bet · GN01KU6 · 1999-11-23 00:00:00 — åtagandenhar i detta sammanhang bidragit till att främja kontakternamellan dem som använder finska i och . om ett nordiskt samarbete inom kultur, utbildning ochforskning (SÖ 1971:22) har bl.a. förbundit sig attfrämja utbildningen i de andra nordiska ländernas språk, kulturoch samhällsförhållanden.Det finns flera bilaterala avtal mellan och Finlandrörande kulturutbyte. Ett sådant är en överenskommelse (SÖ1960:5) om en kulturfond som har som ändamål att ekonomisktstödja strävanden att öka kontakten mellan de båda ländernaskultur, näringsliv och folk. Inom utbildningsområdet finnsenligt en överenskommelse mellan ett finsk-svenskt utbildningsråd med uppgift att i underlättautbildningssituationen för den i bosatta finskspråkigabefolkningen och verka för ökad kunskap och förståelse för vårgemensamma finsk-svenska historia och vårt gemensammakulturarv. Det finns också andra avtal såsom avtalet om finskaTV-sändningar i , stöd för utgivning av finskspråkigfacklitteratur och stöd till Sverigefinska språknämnden.MotionenI motion 1999/2000:MJ220 (mp) begärs i yrkande 1 att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom samerna som ursprungsfolk.Motionärerna anför att samerna själva identifierar sig somursprungsfolk, och att en samisk befolkning levde i det som nuär norra innan landet fick sina statsgränser. Deframhåller också att bekräftade samernasställning som ursprungsfolk samt uttalade att samerna iegenskap av ursprunglig befolkning i intar ensärställning.Samer har levt och bott i norra så länge detfunnits människor här. I Sápmi ( Sameland ( har hedar, myraroch sjöar varit deras hembygd. Fångstsamhället är denursprungliga kulturformen i Sápmi, sägs det i motionen, och detfinns en kontinuitet från efter människor tilljägar- och fiskarfolket som med säkerhet är samernas förfäder.I grova drag har Sápmi varit bebott i 10 000 år.Utskottets övervägandenSkyddet av nationella minoriteter är en viktig del av skyddetför de mänskliga fri- och rättigheterna.Under de senaste tio åren har frågor om skydd för nationellaminoriteter i fått förnyad aktualitet, bl.a. som enföljd av de omvälvningar som ägt rum i . I Europarådethar skyddet för nationella minoriteter setts som en viktigutgångspunkt för att kunna bygga ett stabilt, demokratiskt ochsäkert ramkonvention för skydd av nationella minoriteterär det första juridiskt bindande multilaterala dokumentetrörande minoritetsfrågor i allmänhet. Konventionen anger deprinciper som staterna åtar sig att efterleva till skydd för denationella minoriteterna. Konventionen trädde i kraft den 1februari 1998. Den hade /99 ratificerats av22 stater.Det internationella samarbetet i frågor som rör nationellaminoriteter och deras språk har en rad positiva aspekter. Detinnebär både utbyte av erfarenheter och initiativ till konkretainsatser till förmån för de nationella minoriteterna. Införratifikationen av ramkonventionen vill utskottet framhålla attde likartade ställningstagandena också från dansk, finsk ochnorsk sida bedöms få en positiv inverkan på det regionalasamarbetet, såväl bilateralt som i gemensamma samarbetsfora.Ofta kan det internationella samarbetet även bidra till attstärka minoriteternas ställning på nationell nivå. Ett sådantsamarbete medför uppmärksamhet, bl.a. i media, och bidrar tillatt ge de nationella minoriteterna ett ökat självförtroende.Utskottet har i många utrikespolitiska sammanhang haft att taställning till frågor rörande rättigheter för urbefolkningaroch nationella eller etniska, språkliga och religiösaminoriteter. Genomgående i dessa ställningstaganden har varitsynsättet att skall verka för att personer som tillhörnationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter ialla länder ges möjlighet att på lika villkor medmajoritetsbefolkningen effektivt åtnjuta alla de mänskligarättigheterna. I detta arbete verkar för ökad kunskapom och förståelse för FN:s deklaration om rättigheter förpersoner som tillhör nationella eller etniska, religiösa ochspråkliga minoriteter.Utskottet har under en följd av år, bl.a. i betänkande1997/98:UU17, framhållit att urbefolkningars mänskligarättigheter bör ses i perspektivet av alla individers mänskligarättigheter. Det är angeläget, sägs det i betänkandet, attverka för att alla personer inom etniska minoriteter åtnjuterrätten till egen kulturell identitet och ett eget kulturliv,rätten till egen religion och rätten till ett eget språk.Utskottet har också tidigare framhållit att fortsattbör verka för att personer som tillhör nationella eller etniskaoch språkliga minoriteter i alla länder ges möjlighet att pålika villkor som majoritetsbefolkningen effektivt åtnjuta allade mänskliga rättigheterna.En ratifikation av ramkonventionen är en markering av attSverige i linje med tidigare förd politik ställer sig bakomarbetet med ett ökat skydd för mänskliga fri- och rättigheter.Utskottet noterar också, med anledning av den nu aktuellapropositionen, att regeringens förslag ligger väl i linje medden förda utrikespolitiken.I motion 1999/2000:MJ220 (mp) tas i yrkande 1 upp frågan omsamerna som ursprungsfolk. Utskottet har med anledning häravinhämtat följande.Norrland blev isfritt jämförelsevis sent, . är däremot hela norska ,nordligaste och östligaste isfria områden. Dehittills tidigaste spåren efter mänskliga boplatser i inlandet(Garaselet vid älv) är från 6 000 f. Kr. Flerainvandringsvägar till har bedömts vara sannolika -från , från söder och från de isfria delarna avNordfinland och samt längs kusten via . Överhela det dåtida har hittats föremål avsydskandinaviskt ursprung, vilka bekräftar invandring frånväster och söder. Man har emellertid inte kunnat finna att detidiga norrländska fynden följer den fortsatta sydskandinaviskautvecklingen, och mycket talar för att behöllkaraktären av isolat under närmare tvåtusen år (). Från senare delen av yngre stenåldern till senmedeltidenvar landområdena mellan det nordligaste och ,anses det, den främsta förbindelsen mellan ochkontinenten i öster och sydöst. Ända in i järnåldern kan man iarkeologiskt material konstatera en gräns mellan norra mellersta , och hypotesen har framförts att dennagräns från . och framåt var en etnisk gränsmellan "tidig samisk" och "tidig nordgermansk" befolkning.Frågan om det finns någon överensstämmelse mellan "arkeologiskakulturer" och det etniska begreppet folk har emellertid varitföremål för en omfattande diskussion.Man känner numera till ganska många boplatser i norra perioden från och framåt. Alla har använtsav fångstfolk som med stor sannolikhet varit av samisketnicitet. Från och med 1300-talet kommer allt fler skriftligakällor som talar om en samisk inlandsbefolkning. fullbordas också den ekonomiska och politiska utvecklingsom gav den svenska centralmakten överhand i Bottenviken.Därmed bröts den tretusenåriga öst-västliga kontakten mellannorra inland och de ryska områdena.Frågan om vem som var "först på plats" får dock i dettasammanhang anses vara av mindre intresse. Vad som är väsentligtär att det är klart att samer funnits inom det aktuella områdetsamt där bedrivit sin näring och utvecklat sin kultur att de är att betrakta som ursprungsfolk. [2]Det tidiga fångstsamhällets sociala nätverk var uppbyggt kringsmå familjegrupper som bodde och levde tillsammans. Med tidenutvecklades nya behov och det ställdes större krav på inreorganisation och fördelning av resurser i form av jakt- ochfiskevatten. Utvecklingen av siidan, föregångare till dagens"sameby", har sitt ursprung bl.a. i sådana behov av samordning.Inom siidans ram sköttes gemensamma frågor. Det kunde gällaallt från fördelning av jaktmarker och fiskevatten till lösandeav interna tvistemål och motsättningar. En sammanhållandefaktor var religionen, där nåjden var centralgestalten. Han varden som höll kontakten med värld och därigenomtryggade samhällets fortlevnad.År 1050 e. predikade Stenfi, apostel,kristendomen för samerna. Det kom dock att dröja ett par hundraår innan något mera allvarligt gjordes för att kristna samerna.Kyrkor byggdes bl. a. i Frösö, och Tynset. I mitten av1200-talet byggdes kyrkan i . I ett påvebrev år 1308kallades byggnaden för den "heliga närahedningar". döpte ärkebiskopen i tjugo sameroch karelare i . uppmanade drottningMargareta samerna att lämna sin avgudadyrkan och söka sig tillkyrkans lära.När nationalstaterna fick ett ökat intresseför samerna ledde detta till att den svenska byråkratin fickökat genomslag och siidans ställning kom att försvagas. att samerna skulle infinna sig på bestämdamarknadsplatser . Där skulle de erlägga skatt tillkronan samt delta i kyrkans gudstjänster och i ting. För attsamerna skulle komma till de nya marknadsplatserna förbjödshandelsmännen att som förut bedriva handel med samerna på degamla vinterboplatserna. Inte heller skulle den gamlasiidanstämman få tjänstgöra som domstol. Trots det fortsattesamerna att ta upp egna angelägenheter i siidan, men i längdenmiste de gamla vinterboplatserna sin ställning som centralplatstill förmån för de nya marknadsplatserna. Det betydde också attden samiska samhällsordningen med självbestämmande undan förundan försvagades.Skriftliga källor tyder på att samerna tidigt hållit renar,men jakten och fisket tycks ha varit avgörande fram till slutetav eller , då rennomadismen taröverhand. Den utvecklade rennomadismen, med allt störretamrenhjordar, konkurrerade med jägarsamhället om sammaresurser. Jägarsamhället upplöstes och många samer blev bofastasjösamer och kustsamer med fiske som huvudsaklig försörjning, ikombination med gårdsbruk och ett mindre antal tamrenar. På1600-talet hittades silvermalm vid norrbottniska . Förmalmtransporterna tvångsrekryterades samer och dragrenar.Kungamakten började verka för att Norrlandbefolkades i större utsträckning. Bl.a. genom att öka denodlade jorden kunde kronan få in mera skatt. I syfte attuppmuntra och kontrollera kolonisationen av inlandgjorde kronan anspråk på all ohävdad mark. menade,att "sådana ägor, som obyggda ligga, höre , Oss och Sverigeskrona till, och ingen annan". För del komkungamaktens strävan och anspråk på äganderätt till uttryckunder slutet av 1600-talet.Kolonisationen av tog på allvar fart ,då Kungl. Maj:t utfärdade ett särskilt lappmarksreglemente, somreglerade formerna för kolonisationen. Nya hemman kom tillstånd sedan kronan anvisat mark. För varje hemman skullebetalas viss skatt, men nybyggarna erbjöds skattefrihet underde första 15 åren. De fick också viss rätt till jakt och fiskepå kronans marker. För att undvika konflikter mellan nybyggareoch samer blev det nödvändigt att begränsakolonisationen. En åtgärd blev att dra upp en "odlingsgräns" inordsydlig riktning genom . En provisorisk sådan gränskom till 1867.Över århundradena uppstod också ett behov av att skapa klarheti hur långt byarnas och nybyggarnas skogsmarker sträckte sigoch var kronans marker tog vid. Till detta bidrog bl.a. att denframväxande bruksnäringen gjorde de norrländska markernaalltmer värdefulla. Detta var bakgrunden till de"avvittringsförrättningar" som genomfördes i frånslutet av till och som innebaratt de enskilda byarnas och hemmanens områden avgränsades frånkronans marker.Siidorna, eller lappbyarna som staten kallade dem, var i sintur indelade i skatteland, ägda av enskilda samer. Dennaordning bestod , då den individuella rätten tillland och vatten lagstiftades bort. I stället omvandlades rättentill lappbyns mark till en gemensam bruksrätt för lappbynsmedlemmar. I och med rennäringslag ändrades namnetlappby till sameby. Samebyn omvandlades då även till ett slagsekonomisk förening, där medlemmarna kollektivt ansvarar förrenskötseln.I dag finns det samer i fyra stater: , , Finlandoch . Det är innebär att den samiska kulturen går tvärsöver riksgränserna. Ofta har släkter medlemmar på båda sidornaom en riksgräns.En omfattande gränsreglering mellan och samtDanmark och skedde 1751. I samband därmed bestämdes attingen fick ha skatteland både i och . Tillgränstrakten fogades ett tillägg, den s.k. Lappkodicillen, därdet fastslogs att samerna skulle ha rätt att fortsätta flyttamed sina renhjordar över gränsen. Det var mycket viktigt för desamer som hamnade på svensk sida och som hade sommarbetesmarkervid norska kusten.I uppkom starka nationalistiskaströmningar, som ifrågasatte de svenska samernas närvaro.Bönderna i menade att renarna orsakade skador påmarken och sjukdomar på boskapen och ville ha bort renarna frånområdet. Konflikten ledde till förhandlingar mellan ochSverige och tillkom en gemensam renbeteskonvention. uppgörelse träffades mellan och genom 1972 årsrenbeteskonvention, som gäller fram . Konventionenreglerar samernas rätt till bete i och utnyttjandet avvissa betesområden i för norska samer. För närvarandepågår förberedelser inför nya förhandlingarna mellan Sverigeoch om en ny renbeteskonvention som skall gälla från år2002.Det är inte klarlagt om samerna har eller har haft inte baradispositionsrätt utan även äganderätt till en del marker inomdet svenska renskötselområdet. Frågan har prövats rättsligtbara vid några få tillfällen. En sådan rättsprocess var dets.k. skattefjällsmålet (NJA 1981 s. 1), som gällde någraområden i . I målet avgjorde attsamerna inte kunde anses ha äganderätt utan bara bruksrätt tillde berörda områdena. Domstolen förklarade dock att det intekunde uteslutas att samerna kunde ha haft en starkare och påurminnes hävd grundad rätt till sina skatteland längre norrut,men denna fråga prövades inte i målet, som endast gällde vissamarkområden i Jämtland.Nomadskolans utveckling byggde på ideologin att samerna bordeha en särställning i förhållande till det övriga samhället. Med1913 års skolreform tänkte man sig kåtaskolorna som huvudformför samernas skolor. En skolform som skulle följa derenskötande familjerna på deras flyttningar. I kyrkbyarna fannsfasta nomadskolor för de äldre barnen. Denna skolreform fickutstå hård kritik vid samernas landsmöte 1918.I början av 1960-talet kom beslutet om en nioårig grundskolasom också omfattade samernas barn. Skolplikten utökades tillnio obligatoriska år. läroplan skulle tillämpas,men inslag av samiska ämnen skulle förekomma. Framväxten av denmoderna kom också samerna till del. I och med attgrundskolan genomfördes blev också det samiska språket en del inomadskolornas undervisning. I den gamla nomadskolan skullebarnen från första början lära sig att både tala och skriva påsvenska.I slutet av 1970-talet började sameskolan i att taform. är det samerna själva som har ansvaret försameskolorna. inrättades där samer utseddaav de samiska organisationerna är i majoritet.På sex orter finns sameskolor: , , ,, och . Där ges undervisning förårskurserna 1-6. Sameskolorna följer samma läroplan som densvenska men har samisk inriktning i ett flertalämnen. Samebarnen och deras föräldrar väljer själva om barnenskall gå i sameskola eller i den kommunala . Påflera platser där det inte finns sameskola finns i ställetskolor med samisk integrering. Där går samebarnen i denkommunala men får undervisning i vissa samiskaämnen som samiskt språk, slöjd och samhällsorientering.I erbjuder Samernas folkhögskola och kommunensgymnasieskola gymnasieutbildningar med samisk inriktning.Samernas folkhögskola startade och har erbjuditungdomar och vuxna möjlighet att studera både allmänna ämnenoch ämnen med inriktning på samisk kultur och samiskt liv.Ett nordiskt samiskt institut upprättades iGuovdageaidnu/Kautokeino i . Institutet finansieras avNordiska ministerrådet. Institutet är ett tvärvetenskapligtforsknings- och utredningsinstitut specialiserat på samiskaspråk, kultur och samhällsliv. Institutet har en budget på ca10 miljoner kronor.Vid universitet finns möjlighet att studera samiska ellersamisk kultur och historia vid den samiska institutionen. Härbedrivs också forskning i samiska ämnen.Utskottet anser med det anförda att proposition 1998/99:143Nationella minoriteter i kan tillstyrkas i de delar somberör utrikesutskottets beredningsområde. Motion1999/2000:MJ220 yrkande 1 kan besvaras utifrån vadutrikesutskottet anfört om samerna som ursprungsfolk.Stockholm den 21 oktober 1999På utrikesutskottets vägnarViola FurubjelkeI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (),(), (), (), AgnetaBrendt (s), (), (),(), (), MarianneJönsson (s), (), () och EvaZetterberg (v). **FOOTNOTES**[2]: Ursprungsfolk definieras i konvention 169,artikel 1 b), som folk som härstammar från folkgrupper sombodde i landet, eller det geografiska område som landettillhörde, vid tiden för erövring eller kolonisation ellerfastställande av nuvarande statsgränser. Ytterligare enförutsättning är att de helt eller delvis har behållit sinasociala, ekonomiska, kulturella och politiskainstitutioner. Ett grundläggande kriterium är också att defolk som berörs själva identifierar sig som ursprungsfolk.Avgörande är inte att dessa folkgrupper historiskt settbott i ett visst område än andra.Socialförsäkringsutskottets yttrande1999/2000:SfU2yNationella minoriteter i SverigeTill konstitutionsutskottetKonstitutionsutskottet har berett bl.a.socialförsäkringsutskottet tillfälle att yttra sig överproposition 1998/99:143 Nationella minoriteter i i dedelar som berör respektive utskotts beredningsområde, jämteeventuella motioner.Socialförsäkringsutskottet yttrar sig över de huvudsakligadelarna av propositionen samt de följdmotioner och allmännamotioner som gäller de olika minoritetsgrupperna ochminoritetsspråken samt i vilka förvaltningsområden som rättenatt använda samiska resp. finska och meänkieli skall gälla.Motionerna som yttrandet avser är följande:K3 av m.fl. (kd), yrkande 1K8 av ()K9 av m.fl. (v)K10 av och (), yrkande 1K11 av m.fl. (c), yrkandena 1 och 2K12 av m.fl. (fp), yrkande 1K237 av ()K239 av (), yrkande 1MJ220 av Per m.fl. (mp), yrkande 1PropositionenEn samlad minoritetspolitikI propositionen anförs att en grund bör läggas för en samladsvensk minoritetspolitik med inriktning på skydd för denationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken.Som ett första steg mot en samlad minoritetspolitik börSveriges nationella minoriteter erkännas och kunskap spridas omderas språk och kultur och om deras bidrag till landetshistoria. Vidare bör minoritetsspråken erkännas och ges detstöd som behövs för att de skall hållas levande.Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteteroch den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråkutgör enligt regeringens mening en god grund för hur ettlångsiktigt stöd till de nationella minoriteterna och derasspråk skall utformas. Regeringen understryker att avsikten medkonventionerna inte är att stödja minoritetsspråken påbekostnad av de officiella språken eller att segregera degrupper av befolkningen som tillhör en minoritetsgrupp från denövriga befolkningen. Regeringen understryker även att denationella minoriteterna i självfallet också omfattasav integrationspolitikens mål. Dessa mål är lika rättigheteroch möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund,en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund och ensamhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt ochtolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga ioch ansvariga för.Ramkonventionen om nationella minoriteterEuroparådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteterär en principdeklaration som skall förverkligas genom nationelllag och lämplig regeringspolitik. Ramkonventionen innehållerinte någon definition på en nationell minoritet, vilket medföratt de ratificerande staterna själva kan avgöra vad somkännetecknar en sådan. Under konventionens tillkomst har detdock framgått att begreppet syftar på grupper med långvariganknytning till en stat.I propositionen redovisar regeringen att följande kriterierbör vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som ennationell minoritet:- Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållandetill resten av befolkningen har en icke dominerande ställning isamhället. Gruppbestämningen kan inte enbart göras eftergruppens numerära antal utan här måste också vägas in ochbelysas gruppens struktur och sammanhållning.- Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturelltillhörighet. Endast ett av de uppräknade särdragen måsteföreligga men de särdrag som gruppen uppvisar måste i någotväsentligt avseende skilja den från majoriteten.- Självidentifikation. Den enskilde såväl som gruppen skall haen vilja och strävan att behålla sin identitet.- Historiska eller långvariga band med . Det är intemöjligt att dra någon absolut gräns mätt men endastminoritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i föreföregående sekelskifte uppfyller kravet på historiska ellerlångvariga band.De nationella minoriteter i som uppfyller de redovisadekriterierna för en nationell minoritet är enligt regeringensamer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Någotkrav på svenskt medborgarskap uppställs inte.Regeringen föreslår att godkänner att Sverigeratificerar ramkonventionen. De nationella minoriteterna iSverige erkänns genom att de nämns vid namn i samband medratifikationen.MinoritetsspråkskonventionenMinoritetsspråkskonventionen innehåller bestämmelser om vilkakriterier som ligger till grund för att ett språk skallbehandlas som minoritetsspråk. Kriterierna för landsdels- ellerminoritetsspråk är:- att språket skall ha använts av hävd i ett visst territoriumi (i vart fall före föregående sekelskifte)- att det skall vara annorlunda än det officiella språket,dialekter omfattas inte- att det skall talas av tillräckligt många personerOm språket inte uppfyller kravet på historisk geografiskanknytning kan det omfattas av vissa av konventionensbestämmelser såsom ett territoriellt obundet språk.Regeringen anser att de språk som omfattas av konventionen ärsamiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Därvid ärsamiska, finska och meänkieli språk med historisk geografiskbas, för vilka konventionens del II och III tillämpas. Dessaspråk får genom utformningen av minoritetspolitiken ettsärskilt starkt skydd. chib och jiddisch ärterritoriellt obundna språk, för vilka konventionens del IItillämpas.Regeringen föreslår att godkänner att Sverigeratificerar den europeiska stadgan om landsdels- ellerminoritetsspråk.Regionala åtgärderRegeringen föreslår att enskilda genom två särskilda lagar fårrätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolaroch förvaltningsmyndigheter i de geografiska områden därspråken använts av hävd och fortfarande används i tillräckligutsträckning. Det gäller även hos annan myndighet om ärendethar anknytning till sådant område samt hos domstol i annatområde vid överklagande. En förvaltningsmyndighet kan undantasfrån lagens tillämpning. Förslagen innebär också rätt att idessa områden få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt ellerdelvis på dessa språk.För samiska föreslås området omfatta , ,och kommuner och för finska och meänkieliGällivare, , , och kommuner.Lagarna föreslås träda i kraft . Enarbetsgrupp inrättas inom i föratt följa upp de regionala insatserna.Rikstäckande åtgärderRegeringen avser att vidta rikstäckande åtgärder för att stödjade nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Det gällerutbildningsfrågor, kulturverksamhet, massmedierna, arkivfrågor,äldreomsorg, översättning av vissa författningar, inflytandeoch samarbete över nationsgränserna.Ekonomiska konsekvenserI den ekonomiska vårpropositionen 1999 avsattes 10 miljonerkronor till följd av förslagen i dennaproposition. Av dessa får kommuner och landsting inomförvaltningsområdena i 6 miljoner kronorårligen för ökade kostnader som följer av de nya åliggandena.För tolk- och översättningskostnader tillförs domstolarna 1miljon kronor . För statliga myndigheter i övrigt ärkostnaderna för de regionala åtgärderna marginella ochfinansieras inom gällande ramar. För åtgärder som avserinflytande för minoriteterna samt för uppföljningsinsatser haravsatts . Introduktion och utbildningfinansieras inom de 10 miljonerna.