds i mångakommuner. Sammanlagt har av kommunernatagit upp frågan om att inrätta medborgarkontor.Arbetsgruppens bedömning är att konceptet"medborgarkontor" nu har blivit så etablerat imedborgarnas och myndigheternas medvetande attutvecklingsarbetet bör kunna gå in i enfördjupningsfas. Arbetsgruppen föreslår bl.a. attmedborgare och företag i det enskilda ärendet baraskall behöva ta kontakt med en myndighet, att det ivarje kommun eller centralort bör finnas någon formav lokal kontakt- eller servicepunkt som är lätt attnå per telefon eller genom besök, att dessa kontakt-och servicepunkter skall kunna ge en bredinformation om service som tillhandahålls inte baraav kommunen utan också av samt avstatliga och landstingskommunala organ samt attlänsstyrelserna ges en aktiv roll och att demedverkar till en samordnad service vidmedborgarkontoren för att få till stånd en bättretvärsektoriell serviceplanering mellan statliga ochkommunala verksamheter. Arbetsgruppens bedömning närdet gäller tillämpningen av samtjänstavtal är attdagens lagstiftning är alltför begränsad. Omintegrerade medborgarkontor skall kunna skapas medreella uppgifter fordras att ökade rättsligamöjligheter öppnas för detta. Arbetsgruppen föreslårdärför att möjligheterna att lägga nya uppgifter påmedborgarkontor bör vidgas väsentligt. Arbetsgruppenföreslår att utredningsuppdraget bör förlängas då försöksverksamheten upphör.Enligt vad utskottet inhämtat frånJustitiedepartementet har rapporten skickats tillbl.a. samtliga kommuner samt vissa myndigheter somhar möjlighet att fram till den 1 november 1999lämna synpunkter på rapporten.Utskottets bedömningFörsöksverksamheten med samtjänst vidmedborgarkontor kommer att pågå till utgången avjuli 2002. Arbetsgruppen för att följa och stödjautvecklingsarbetet med medborgarkontor avlämnade imaj sin rapport i utveckling.Rapporten har remitterats till bl.a. samtligakommuner för synpunkter. Utskottet anser inte attresultatet av försöksverksamheten ellerarbetsgruppens uppföljning skall föregripas ochavstyrker därför motionen.Förvaltningsmyndigheternas serviceMotionernaI motion 1998/99:K304 av m.fl. (kd)hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts ominförandet av en s.k. dröjsmålstalan. I en rättsstatär det enligt motionärerna viktigt att medel stårtill buds som garanterar den enskilde medborgarensrätt till en säker och snabb handläggning av ettärende. En förstärkning av den enskildes ställninggentemot den offentliga förvaltningen föreslåsdärför genom införandet av en s.k. dröjsmålstalan.En sådan talan ger den enskilde en möjlighet att idomstol få prövat om ett förvaltningsärende onödigtuppehålls hos den myndighet som har att fatta besluti ärendet. Fri- och rättighetskommittén presenterade1994 i ett betänkande, Domstolsprövning avförvaltningsärenden (SOU 1994:117), ett förslag vadgäller dröjsmålstalan. Enligt motionärerna bördröjsmålstalan införas enligt utredningens förslag.I motion 1998/99:N326 av Per och (m, kd) hemställs att hosregeringen begär förslag om försöksverksamhet medpunktlighetsmål i myndighetsutövningen i enlighetmed vad som anförts i motionen (yrkande 18). Mångaföretag tvingas enligt motionärerna vänta påatt få ärenden avgjorda hos offentliga myndigheter.Det är ofta svårt att få besked om hur lång tidhandläggningen beräknas ta och väntan i ovisshetupplevs svårare än när tiden är utmätt. Att sättaupp punktlighetsmål för handläggningen kanemellertid vara ett sätt att skapa medvetenhet omorsakerna till fördröjningar i handläggningen. Ettsätt att skapa ökad tydlighet kan enligtmotionärerna vara att den myndighet som inte klararsitt punktlighetsmål reducerar avgiften för densökande. Ett tiotal myndigheter bör ges i uppdrag att arbeta med punktlighetsmål,varefter verksamheten bör utvärderas. Utvärderingenbör särskilt analysera om förvaltningslagensbestämmelser kan kompletteras med krav om punktlighandläggning.I motion 1998/99:So314 av m.fl. (c)hemställs att hos regeringen begär förslagtill sådan ändring i förvaltningslagen attmedborgarna får ett korrekt bemötande (yrkande 11).Behovet av ett värdigt bemötande av medborgarnagäller alla myndigheter som t.ex. försäkringskassor,arbetsförmedlingar och taxeringsmyndigheter där inteminst arbetslösa och invandrare ofta känner sigkränkta. I förvaltningslagen finns angivet vilkarättigheter medborgarna har i fråga om att ta del avhandlingar, information m.m. Det motionärerna saknari detta sammanhang är riktlinjer för bemötande avmedborgarna. I förvaltningslagen bör införas etttillägg angående bemötandefrågor. Detta bör gesregeringen till känna.I motion 1998/99:Ju709 av m.fl.(fp) begärs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts omhomokompetens hos nyckelgrupper i offentlig sektor(yrkande 12). Kunskap och insikt om homosexualitetoch homosexuellas livsvillkor är homokompetens.Sådan kompetens finns hos enstaka anställda ioffentlig sektor. Homokompetensen behöver enligtmotionärerna höjas, särskilt hos vissa nyckelgrupperinom den offentliga sektorn. Det gäller främsträttsväsendet, utbildningsväsendet och hälso- ochsjukvården.BakgrundEnligt 1 kap. 2 § regeringsformen (RF) skall denoffentliga makten utövas med respekt för allamänniskors lika värde och för den enskildamänniskans frihet och värdighet. Enligt 1 kap. 9 §RF skall domstolar samt förvaltnings-myndigheter ochandra som fullgör uppgifter inom den offentligaförvaltningen i sin verksamhet beakta allas likhetinför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.Enligt 4 § förvaltningslagen (FL) skall varjemyndighet lämna upplysningar, vägledning, råd ochannan sådan hjälp till enskilda i frågor som rörmyndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnasi den utsträckning som är lämplig med hänsyn tillfrågans art, den enskildes behov av hjälp ochmyndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skallbesvaras så snart som möjligt.Varje ärende där någon enskild är part skall,enligt 7 § FL, handläggas så enkelt, snabbt ochbilligt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.Vid handläggningen skall myndigheten beaktamöjligheten att själv inhämta upplysningar ochyttranden från andra myndigheter, om sådana behövs.Myndigheten skall sträva efter att uttrycka siglättbegripligt. Även på andra sätt skall myndighetenunderlätta för den enskilde att ha med den att göra.Riksdagens ombudsmän () skall enligt 12 kap. 4 §regeringsformen utöva tillsyn över tillämpningen ioffentlig verksamhet av lagar och andraförfattningar.Av justitieombudsmännens ämbetsberättelser framgåratt JO i sin verksamhet i förekommande fall framförkritik mot olika myndigheter för långsamhandläggning av särskilda ärenden.Justitiekanslern () har enligt lagen (1975:1339)tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhetefterlever lagar och andra författningar samt iövrigt fullgör sina åligganden. Enligt 9 §förordningen (1975:1345) med instruktion förJustitiekanslern skall JK granska deärendeförteckningar som myndigheterna lämnar JKenligt särskilda föreskrifter.Enligt 30 § verksförordningen (1995:1322) skall enmyndighet lämna JK enförteckning över de ärenden som kommit in tillmyndigheten före föregående år men sominte avgjorts vid årets utgång.I december 1991 tillsatte regeringen en kommitté meduppdrag att utreda frågan om grundlagsskydd föräganderätten m.m. samt frågan om vidgade möjlighetertill domstolskontroll. Kommittén, som antog namnetFri- och rättighetskommittén, avlämnade i augusti1994 slutbetänkandet Domstols-prövning avförvaltningsärenden (SOU 1994:117). Kommitténföreslog bl.a. att en generell möjlighet till talanmot den offentliga förvaltningens underlåtenhet attavgöra ärenden borde införas i svensk rätt. Dettavar enligt kommittén av vikt för att den svenskarättsordningen väl skall ansluta sig till deneuropeiska standarden vad gäller domstolsprövning avförvaltningsärenden. Det innebär också enförstärkning av den enskildes rättsskydd gentemotförvaltningen. Den enskilde är nämligen enligtkommittén ofta tvungen att invänta ett tillståndfrån det offentliga för att kunna sätta igång mednäringsverksamhet, byggnation eller andra projekt.En långsam behandling i förvaltningsorganen kanskapa inte bara en otrygghet för den enskilde utanäven ekonomiska förluster då investeringar och andraprojekteringar kan vara svåra att planera. Dettatalar enligt kommittén för att den enskilde bör varatillförsäkrad att ärendehandläggningen inte drar utpå tiden genom en möjlighet att föra talan motdröjsmål hos en myndighet.I proposition 1995/96:133 Några frågor omrättsprövning m.m. övervägde regeringen om det isvensk rätt borde införas en generell möjlighet tills.k. dröjsmålstalan i förvaltningsärenden som avsermyndighetsutövning mot enskild. Av deremissinstanser som yttrat sig över Fri- ochrättighetskommitténs förslag avstyrkte de flestakommitténs förslag. Regeringen gjorde bl.a. följandebedömning:En grundläggande förutsättning för att införa enrätt till dröjsmålstalan är att det verkligen finnsett behov av ett sådant institut. Såsom flera avremissinstanserna har påpekat, har vi i Sverigemedel mot långsam handläggning, främst genom JO:soch JK:s tillsynsverksamhet. Kommitténs redogörelseför vissa tillsynsärenden hos JO, JK ochkonstitutionsutskottet visar i och för sig att detibland förekommer oacceptabelt långahandläggningstider hos förvaltningsmyndigheterna ochäven hos regeringen. Därav kan man dock inte dra denslutsatsen att långsam ärendehandläggning är ettomfattande problem. I de fall långahandläggningstider förekommer är det inte klarlagtvad detta i allmänhet beror på. Är högarbetsbelastning hos myndigheterna huvudorsaken, ärdet tveksamt om handläggningstiderna totalt settblir kortare, om det ges en rätt tilldröjsmålstalan. Det skulle tvärtom kunna resultera ilängre handläggningstider både hosförvaltningsmyndigheterna och hos de länsrätter somskall pröva dröjsmålstalan. Det kan inte helleruteslutas att bestämda handläggningstider och enrätt till dröjsmålstalan skulle kunna få en negativinverkan på noggrannheten i ärendehandläggningen.Det är även osäkert vilka kostnadseffekter ettinförande av en generell rätt till dröjsmålstalanskulle få.Med hänsyn till det negativa remissutfallet och motbakgrund av det anförda anser regeringen attkommitténs förslag om dröjsmålstalan inte börgenomföras.I proposition 1997/98:136 Statlig förvaltning imedborgarnas tjänst lade regeringen fram riktlinjerför regeringens fortsatta arbete med att utveckladen statliga förvaltningen. Regeringens mål ärenligt propositionen att den svenskastatsförvaltningen, med höga krav på rättssäkerhet,effektivitet och demokrati, skall vara tillgängligoch tillmötesgående och därigenom vinna medborgarnasfulla förtroende. skall genäringslivet goda arbets- och tillväxtförhållandensamt vara framgångsrik och respekterad i detinternationella samarbetet. I propositionen angavregeringen fyra riktlinjer för de kommande årensutvecklingsverksamhet: 1. Den statliga verksamhetenskall renodlas genom fortsatta omstruktureringar ochomprövningar av det offentliga åtagandet, 2.kompetens och kvalitet skall utvecklas, varvid detstatliga kommittéväsendet särskilt uppmärksammas, 3.resultatstyrningen skall vidareutvecklas, bl.a.genom uppföljning av produktivitetsutvecklingen istatsförvaltningen, som redovisas förriksdagen, och 4. informationsförsörjningen skalleffektiviseras, vilket bl.a. skall ta sig uttrycketatt samhällets basinformation (grunddata) görstillgänglig till rimliga kostnader och likvärdigavillkor för alla.Inom ramen för kvalitetsarbetet inrättaderegeringen en särskild myndighet, Statens kvalitets-och kompetensråd. Myndighetens verksamhet startadeden och är enligt förordningen(1998:1647) med instruktion för Statens kvalitets-och kompetensråd en central förvaltningsmyndighetmed uppgift att i medborgarnas intresse stödja ochstimulera arbetet med kvalitetsutveckling ochkompetensförsörjning inom den statligaförvaltningen.