bet · GM01JuU22 · 1999-04-27 00:00:00 — Utan att viljaföregripa resultatet av beredningen av utredningensarbete ville utskottet framhålla att en generellstraffrättslig reglering av frågan kunde bidra tillatt lagens innehåll i högre utsträckning kom attsammanfalla med det allmänna rättsmedvetandet.Särskilt viktigt torde det vara att sådananödsituationer som bestod i att någon utsattes förbrott omfattades av en kommande reglering. Utskottetavstyrkte med dessa uttalanden då aktuella motioner.Utskottet står fast vid sina uttalanden ibetänkandet 1997/98:JuU9. Att en generell regleringav frågan om straff för den som underlåter att bistånödställd har stöd i det allmänna rättsmedvetandet,håller utskottet för sannolikt. Skäl talar också föratt förslag utgör enlämplig sådan reglering. Utskottet vill emellertidinte föregripa det pågående lagstiftningsarbetet ochavstyrker motion So462 i denna del.NarkotikaPåföljden för grovt narkotikabrottI motionerna Ju903 och Ju904 (båda m) begärs enlagändring så att livstids fängelse införs för grovnarkotikabrottslighet.Påföljden för grovt narkotikabrott är fängelse ilägst två och högst . När fråga är om flerabrott får enligt 26 kap. 2 § BrB fängelse sättasöver det svåraste av det högsta straff som kan följapå brotten. Detta innebär, när det gäller grovtnarkotikabrott, att påföljden som högst kanbestämmas till fängelse . Vid återfall kanhärutöver den särskilda straffskärpningsregeln i 26kap. 3 § BrB användas. Det maximala straffet blir dåfängelse i 18 år.Enligt vad utskottet inhämtat (dir. 1998: 18) frågan omlivstids fängelse som påföljd för grovnarkotikabrottslighet.Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkandenliknande det nu aktuella. Senast skedde det ibetänkande 1997/98:JuU9 s. 19. Utskottet hänvisadedå till tidigare uttalanden vari bl.a. konstateratsatt de straff som mäts ut för grovt narkotikabrottregelmässigt är långa och att något behov avytterligare straffskärpning inte förelåg. Utskottetvidhöll sin tidigare intagna ståndpunkt ochavstyrkte motionsyrkandena.Utskottet står alltjämt fast vid sin uppfattningatt någon ytterligare skärpning av straffen förnarkotikabrott inte är erforderlig. Utskottetavstyrker motionerna Ju903 och Ju904 i nuifrågavarande delar.Eget bruk av narkotikaI motion So258 (v) hävdas att användning avnarkotika inte bör medföra straff. Missbruket bör,som motionen får förstås, bekämpas genom attmissbrukarna erbjuds rehabilitering.Eget bruk av narkotika kriminaliserades (prop. 1987/88:71, bet. 1987/88:JuU13, rskr.1987/88:280). Då infördes också en särskildstraffskala för ringa narkotikabrott som bestått ieget bruk; endast böter ingick i den. Vidare gälldeatt det inte skulle dömas till ansvar, om en sådangärning uppdagats genom att gärningsmannen sökteller underkastat sig vård.År 1993 slopades den särskilda straffskalan (prop.1992/93:142, bet. 1992/93:JuU17, rskr. 1992/93:221).Den allmänna straffskalan i 2 § narkotikastrafflagen(1968:64) med böter eller fängelse i högst sexmånader gäller alltså även för eget bruk avnarkotika. Lagändringen innebar också att densärskilda regeln om ansvarsfrihet togs bort.Syftet med ändring var att åstadkommautrymme för en mer differentierad påföljdspraxisäven om huvudregeln alltjämt borde vara att egetbruk skall bestraffas med böter. Departementschefenansåg vidare att det inte fanns anledning att antaatt de rättstillämpande myndigheterna vid ett ringanarkotikabrott skulle agera på ett sådant sätt attmöjligheterna till vård skulle spolieras. Vidareframhölls bl.a. att reglerna om åtalsunderlåtelse irättegångsbalken gav åklagaren stort utrymme attunderlåta åtal i de fall som omfattades av den dågällande särskilda regeln om ansvarsfrihet.Utskottet delade departementschefens bedömningarangående avskaffandet av särre- gleringen i 2 §narkotikastrafflagen.Här kan även redovisas en del uppgifter urkriminalstatistiken för . Totalt lagfördesknappt 11 400 personer för narkotikabrott. Av depersoner som lagfördes genom dom ellerstrafföreläggande hade 3 719 personer gjort sigskyldiga till narkotikabrott bestående i eget bruk.De brotten ansågs huvudsakligen som ringanarkotikabrott.Enligt vad utskottet inhämtat effekterna av kriminaliseringav eget bruk av narkotika.I sammanhanget kan även nämnas att det pågår enstudie inom BRÅ för att bl.a. belysa effekterna avnämnda kriminalisering.Efter 1993 års lagändring beslutadeRikspolisstyrelsen att genomföra enförsöksverksamhet med metoder för analys avnarkotika i urin. Verksamheten utvärderades i RPSrapport 1995:9. I rapporten konstaterassammanfattningsvis att den nya lagstiftningen omeget bruk av narkotika blivit ett effektivt verktygför polisen i kampen mot narkotikahanteringen.Lagändringen har enligt rapporten underlättatpolisens arbete när det gäller att upptäckamissbrukare i början av karriären, att hållaetablerade missbrukare under uppsikt och attmotivera dem till frivillig vård samt att visa ungaoch presumtiva narkotikamissbrukare attupptäcktsrisken är hög.Av Polisväsendets årsredovisning för (s.37) framgår att antalet provtagningar i samband medskälig misstanke om eget bruk av narkotika ökadefrån 10 1996 till 11 1997.Utskottet behandlade ett motionsyrkande avmotsvarande innebörd vid /98.Utskottet ansåg då att starka kriminalpolitiska skältalade för att all befattning med narkotika skullevara kriminaliserad. Härtill kom att den nuvarandestraffskalan i praktiken inneburit ett effektivtverktyg för polisen i kampen mot narkotikan.Utskottet såg ingen anledning att avkriminaliserabruket av narkotika och avstyrkte motionsyrkandet(1997/98:JuU9 s. 20 f).Utskottet står fast vid den uppfattning somuttalades i det nämnda betänkandet och avstyrkermotion So258 i denna del.Vissa påföljdsfrågorLivstidsstraffetI motionerna Ju907 (v) och Ju918 (mp) begärs attlivstidsstraffet skall avskaffas och ersättas medett tidsbestämt straff.Fängelse på livstid stadgas , förutomför vissa av brotten i 22 kap. BrB om landsförräderim.m., för ett fåtal brott, bl.a. för mord, grovmordbrand, grov allmänfarlig ödeläggelse, grovtspioneri och folkmord.Regeringen kan av nåd tidsbestämma ettlivstidsstraff. Tidsbestämningen beslutades efterdet att i genomsnitt mellan nio och avtjänatsoch fängelsestraffen tidsbestämdes till i genomsnittmellan 17 och . Det bör dock anmärkas att detunder periodens senare del finns en tendens mot ensenare tidsbestämning och en längre strafftid. Av debåda personer som fick sina livstidsstraffomvandlade fick sålunda den ene sitt straffomvandlat till fängelse efter det att hanavtjänat , under det att denandre fick sitt straff bestämt till fängelse 21 åroch 5 månader efter avtjänade . Isammanhanget bör även nämnas att reglerna omvillkorlig frigivning tillämpas i vanlig ordningefter det att straffet tidsbestämts.Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden (se senast bet. 1997/98:JuU9 s. 26). Utskottet kunde då inte se att det fanns skäl attföreslå ett avskaffande av livstidsstraffet.Utskottet anser alltjämt att det finns ett behov avatt kunna döma till fängelse på livstid vid särskiltgrova brott. Utskottet avstyrker motionerna Ju907och Ju918 i nu aktuella delar.Påföljd vid flera brottI motion Ju703 (m) förespråkas ett avskaffande avvad som kallats mängdrabatten vid flera brott.Reglerna om hur fängelse får användas som straffför flera brott finns i 26 kap. 2 § BrB. Av demföljer att fängelse får användas som gemensamtstraff om fängelse kan följa på något av brotten.Fängelse får inte överstiga de högstastraffen sammanlagda med varandra. Det får inteheller överstiga det svåraste straffet med mer änett år om det svåraste straffet är kortare änfängelse . Om det svåraste straffet ärfängelse men inte uppgår till fängelse får det svåraste straffet överskridas . Om slutligen det svåraste straffet ärfängelse eller längre får det svårastestraffet överskridas med fyra år.Det anförda innebär t.ex. att straffet för tvåeller flera fall av misshandel och/eller stöldmaximalt är fängelse . Om däremot flera fallav t.ex. grov stöld föreligger till bedömning ärdet maximala straffet fängelse i åtta år.Här bör även nämnas att det enligt 29 kap. 1 § BrBär den samlade brottslighetens straffvärde som skallligga till grund för domstolens bedömningbeträffande straffmätningen.Utskottet behandlade vid /98 ettmotsvarande motionsyrkande (1997/98:JuU9 s. 26 f).Utskottet konstaterade att straffmaximum i enavsevärd utsträckning får överskridas när någonskall dömas för flera brott. Härtill kommer att detalltid är det samlade straffvärdet av de brott somföreligger till bedömning som skall läggas tillgrund för domstolens ställningstagande ipåföljdsfrågan. Utskottet ansåg mot denna bakgrundatt de nuvarande reglerna erbjuder goda möjligheteratt nyansera påföljdsbedömningen för det fall attden tilltalade skall dömas för flerabrott. Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen.Utskottet ser inget skäl att nu uttala en annanuppfattning än den som utskottet gav uttryck för vidriksmötet /98. Motion Ju703 avstyrks.Åtgärder mot klotterÅtgärder mot klotter efterfrågas i motion Ju704(kd). Motionären önskar en särskildstraffbestämmelse mot klotter, en översyn avreglerna om kroppsvisitation och att skolan i sinundervisning bör motverka klotter. Liknande önskemålframförs i motionerna Ju208 (m) och Ju711 (kd).Enligt 28 kap. 11 § får, om detfinns anledning anta att ett brott har begåtts påvilket fängelse kan följa, kroppsvisitation göras påden som skäligen kan misstänkas för brottet för attsöka efter föremål som kan tas i beslag eller annarsför att utröna omständigheter som kan vara avbetydelse för utredning om brottet. Annan än den sommisstänks för brottet får kropps-visiteras, om detfinns synnerlig anledning att anta att det därigenomkommer att anträffas föremål som kan tas i beslageller det annars är av betydelse för utredningen ombrottet. Med kroppsvisitation avses en undersökningav kläder och annat som någon bär på sig samt avväskor, paket och andra föremål som någon har medsig.För kroppsvisitation, liksom för övrigastraffprocessuella tvångsmedel, gäller att den fårvidtas endast om skälen för åtgärden uppväger detintrång eller men i övrigt som åtgärden innebär förden misstänkte eller för något annat motståendeintresse.Av 12 kap. 1 § BrB framgår att straffet förskadegörelse är böter eller fängelse i högst sexmånader. Enligt 12 kap. 3 § samma balk är straffetför grov skadegörelse fängelse i högst fyra år.Polisrättsutredningen föreslog i sittslutbetänkande Tvångsmedel enligt 27 och 28 kap. RBsamt polislagen (SOU 1995:47) inga förändringar avförutsättningarna för kroppsvisitation. Betänkandetbereds i Justitiedepartementet.Justitieministern besvarade enfråga om klotter (fråga 1998/99:444). I frågesvaretframhöll justitieministern att det, i fråga omåtgärder mot klotter, var självklart att fortsättasatsningen på ett systematiskt och lokalt bedrivetbrottsförebyggande arbete. Hon underströk samtidigtatt det fanns skäl att göra nya överväganden i frågaom ändrad lagstiftning i vissa avseenden. När detgällde lagstiftningen måste en noggrann analys görasav vilka åtgärder som var motiverade för att på etteffektivare sätt stävja klottret. Vad gällde bl.a.förberedelsebrottets utformning och omfattningpågick redan beredning inom Justitiedepartementetoch justitieministern avsåg att återkomma tillriksdagen beträffande vilka åtgärder regeringenavsåg att vidta när det gällde att motverka klotter(snabbprotokoll s. 9 f).Utskottet har tidigare haft att taställning till motionsyrkanden om åtgärder motklotter (/98:JuU24 s. 18 f). Efter att haerinrat om att det tidigare avvisat krav på skärptlagstiftning mot klotter, framhöll utskottet denvikt som uppfostran och annan normöverföring har närdet gäller att motverka klotter; att skolanmedverkade till denna normöverföring fann utskottetsjälvklart. Utskottet underströk vidare attkroppsvisitation enligt gällande rätt kan äga rumvid misstanke om skadegörelse. Utskottet fann inteskäl att föreslå ändringar i rättegångsbalkensbestämmelser om kroppsvisitation och avstyrkte detdå aktuella motionsyrkandet.Vad gäller de nu aktuella motionsyrkandena villutskottet framhålla att det alltjämt står fast vidsina uttalanden i 1997/98:JuU24. Utskottet villemellertid instämma i justitieministernsuttalanden om behovet av att överväga ändradlagstiftning i vissa avseenden. Utskottetkonstaterar med tillfredsställelse att övervägandenav vilka åtgärder som kan anses motiverade redanpågår inom . Med hänsyn till detpågående beredningsarbetet anser utskottet att detinte nu erfordras några uttalanden från riksdagenssida. Utskottet avstyrker motionerna Ju208, Ju704och Ju711. beträffande utförsel av stöldgodsatt avslår motionerna 1998/99:Ju707 och1998/99:Ju908,2. beträffande ansvar för varusmugglingatt avslår motion 1998/99:Ju706,3. beträffande utvidgat förbud mot olagadiskrimineringatt avslår motion 1998/99:Sf612 yrkande 3,res. 1 (v, mp)4. beträffande skadestånd för olagadiskrimineringatt avslår motion 1998/99:Sf635 yrkande 10,5. beträffande brott mot homosexuellaatt avslår motion 1998/99:Ju709 yrkandena 1 och3-5,res. 2 (fp)6. beträffande preskriptionsavbrottatt avslår motion 1998/99:Ju916 yrkande 5,res. 3 (m)7. beträffande otillåten utlämning avvideogramatt avslår motion 1998/99:Ju917 yrkande 8,8. beträffande olaga intrång i butikatt avslår motion 1998/99:Ju701,res. 4 (m, kd, fp)9. beträffande cykelstölderatt avslår motion 1998/99:Ju712,10. beträffande elektronisk kontrollatt avslår motion 1998/99:Ju713,res.5 (mp)11. beträffande psykiskt stördalagöverträdareatt avslår motionerna 1998/99:Ju904 yrkande 31 och1998/99:Ju907 yrkande 13,res. 6 (m)res. 7 (v)12. beträffande underlåtenhet att bistånödställdaatt avslår motion 1998/99:So462 yrkande 5,13. beträffande påföljden för grovtnarkotikabrottatt avslår motionerna 1998/99:Ju903 yrkande 8 och1998/99:Ju904 yrkande 15,res. 8 (m)14. beträffande eget bruk av narkotikaatt avslår motion 1998/99:So258 yrkande 1,15. beträffande livstidsstraffetatt avslår motionerna 1998/99:Ju907 yrkande 12 och1998/99:Ju918 yrkande 18,res. 9 (v, fp, mp)16. beträffande påföljden vid flerabrottatt avslår motion 1998/99:Ju703,res. 10 (m)17. beträffande åtgärder mot klotteratt avslår motionerna 1998/99:Ju208, 1998/99:Ju704och 1998/99:Ju711,res. 11 (kd)den 27 april 1999På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: GunHellsvik (m), (),(), MargaretaSandgren (s), (),(), MaudEkendahl (m), (),(), RagnwiMarcelind (kd), (),(), (c), (), GöranNorlander (s), () ochYilmaz Kerimo (s). Utvidgat förbud mot olaga diskriminering(mom. 3)(), () och KiaAndreasson (mp) anför:Vi anser att det är mycket viktigt att rasism ochandra former av diskriminering bekämpas. Tyvärrfinns det i vårt samhälle en daglig rasism somutövas av både enskilda medborgare ochmyndighetsföreträdare. Arbetsgivare, hyresvärdar ochandra stänger ute mörkhyade människor som talar medaccent. Rasistisk diskriminering förekommer hosbostadsföretag samt i butiker, på restauranger och iandra offentliga lokaler. Polisen använderrasistiska tillmälen och ingriper ofta i första handmot antirasister. Polis och domstolar blundar oftaför de rasistiska motiv som ligger bakom en delbrottslighet. Vi anser att rättsväsendet måsteprioritera kampen mot brott med rasistiskaförtecken. Ett verksamt stöd i kampen mot rasismvore att utvidga tillämpningsområdet förbestämmelsen om straff för olaga diskriminering i 16kap. 9 § BrB i enlighet med de förslag som DO den 29april 1996 överlämnade till Justitiedepartementet.Regeringen bör få i uppdrag att utarbeta en nyavfattning av paragrafen i enlighet med DO:s förslagoch att återkomma till med förslag tilllagändring. Vad vi nu anfört bör som sinmening ge regeringen till känna.Vi anser att utskottets hemställan under moment 3bort ha följande lydelse:3. beträffande utvidgat förbud mot olagadiskrimineringatt med anledning av motion 1998/99:Sf612 yrkande 3som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i reservation 1.2. Brott mot homosexuella (mom. 5)() anför:Enligt min mening är det nu tid att ta krafttag motvåldet mot homosexuella. Var fjärde homosexuell har,enligt en undersökning, blivit utsatt förvåld eller hot om våld. Detta är oacceptabelt.En första åtgärd vore att se överstraffskärpningsbestämmelsen i 29 kap.2 § 7 BrB, som bl.a. avser att ett motiv för brottetvarit offrets homosexualitet. Det är oklart ombestämmelsen fått någon praktisk betydelse och detbör utredas om den behöver skärpas.Polisens arbete med brott mot homosexuella böreffektiviseras. Mycket talar för att särskildautredare med specialkunskaper bör ansvara förpolisutredningarna vid dessa brott. Det är ocksånödvändigt att det lokala brottsförebyggande arbetetsärskilt tar sikte på brott mot homosexuella. Ävenom BRÅ redan arbetar med brott som riktas mothomosexuella på grund av deras läggning, är detönskvärt att detta arbete intensifieras.Regeringen bör få i uppdrag att göra en sådanöversyn av 29 kap. 2 § 7 BrB som jag nu förordatsamt att i det kommande budgetarbetet angeprioriteringar för myndigheterna i enlighet med vadjag nu angivit. Vad jag nu anfört bör somsin mening ge regeringen till känna.Jag anser att utskottets hemställan under moment 5bort ha följande lydelse:5. beträffande brott mot homosexuellaatt med anledning av motion 1998/99:Ju709 yrkandena1 och 3-5 som sin mening ger regeringen tillkänna vad som anförts i reservation 2.3. Preskriptionsavbrott (mom. 6)(), (), () och () anför:Nuvarande regler om preskription av brott innebäratt den misstänkte måste häktas eller få del av åtalför att preskriptionsavbrott skall inträda. I vissafall har den misstänkte kunnat hålla sig undandelgivning så länge att brottet preskriberats. Förbrottsoffret innebär detta - förutom oro ochfrustration över att gärningsmannen går fri - attmöjligheten att få bistånd av åklagare vid talan pågrund av brott går förlorad. Den som drabbats avbrottet är då hänvisad till att själv föra talan omskadestånd, såvida inte detta anspråk preskriberatsenligt civilrättsliga regler. Om gärningsmannenundandrar sig delgivning kan det i vissa fall ocksåpåverka brottsoffrets möjligheter att erhållabrottsskadeersättning. Ett sätt att komma till rättamed de nu redovisade problemen skulle vara att ändradelgivningsreglerna så att åtalspreskriptionenavbröts redan genom att den misstänkte delgavsförundersökningsprotokollet. Regeringen bör få iuppdrag att till återkomma med lagförslagsom tillgodoser det nu anförda. Detta bör gesregeringen till känna.Vi anser att utskottets hemställan under moment 6bort ha följande lydelse:6. beträffande preskriptionsavbrottatt med anledning av motion 1998/99:Ju916 yrkande 5som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i reservation 3.4. intrång i butik (mom. 8)(), (), MaudEkendahl (m), (), (), () och () anför:Vi anser att Högsta domstolens dom i rättsfallet NJA1995 s. 84 gör det nödvändigt med en ändring avbestämmelsen om olaga intrång i 4 kap. 6 § andrastycket BrB. Som Riksåklagaren påpekade i sinrevisionsinlaga i det målet används tillträdesförbudav nu aktuellt slag framför allt för att komma tillrätta med personer som begått upprepade snatteriereller uppträtt störande i butikslokalen. Sådanaförbud kan alltså vara väl motiverade och ägnade attförebygga brott. Enligt en säkerhetinom handeln (1989:4 s. 110) är ocksåerfarenheterna av tillträdesförbud - under den tiddessa ansågs giltiga - goda. Regeringen bör få iuppdrag att till återkomma med lagförslagsom tillåter tillträdesförbud av nu ifrågavarandeslag. Vad vi nu anfört bör som sin meningge regeringen till känna.Vi anser att utskottets hemställan under moment 8bort ha följande lydelse:8. beträffande olaga intrång i butikatt med anledning av motion 1998/99:Ju701 som sinmening ger regeringen till känna vad som anförtsi reservation 4.5. Elektronisk kontroll (mom. 10)() anför:Jag anser att det är domstolen som har det bästaunderlaget för att bedöma om ett utdömtfängelsestraff skall verkställas genomintensivövervakning med elektronisk kontroll. Dettaförhållande talar med styrka för att sådanövervakning bör utgöra en självständig påföljd ochinte en verkställighetsform. Regeringen bör få iuppdrag att utarbeta lagförslag som medför attintensivövervakning med elektronisk kontroll blir ensjälvständig påföljd och alltså beslutas avdomstolen i det aktuella målet. Detta bör gesregeringen till känna.Jag anser att utskottets hemställan under moment 10bort ha följande lydelse:10. beträffande elektronisk kontrollatt med bifall till motion 1998/99:Ju713 som sinmening ger regeringen till känna vad som anförtsi reservation 5.6. Psykiskt störda lagöverträdare (mom. 11)(), (), () och () anför:Vi är starkt kritiska till den ordning som gäller ifråga om påföljden för psykiskt stördalagöverträdare. Många av de farligastebrottslingarna finns bland dem som överlämnas tillpsykiatrisk vård. Till saken hör också att det ärmycket svårt att bedöma om en psykiskt stördbrottsling kommer att återfalla i brottslighet.Beslut om särskild utskrivningsprövning grundas irealiteten på mer eller mindre kvalificeradegissningar.Mot denna bakgrund och med beaktande avmedborgarnas skyddsintressen anser vi att detnuvarande förbudet mot att döma psykiskt stördabrottslingar till fängelse bör avskaffas. Det ärbara i ett fåtal fall som gärningsmannen är såallvarligt störd att han över huvud taget inte ärmedveten om vad han gör sig skyldig till. Endast idessa fall anser vi att det är berättigat attstraffriförklara och inte döma ut fängelse. Vårdmåste vid straffriförklaring dock alltid ges undersådana former att allmänhetens skyddsintressetillgodoses.Övriga psykiskt störda brottslingar bör i ställetdömas till straff. Denna effekt har till viss delredan uppnåtts genom den lagstiftning som trädde ikraft . Om de som döms till straffär i behov av psykiatrisk vård skall de enligt vårmening kunna avtjäna en del eller hela straffet påpsykiatrisk vårdinrättning under kriminalvårdensansvar. När vårdbehov inte längre föreligger skallden dömde avtjäna eventuell resterande strafftid ivanligt fängelse. På motsvarande sätt skall den somfortfarande är psykiskt sjuk vid tiden förfrigivning med tvång kunna överföras tillpsykiatrisk vårdinrättning för att där vårdas föratt bli frisk innan det kan bli aktuellt med ett livi frihet. En sådan ordning som vi nu skisseratskulle gagna såväl den psykiskt sjuke som denallmänna tryggheten i samhället.Regeringen bör återkomma till med förslagtill lagändringar i enlighet med vad vi nu anfört.Vårt ställningstagande innebär att vi ställer ossbakom motion Ju904 i denna del som viavstyrker motion Ju907 i berörd del.Vi anser att utskottets hemställan under moment 11bort ha följande lydelse:10. beträffande psykiskt störda lagöverträdareatt med anledning av motion 1998/99:Ju904 yrkande 31och med avslag på motion 1998/99:Ju907 yrkande13 som sin mening ger regeringen till känna vadsom anförts i reservation 6.7. Psykiskt störda lagöverträdare (mom. 11)() och () anför:Vi anser att psykiskt störda lagöverträdare inteskall dömas till fängelse utan få vård påinstitutioner som är uppbyggda för ändamålet.En ny och växande grupp inom kriminalvården är depsykiskt sjuka. Detta är en konsekvens av denlagändring som beslutades och till vissdel ett resultat av att institutioner för psykisktsjuka har avvecklats.Att antalet psykiskt störda på fängelserna ökarmedför en påfrestning på kriminalvården både vadgäller utbildning av personal och utveckling av vårdoch behandling. Speciellt en kategori av psykisktstörda vållar problem för straffverkställigheten.Det gäller intagna med personlighetsstörningar somtar sig uttryck i utagerande beteende, förhöjdaggressivitet och benägenhet för självdestruktivahandlingar. Dessa störningar ligger ofta bakom debrott de är dömda för. Många av dessa symptom skulleenligt tidigare praxis ha jämställts medsinnessjukdom och därmed föranlett psykiatrisk vård.Att sluten psykiatrisk vård inte längre kommer ifråga beror på att tillståndet i allmänhet inteanses behandlingsbart och att psykiatrisk vårddärför skulle vara verkningslös.