bet · GM01KU25 · 1999-05-06 00:00:00 — I villkoret för anges att sändningarna i betydandeomfattning skall innehålla program med anknytningtill sändningsområdet. Detsamma gäller förLandskrona Vision.Den 25 juni 1998 beslutade regeringen också attkomplettera sändningstillstånden för , och TV 4AB i enlighet med bilagorna 1a-c tillregeringsbeslutet. Genom beslutet kompletteradessändningstillstånden med en rätt att sändatelevision med digital sändningsteknik.Även för SVT:s, Utbildningsradions och TV 4:ssändningstillstånd skall som villkor gälla sammaavsnitt som för de övriga programbolagen i det avtalom viss samverkan inför beslut om sändningstillståndsom har fogats som bilaga 3 till regeringens beslut.I SVT:s sändningstillstånd anges vidare att SVT 24till övervägande del skall bestå av nyheter ochnyhetskommentarer.Gällande bestämmelserGrundläggande bestämmelser om villkor för sändningarEnligt 3 kap. 2 § första stycketyttrandefrihetsgrundlagen (YGL) får rätten att sändaradioprogram på annat sätt än genom tråd reglerasgenom lag som innehåller föreskrifter om tillståndoch villkor för att sända.I 3 kap. 4 § YGL sägs att den som sänderradioprogram självständigt avgör vad som skallförekomma i programmen.I 3 kap. 1-4 §§ radio- och TV-lagen (1996:844)lämnas en uppräkning av de villkor som ettsändningstillstånd kan förenas med.I förarbetena till radio- och TV-lagen konstateraderegeringen (prop. 1995/96:160 s. 83 f.) att i ordetvillkor i 3 kap. 2 § första stycket YGL ansågs detdåvarande systemet med avtal mellan regeringen ochprogramföretaget vara inbegripet (prop. 1990/91:149,bet. 1990/91:KU39, rskr. 1990/91:370). Vidareanförde regeringen att enligt dess uppfattning fickden gällande ordningen med avtal mellan staten ochprogramföretagen således uttryckligen anses godtageni YGL. Ofrånkomligen var det dock ändå så attkonstruktionen med "avtal" rimmade dåligt med degällande konstitutionella reglerna. Det var därförenligt regeringen lämpligt att den nya lagenåterspeglade den rådande ordningen och således, omkrav på de enskilda företagen skall få ställas,uttryckligen angav att det rörde sig om villkor försändningsrätten. Regeringen ansåg därför attkonstruktionen med avtal mellan regeringen ochprogramföretagen inte skulle finnas kvar.Regeringen anförde vidare att en från principiellautgångspunkter nära till hands liggande lösning voreatt samtliga förutsättningar för sändningsrättenskulle framgå direkt genom bestämmelser i lag.Regeringen konstaterade att en stor mängd krav, sominte gäller för all sändningsverksamhet, dock börkunna ställas på verksamhet som bedrivs med stöd avregeringens tillstånd. En lag som innehållersamtliga de krav som då framgick av avtal skulledock bli mycket vidlyftig och förmodligen snart äveninaktuell om det över huvud taget var lagteknisktmöjligt att konstruera en sådan lag. En stor fördelmed att behålla den dåvarande ordningen var enligtregeringen att lagen därigenom lättare kan anpassastill den framtida tekniska och massmediepolitiskautvecklingen. Denna utveckling kunde framöver välkomma att innebära att staten helt eller delviskommer att avstå från att ställa vissa villkor påsändningsverksamheten.Vidare anförde regeringen att den ansåg att densmidigaste lösningen var att regeringen även ifortsättningen fick förena sändningstillstånd medvillkor. Endast skyldigheter som gäller för allasändningar av en viss art borde regleras genomdirekta bestämmelser i lagen. Rättssäkerhetsskältalade enligt regeringen också för att bestämmelsersom har med själva sändningstillståndet samttillståndets innebörd och bestånd att göra skallframgå direkt av lag. Även bestämmelser om straffmåste enligt regeringen framgå direkt av lag. Iövrigt borde tillstånden kunna förenas med villkor.Dessa måste dock ha stöd i lag eftersom det är frågaom yttrandefrihetsbegränsningar.Regeringen påpekade därutöver att en vissrestriktivitet borde iakttas vid utformningen avspecificerade villkor mot bakgrund av bestämmelsen i3 kap. 4 § YGL om det redaktionella oberoendet.Specificerade bestämmelser hade emellertid, ijämförelse med bestämmelser av generellmålsättningskaraktär, sina fördelar eftersomprogramföretaget får en bättre uppfattning om vaddet har att rätta sig efter och de övervakandemyndigheternas kontroll av att villkoret följsunderlättas. Enligt regeringens uppfattning borderegeringen även kunna ställa sådanatyper av specificerade villkor som fanns främst iavtalet med 4.Villkor om att använda viss sändningsteknikEnligt 3 kap. 2 § 7 radio- och TV-lagen (1996:844),i dess lydelse före , kan villkorför sändningstilltillstånd avse skyldighet attanvända viss sändningsteknik.Villkoret om skyldighet att använda visssändningsteknik infördes i och med den nya radio-och TV-lagen, som trädde i kraft den 1 januari 1996.I proposition 1995/96:160, s. 50, anförde regeringenatt det var svårt att avgöra vilkasärskilda lagstiftningsbehov som digitaltekniken kankomma att medföra. Genom att frekvensutrymmet kanutnyttjas mer effektivt med den nya tekniken var detenligt regeringen tänkbart att principen ometableringsfrihet kan utvidgas till ytterligareområden. Å andra sidan kunde digitaltekniken kommaatt föra med sig nya regleringsbehov, t.ex. när detgäller krytperingssystem eller sändaroperatörernasverksamhet. Regeringen avsåg att återkomma tilldessa frågor i samband med att ställning skulle tastill förslagen i betänkande Från Massmedia tillMultimedia (SOU 1996:25). I författningskommentaren(s. 164) konstaterade regeringen vidare att någonmotsvarighet till detta villkor inte fanns förnärvarande. Enligt regeringen var det emellertidnödvändigt att lämna utrymme för villkor av dennatyp om staten skulle ha något inflytande påintroduktionen av ny teknik.Konstitutionsutskottet anförde ingen avvikandemening i denna del (bet. 1995/96:KU29).I proposition 1996/97:67 Digitala TV-sändningar (s.27) anförde regeringen att det var angeläget attutveckla samarbetsformer som innebär att de somerbjuder programtjänster i systemet vanligtvisbestämmer över multiplexfunktionen tillsammans.Enligt regeringen skulle den föreslagnasändningsverksamheten redan från början vara upplagdpå sådant sätt att krav på yttrandefrihet,tillgänglighet och mångfald tillgodoses. Dettainnebar bl.a. att de avkodare som används bör varasådana att varje person i publiken har möjlighet attta del av alla program som sänds ut, givetvis på devillkor som programföretaget ställer upp förtillgång till programmen. Om systemet innehållers.k. elektroniska programguider borde enligtregeringen de olika programföretagens utbudpresenteras på likvärdigt sätt. Regeringen varmedveten om att det kunde uppstå problem omkonkurrerande företag skulle samarbeta inom ett ochsamma tekniska system. Enligt regeringens meningmåste det vara möjligt att uppnå överenskommelsermellan de olika parterna om sådana former församverkan att varje medverkande företag kan behålladen nödvändiga kontrollen över sitt material,som tillgängligheten för publiken till detsamlade programutbudet förblir hög. Regeringenanförde att det är viktigt att sådanasamverkansformer kommer till stånd redan undersändningsverksamhetens inledningsskede och att dehar en sådan utformning att även företag som kommerin senare kan delta i samarbetet på likvärdigavillkor.Vidare anförde regeringen (s. 30) att Radio- ochTV-verket borde förvissa sig om att programföretaghar förbundit sig att delta i samverkan om t.ex.multiplexering, åtkomstkontroll och elektroniskaprogramguider i enlighet med vad som sagts i avsnitt6.1. (se ovan) innan verket avgav sitt förslag tillregeringen om vilka programföretag som borde erhållasändningstillstånd.Konstitutionsutskottet tillstyrkte regeringensförslag om digitala TV-sändningar (bet.1996/97:KU17).I förordningen (1997:894) om marksänd digital TVanges att den som söker sändningstillstånd i ansökanskall redovisa sina planer för att ingåöverenskommelser med övriga sökande i fråga ommultiplexering, åtkomstkontroll och elektroniskaprogramguider (6 § tredje stycket). Av Radio- ochTV-verkets förslag till regeringen om fördelning avsändningstillstånden skall framgå om den sökande kandelta i en sådan samverkan (9 § första stycket 2).I proposition 1997/98:184 Ändringar i radio- och TV-lagen, m.m. föreslog regeringen att ett tilläggskulle göras i 3 kap. 2 § 7 radio- och TV-lagen såatt det framgår att teknisk samverkan med andratillståndshavare skall kunna utgöra villkor för ettsändningstillstånd. Regeringen anförde (s. 68) attvillkoret i 3 kap. 2 § 7 kan innebära att enskydlighet att sända med digital teknik äveninnefattar en skyldighet att delta i sådan teknisksamverkan med andra tillståndshavare som ärnödvändig för att tekniken skall fungera. Enligtregeringen borde emellertid ett tillägg göras så attdet av lagen uttryckligen framgår att villkoret omviss sändningsteknik får förenas med krav påsamverkan med andra tillståndhavare i tekniskafrågor.Konstitutionsutskottet anförde i sin bedömning vidbehandlingen av propositionen i denna del (bet.1998/99:KU13) att utskottet delade regeringensuppfattning att 3 kap. 2 § 7 radio- och TV-lagenäven kan innefatta en skyldighet att delta i ensådan teknisk samverkan med andra tillståndhavaresom är nödvändig för att tekniken skall fungera. Ilikhet med regeringen ansåg utskottet att det dockvar mer tillfredsställande att det uttryckligenframgår av lagen att villkoret om visssändningsteknik får förenas med krav på samverkanmed andra tillståndhavare i tekniska frågor.Utskottet tillstyrkte därför regeringens förslag attett tillägg med denna innebörd görs i den aktuellabestämmelsen. Med det anförda avstyrktes en motion(m) vari det begärdes att regeringens förslag skulleavvisas.Enligt beslut har därmed 3 kap. 2 § 7fr.o.m. den lydelsen att villkorför sändningstillstånd även får avse skyldighet att"använda viss sändningsteknik samt samverka medandra tillståndshavare i tekniska frågor".Villkor om att sända ett mångsidigt programutbudEnligt 3 kap. 2 § 13 radio- och TV-lagen får villkorför sändningstillstånd avse skyldighet att sända ettmångsidigt programutbud.I proposition 1995/96:160 med förslag till en nyradio- och TV-lag återkom regeringen iförfattningskommentaren till sina förslag tillenskilda villkor. När det gällde villkoret omskyldighet att sända ett mångsidigt programutbudkonstaterade regeringen (s. 164 f.) att punktenmotsvarade 7 § första stycket 3 radiolagen.Regeringen anförde att avtalen ställer en rad kravpå programutbudet såsom att sända viss minsta mängdnyheter, barnprogram, teater etc. Under denna punktföll också krav på produktion utanförprogramföretaget självt. Däremot rymdes inte enligtregeringen sådana rent organisatoriska frågor somredaktioneras antal eller geografiska placering.Bestämmelsen i 7 § första stycket 3 radiolagen(1966:755) om mångsidigt programutbud infördes 1991i samband med införandet av en reklamfinansierad TV-kanal () i marknätet. I proposition 1990/91:149,s. 140, konstaterade regeringen att det i avtalen omprogramverksamheten mellan staten ochprogramföretagen inom fannsbestämmelser om mångsidighet i programutbudet.Regeringen anförde vidare att de berördaavtalsbestämmelserna kunde sägas uttrycka den"positiva" delen av public service-uppdraget. Enligtregeringen avsågs bestämmelsen hindra ettprogramföretag från att t.ex. ge programverksamhetenen ensidig inriktning mot underhållningsprogrameller billiga inköpta program. Regeringenkonstaterade att radiolagsutredningen anfört attförpliktelser av detta slag kan uppfattas sombegränsningar av ett programföretags yttrandefrihet.Utredningen hade med hänsyn härtill ansett att detborde ges stöd i lag för förpliktelserna genom attdet i radiolagen föreskrevs att staten får träffaavtal med ett programföretag om skyldighet förföretaget att sända ett mångsidigt programutbud.Föredragande statsrådet var av samma mening somutredningen. Statsrådet anförde att uttrycket "ettmångsidigt programutbud" var avsett att kunna täckade olika "positiva" krav som fanns i de nuvarandeavtalen och som tog sikte på att företagen skullesända program av många olika slag.Konstitutionsutskottet tillstyrkte regeringensförslag om ändring i radiolagen (bet. 1990/91:KU39).I proposition 1997/98:184 Ändringar i radio- och TV-lagen, m.m. föreslog regeringen att kabel-TV-företagens sändningsplikt begränsas till tre programfrån och ettprogram från övriga TV-företag. Enligt regeringenskulle en förutsättning för sändningsplikt vara attprogrammen sänds med tillstånd av regeringen och attdet föreligger krav på opartiskhet och saklighetsamt villkor om mångsidigt programutbud där detskall ingå nyheter. Regeringen anförde härvid attett mångsidigt programutbud även kan innefatta ettprogramutbud som huvudsakligen består av nyheter.Konstitutionsutskottet tillstyrkte regeringensförslag och avstyrkte motioner (m, fp) med krav påatt vidaresändningsplikten skulle begränsas tillSVT 1 och (bet. 1998/99:KU13).Promemoria från har i en skrivelse tillStatsrådsberedningen berett regeringen tillfälle attyttra sig över vad som anförs i anmälan omregeringens beslut omsändningstillstånd för digital marksänd TV ochbeslutens överensstämmelse med gällandebestämmelser.I en promemoria upprättad inom Kulturdepartementetden behandlas först den del avgranskningsanmälan som tar upp frågan om villkor omatt använda viss sändningsteknik. Departementet villhärvid särskilt peka på följande. I proposition1996/97:67 Digitala TV-sändningar, som ligger tillgrund för regeringens beslut att ge tillstånd attsända digital marksänd TV, anges att enförutsättning för att erhålla tillstånd att sända äratt företagen har förbundit sig att samverka i frågaom multiplexering, åtkomstkontroll och elektroniskaprogramguider. har, sedankonstitutionsutskottet tillstyrkt regeringensförslag, beslutat i enlighet härmed.Därutöver pekar departementet på att regeringen iproposition 1997/98:184 Ändringar i radio- och TV-lagen, m.m. föreslog att ett tillägg skulle göras i3 kap. 2 § 7 radio- och TV-lagen (1996:844) så attdet framgår att teknisk samverkan med andratillståndshavare skall kunna utgöra villkor för ettsändningstillstånd. Regeringen anförde att villkoretkan innebära att en skyldighet att sända med digitalteknik även innefattar en skydlighet att delta i ensådan teknisk samverkan med andra tillståndshavaresom är nödvändig för att tekniken skall fungera. Menenligt regeringen borde ett tillägg göras så att detav lagen uttryckligen framgår att villkoret om visssändningsteknik får förenas med krav på samverkanmed andra tillståndshavare i tekniska frågor. Medteknisk samverkan avses enligt departementet frågorom multiplexering, åtkomstkontroll och elektroniskaprogramguider.Departementet konstaterar attkonstitutionsutskottet delade regeringens bedömningatt 3 kap. 2 § 7 radio- och TV-lagen även kaninnefatta en skyldighet att delta i en teknisksamverkan, men att det dock var mertillfredsställande att det uttryckligen framgår avlagen. Enligt beslut har därmed 3 kap. 2§ 7 fr.o.m. den lydelse somregeringen föreslog.Som sin slutsats anför departementet att dettainnebär att regeringen även före lagändringen den 1februari 1999 har haft rätt att med stöd av 3 kap. 2§ 7 radio- och TV-lagen förena sändningstillståndmed villkor att respektive programbolag skallsamverka med övriga innehavare av tillstånd attsända digital TV i fråga om multiplexering,åtkomstkontroll och elektroniska programguidereftersom detta ingår i uttrycket "visssändningsteknik".Vad gäller den del av anmälan som syftar på attprogrambolagen har tvingats att samarbeta med () och () villdepartementet särskilt anföra följande. Radio- ochTV-verket har i enlighet med bestämmelserna iförordningen (1997:894) om marksänd digital TVannonserat om möjligheten att få tillstånd fördigitala TV-sändningar. I samma förordning angesvidare att det av Radio- och förslag tillregeringen om fördelning av tillstånden skall framgåom den sökande kan delta i samverkan ommultiplexering, åtkomstkontroll och elektroniskaprogramguider.Vidare anför departementet att Radio- och TV-verketden överlämnade ansökningarna tillregeringen tillsammans med ett motiverat förslagtill fördelning av tillstånden. Radio- och TV-verketredovisade att samtliga sökande, ochTeracom ingått ett avtal om samverkan om vissatekniska frågor. Avtalet innebär att skall hauppgiften att ta hand om frågor som handlar omåtkomstkontroll och elektronisk programguide ochTeracom om multiplexering.Departementet pekar på att regeringen i beslutetden om tillstånd att sända televisionmed digital sändningsteknik konstaterade att Radio-och redovisat att samtliga föreslagnasökande uppfyllt förutsättningarna för att erhållatillstånd, nämligen ingått avtal om samverkan omvissa tekniska frågor.Som sin slutsats anför departementet att regeringeninte på något sätt har tvingat programbolagen attsluta avtal med eller . Programbolagenhar haft möjlighet att välja andra samverkansformeroch andra bolag som handhar de tekniskafunktionerna.När det gäller vad som i granskningsanmälan anförsom villkor om att sända ett mångsidigt programutbudanför departementet som sin slutsats att, somframgår av utskottets redogörelse för gällandebestämmelser, det i begreppet "ett mångsidigtprogramutbud" finns utrymme för specificeradevillkor. I samband med införandet av enreklamfinansierad TV-kanal uttalade regeringen attbestämmelser om mångsidighet avsåg att hindra ettprogramföretag från att t.ex. ge programverksamhetenen ensidig inriktning mot underhållningsprogrameller billigt inköpta program. I propositionen omändringar i radio- och TV-lagen, m.m. anförderegeringen att ett mångsidigt programutbud även kaninnefatta ett programutbud som huvudsakligen bestårav nyheter. Departementet pekar på att förslagen hartillstyrkts av och sedanbeslutats av . Detta innebär enligtdepartementet sammanfattningsvis att regeringen ivillkoren för tillstånd att sända digital TV endastföreskrivit ett programutbud som är mångsidigtenligt radio- och TV-lagens mening.Utfrågning med har hållit en utfrågningmed kulturminister bilaga B 6.Vid utfrågningen uppgav bl.a.följande när det gällde skälet till att det itillståndet för att sända digitalt i marknätetföreskrivs genom villkor att fakta-, sport- ochbarnprogram i betydande omfattning skall ingå isändningarna. Enligt är uppräkningenhämtad ur den programförklaring som själv harlämnat. Det bygger på att det i digital-TV-propositionen sägs att det skall finnas villkor ommångsidigt programutbud. Från början är detegentligen hämtat från den proposition i början på1990-talet som föregick möjligheter att börjasända i marknätet. anförde vidare attdet är ett försök från att setill att de krav som finns i propositionen omdigital TV och mångsidigt programutbud uppfylls.Senare har regeringen med sitt beslut fastställtdetta.I denna fråga uppgav kanslirådet bl.a.att det i digital-TV-propositionen står atturvalssättet skall vara sådant att programutbudetsom helhet tilltalar olika intressen ochsmakriktningar. Mot den bakgrunden har man begärt avde sökande företagen att de skall avge enprogramförklaring, varefter urvalet skett utifråndessa. Enligt kan man säga att ett kvittopå detta är ett sådant tillståndsvillkor.Vidare uppgav att det mångsidigaprogramutbudet handlar om samtliga de programföretagsom i ett inledningsskede kommer att sända i detdigitala marknätet. Det är till helheten man skallse. Hon påpekade att man i tillståndsvillkorenanvänder orden "betydande omfattning" och attGranskningsnämnden får tolka i vad mån detta äruppfyllt. anförde attprogramföretagen har gjort självständigaprogramförklaringar och företaget avgör sedansjälvständigt vad man de facto sänder. Skulle detvara så att företaget ändrar inriktningen på vad detväljer att sända, utgår hon från att det blir ettärende för . Detta kan innebäraatt man kanske vill formulera om tillståndet. MaritaUlvskog påpekade att detta ju inte behöver bidratill minskad mångfald. Hon framhöll att utrymmet föratt sända helt andra saker än det man har räknat uppi den självständigt formulerade programförklaringenockså är något som man självständigt bestämmer.När det gällde frågan om vilket lagrum somregeringen har stött sig på när den reglerat att detär ett visst bolag som skall sköta programföretagenstekniska samverkan uppgav bl.a.följande. Det fanns ingenting i det beslut somregering och riksdag fattat om villkoret om teknisksamverkan som har lett fram till det val somprogramföretagen gjorde. Det var enligt MaritaUlvskog en helt självständig idé, som hon antarväxte fram hos programföretagen och som de avtaladeom. I enlighet med tidigare framlagda propositionerskulle detta också finnas med blandtillståndsvillkoren. Ett villkor försändningstillstånd skulle vara att man samverkadenär det gällde tekniken, och man har valt en teknisksamverkan via bolaget . Det finns enligt MaritaUlvskog ingenting som hindrar att programföretagensjälvständigt kommer fram till någon annansamverkanslösning. Tillstånden kommer då attjusteras på den punkten. påpekade attdet är viktigt att det tydligt framgår attprogramföretagen har valt att leva upp tillregeringens och krav på teknisksamverkan. Det konkretiseras med avtalet. EnligtMarita handlar det om att göra troligt attett villkor om att använda en viss sändningsteknikär uppfyllt. Att då nämna ett bolags namn skulleenligt regeringens mening inte vara någonting somgår utöver radio- och TV-lagen. vidare att det inte fanns några som helstkrav om att samverkan skulle ske med ellerTeracom. Det förekom inga diskussioner mellanregeringen och programföretagen. Regeringen haringen del i detta.Vad gällde villkoret om mångsidigt programutbudanförde att eftersom det rymmerformuleringar om "betydande omfattning" är detväldigt svårt att säga när något inte är uppfyllt.Det blir i så fall en fråga för Granskningsnämndenatt göra en bedömning av detta. Hon uppgav vidareatt den sanktionsmöjlighet som hon kan se framförsig är en prickning - ett fällande omdöme - frånGranskningsnämnden. Att regeringen skulle göra någotbedömer hon som helt uteslutet. På fråga om ettprogramföretag, som väljer att självständigt fattabeslut enligt yttrandefrihetsgrundlagen om utbudet iden egna kanalen, kan riskera att få sittsändningstillstånd indraget eller inte förnyatsvarade att hon bedömde det som heltomöjligt. Svaret var enligt henne nej.Utskottets bedömningGranskningen föranleder inget uttalande frånutskottets sida.2.7 Näringsminister med ett ärende om statligt stödtill SCAÄrendetI en granskningsanmälan, bilaga A 2.7.1, har tillkonstitutionsutskottets granskning anmälts f.d.näringsminister befattning med ettärende om statligt stöd till SCA and TimberAB (SCA). Anmälaren anför att utskottet bör granskaAnders agerande i samband med attregeringen beviljade 10 miljonerkronor i stöd till skogskoncernen iministerns hemkommun . Närings- ochteknikutvecklingsverket () yttrade sig iärendet på begäran av Närings- ochhandelsdepartementet och föreslog enligt anmälarenavslag, bl.a. med hänvisning till att SCA är ettstort företag med gott om egna resurser och att denplanerade investeringen skulle kunna leda tillminskad sysselsättning. Vidare anför anmälaren attregeringen agerade i strid med expertmyndighetensrekommendationer och i stället beslutade att beviljamångmiljonstödet till SCA. Någon motivering varförregeringen frångått rekommendation lämnadesinte. Enligt anmälaren bereddes investeringsfråganinom Närings- och ända framtill ett regeringsbeslut började närma sig.Anmälaren anför att beredningen enligt uppgiftpågick i detta departement under åtta veckor.Därefter lämnades ärendet över tillArbetsmarknadsdepartementet. Anmälaren påpekar atthandläggningen av ärendet fortfarande låg kvar påsamma handläggare i Närings- ochhandelsdepartementet.