bet · GM01AU4 · 1999-02-16 00:00:00 — Således anges inte om kravpå t.ex. platsannonsering kommer att ställas på ensmåföretagare som snabbt behöver anställa en person.Eftersom arbetsplatser ser mycket olika ut är detvarken möjligt eller önskvärt att ge uttömmandeeller alltför detaljerade anvisningar för alla olikaåtgärder som bör och kan komma i fråga.Arbetsmarknadens parter bör ges utrymme att självafinna de arbetsmetoder och tillvägagångssätt sombäst passar deras förhållanden. Av lagförslagetframgår att arbetsgivaren beträffandearbetsförhållanden skall genomföra sådana åtgärdersom med hänsyn till arbetsgivarens resurser ochomständigheterna i övrigt kan krävas (5 §).Utskottet utgår från att parterna i sin samverkanåstadkommer en god avvägning mellan lagens krav påaktiva åtgärder för att främja etnisk mångfald iarbetslivet och de krav som ställs på en enskildarbetsgivare, så att arbetet med rekrytering m.m. påden enskilda arbetsplatsen inte blir så otymplig attdet hämmar nyanställningar. Utskottet vill betonadet angelägna i att denna del av lagen ägnassärskild uppmärksamhet i den utvärdering somregeringen har aviserat och till vilken utskottet idet föregående har hänvisat.Utskottet vill i sammanhanget upplysa om attregeringen har givit i uppdragtill DO att utforma råd för det målinriktade arbetetför att främja etnisk mångfald i arbetslivet. DOskall även redovisa hur information om dessa råd börges. Uppdraget skall redovisas senast den 1 mars1999. Enligt vad utskottet har erfarit kan rådenkomma att ges ut i form av en handbok. Utskottetförutsätter att detta underlag föreligger senast isamband med lagens ikraftträdande.Mot bakgrund av vad utskottet nu anfört avstyrksmotionerna 1998/99:A722 yrkande 1, 1997/98:A68yrkande 8 och 1998/99:Sf634 yrkande 5.Vad härefter gäller motionsförslaget om att det ilagen bör införas en bestämmelse om attarbetsgivarens skyldighet enligt lagen gäller ävenom kollektivavtal om aktiva åtgärder har träffatsvill utskottet framhålla följande. Utskottetinstämmer med motionärerna i att det är viktigt atten överenskommelse om aktiva åtgärder kan träffas ikollektivavtal. Däremot är det inte behövligt med ensärskild bestämmelse i lagen om en sådan möjligheteller om att lagen skall gälla även om det finnskollektivavtal. Skälet är, som regeringen påpekar,att lagen är tvingande. Utskottet anser det därförinte motiverat att ställa sig bakom förslaget imotion 1997/98:A69 yrkande 3, varför det avstyrks.TrakasserierPropositionenRegeringen föreslår att en arbetsgivare skall vidtaåtgärder för att förebygga och förhindra att någonarbetstagare utsätts för etniska trakasserier ellerför repressalier på grund av en anmälan om etniskdiskriminering (6 §). En arbetsgivare som fårkännedom om att en arbetstagare anser sig ha blivitutsatt för etniska trakasserier av en annanarbetstagare skall utreda omständigheterna kring deuppgivna trakasserierna och i förekommande fallvidta de åtgärder som skäligen kan krävas för attförhindra fortsatta trakasserier (13 §).Med etniska trakasserier avses uppträdande iarbetslivet som kränker en arbetstagares integritetoch som har samband med arbetstagarens etniskatillhörighet (3 § andra stycket).Skadeståndsskyldighet förslås skall åligga denarbetsgivare som underlåter att utreda ett påståendeom etniska trakasserier eller att - i förekommandefall - vidta skäliga åtgärder (19 §).MotionernaFyra motionsförslag berör frågan om etniskatrakasserier. Ett förslag gäller främstdefinitionen. Två förslag har att göra med vem detär som utsätter en arbetstagare för etniskatrakasserier och vem som skall bära ansvaret; i detena fallet gäller det trakasserier frånarbetsgivarens sida, i det andra när det är enarbetskamrat som trakasserar. Slutligen berörsarbetsgivarens skyldighet att utreda påståddatrakasserier.I motion 1997/98:A67 yrkande 5 av . (v) begärs ett tillkännagivande om atttrakasserier som tar sig etniska uttryck måste ansesha samband med etnisk tillhörighet. Motiveringen äratt en arbetsgivare inte i efterhand skall kunnaskylla på personliga motsättningar, när skälet tilltrakasserierna i själva verket har varit av etnisktslag.I motion 1997/98:A68 yrkande 7 av . (fp) föreslås att ett större ansvar bör läggaspå den arbetstagare som trakasserar en annanarbetstagare. Regeringens förslag är intetillräckligt långtgående, hävdar motionärerna, sombegär ett tillkännagivande härom.I motion 1997/98:A67 yrkande 7 av . (v) uttrycks önskemål om en ny 11 § i lagenmed följande lydelse: "En arbetsgivare får inteheller utsätta en arbetssökande eller arbetstagareför etniska trakasserier".I motion 1997/98:A67 yrkande 6 av ()begärs att skall göra ett tillkännagivandeom arbetsgivarens utredningsskyldighet när detföreligger motstridiga uppgifter om etniskatrakasserier. Innebörden är att det bör ställas kravpå arbetsgivaren att vara aktiv.UtskottetSåsom framgår av propositionen avser flertalet av detrakasserier som anmäls till DO sådana somarbetstagare utsätter varandra för. mening är det angeläget att bestämmelserinförs som lägger ett ansvar på en arbetsgivare attutreda påståenden om och åtgärda förekomsten avetniska trakasserier mellan arbetstagare.Det förslag som förs fram i motion 1997/98:A67yrkande 5 går ut på att även sådana trakasserier somtar sig etniska uttryck måste anses ha samband medetnisk tillhörighet. Vad motionärerna har i åtankeär en situation då en arbetstagare exempelvis gesett nedsättande tillmäle med etnisk anknytning mendå orsaken till beteendet inte är vederbörandesetniska tillhörighet utan enbart personligamotsättningar. Regeringen, som påpekar att ettförslag av denna innebörd hade lagts fram avutredningen, motsätter sig emellertid en sådan, mervidsträckt definition. Enligt vad som sägs ipropositionen bör sådana handlingar inte utgöraetniska trakasserier eftersom de inte har sambandmed den enskildes etniska tillhörighet.Utskottet ansluter sig till vad regeringen haranfört. Motion 1997/98:A67 yrkande 5 avstyrksföljaktligen.Enligt vad som sägs i motion 1997/98:A68 bör ettstörre ansvar läggas på den arbetstagare somtrakasserar en annan arbetstagare. Utskottet anser -liksom motionärerna - att etniska trakasseriermellan arbetstagare på alla sätt bör motverkas.Såvitt gäller frågan om att i den nu aktuella lagenta in bestämmelser om arbetstagarens ansvar hänvisarutskottet till vad som sägs i propositionen. Därunderstryks att det inte är aktuellt att i den nyalagen införa ansvar för den som trakasserar. Skäletär att den arbetsrättsliga lagstiftningen bygger påett avtalsförhållande mellan arbetsgivare ocharbetstagare; grunden för arbetsgivarens ansvar äranställningsavtalet. Något avtalsrättsligtförhållande finns däremot inte mellan arbetstagare.Det skulle strida mot principerna för lagensuppbyggnad att införa ett sådant ansvar. Utskottetansluter sig till uppfattningen om att det i lageninte bör tas in någon bestämmelse som riktar sigdirekt till den arbetstagare som trakasserar.Det finns emellertid skäl att påminna om demöjligheter som ändå står till buds när det gälleratt den arbetstagare som utsätter en annan förtrakasserier själv skall kunna "känna av" effekternaav sitt handlande.En möjlighet avser sådana åtgärder somarbetsgivaren kan vidta. Enligt det nu framlagdalagförslaget har arbetsgivaren en skyldighet att - iförekommande fall - vidta skäliga åtgärder. Syftetär att få den arbetstagare som trakasserar en annanatt upphöra med sitt beteende. I första hand tordedet, enligt vad som sägs i utredningen, bli fråga omatt arbetsgivaren genom tillsägelse eller varningförsöker få arbetstagaren att upphöra medtrakasserierna. Ytterst sett kan en bedömning enligtreglerna om saklig grund för uppsägning eller avskedi lagen (1982:80) om anställningsskydd komma ifråga. Det bör erinras om att lagförslagetinnefattar bestämmelse om att en arbetsgivare sominte fullgör sina skyldigheter i detta hänseendeskall betala skadestånd till arbetstagaren för denkränkning som underlåtenheten innebär.En andra möjlighet avser sådana åtgärder som dentrakasserade själv kan vidta. Den som trakasserarnågon - handgripligen eller genom annat hänsynslöstbeteende - kan dömas för ofredande ellerförolämpning enligt 4 kap. 7 § respektive 5 kap. 3 §brottsbalken. Möjligheter till skadestånd finnsgenom både en brottsmålsprocess och en civilrättsligordning genom talan om skadestånd på grund av brott.Sammanfattningsvis finner utskottet inte att någonsådan åtgärd som föreslås i motion 1997/98:A68yrkande 7 är påkallad. Motionen avstyrks därför.Vad härefter gäller kravet på införandet av ettförbud för en arbetsgivare att utsätta enarbetssökande eller arbetstagare för trakasseriergör utskottet följande bedömning. Inledningsviserinras om att det föreslagna förbudet mot etniskdiskriminering även kan omfatta trakasserier frånarbetsgivarens sida; förutsättningen är atttrakasserierna innebär ett missgynnande som harsamband med den etniska tillhörigheten. Vidare kan -som har nämnts - regler blitillämpliga.Samtidigt finns - som regeringen anför - skäl somtalar emot att införa en särskild förbudsregelbeträffande trakasserier från en arbetsgivare. Somexempel nämns då någon är i arbetsgivarens ställe,t.ex. en förman, och trakasserar en arbetstagare.En sådan handling kan emellertid inte anses ligga iuppdraget att representera arbetsgivaren. Det är,menar regeringen, inte lämpligt att en arbetsgivareåläggs skadeståndsskyldighet för sådana förfarandensom någon i hans eller hennes ställe gör sig skyldigtill och ligger vid sidan av arbetsuppgiften och somdärtill kan utgöra brottsliga handlingar.Utskottet delar denna uppfattning. Mot bakgrund avvad här har sagts avstyrker utskottet motion1997/98:A67 yrkande 7.Slutligen tar utskottet upp förslaget som gällerarbetsgivarens skyldighet att utreda påståddatrakasserier. Motionärerna menar att det skallställas högre krav på arbetsgivaren att vara aktivnär det finns motstridiga uppgifter. Utskottet villhär hänvisa till vad som sägs i propositionen,nämligen att i de fall då de inblandade lämnar olikauppgifter och förhållandena i övrigt är oklaraåligger det arbetsgivaren att bilda sig enuppfattning och vara mera aktiv när det gäller attbidra till att ytterligare utredning kommer tillstånd. Arbetsgivarens utredningsskyldighet är, somdet påpekas, slutförd när vederbörande vid enobjektiv bedömning har gjort vad han eller hon harkunnat för att utreda frågan. Som har nämnts i detföregående är arbetsgivaren skadeståndsskyldig vidunderlåtenhet att iaktta sin skyldighet.Med hänsyn till vad som här har redovisats finnerutskottet inte skäl för någon åtgärd medanledning av motion 1997/98:A67 yrkande 6, somalltså avstyrks.Bevisbördan vid diskrimineringGällande reglerDen nuvarande lagen mot etnisk diskrimineringinnehåller inte någon regel om fördelningen avbevisbördan mellan parterna. Viss vägledning kandock hämtas från proposition 1994/95:101, där detsägs att det ligger närmast till hands med enuppdelning av bevisbördan enligt den modell somanvänds i mål om kränkning av föreningsrätten.På EG-rättens område har den 15 december 1997beslutats ett direktiv (97/80/EG) om bevisbördan vidmål om könsdiskriminering. Enligt detta är det enarbetstagare eller en arbetssökande som harbevisbördan för de påstådda faktiskaomständigheterna, medan det ankommer påarbetsgivaren att motivera uppenbara skillnader ibehandling. Direktivet skall vara genomfört imedlemsländerna år 2001.PropositionenRegeringen gör bedömningen att EG-direktivet i frågaom könsdiskriminering bör kunna tjäna som förebildför bevisbördans placering i den nya lagen motetnisk diskriminering. Huvudregeln bör vara att densom anser sig diskriminerad har att lägga fram faktasom ger anledning att anta att det förekommitdiskriminering.Vid direkt diskriminering föreslås att denarbetssökande eller arbetstagaren skall styrka attdet finns en etnisk faktor och att arbetsgivaren harbehandlat henne eller honom mindre förmånligt änarbetsgivaren behandlar andra eller skulle habehandlat andra med annan etnisk tillhörighet.Härefter har arbetsgivaren att dels ange orsak tillhandlandet, dels styrka att det inte är förbjudetenligt lagen.Vid indirekt diskriminering föreslås att denarbetssökande eller arbetstagaren skall visa att dentill synes neutrala bestämmelsen eller motsvarandesärskilt missgynnar den grupp som han eller honanser sig tillhöra jämfört med övriga grupper.Härefter bör arbetsgivaren - för att freda sig -kunna visa dels att syftet med bestämmelsen ellermotsvarande är sakligt motiverad, dels attbestämmelsen eller motsvarande är lämplig ochnödvändig för att syftet skall nås.I detta senare fall görs i propositionen följandekommentar. Även om det kan förefalla betungande förarbetsgivaren att freda sig från antagande om brottmot diskrimineringsförbuden skall dock beaktas attdet för den enskilde arbetssökande ellerarbetstagaren kommer att vara förenat medsvårigheter att visa att det har förekommit mindreförmånlig behandling som har samband med etnisktillhörighet.MotionenI motion 1997/98:A67 yrkande 8 av . (v) begärs ett tillkännagivande ombevisbördans placering vid indirekt diskriminering.Motionärerna anser att regeringen felaktigt hävdaratt arbetstagaren även vid sådan diskriminering haratt visa att det förekommit mindre förmånligbehandling som har samband med etnisk tillhörighet.Något sådant samband behöver inte styrkas, anförmotionärerna.UtskottetEnligt utskottets mening bör det vid indirektdiskriminering åligga arbetstagaren att visa delsförekomsten av en viss bestämmelse ellermotsvarande, dels att bestämmelsen eller motsvarandesärskilt missgynnar den etniska grupp somarbetstagaren anser sig tillhöra. Därmed hararbetstagaren gjort det antagligt att han eller honhar blivit diskriminerad på grund av sin etniskatillhörighet. Utskottet anser att motion 1997/98:A67yrkande 8 är tillgodosedd och bör avslås avriksdagen.Skadestånd vid diskrimineringPropositionenSåvitt gäller överträdelse avdiskrimineringsförbuden föreslår regeringen ingenändring i påföljdssystemet; även i fortsättningenskall det således omfatta ogiltighet och skadestånd.Allmänt skadestånd, som utgör kompensation för denkränkning som ett lagbrott har inneburit, skallkunna lämnas till både arbetssökande ocharbetstagare. Ekonomiskt skadestånd, som utgörkompensation för förlust i form av t.ex. mistad lönoch andra förmåner, skall kunna lämnas endast tillarbetstagare.MotionernaI tre motioner berörs frågan om skadestånd. Två avdem gäller krav på att även ekonomiskt skadeståndskall kunna lämnas till arbetssökande. En gällermöjligheten att undkomma skadestånd i vissa fall.I motion 1997/98:A67 yrkande 9 av . (v) begärs ett tillkännagivande om att ävenarbetssökande som diskrimineras bör ha rätt tillekonomiskt skadestånd.I motion 1997/98:A69 yrkande 5 av . (mp) krävs att frågan om möjligheten tillekonomiskt skadestånd för en diskrimineradarbetssökande övervägs ytterligare.I motion 1997/98:A68 yrkande 6 av . (fp) sägs att det är orimligt med påföljderför en arbetsgivare vid en indirekt diskrimineringsom är oavsiktlig. Motionärerna framhåller att enarbetsgivare kan sakna insikt om den etniskatillhörigheten hos en arbetstagare. Att särskiltsmåföretagare skall kunna drabbas av skadestånd ärinte acceptabelt. Ett tillkännagivande härom begärs.UtskottetI fråga om ekonomiskt skadestånd även tillarbetssökande finner utskottet inget skäl tilländring i den föreslagna ordningen. Utskottetinstämmer i den bedömning som regeringen gör,nämligen att arbetssökande av principiella skäl inteskall kunna få ekonomiskt skadestånd. Ett anspråk påekonomisk kompensation måste grundas på att denarbetssökande skulle ha en principiell rätt till enviss anställning - eller åtminstone till de förmånersom följer med en anställning. En sådan rätt finnsinte på den privata delen av arbetsmarknaden.Motionerna 1997/98:A67 yrkande 9 och 1997/98:A69yrkande 5 avstyrks mot bakgrund av det nu anförda.När det härefter gäller möjligheten för enarbetsgivare att i vissa fall undkomma skadeståndvill utskottet framhålla följande. I likhet medregeringen anser utskottet att om lagen skulle kommaatt få långtgående negativa ekonomiska följder -särskilt för arbetsgivare med få anställda -riskerar man att den motverkar sitt syfte.Såsom anförs i propositionen föreslås ingen ändringi gällande ordning. Den berörda regeln innebär att -om det är skäligt - ett skadestånd kan sättas nedeller helt falla bort. Regeringen anser att ett fallsom ligger särskilt nära till hands för nedsättningav skadeståndet är när en indirekt diskriminering ärhelt oavsiktlig och arbetsgivaren varken insetteller bort inse att tillämpningen av en bestämmelseeller motsvarande skulle medföra en diskriminering.I ett inledningsskede bör vidare, såsom framhålls ipropositionen, t.ex. indirekt diskriminering - dåarbetsgivaren varken insåg eller borde ha insett dendiskriminerande effekten - i vissa fall kunnamedföra att ett skadestånd jämkas till noll.Utskottet, som förutsätter att tillämpningen idetta avseende noga följs upp, anser att motion1997/98:A68 yrkande 6 härigenom blir tillgodosedd.Den avstyrks följaktligen.Ombudsmannen mot etnisk diskrimineringGällande reglerEnligt lagen mot etnisk diskriminering finns enombudsman (DO) som skall verka för att etniskdiskriminering inte förekommer i arbetslivet ellerpå andra områden av samhällslivet. DO är ensjälvständig myndighet under regeringen ochsamtidigt en av regeringen utsedd ombudsman.Vidare utser regeringen en . Dess uppgifter är bl.a. att ge DOråd i principiellt viktiga frågor om tillämpningenav lagen och pröva ärenden om överklagande av vite.PropositionenRegeringen föreslår att DO och nämnden skall hatillsyn över arbetsgivarnas efterlevnad av såväldiskrimineringsförbud som skyldighet att vidtaaktiva åtgärder. säger sig regeringen haför avsikt att föreslå en utvidgning av nämndensarbetsuppgifter till att omfatta även sådandiskriminering i arbetslivet som är grundad påfunktionshinder respektive sexuell läggning ochföreslår i enlighet därmed en namnändring regeringens uppfattning bör de bestämmelsersom avser DO:s och nuvarande Nämndens mot etniskdiskriminering uppgifter på andra områden änarbetslivet inte ingå i den nya lagen. I ställetföreslås att bestämmelserna tas in i instruktionenför respektive myndighet.MotionernaI tre motioner berörs frågan om DO:s ställning iförhållande till regeringen. I en av dem förespråkashärutöver att diskrimineringsombudsmannainstitutenslås ihop.I motion 1998/99:A3 yrkande 3 av m.fl.(kd) hävdas att DO bör vara fristående frånregeringen. Motionärerna är kritiska mot regeringensförslag om att DO:s kompetens på andra områden änarbetslivet skall tas in i instruktionen;uppgifterna bör i stället regleras genom lag och etttillkännagivande härom begärs.Motsvarande synpunkter framförs i motion1997/98:A69 yrkande 1 av m.fl.(mp). föreslås anta motionärernas förslagtill en särskild lag om Ombudsmannen mot etniskdiskriminering och som avser även andra områden avsamhällslivet än arbetslivet.I motion 1997/98:A68 yrkande 9 av . (fp) begärs ett tillkännagivande om att DOskall ha en fristående roll. Lojalitetskonflikterskall aldrig kunna misstänkas, anförs det.I motion 1998/99:A3 yrkande 2 av m.fl.(kd) begärs ett tillkännagivande om samordnadmyndighet för ombudsmannaväsendet mot diskrimineringi arbetslivet.UtskottetMotionsförslag beträffande ombudsmannainstitutet harbehandlats vid en rad tillfällen av . Derör såväl frågan om ombudsmännens ställning som ensammanslagning av olika ombudsmän.I samband med behandlingen av motioner om statligförvaltning framhöllkonstitutionsutskottet i sitt av godkändabetänkande /98:KU21 inledningsvis att riksdagensombudsmän () har en formell ställning och ettuppdrag som skiljer sig från deombudsmannafunktioner som lyder under regeringen. Igrundläggande hänseenden vilar JO-institutionen påbestämmelser i grundlagen; övrigaombudsmannafunktioner regleras däremot i allmän lag.Vidare är JO:s uppgift i främsta rummet att vara enkontrollinstans gentemot myndigheterna.Konsumentombudsmannens (KO),(JämO), () och () uppgifter ärnärmast att implementera och/eller följa upp visslagstiftning på enskilda politikområden eller attallmänt främja utvecklingen på dessa områden.Utskottet fortsatte med att konstatera att det kanfinnas problem som har att göra med mångfalden avombudsmannaorgan och en därav följande svårighet attöverblicka området. Regeringen borde därför övervägaen sådan utredning vid den fortsatta behandlingen avde utredningsbetänkanden avseende diskriminering pågrund av etnisk tillhörighet, funktionshinderrespektive sexuell läggning som just hadepresenterats förkonstitutionsutskottets behandling. Berördamotioner avstyrktes därmed avkonstitutionsutskottet.Hösten 1998 behandlade socialförsäkringsutskottetett förslag beträffande DO:s ställning i en motion,1998/99:Sf634 yrkande 4 av m.fl.(fp). I sitt av godkända betänkande1998/99:SfU2 påminde utskottet om att åretdessförinnan hade avslagit regeringens förslag omatt inordna DO i den föreslagna nya myndigheten,. Utskottet anförde att DO såledesalltjämt har en självständig ställning. Dethänvisades till den då föreståendebehandlingen av tre propositioner med förslag tilldiskrimineringslagstiftning, varigenom DO skullekunna komma att få utvidgade befogenheter. Utskottetansåg att den fortsatta behandlingen avpropositionerna borde avvaktas. Frågan om huruvidaDO skall vara en myndighet under borde,enligt utskottets mening, inte ses isolerat utan isammanhang med övriga ombudsmannainstitut.Utskottet noterar vidare att HO:s verksamhet ärföremål för en översyn. Enligt direktiven (1997:131)skall en utredare bl.a. kartlägga likheter ocholikheter mellan HO:s verksamhet och den verksamhetsom bedrivs av andra ombudsmän och eventuellaoklarheter i fördelningen av arbetsuppgifter ochansvarsområden mellan HO och andra ombudsmän. Detsägs att översynen kan komma att påverkasav resultatet av behandling av demotioner i ämnet som väckts ochtill vilka det hänvisas i direktiven. Resultatet avuppdraget skall redovisas senast den 30 april 1999.Regeringen har vidare uttalat sin avsikt att underår 1999 inleda ett arbete med inriktning på ensammanslagning av bl.a. DO och Ombudsmannen motdiskriminering på grund av sexuell läggning till engemensam myndighet. Härvid skall effekterna på deolika funktionerna analyseras (prop. 1997/98:180). Idenna analys bör även handikappombudsmannafunktioneningå, anför regeringen (prop. 1997/98:179).Utskottet finner att syftet med motion 1998/99:A3yrkande 2 blir tillgodosett genom vad som här haranförts; den avstyrks därför liksom motionerna1998/99:A3 yrkande 3, 1997/98:A69 yrkande 1 och1997/98:A68 yrkande 9.Arbetstagarorganisations talerätt omvitesföreläggandePropositionenSom har framgått i det föregående föreslås att DOskall ha tillsyn över de nya reglerna om aktivaåtgärder. Förslaget innebär att DO får rätt att föratalan om vitesföreläggande i Nämnden motdiskriminering i fråga om arbetsgivare som intefullgör sina skyldigheter att främja etniskmångfald. Bestämmelsen återfinns i 26 §lagförslaget.I propositionen redovisas ett förslag avutredningen om att även en arbetstagarorganisation,till vilken en arbetsgivare är bunden avkollektivavtal, skall kunna göra en framställan om att arbetsgivaren vidvite skall föreläggas att fullgöra sina skyldigheterbeträffande aktiva åtgärder. En sådan ordning kanvara positiv, anför regeringen, som emellertid intetar fasta på förslaget. Enligt regeringensuppfattning behöver frågan ytterligare belysning ochen samordning med jämställdhetslagen bör göras.MotionernaI två motioner förespråkas att det införs en regel ilagen om rätten även för en arbetstagarorganisationatt göra en framställan till Nämnden fördiskriminering om vitesföreläggande förarbetsgivaren.I motion 1997/98:A67 yrkande 11 av .