bet · GM01KU15 · 1999-03-02 00:00:00 — Låtmig börja med att be om ursäkt å vårt gemensammaflygbolags vägnar, som hade svårigheter med att fåflyget till i morse.Jag har funderat över hur jag skall använda denkvart jag fått mig tilldelad för att ge perspektivpå den utveckling vi är inne i och som jag har haftglädjen att följa hela mitt akademiska liv sedan1970. Jag tänkte försöka dra upp några mycketgenerella utvecklingslinjer i både tid och rum.Jag vill börja med att peka på att vi faktisktnågot så när kan tidsfästa den offentliga debattenom personskydd. Den uppstod runt bokPrivacy and freedom, som utkom . Denna bok varett debattinlägg i samband med att man i tänkteinföra stora statliga databanker, först och främstmed sikte på att rationalisera offentligadministration. Teknologibilden kom att domineras avIBM:s 360-arkitektur: en stordator i centrum medmånga terminaler, speciellt i offentlig sektor, somkunde nå denna stordator i centrum med gemensammaarkiv. Jag kommer ihåg hur vid ettseminarium i karakteriserade frågan ompersonskyddet och försökte få fram vad som varkärnan. Han sade att det i grund och botten var enfråga om misstro mot offentlig administration - intesärskilt uppseendeväckande i med Watergateoch nära inpå i . Han formuleradeockså en maxim: You don´t find computers on streetcorners or in free nature. You find them in big,powerful organizations. Om vi reflekterar lite överden maximen kan vi se hur långt vi har kommit fråndenna utgångspunkt. hittar vi datorer just igathörnen, i form av arkadspel, eller ute i naturennär någon har tagit med sig sin lilla "kneedebe",sin laptop, för att arbeta i det fria.Detta visar kanske också att en del av reaktionensom kom, inte minst i , var en reaktionpå ett annat problem än det vi sitter med . Detvar en reaktion som speglade samma struktur. försöka reglera dessa stora databanker. Dennasvenska reaktion blev förebild för en europeiskutveckling. Det är ingen tillfällighet att så mångaeuropeiska lagar, också EG-direktivet, är påverkadeav denna första nationella lag.Det man riktade in sig på var att reglera de storaregistren med känsliga uppgifter. Detta varspeciellt viktigt i , eftersom de nordiskaländerna har en offentlig förvaltning med enautomatiseringsgrad som är högre än i de flestaandra länder. Jag brukar ibland berätta för minaamerikanska vänner om det norska systemet för attsöka och få ut det som i heter bostøtte,vilket inte är riktigt samma sak som det svenskabostadsbidraget. Det är ett nationellt system, ochman ansöker om stöd från systemet genom attidentifiera sig med födelsenummer, dvs. Därefter hämtar systemet in uppgifter frånolika statliga system och sätter samman dem till ettbeslut - antingen i form av ett automatisktutskrivet avslagsbrev eller i form av enpostanvisning med bidragsbeloppet. Beslutet fattasalltså helt utan mänsklig medverkan. Detta system ärfrån 1972. Mina amerikanska kolleger har svårt atttro att detta är möjligt - inte tekniskt menpolitiskt.Om vi tittar på EG-direktivet ser vi att den lillareglering av fullständigt automatiserade beslut somdär finns kan vara en reaktion mot denna typ avlösningar. Vi i är dock tillfreds med dem,kanske på grund av en lite naiv och rörande tilltromellan befolkning och myndigheter. Hur som helst harpersonregisterlagarna i haft en viktig roll iatt legitimera och understödja de offentligamyndigheternas starka automatisering.Denna teknologibild förändrades . Vi sersärskilt att det blir aktuellt med elektroniskaspår, dvs. den typ av triviala uppgifter som folklämnar i framför allt tre sammanhang: vidbetalningsförmedling och användning av bankomater,vid identitetskontroll i samband med tillträde tillbyggnader och vägar samt vid telekommunikation.Detta är triviala uppgifter - identifikation, tid,plats, belopp osv. - men de genereras i storamängder. Det finns anledning att påminna om attdetta är en typ av personuppgifter som knappt fannsföre 1980. Den här typen av transaktionsorienteradedatoriserade system som skapar elektroniska spårfanns inte förrän . Detta skapade nyautmaningar. Här var det inte det känsliga medenskilda uppgifter som var det viktiga utan attdessa uppgifter gav möjlighet att skapa och behandlaprofiler.Enligt min mening tog vi ett mycketviktigt steg då vi tillät telefonräkningen attbaseras på en registrering av de nummer somabonnenten hade ringt och hur länge samtalen hadevarat. Jag tror att det var första gången som entredje part tilläts att systematiskt registrera vadsom försiggick inom ett hems fyra väggar. Det är etttrivialt men kanske ett principiellt viktigt steg.Vi har på denna grundval också fått en andragenerationens personskyddslagstiftning därföreskrifterna så att säga rättar in sig i ledet:Man fokuserar på persondatabehandlingen snarare änpå registren eller de stora datamängderna.En viktig utmaning, som jag förstår har diskuteratshär, har varit gränsdragningen mot personligaaktiviteter. I synnerhet Internets World stått för en viss utmaning. Åter kan det finnasanledning att påminna om hur fort utvecklingen hargått. , , fanns det 30datorer i världen som stödde läsprogram för WorldWide Web. är det väl ingen som håller räkningpå hur många det är. Detta är alltså ett nyttproblem. Det här har bl.a. medfört att mångaenskilda individer nu har hemsidor just somprivatpersoner och använder webben irekreationssammanhang och personliga sammanhang.Nyblivna föräldrar har gärna en hemsida färdig förden nyfödda innan hon är gammal. Här kanfinnas många uppgifter om barnet inlagda, delviskanske onödigt detaljerade.Det är naturligtvis svårt att dra gränsen mellanvad som är privat och vad som är offentligt,speciellt när det privata kommuniceras ut till iprincip alla som är kopplade till Internet. Detfinns det som tyder på att kommissionen anser att ensådan kommunikation, dvs. en kommunikation från entill alla, i princip aldrig kan vara privat. Jag vetatt det finns en föreskrift om personregister påwebbsidor i , även om jag inte har tittat pådetaljerna i dess konsekvenser. I framstårdock detta som ett stort problem.Samtidigt har det pekats på att telependling, dvs.att man utnyttjar telekommunikation och IT för attarbeta i hemmet, gör att det i hemmet uppstårregister som helt klart är register, och att detsker persondatabehandling som helt klart fallerunder persondatabehandlingslagen. Detta skapar kravinte bara på att arbetsgivaren utan ocksåtillsynsmyndigheterna skall ha viss tillgång tillmänniskors hem. Tredje person kan alltså kräva insyni datorer som man har i hemmet.Förutom detta med webbsidor och telependling finnsockså elektronisk handel, något som jag tror hållerpå att nå ut till konsumentmarknaden. Detta kommeratt resa intressanta frågor, speciellt i samband medregistrering och användning av t.ex.upphovsrättsligt material som laddas ned från näteti hemmet. Det här kan återigen skapa ett behov avinsyn i vad som sker i hemmet. Detta hänger sammanmed förhållandena till tredje land - ett av desvårare problemen, såsom påpekades i en fråga nyss.Det är en av orsakerna till att inget av EFTA-länderna ännu har fått någon ny nationellpersonuppgiftslag. Man har nämligen ännu inte heltlöst frågan om kommissionens kompetens i samarbetetunder EES-avtalet.Det finns också frågor om jurisdiktion och val avlag. Man har i det nya direktivet för elektroniskhandel infört en liknande regel som den som finns ipersonskyddsdirektivet när det gäller vilket landslag som skall användas för att bestämma lagligheteni vad man kallar en commercial communication. Maninriktar sig på sändarlandets rätt, men det gällerdå sändaren och inte sändningen. Det innebär att mantittar på vem som står som ansvarig för handlingensnarare än handlingen själv, och det är säkert enklok strategi.Låt mig avslutningsvis säga att det nästan framstårsom en paradox att personskyddslagstiftningen, somreglerar behandlingen av personuppgifter, infördesför att stärka den enskildes integritet. också som konsekvens att den reglerar denbehandling av personuppgifter som sker i hemmet -dels eftersom det är svårt att skilja mellan detrent privata och annat, dels eftersom det utförsarbete i hemmet som helt klart inte är privat.Dessutom sker det i hemmet handel ochaffärstransaktioner där det på ett eller annat sättfinns motparter som intresserar sig för dessauppgifter. Denna gränsdragning är inte löst.Låt mig avsluta med att påminna om . En av orsakerna till att detta inte är löstär att personskyddsproblemet har ändrat karaktär.Det är inte längre bara en fråga om "big, powerfulorganizations" utan en fråga om hur vi reglerar våradagliga sysslor, hur vi reglerar ett medium somfaktiskt når ut till alla. Tack, herr ordförande!Ordföranden: så hjärtligt för detta. Dennaavrundning av den första delen av vår förmiddaglåter väl antyda att detta inte är sista gången vihar anledning att reflektera kring det vi nudiskuterar.Barbro : Jag kan inte låta bli attfråga professor om Norgesskyddslagstiftning på det här området. är juinte bundet till något EG-direktiv. Vad jag harförstått skiljer sig den norska lagstiftningen inteså väldigt mycket från den svenska, men det kanskejag kan få kommentarer kring.En sak är dock att det i den norska lagstiftningenfinns ett tillägg när det gäller undantagen. Detfinns ett tillägg för harmlösa uppgifter, och det ärju väldigt mycket det vi diskuterar just . Minfråga är: Löser ett sådant tillägg iskyddslagstiftningen problemet med Internet?Jon : Det är åtminstone en fråga som det är lättatt svara på. Svaret är nej. Precis detta har letttill en ny försening i det norskalagstiftningsarbetet: Man har, med inspiration frånden svenska diskussionen, gått tillbaka för att seom man klarat att lösa den här frågan och då funnitatt den lösning man valt inte är tillfredsställande.Man arbetar med nya lösningar. Manhar visserligen varit såpass lyckosam att man intehar hörsammat fristen för implementering avdirektivet, då ju integration som jagantydde har blivit försenad på grund av vissa om manså vill konstitutionella frågor omkompetensförhållandena mellan kommissionen och detenskilda landet. Detta spelar i och för sig ingenstörre roll i praktiken, men i ett sådant härmellanstatligt sammanhang har det naturligtvis ändåviss betydelse.Man räknar med att direktivet kommer att införlivasmed och att , precis som fallet ärmed alla andra direktiv, kommer att vara lika bundetav det som de andra EES-länderna. Skillnaden för osssom står lite vid sidan om är ju att vi inte kanpåverka direktiven innan de skrivs utan bara har atttillämpa dem när de kommer, och det minst likanoggrant som vilket medlemsland som helt. EES-övervakningsorganet har ju faktiskt bara atttitta på, så det gör man extra noga.Åsa : Jag tycker att detta var ett mycketintressant inlägg. Med anledning av det komin på vill jag ställa en fråga om den privatasfären. Vår syn på vad som är privat kanske tillstor del ändras i takt med den moderna tekniken,detta som en naturlig koppling till att väldigtmånga vanliga medborgare känner sig utlämnade tilltekniken. Min fråga är: Kan man skönja att vi vidgarvår lagstiftning som berör den personligaintegriteten onödigt långt, att vi så att sägalägger oss för teknikens utveckling? Kan man seströmningar över i de här riktningarna, ellerär det så att svensk lagstiftning här går före påett negativt sätt?Jon : Det är i varje fall inte så att svensklagstiftning går före på ett negativt sätt. Menkanske är det de nordiska ländernas lott att vi avoch till försöker att ta lagstiftningen på orden ochförstå hur den egentligen skall användas. Det harlänge varit så med personskyddslagstiftningen iflera länder, i varje fall i , att om vi hadetagit den bokstavligt hade det varit väldigt svårtatt t.ex. föra med sig elektroniska plånböcker ellerkalendrar ut och in på en flygplats. Det är ingensom ser på detta som export av person-uppgiftereller liknande. Vi har alltid varit tvungna attanvända de här lagarna med ett visst utrymme förvariationer.På sätt och vis är det dock otillfredsställande inte har utformat lagen så att den kan användasefter sin bokstav. Vi hade hoppats att den nyagenerationens lagstiftning i högre grad skulle varaså utformad att man slapp se mellan fingrarna medsaker och ting för att få den praktiskt användbar.Barbro : Vad vet vi omlagstiftningsarbetet i de övriga medlemsländerna, desom nu är i färd med att införliva skyddsdirektiveteller redan har gjort det? Jag är särskiltintresserad av och , som ju liggernära oss. Kanske eller någon företrädarefrån är uppdaterad i den frågan.Jon : Jag är säker på att det finns andra somvet mer om lagstiftningsarbetet i våra grannländerjust nu än jag själv. Men alla länder siktar ju påatt implementera det här direktivet. I t.ex. Englandär det redan gjort.Inger : Jag har en filosofisk och en lite merkonkret fråga. I den kavalkad som du började med,som var väldigt intressant, pratade du om att detvar integritetsfrågor som var i fokus i början av70-talet medan det mera äroffentlighetsprincipen och den typen av frågor. Jagtycker att vi väldigt ofta kan se, inte minst somlagstiftare här i , att vi stiftar lagarsom hade varit omöjliga för fyra, fem, sedan.Då skulle de på olika sätt ha ansetts varaintegritetskränkande, men genomför vi dem -med lite motstånd här och var, men i alla fall.Väldigt ofta går utvecklingen fram och tillbaka isinuskurvor. Kan det vara möjligt attintegritetsfrågor kommer att få en större vikt, attkurvan kommer att vända, så att det blir en annanbalans när det gäller de två storheterna?Min andra fråga är mer konkret. Detta är inte ennationell eller europeisk fråga utan en världsvidfråga. Förekommer det ett internationellt arbete föratt skapa gemensamma konventioner när det gällerskydd för den personliga integriteten och PUL-frågorna?Jon : Den del av direktivet som innehåller enreglering av förhållandet till tredje part ellerland har skapat en diskussion mellan Europeiskaunionen och parter som t.ex. . Sådant somsjälvreglering eller kontraktsmässiga strategierdiskuteras centralt. Men det förekommer ingetinternationellt arbete med sikte på en konventionsom sträcker sig över mer än en region av världen.Jag tror att det är svårt att ge denna frågaprioritet i många andra länder. Om det blir fråga omanbud kan diskussionen komma upp på dagordningen.Den första frågan var mer filosofisk, men jag skallsvara relativt konkret. Först gäller detadministration av personupplysningar. Man skall ickeanvända icke-relevanta upplysningar. Upplysningarnaskall vara av hög kvalitet. De skall motsvara detändamål de skall användas till. Det skall vara någotgemensamt med de regler som finns om hur denoffentliga administrationen skall fatta beslut, dvs.procedurregler om att fatta bra beslut.Personupplysningslagen kryper in på det privataområdet.Då har vi frågan om att värna hus och hem,privatlivets helgd, the right to be let alone - somman sade i i slutet av förra århundradet. Dettahar på många sätt varit grunden för framväxten avlagstiftningen om persondatabehandling. Man ser mertill artikel 8 i konventionen om mänskligarättigheter för att finna en politisk plattform.Ordföranden: för detta! Det är svårt att kommafrån intrycket av din presentation, i synnerhet isamband med det sade i sittinlägg, nämligen att alldeles bortsett från att vihär har diskuterat viktiga och angelägnaintegritetsspörsmål anmäler sig en annan reflexion,att åtskillig lagstiftning på detta och andraområden sannolikt sker i tron av att ettgammalt samhälle fortfarande finns när villkoren förlagstiftningsarbetet förändras i grunden. Det ärmöjligen en erfarenhet att ta med sig långt utanfördet spörsmål som står överst på dagordningen.Jag har berättat förkonstitutionsutskottet att jag hade en kollega somvid avtackningen av sig själv från ett arbeteunderströk att hans ideal för konferenser var enkonferens med bara pauser. Det var då den verkliganyttan gjordes. skall vi se om denna tes ärkorrekt. sträcker vi på benen föratt sedan återsamlas för att med det som sagts underförmiddagen försöka dra rimliga slutsatser.Vilka problem ser vi med dagens lagstiftning? Hurskall den framtida lagstiftningen se ut?Ordföranden: Då börjar vi med den sista avdelningen.Där tänkte jag med utskottets tillåtelse göra så attvi såsom i de tidigare avdelningarna först lämnarordet till de tre inledarna.Jag tänker vara lite friare i fördelningen av ordeti den sista halvtimmen för att låta det hela bli meren diskussion och få lite mer av seminariekaraktärän blott och bart frågor och svar. När vi skiljs åthär skall vi känna att på bordet dåligger de optioner som står , utskottet ochriksdagen till buds. Jag tänker vara nödigt ojustmed talarlistan gentemot den ena sidan så att denandra sidan känner att alla inlägg har kunnat kommafram.Med denna något legära syn på den sista timmen berjag att få lämna ordet till journalisten som börjar introduktionen av detta sistadiskussionspass. Varsågod.Anders R. : Tack för det. Jag har med stigandeförvåning konstaterat att man egentligeninte har talat om det som är det stora problemet medpersonuppgiftslagen, nämligen yttrandefriheten. Jagär inte alls till freds med beskedet attpersonuppgiftslagen förmodligen inte skalltillämpas, därför att Datainspektionen har ont omtid, för de tusen och en behandlingar avpersonuppgifter som människor ägnar sig åt viaInternet.Det finns ingen anledning att räkna upp en massaexempel på vad medborgare i ett demokratisktsamhälle kan behöva göra eller vilja göra medperson-uppgifter. Det räcker faktiskt med att erinraom att Datainspektionen tack vareövergångsbestämmelserna beviljade utgivning av sitt elektroniska veckobrev.Det räcker som illustration till vad PUL innehållerför sorts bestämmelser. Myndigheter skall över huvudtaget inte fatta den sortens beslut i Sverige.Ulf sade att han och Datainspektionen nogskulle överse med behandlingen av harmlösa uppgifterpå framför allt Internet. Yttrandefriheten handlarinte om de harmlösa uppgifterna. Yttrandefrihetenhandlar om de kontroversiella och starkt kritiskauppgifterna. Samhällskritik i alla former rymmermängder av negativa upplysningar och omdömen omframför allt makthavare av alla slag, inklusiveriksdagsmän och journalister, vill jag poängtera.Personuppgiftslagen innebär rättsligt en mycketkraftig inskränkning i yttrande- ochinformationsfriheten för de uppskattningsvis avbefolkningen som inte är journalister, författareeller konstnärer och som ytterst sällan har någonmöjlighet att yttra sig i medier som skyddas avtryckfrihetsförordningen elleryttrandefrihetsgrundlagen.De rättsliga uppfinningar som har lanserats desenaste och som skulle leda fram tillnågon annan uppfattning om personuppgiftslagenseffekter är enligt min uppfattning ohållbara ellerorimliga. En sådan uppfinning går ut på att i stortsett allt som människor yttrar utanför den rentprivata sfären skulle börja kallas för journalistik,litteratur eller konst. Att på det sättet uppmanaåklagare och domstolar att hitta på helt nyabetydelser hos väl etablerade språkliga begreppskulle vara att underminera hela grunden förrättssystemet. Om man följer den rekommendationenvet vi snart inte vad någon lag egentligen betyder.En annan uppfinning är att domstolarna skulle börjatillämpa regeringsformen 2:1 och den punkt irättighetskatalogen som talar om medborgarnas rätttill yttrandefrihet direkt på enskildas yttrandennär dessa rymmer person-uppgifter och följaktligenkan strida mot personuppgiftslagen. Såvitt jagförstår av förarbetena till regeringsformen är dettainte meningen. Det har heller aldrig skett förut atten domstol vägrat tillämpa en vanlig lag medhänvisning till regeringsformen 2:1. Jag har själv iolika sammanhang försökt att åberopa den paragrafeni regeringsformen gentemot den gamla datalagen närden fick sina mest absurda effekter. Jag harhittills aldrig fått någon jurist att ens ta ettsådant argument på allvar.Om man i rättstillämpningen skulle välja att lutasig mot regeringsformen 2:1 som något slags allmäntskydd för icke-journalisters yttrandefrihet skulledet innebära att bestämmelsen hastigt och lustigtblev något slags motsvarighet till amerikanernasfirst amendment. På tvärs mot svensk rättstraditionoch rättskultur skulle allmänna domstolar sättas attdöma i vad vi uppfattar som djupt politiska frågorom var gränsen går för vad som är godtagbart i ettdemokratiskt samhälle, för att citeraregeringsformen 2:12. Domstolarna skulle göra dettapå fri hand utan att lagstiftaren ens har diskuteratsaken.Jag tycker inte att man kan handskas så lättvindigtvare sig med svensk rättstradition eller medyttrandefriheten. Man bör nog också observera attden lösningen - om man skall kalla den det - tydligtstrider mot EU-direktivet. Det finns en möjlighettill generella undantag från direktivetshanteringsförbud. Det undantaget gällerjournalistisk, litterär och konstnärlig verksamhetoch ingenting annat.Om vi i avser att inom ramen för EU tastrid om den här saken, vägra att tillämpadirektivets regler och personuppgiftslagen och medhänvisning till t.ex. regeringsformen 2:1 nöja ossmed att bestraffa missbruk av personuppgifter, voreväl det enda rimliga att skriva en lag som faktisktförbjuder missbruk och som förklarar vadsom menas med missbruk. Det skulle åtminstone ge dethela ett drag av rättssäkerhet.Min uppfattning är att man måste - och det får mangärna göra med så många hövliga bugningar sommöjligt inför EU-direktivet - skriva en lag somklargör vilken behandling av personuppgifter somutan att det finns starka skäl för den skadarmänniskor och som därför skall vara straffbar.Svårigheterna med att skriva ett sådant regelverkskall inte överdrivas. Vi har trots allt redan enförebild i form av förtalsbestämmelser och enutvecklad rättspraxis som hör till det regelverket.Det finns någonting att bygga på.Man kan däremot inte efter det att denhar trätt i kraft hitta på nya djärva tolkningar avpersonuppgiftslagen, eller för den delenregeringsformen, därför att vi har fått en plötsligtuppblossande debatt om saken. Det framgår trots allttydligt av lagens förarbeten, av Datainspektionensentydiga uttalanden och avjustitieministerns entydiga uttalanden sedan i vårasatt lagen skall tillämpas som den är skriven. Om manfinner en sådan lag olämplig bör man upphäva den.Man skall inte försöka vränga den ut och in.Jag tycker avslutningsvis att man inte kan låta ettdemokratiskt värde som yttrandefriheten vila på enförhoppning att myndigheter och domstolar skall göraen vänlig, fantasifull eller nydanande tolkning aven förbjudande lag. All historisk erfarenhet sägeratt man måste göra tvärtom. Skyddet föryttrandefriheten måste konstrueras så att reglernaentydigt förbjuder hindrande åtgärder från statenutom i ett fåtal klart definierade undantag förefterhandsingripanden mot sådant som förtal,barnpornografi, etc.Så konstruerades tryckfrihetsförordningdärför att man hade lärt av hurantinazistiska skribenter motarbetades eller t.o.m.stoppades. Det får inte finnas oklarheter ellerfromma förhoppningar inbyggda i lagen. Då har viingen yttrandefrihet den dag vi verkligen behöverden. Tack.Ordföranden: skall du ha för detta. Jag lämnarordet till , som inte har någontitel i mitt papper. Han sade till mig att hankommer att presentera sig själv. Det kommer attske.Karl-Erik : Jag brukar tituleras författareoch IT-debattör. Jag är redaktör för en elektronisktidskrift som finns på nätet och heter The Art Bin,som möjligen nu kan tänkas vara lite halvt olaglig.Jag kanske räknas som journalist fortfarande. Jag är inte med i . Detär som sagt tolkningsfrågor.Jag tror att det är olyckligt attpersonuppgiftslagen blev en hanteringslag. Enmissbrukslag hade troligen varit enklare. En sådanskulle förmodligen inte heller bli föråldrad likasnabbt.Det lustiga med detta är att Datalagskommitténsjälv var inne på att det inte skulle bli så lyckat.På s. 185 i utredningen skriver man själv att riskenmed en hanteringslag är att den kan komma att blitill allmänt åtlöje.