bet · GN01JuU4 · 1999-12-07 00:00:00 — bestämmelser om militära skyddsområden, jakt,fiske och marin miljö (1 §). Om anledning förekommeratt brott har förövats mot någon av de uppräknadeföreskrifterna har tjänsteman vid ivissa hänseenden samma befogenhet som tillkommerpolisman enligt RB. Tjänstemannen får sålunda hållaförhör eller vidta annan åtgärd enligt 23 kap. 3 §tredje stycket RB, ta med någon till förhör enligt23 kap. 8 § RB, gripa någon med stöd av 24 kap. 7 §första stycket RB och företa husrannsakan med stödav 28 kap. 5 § RB, om åtgärden har till syfte atteftersöka den som skall gripas eller att verkställabeslag (2 §). En tjänsteman vid harvidare samma befogenhet som polisman att avvisa,avlägsna eller omhänderta den som med sittuppträdande i trafiken till sjöss stör ordningeneller utgör en omedelbar fara för denna.Kustbevakningstjänsteman får också under vissaförutsättningar stoppa och visitera fartyg ochinföra det till svensk hamn (3 och 4 §§).De nu redovisade befogenheterna får endast utövas iomedelbar anslutning till den gärning som föranlederåtgärden och skall skyndsamt anmälas tillpolismyndighet (5 och 9 §§).Någon rätt för kustbevakningstjänsteman attförelägga ordningsbot finns, som ovan framgått,inte.Av motiven till den nyssnämnda lagen framgår attsyftet med denna är att göra det möjligt förtjänstemännen vid att göra snabbaingripanden till sjöss i de fall då polis inte ärtillgänglig. Den grundläggande uppgiften att bekämpaoch utreda brott skulle alltjämt ligga på polisen(prop. 1981/82:114 s. 23).Åklagarutredningen föreslog i sitt betänkande Ettreformerat åklagarväsende (SOU 1992:61) attregeringen skulle bemyndigas att förordna ocksåtjänsteman vid annan myndighet än polisen ellertullen att förelägga penningböter. Som exempel angavutredningen bl.a. tjänstemän vid Kustbevakningen.Utredningen framhöll att beivrandet av överträdelserav sjötrafikreglerna skulle effektiviseras, omKustbevakningens tjänstemän fick rätt att föreläggaordningsbot (SOU 1992:61 del A s. 220 f).Regeringen behandlade förslag ipropositionen 1994/95:23 Ett effektivarebrottmålsförfarande. När det gällde möjligheten attförordna tjänstemän vid andra myndigheter än poliseneller tullen att förelägga ordningsbot, framhöllregeringen att föreskrifter om domstolarnasrättskipningsuppgifter, om huvuddragen av derasorganisation och om rättegången enligt 11 kap. 4 §regeringsformen skall meddelas i lag. Reglerna omstrafföreläggande och om ordningsbot utgjorde enbegränsning av domstolarnas rättskipningsuppgiftersom enligt denna bestämmelse krävde lagform. Dettorde därför inte utan vidare vara möjligt attbemyndiga regeringen att ge tjänstemän vid enmyndighet behörighet att utfärda föreläggande omordningsbot. Med hänsyn till detta, och dåutredningens betänkande inte gav underlag förregeringen att då föreslå att sådan behörighetskulle ges till tjänstemän vid andra myndigheter änpolis eller tull, lade regeringen inte fram någotförslag på denna punkt (prop. s.108).I samband med att utskottet behandladepropositionen hade utskottet att ta ställning tillett motionsyrkande motsvarande det nu ifrågavarande.Utskottet antecknade därvid att regeringen tillsatten utredning med uppgift att utreda statens maritimaverksamhet (dir. 1993:136; ).Utredningen skulle enligt sina direktiv se över denverksamhet som bedrevs av marinen, ,och sjöpolisen. Kommittén skullebedöma om den inriktning som gällt förmyndighetsuppgifterna inom denna del av statensmaritima verksamhet fortfarande var ändamålsenlig ialla delar eller om en förskjutning av tyngdpunktenoch insatserna mot något uppgiftsområde borde ske.En av utgångspunkterna för utredningsarbetet skullevara att karaktär som civil,självständig myndighet under regeringen bordebehållas.När det gällde motionsyrkandet ansåg utskottet attdet i och för sig kunde finnas skäl som talade föratt vissa tjänstemän inom borde gesrätt att förelägga ordningsbot. Frågan var dock inteokomplicerad och krävde fortsatta överväganden. Medhänsyn till att arbetsuppgifter iförhållande till sjöpolisen och andra myndigheterutreddes borde motionsyrkandet inte då föranledanågon åtgärd. Motionen avstyrktes (bet.1994/95:JuU2 s. 7 f).Sjöverksamhetskommittén överlämnade i mars 1996betänkandet Statens maritima verksamhet (SOU1996:41). Kommittén ansåg att såväl Kustbevakningensom Sjöpolisen borde finnas kvar med i huvudsakoförändrade arbetsuppgifter. Ett uppdrag borde gestill och attutöka samverkan mellan Sjöpolisen ochKustbevakningen. Vidare borde gesutökade polisiära befogenheter att på begäran avpolismyndighet ingripa vid misstänktaregelöverträdelser till sjöss. bordeinte ha ansvaret för den del av polisarbetet somomfattar underrättelsetjänst ochutredningsverksamhet (SOU 1996:41 s. 180 f).Regeringen behandlade kommitténs betänkande ibudgetpropositionen för . Regeringen uttaladei denna att frågor om utökade polisiära befogenheterför och om möjlighet förKustbevakningen att förelägga ordningsbot skulle bliföremål för fortsatt beredning (prop. 1996/97:1utg.omr. 6, s. 79).Enligt vad utskottet erfarit är frågan om möjlighetför att meddela föreläggande avordningsbot för överträdelser avsjötrafikförordningen (1986:300) föremål förberedning i . En promemoria iämnet är under utarbetande och skall remitterasunder . Frågan är avsedd att behandlasgemensamt med ett av väcktförslag angående utvidgade möjligheter för polisenatt förelägga ordningsbot.Som utskottet uttalade vid /95 kandet i och för sig finnas skäl för att vissatjänstemän inom bör ges rätt attförelägga ordningsbot. En sådan ordning skulle iviss utsträckning avlasta polisen arbetsuppgifter.Enligt utskottets mening finns det emellertid inteskäl för att nu föregripa den pågåendeberedningen av frågan i . Utskottetavstyrker motion Ju231.Avskaffande av specialdomstolarnaI motion Ju413 (m) yrkas att special- ochpartssammansatta domstolar skall avvecklas och attderas uppgifter skall övertas av de allmännadomstolarna.De helt fristående specialdomstolar som finns i dagär Patentbesvärsrätten, ochArbetsdomstolen. De tre domstolarna är belägna iStockholm och deras domkretsar omfattar hela riket.Såväl Arbetsdomstolen som är ivissa typer av mål den enda instansen. Derasavgöranden kan emellertid komma under Högstadomstolens eller Regeringsrättens prövning vidfrågor om resning och återställande av försuttentid.I Arbetsdomstolen utövas beslutanderätten avlagfarna ledamöter tillsammans med s.k.intresseledamöter.Under början av 1990-talet avvecklades fleraspecialdomstolar, nämligen försäkringsrätterna,Försäkringsöverdomstolen och Bostadsdomstolen.Utskottet har tidigare intagit en restriktivhållning till specialdomstolar. uttaladesålunda utskottets dåvarande majoritet attspecialdomstolar i möjligaste mån borde avskaffas(bet. 1993/94:JuU31 s. 9). I en reservation anfördedock den socialdemokratiska minoriteten att varjespecialdomstols fortsatta verksamhet borde bedömasefter dess egna meriter och inte utifrånprincipiella ståndpunkter.Våren 1998 behandlade utskottet en motion liknandeden nu aktuella (bet. 1997/98:JuU24 s. 12 f).Utskottet ansåg då att det fanns anledning att nyanserat på frågan om specialdomstolar. Dessafick nämligen anses besitta en särskild kompetenssom leder till att målen behandlas skickligt, snabbtoch ekonomiskt effektivt. De återståendespecialdomstolarnas fortsatta verksamhet bordebedömas efter sina egna meriter och inte endastutifrån principiella ståndpunkter.Vad gällde Patentbesvärsrätten ansåg utskottet attdet då pågående beredningsarbetet borde avvaktas.Några skäl att förorda ett avskaffande avMarknadsdomstolen eller Arbetsdomstolen kundeutskottet inte finna. Utskottet avstyrkte den dåaktuella motionen.I detta sammanhang bör nämnas att instansordningeni marknadsföringsmål ändrats (prop.1997/98:188, bet. 1998/99LU6). Från och med den 1april 1999 gäller att mål om förbud och åläggande iprincip skall handläggas av somförsta och enda instans. Syftet med ändringen är attgöra det möjligt att snabbt kunna få ett slutligtavgörande i frågan om en viss marknadsföringsåtgärdstrider mot de marknadsrättsliga bestämmelserna.I budgetpropositionen för (prop.1999/2000:1 utg.omr. 24 avsnitt 10.5) har regeringengjort bedömningen att verksamhetbedrivs i enlighet med fastslagna riktlinjer och attdomstolen har utfört de uppdrag och bedrivit deaktiviteter som följer av verksamhetsmålen.Regeringen har beslutat att en särskildutredare skall tillkallas för att se över ordningenför prövning av mål som handläggs vidPatentbesvärsrätten samt av patentmål vid Stockholmstingsrätt (dir. 1999:28). Utredaren skall taställning till om Patentbesvärsrättens verksamhethelt eller delvis kan överföras till Stockholmstingsrätt. Det står dock utredaren fritt att föreslåandra organisationslösningar. Utredningen skallredovisa sina förslag år2000.Utskottet hade även vid det förra att taställning till motionsyrkanden motsvarande de nuifrågavarande. Utskottet stod då fast viduppfattningen att specialdomstolarna även iframtiden fick bedömas på sina egna meriter ochavstyrkte motionsyrkandena (bet. 1998/99:JuU26 s. 6f).Utskottet ser inget skäl att nu inta en annanståndpunkt än vid förra och avstyrkermotion Ju413.Specialdomstol för ekobrottI motion Ju422 (s) begärs en utredning om inrättandeav en specialdomstol för mål om ekonomiskbrottslighet.Brottmål handläggs enligt RB normalt av en lagfarendomare och tre nämndemän. Detta gäller även mål omekonomisk brottslighet. Härutöver finns vissakompletterande bestämmelser i om rättenssammansättning i sådana mål. Enligt 1 kap. 8 § RBfår, vid prövning av vidlyftiga eller annarssärskilt krävande mål om allmänt åtal i vilkabedömningen av ekonomiska eller skatterättsligaförhållanden har väsentlig betydelse, högst tvåsärskilda ledamöter ingå i tingsrätten utöverlagfarna domare och nämndemän. En av dessa skallvara en ekonomisk expert, om det finns behov avsärskild fackkunskap inom rätten i fråga omekonomiska förhållanden. Sådana experter utsesenligt 4 kap. 10 a § RB av regeringen för viss tid.Den andre ledamoten skall vara eller ha varitlagfaren ledamot i allmän förvaltningsdomstol, omdet finns behov av särskild fackkunskap inom rätteni fråga om skatterättsliga förhållanden. Allt efteromständigheterna i målet kan tingsrätten somsärskild ledamot förordna antingen en ekonomiskexpert eller en förvaltningsdomare eller en avvardera slaget. En motsvarande bestämmelse omrättens sammansättning finns för hovrätternas del i2 kap. 4 a § RB.Möjligheten att förordna särskilda ledamöter attsitta i rätten vid prövning av mål om ekonomiskbrottslighet infördes genom lagstiftning (prop. 1984/85:178, bet. JuU 1984/85:39, rskr. 360).Av motiven till lagstiftningen framgår attmöjligheten för domstolarna att förordna ekonomiskaoch skatterättsliga experter som ledamöter i mål avangivet slag är avsedd att öka deras möjligheter attdriva processen effektivt och komma fram tillmateriellt riktiga domar.Genom lagstiftning bestämdes också attsådana mål som krävde expertmedverkan företrädesvisskulle handläggas av vissa tingsrätter somregeringen bestämde i förordning. Att målen skullekoncentreras till vissa tingsrätter motiveradesbl.a. av att även de lagfarna domarna kunde tillägnasig specialkunskaper, vilket skulle vara till gagnför samarbetet mellan dem och de särskildaledamöterna.Redan år 1989 tillkom emellertid ny lagstiftninggenom vilken bestämmelsen att mål om ekonomiskbrottslighet i första hand skulle handläggas avvissa tingsrätter avskaffades (prop. 1989/90:71,bet. 1989/90:JuU32, rskr. Enligt vadföredragande statsrådet anförde i propositionen hadede uppskattningar som gjorts i 1985 årslagstiftningsärende av antalet mål som skulleomfattas av den reformen varit överdrivna. Det varrelativt få mål som handlades med särskildsammansättning eller i särskilt ekomålsforum. Vaddet berodde på kunde inte sägas med säkerhet, mendet stod klart att det var fråga om så få mål attkoncentrationen i sig knappast kunde ge de lagfarnadomarna som handlade målen kunskaper i fråga omämnesområdet. Inte heller åstadkom koncentrationenförutsättningar för att expertledamöterna skulle fåtillräcklig erfarenhet av handläggningen avbrottmål. Nackdelarna med koncentrationen hadedärför visat sig överväga fördelarna. Härtill komatt en undersökning visat att det inte var uteslutetatt även andra tingsrätter än de som hade rätt attförordna särskilda ledamöter, skulle ha valt attförstärka sammansättningen med en ekonomisk experteller förvaltningsdomare, om möjligheten hadefunnits. Genom att avskaffa koncentrationen skulleman skapa bättre förutsättningar för ett användandeav de särskilda sammansättningsreglerna ikomplicerade brottmål och för ett effektivareutnyttjande av domstolsväsendets samlade kompetenspå området (prop. s. 38).I skrivelsen 1999/2000:22 Lägesrapport i fråga omden ekonomiska brottsligheten upplyser regeringenatt den kommer att lägga fram lagförslagrörande reglerna om avbrott i och uppskov medhuvudförhandling som syftar till att bemästra desärskilda problem som kan vara förenade medkoncentrationsprincipens iakttagande i mycket storarättegångar. Det är, framhåller regeringen, bl.a.rättegången i stora ekobrottmål som stått iblickfånget vid utformningen av förslagen. Även detuppdrag som givits till den särskilde utredare somskall se över processen i allmän domstol (dir.1999:62) kan enligt regeringen komma att leda tillförändringar i rättegångsreglerna som kan underlättahanteringen av stora ekobrottmål ( skriv. s. 47 f).Regeringen har beslutatpropositionen /2000: 26 Effektivisering avförfarandet i allmän domstol.Vid /98 hade utskottet att taställning till motionsyrkanden om inrättande avsärskilda domstolar med uppgift att bl.a. handläggamål om ekonomisk brottslighet. Utskottet uttaladeinledningsvis att viss försiktighet borde iakttasmed att inrätta nya specialdomstolar. Vad gälldefrågan om huruvida handläggningen av stora mål omekonomisk brottslighet motiverade inrättandet avsärskilda domstolar, uttalade utskottet den gångenatt de erfarenheter som gjordes avatt koncentrera sådana mål till vissa tingsrättermed styrka talade emot den av motionärerna förordadeordningen. Den nuvarande regleringen som gjorde detmöjligt för varje tingsrätt att vid behov handläggabrottmål med särskilda ledamöter var enligtutskottets mening bättre ägnad att främja eneffektiv bekämpning av den ekonomiska brottsligheten(bet. 1997/98:JuU24 s. 12).Utskottet anser att de nu redovisade uttalandenaalltjämt är giltiga. Utskottet vill härutöverframhålla de förslag rörande förfarandet i allmändomstol som regeringen lämnat i den nyssnämndapropositionen och som kan underlätta handläggningenav stora ekobrottmål. Även det pågåendeutredningsarbetet rörande domstolsprocessen kankomma att leda till sådana resultat. Med det anfördaavstyrker utskottet motion Ju422.Advokatsamfundets disciplinnämndI motion Ju811 (fp) begärs ett tillkännagivande avinnebörd att det allmänna inte skall få flerrepresentanter i disciplinnämnd.Enligt 8 kap. 6 § RB utövas tillsyn överadvokatväsendet av styrelse ochdisciplinnämnd, vilka har att tillse att en advokatvid utförande av talan inför domstol och i sinövriga verksamhet fyller de plikter som åvilarhonom. Frågor om disciplinära ingripanden motadvokater prövas av disciplinnämnden och, i enlighetmed vad som bestäms i stadgar, avsamfundets styrelse. En advokat är skyldig att lämnasamfundet de uppgifter som behövs för tillsynen.Justitiekanslern () får begära åtgärd advokat som åsidosätter sinplikt och hos styrelsen mot den som ärbehörig att vara advokat.Av 8 kap. 7 § RB framgår att en advokat som i sinverksamhet uppsåtligen gör orätt eller som annarsförfar oredligt skall uteslutas ur Advokatsamfundet.Är omständigheterna mildrande, får i stället varningtilldelas honom. Åsidosätter en advokat annars sinaplikter som advokat, får varning eller erinranmeddelas honom. Är omständigheterna synnerligenförsvårande, får han uteslutas ur samfundet. Enadvokat som tilldelas varning kan åläggas att utgeen straffavgift till samfundet med lägst 1 000 ochhögst . Vidare gäller att disciplinnämndeni stället för att tilldela en advokat en erinrankan, om det bedöms tillräckligt, göra ett uttalandeom att advokatens åtgärd är felaktig eller olämplig.I 8 kap. 8 § RB föreskrivs att den som vägratsinträde i eller uteslutits ur fåröverklaga beslutet hos . JK får hosHögsta domstolen överklaga beslut enligt 8 kap. 7 §av samfundets styrelse eller disciplinnämnd.Sammansättningen av disciplinnämnden regleras i 12§ i stadgar. Disciplinnämndenbestår av ordförande, vice ordförande och nio övrigaledamöter. Ordförande, vice ordförande och sexövriga ledamöter väljs av vidordinarie fullmäktigemöte . Nämndensåterstående tre ledamöter (offentligarepresentanter) utses av regeringen. De förordnasför av och så att en representantutses . Till offentlig representant får inteutses lagfaren domare, befattningshavare viddomstol, åklagare, polisman eller advokat eller densom annars har till yrke att föra talan inför rätta.Advokatkommittén (dir. 1997:39) har på regeringensuppdrag utrett disciplinverksamhetsamt tillsynen över advokatverksamheten i övrigt.Kommittén överlämnade sitt betänkandeTillsyn över advokater m.m. (SOU 1999:31). Ibetänkandet föreslår kommittén bl.a. att JK:stillsyn över advokatväsendet skall upphöra. En annanordning som garanterar tillfredsställande tillsynöver och insyn i samfundets verksamhet måste dåtillskapas enligt kommittén. Kommittén har därförövervägt olika metoder att stärka det allmännasinflytande över tillsynen över advokatväsendet.Kommittén anser att detta syfte kan tillgodosesgenom att det föreskrivs att ordföranden idisciplinnämnden skall vara eller ha varit ordinariedomare. Nämnden skall i övrigt bestå av sjuadvokater och tre offentliga representanter;advokaterna förblir alltså i majoritet i nämnden.Kommittén föreslår vidare att disciplinnämndenssammansättning regleras i RB. Vissa ändringar imöjligheterna att överklaga disciplinnämndens beslutföreslås också.Advokatkommitténs betänkande har remissbehandlatsoch bereds i Justitiedepartementet.Utskottet anser att den pågående beredningen avAdvokatkommitténs förslag inte bör föregripas ochavstyrker motion Ju811.Straffprocessuella tvångsmedelKroppsbesiktningI motionerna Ju808 och Ju908 (båda m) yrkas attpolisen, under medverkan av sjukhuspersonal, börkunna ge en misstänkt kräkmedel i syfte att säkrabevisning om narkotikabrott i sådana fall där denmisstänkte svalt narkotikan.Regler om undersökning av människokroppen vidbrottsmisstanke finns i 28 kap. 12 § RB. Avparagrafen, jämförd med 28 kap. 11 § RB, framgår attpå den som skäligen kan misstänkas för ett brott påvilket fängelse kan följa får kroppsbesiktning görasför att söka efter föremål som kan tas i beslageller annars för att utröna omständigheter som kanvara av betydelse för utredning av brottet. Medkroppsbesiktning avses undersökning avmänniskokroppens yttre och inre samt tagande av provfrån människokroppen samt undersökning av sådanaprov. En undersökning får inte utföras så att denundersökte riskerar framtida ohälsa eller skada.Av 28 kap. 13 § RB följer att förordnande omkroppsbesiktning meddelas av undersökningsledaren,åklagaren eller rätten. Är fara i dröjsmål, fårbeslutet fattas av polisman. Annan mera ingåendeundersökning än blodprov får endast utföras avläkare. Vid kroppsbesiktning, liksom vid användningav övriga straffprocessuella tvångsmedel, råder dens.k. Sådan besiktningfår sålunda beslutas endast om skälen för denuppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärdenmedför för den misstänkte eller för något annatmotstående intresse (28 kap. 13 § första stycket RBjämförd med 28 kap. 3 a § samma balk).Rättegångsbalkens bestämmelser om kroppsbesiktningerhöll - med visst undantag som här saknar intresse- sin nuvarande utformning genom lagstiftning år1993 (prop. 1993/94:24, JuU7, rskr. I denpromemoria (Ds 1991:56) Ändrade regler omkroppsvisitation och kroppsbesiktning, m.m., som lågtill grund för propositionen, föreslogs att denmisstänkte skulle kunna medicineras mot sin vilja omförfarandet påtagligt skulle underlättamöjligheterna att utföra en kroppsbesiktning. Ipropositionen anfördes bl.a. att det är ett mycketallvarligt ingrepp i den kroppsliga integriteten attutsätta någon för tvångsmedicinering och att mycketstarka skäl därför krävdes för att införa en sådanmöjlighet i RB. Enligt departementschefen måste viden sådan bedömning brottsbekämpandeeffektivitetshänsyn träda tillbaka. Något förslag omtvångsmedicinering lades därför inte fram ipropositionen (prop. s. 48).Under utskottets behandling av propositionen hadeutskottet att ta ställning till en motion, i vilkenföreslogs att begreppet kroppsbesiktning skulleomfatta även åtgärder i form av medicinering medkräkmedel samt magpumpning. Utskottet förklarade siginte ha någon annan uppfattning i denna fråga än vaddepartementschefen uttalat i propositionen ochavstyrkte bifall till motionen (bet. 1993/94:JuU7 s.7).I betänkande 1996/97:JuU8 vidhöll utskottet dennauppfattning (bet. s. 4). Motsvarande inställningintog utskottet vid /98 (bet.1997/98:JuU24 s. 15).Frågan om tvångsmedicinering har även behandlats avPolisrättsutredningen i dess slutbetänkandeTvångsmedel enligt 27 och 28 kap. RB samt polis-lagen (SOU 1995:47). Utredningen fann med hänsyntill vad departementschefen anfört i proposition1993/94:24 inte anledning att närmare beröra fråganom tvångsmedicinering i syfte att genomföra enkroppsbesiktning. Inte heller borde det införasnågra bestämmelser som skulle göra det möjligt attmed stöd av den misstänktes samtycke ge honommedicin för att möjliggöra en kroppsbesiktning.Skillnaden för den misstänkte mellan att blierbjuden av polisen att ta t.ex. kräkmedel och atttvingas att ta medlet var nämligen, enligtutredningens uppfattning, mycket liten (SOU 1995:47s. 337 f).Polisrättsutredningens slutbetänkande beredsalltjämt i Justitiedepartementet.Våren 1998 beslutade regeringen att tillkalla (dir. 1998:18). Uppdragetomfattar bl.a. rättsväsendets och tullens arbete mednarkotikabekämpningen. Kommissionen skall särskiltanalysera behovet av förändringar av rättsväsendetsarbetsmetoder samt av straffrättslig och straff-processuell lagstiftning samt lägga fram förslagtill förändringar. Vidare anges att kommissionenskall kartlägga och utvärdera de insatser och detsamarbete som redan förekommer inom rättsväsendet.Kommissionen skall vidare göra en bedömning av detbefintliga regelverkets konsekvenser ocheffektivitet för bl.a. rättsväsendets arbetsmetoder,resultat och resursutnyttjande. Kommissionen skallredovisa sitt uppdrag före utgången av år 2000.Enligt vad utskottet erfarit att behandla frågan omanvändning av kräkmedel i kampen mot narkotikan.När utskottet senast behandlade liknande yrkandenfann utskottet - i avvaktan på resultatet arbete - ingen anledning attändra uppfattning i frågan om huruvida kräkmedelborde få användas som straffprocessuellttvångsmedel. Utskottet avstyrkte de då föreliggandeyrkandena (bet. 1998/99:JuU26 s. 9).Utskottet står fast vid sina redovisadeuttalanden och avstyrker såväl motion Ju808 sommotion Ju908 i nu ifrågavarande del.Åtgärder för indrivning av böter vid trafikbrottI motion T463 (v) begärs ett tillkännagivande avinnebörd att lagstiftningen bör ge vidgademöjligheter att beslagta eller lägga kvarstad påutlandsregistrerade fordon, vilkas förare intebetalar sina böter.Utskottet har tidigare haftatt ta ställning till motionsyrkanden av liknandeinnebörd. Senast skedde det vid /98.Utskottet uttalade den gången att frågan omindrivning av böter vid trafikbrott borde ses över,bl.a. i ett EU-perspektiv. Det var avtrafiksäkerhetsskäl angeläget att det fanns etteffektivt påföljdssystem även för utländskafordonsförare. Regeringen borde låta utreda frågan.Vad utskottet anfört gav som sin meningregeringen till känna (bet. 1997/98:JuU24, rskr.228).Enligt vad utskottet erfarit är frågan underberedning i Regeringskansliet.Utskottet vill understryka vikten av att resultatetav det utredningsarbete som begärtredovisas inom överblickbar tid.