bet · GM01FiU25 · 1999-05-20 00:00:00 — Bakom det som jag nu hartalat om står en enig förbundsstyrelse med samtligaingående partier.Ordföranden: tackar ochöverlämnar ordet till : Jag kan mycket kort kompletteramed att säga att det är riktigt som säger attvi i styrelsen har arbetat för att hitta en gemensamlinje. Vi har då valt att redovisa våra speciellasynpunkter i särskilda yttranden som har bifogats.Två saker har diskuterats väldigt mycket. Jag villunderstryka att en långt driven inkomst- ochkostnadsutjämning är en besvärande faktor när detgäller det kommunala självstyret, eftersommanöverutrymmet i de enskilda kommunerna blirrelativt litet. Ett annat problem med dessa komplexasystem är att det är svårt för medborgarna att seigenom dem och ta reda på hur inkomsterna kommertill kommunen. Vilka faktorer är inblandade? Förmånga aktiva kommunalpolitiker är det snartnästintill omöjligt att redovisa hur systemenfungerar.Slutligen vill jag understryka det som redanhar sagt, dvs. att den s.k. pomperipossaeffektenfullkomligt undergräver systemets legitimitet pålängre sikt. Den ger så uppenbart felaktigaincitament till vissa kommuner.Det kan räcka för . Jag kan återkomma.Ordföranden: tackar och gerordet till ordförande : Jag tackar för detta. Jag tackarockså för att vi har fått möjligheten att redovisavåra synpunkter. Förra gången förbundet skulle lämnaifrån sig ett yttrande i denna fråga orkade vi inteigenom processen. har vi gjort det. Jagskall nu redovisa huvuddragen i styrelsens beslut,som jag kan säga att en relativt bred majoritet harställt sig bakom. De moderata företrädarna harlämnat en reservation, och därför skalllandstingsrådet från Stockholmsjälvfallet sedan få tillfälle att utvecklamoderaternas synpunkter. Min partikollega från har också lämnat enreservation på några punkter.Jag vill inledningsvis också, som gjorde,slå fast att vi självfallet är för ett välfungerande utjämningssystem och att det är av mycketstor betydelse för kommunsektorn. Syftet skall varaatt skapa lika förutsättningar att bedriva kommunalverksamhet i olika delar av landet. Systemet måsteha en sådan konstruktion att det kan uppnå en höggrad av legitimitet i hela landet.Det är också nödvändigt att utjämningen kan förenasmed en fortsatt reell beskattningsrätt. Detär viktigt att understryka.De förslag till förändringar som föreslås avutredningen får naturligtvis mycket stor betydelseför de enskilda landstingens ekonomiska situation.För landsting som har stora sparbeting för att nåbalans försvåras situationennaturligtvis ytterligare om utjämningssystemetmedför ytterligare ekonomiska påfrestningar. Därförhar vi sagt i ett antal olika rapporter att vibehöver tillföra landstingssektorn ca 5 miljarder iökade resurser om vi skall återställa sammatillgänglighet och standard i hälso- och sjukvårdensom vi hade 1994. Vi menar att utredningens förslaginte kan genomföras utan att man frånriksdagens sida fattar beslut om att man skalltillse att landstingssektorn får ett generellttillskott i denna storleksordning enligt de krav somvi har redovisat till regeringen.Utredningens förslag om ett fast införandetilläggsom begränsar den maximala förlusten till perinvånare gäller . Om tiden därefter sägsdet ingenting från utredningen. menar att det är alldelesuppenbart att måste ta ställning till vadsom skall ske också . Ett alternativskulle naturligtvis vara att förlänga det fastainförandetillägget.Dessutom redovisar vi sedan ett antal konkretaförslag när det gäller inkomst- ochkostnadsutjämningen. Jag skall ta dem ganskarapsodiskt, herr ordförande.Kompensationsgraden i inkomstutjämningen anser vibör sänkas till , delvis därför att de effektersom bl.a. redovisade skall försvinna. Detgäller det vi uttrycker som pomperipossaeffekten.Den skulle lindras om man gick ned till enkompensationsgrad på 90 %.Förändringarna av utjämningsmodellen när det gällerhälso- och sjukvården bör genomföras enligt detförslag som ligger framme. Vi anser att det finnsett antal punkter som man på något sätt behöverbereda ytterligare antingen nu eller i nästa fas.Vad vi pekar på är att det finns vissastorstadsproblem som vi tycker behöver utredasnärmare. Det gäller bl.a. alkohol- ochnarkotikarelaterade skador, tortyrskador hosflyktingar osv.Den föreslagna kompensationen för gles bebyggelsebehöver ses över. Vi har, när vi har analyseratmaterialet, kommit fram till att man behöver väga inhelikoptertransporter och annat som medför kostnaderför sjukvården i glesbygd. Det gäller en del av detsom vi utgår från som standardkostnader.Sedan har vi frågan om utjämning avkollektivtrafiken. Den bör ske länsvis i en särskildmodell, gemensam för kommuner och landsting. Dennuvarande 50/50-fördelningen av kostnadsersättningenför kollektivtrafiken mellan kommuner och landstingmåste enligt vår uppfattning ersättas med enfördelning efter de faktiska kostnaderna - enfaktisk fördelning utifrån de kostnader som man harför respektive huvudman.Jag vill bara göra ett tillägg. Den situation vihar i är, förefaller det mig, alldelesfelaktig. Man kompenserar kommuner förnågonting som de inte har utgifter för. Det är enprincip som jag absolut inte kan förorda. Man skallinte ersättas för något som man inte har utgifterför. Utskottet bör, tycker jag, ta sig en ordentligtitt på hur det fungerar.Vi har också berört frågan om att kompensation förbefolkningsminskning kanske också behöver införas ilandstingssystemet. Vi ser att detta ledertill anpassningskrav även på landstingsnivån.Slutligen, herr ordförande, kan jag säga att vi harlämnat över vår skrift Ekonominytt tillsekretariatet, där bakgrunden till vårt förslag omekonomin och de fem miljarderna redovisas. Detta varen mycket kort summering av förbundets uppfattning idenna fråga.Ordföranden: , . Då är det RalphLédel som har ordet.Ralph : Tack så mycket för att även vi har fåttkomma hit och presentera våra synpunkter. Som LarsIsaksson sade hade vi delade meningar iLandstingsförbundets styrelse. Det gällde det mankan kalla huvudpunkten, dvs. om detta system skallvara statligt eller om kommuner och landsting skallskicka pengar till varandra. Det är bekant att vihar en annan uppfattning från Moderatasamlingspartiet i den frågan. Vi tycker att systemetskall vara helt statligt när det gäller kommunalskatteutjämning.I vår reservation, som det säkert kommer att pratasmer om här , tog vi också upp att det systemsom nu presenteras är tillväxtfientligt. Det kansynas lite konstigt. När man skall satsa väldigtmycket på tillväxt drämmer man till ett antalkommuner och landsting som skapar tillväxt ochbestraffar dem. Vi tycker alltså att ett nytt systemskall utredas. Jag skall inte prata mer om denpartipolitiska skillnaden.I övrigt ställer även vi upp på de synpunkter somLars har talat om. Det finns vissafelaktigheter. På min första overheadbild ser mannär det gäller landstingssektorn att systemetdessvärre ensidigt drabbar störstalandsting - det i - med en förlust på 3,6miljarder kronor, medan i stort sett alla andralandsting går oskadda eller något stärkta ur dettasystem. Att det är så fantastiska skillnader tyckervi och även är felaktigt. Frånsocialdemokraterna i ,och från som representerar ,kommer en stor tveksamhet när det gäller hur man harräknat på sjukvårdskostnaderna. Vi anser nog iStockholm att vi har ganska höga sjukvårdskostnader.Vi skall inte bestraffas för detta.Nästa bild gäller den helt felaktiga fördelningenmellan kommuner och landsting vad beträffarkollektivtrafiken. redogjorde fördetta, och vi har en gemensam uppfattning iLandstingsförbundet. I gällerdetta även färdtjänsten. Jag vill exemplifiera meden bild. I och med denna som vi tycker felaktiga ochorättvisa beräkning förlorar länslandsting 910 miljoner. Det har sagts mig att detberor på en teknisk fråga. Jag skulle vilja passa påatt skicka med en fråga till utredningen. Det kanväl inte vara så att skalldrabbas av en förlust på pågrund av en teknisk fråga och på grund av att maninte kan ställa om datamaskiner ochberäkningsmodeller? Då måste någonting vara fel.Den sista punkten som är viktig, som även Margottalade om, handlar om legitimiteten. Den bild jag nuvisar är lite skämtsam, men det ligger naturligtvisväldigt mycket allvar bakom. Denna bild har en avmina medarbetare gjort. Så här skulle det se ut omman gjorde en uträkning för varje kommun. Systemetär nästintill obegripligt för alla människor iSverige. Jag tror att det är en allvarliglegitimitetsfråga. blir det väldigtsvårt att demokratiskt förklara sådana här knepigasystem för olika människor som följer detta. Om manskall ha ett system måste man för skull göradet betydligt enklare, så att folk begriper det.Ordföranden: , . Så är det förKommunala utjämningsutredningen. ,ordförande i utredningen, är sjuk och kan inte varamed , men utredningens talan kommer att förasav huvudsekreteraren : Tack så mycket. Jag utgår ifrånatt utredningens förslag och effekterna av förslagetär väl kända i denna krets. Vad jag tänker ta upp ärnågra av de principiella utgångspunkter somutredningen har arbetat efter och som har lett tilldet resultat som vi har fått.Först vill jag ta upp utredningens uppdrag. Det harju varit att se över den del av systemet som rörkostnadsutjämningen, som infördes för drygt tre årsedan. Syftet var då att man skulle utveckla dettasystem. Det gällde alltså kostnadsutjämningen iförsta hand. Det framgår klart av direktiven.Kommittén fick med andra ord ingen beställning påatt göra ett nytt system, utan det var fråga om skulle göra justeringar i det befintligasystemet i den mån som det behövdes.I sitt arbete har utredningen utgått från deprinciper som antog , dvs. måletatt man skall skapa likvärdiga förutsättningar föralla kommuner och alla landsting när det gäller attkunna erbjuda likvärdig service till sina invånare,och att det skall kunna ske oberoende avinkomstförhållanden och av strukturellaförutsättningar i kommunerna. Detta ställer krav påen långtgående utjämning av skatteinkomster ochstrukturella kostnadsskillnader.Utredningen har vidare utgått från denutjämningsteknik som fattade beslut om1995, nämligen att man skall ha två delsystem: ettsystem som utjämnar inkomstskillnaderna och ettsystem som utjämnar de strukturellakostnadsskillnaderna. Utjämningen sker genom bidragoch avgifter från skatteinkomsterna.Utredningen har också utgått ifrån denutjämningsmetod som man använder i detta system,nämligen standardkostnadsmetoden, som innebär räknar ut de strukturella kostnadsskillnadernaverksamhetsvis - en för barnomsorgen, en föräldreomsorgen osv. - för de olika verksamheter somingår. I det sammanhanget har man också utgått frånatt skillnader i servicenivå, kvalitet, effektivitetoch avgifter inte skall ingå i dennakostnadsutjämning. Den skall ske utifrån oberoendeoch för kommunerna och landstingen opåverkbarafaktorer.Som jag nämnde var beställningen från regeringentill utredningen att följa upp kostnadsutjämningen,men utredningen såg sig inte förhindrad att föreslåförändringar i andra delar av systemet. När detgäller inkomstutjämningen har utredningen i ettavsnitt i betänkandet redovisat problemet med denegativa marginaleffekterna ellerpomperipossaeffekten, och också vilka möjligatekniska förutsättningar som finns för att reducerapomperipossaeffekten eller helt få bort den. Det harinte funnits majoritet i kommittén för att göra deförändringarna i inkomstutjämningen som skullekrävas för att få bort dessa effekter. I ena falletskulle det leda till att man kom i konflikt medmålet om en långtgående utjämning mellan kommunernaeller att den avgift som man betalar till systemetskulle kunna komma att bli påverkbar. Det har alltsåinte funnits något gehör för att göra deförändringarna. Dessutom var ochregeringen mycket väl medvetna om problemet med denegativa marginaleffekterna när de fattade beslut omsystemet. Det är inget nytt som har kommit fram.Man kan konstatera utifrån det jag har sagt attmycket av den kritik som har riktats motutredningens förslag egentligen är en kritik mothela systemet och inte mot de förändringar somutredningen har föreslagit.Inte heller när det gäller införandereglerna ochinfasningen av nuvarande system, som påbörjades närsystemet infördes , har kommittén föreslagitnågra förändringar. Man fortsätter enligt förslageti samma riktning och med samma takt fram till 2003.Kommittén har alltså inte tagit ställning till vadsom skall hända efter 2003, men det är givet att manmåste göra det förr eller senare.Utredningen har inte heller funnit det möjligt atttäcka in behovet av regionalpolitik i ettutjämningssystem som i praktiken bygger på eninomkommunal finansiering, utan det behovet måste istället täckas genom särskilda statliga medel, ochdå vid sidan av utjämningssystemet.De förändringar som utredningen föreslår gälleralltså kostnadsutjämningen. När detta systembeslutades påpekades en hel del brister ikostnadsutjämningen, t.ex. ikompletteringspropositionen 1995. Redan då sade manatt systemet måste utvecklas särskilt i de delar därdet redan vid införandet står klart att modelleneller faktorerna behöver förbättras. Som exempel ikompletteringspropositionen angavs hälso- ochsjukvården och barnomsorgen. I de direktiv somutredningen sedan fick har man också angivit attkollektivtrafik och individ- och familjeomsorg ocksåskulle prioriteras. Man var alltså på ett tidigtstadium - innan systemet infördes - medveten om attdet behövde göras förbättringar därför att manegentligen inte var riktigt nöjd med de lösningarsom fanns.Om jag skall komma in på det uppföljningsarbete somutredningen har gjort kan jag säga att man harkunnat se att systemet i vissa delar har kommit iotakt med utvecklingen . En hel delav det underlag som utjämningen i nuvarande systembygger på är alltså samband och data från början på1990-talet. är det alltså 1999. Det främstaexemplet på ett område där utjämningssystemet harkommit i otakt med verkligheten är individ- ochfamiljeomsorgen, där sambanden mellan de faktorersom har betydelse fastställdes utifrån förhållandenaunder 1990-talets början. Vi vet alla vad som sedanhar hänt på detta område i . Det har alltsåvisat sig att det inte håller måttet.En sak som utredningen har fått kritik för är har utgått från de faktiska kostnaderna förkommuner och landsting; de kommuner som har gjortbesparingar eller blivit effektiva skulle då kommaatt bestraffas när man gör en översyn av systemet pådet sätt som utredningen har gjort. Men den kritikenär felaktig. Den som spar eller blir effektivbestraffas inte i systemet utan får mer pengar övertill annat. Man kan sänka skatten eller avgifterna,eller man kan göra någonting annat.Individ- och familjeomsorg och kollektivtrafik ärde enda delar i kostnadsutjämningen där man utgårfrån de faktiska kostnaderna. Det är i och för sigen brist, men det nuvarande systemet utgår precis påsamma sätt från de faktiska kostnaderna. Men när detgäller t.ex. individ- och familjeomsorg ärinflytandet från den enskilda kommunens värde, närman fastställer relationerna mellan de olikafaktorer som man baserar utjämningen på, mycketmarginellt för totalresultatet. Dessutom är detrelativt svårt att göra besparingar inom denverksamheten, eftersom det i stor utsträckning ärfråga om att betala ut pengar till andra som kan gåtill en högre instans och klaga om de inte får rätt.Slutligen vill jag säga att utredningen har varitväldigt noga med att utjämningen skall bygga på förkommuner och landsting opåverkbara faktorer för attde inte skall kunna manipulera systemet. Det är denfrämsta anledningen till att man inte har velatutjämna skillnader när det gäller LSS-verksamhetinom ramen för systemet. Den måste ju grundas på avkommunerna fattade beslut. Och trots att det finnsett stort behov av att utjämna skillnader i den härverksamheten tycker utredningen att det inte bör skeinom systemet utan med särskilda statsbidrag.Jag tänkte inledningsvis inte gå in mer påutredningens förslag, men jag skall naturligtvisförsöka besvara de frågor som ställs. Jag kan dockmycket kort kommentera den remissammanställning somhar delats ut. Den gäller de olika delarna iutjämningssystemet, inklusive principiellasynpunkter och de verksamheter som ingår i det härkomplicerade systemet. Vi ser t.ex. att avkommunerna tycker att de principiellautgångspunkterna är acceptabla. Man har alltsåpositiva synpunkter. När det gäller flertaletverksamheter och delar av systemet liggerprocenttalen på . Det är alltså andel av kommunerna och också av landstingen -fast det är färre landsting som har besvarat den härenkäten.Den del av kommunernas kostnadsutjämning som det ärlägst acceptans för inom kommunsektorn ärkollektivtrafiken. Det är ingen som är nöjd.Kommunerna utanför storstäderna tycker attkollektivtrafiken inte skall vara med över huvudtaget eller kompenseras i väldigt litenutsträckning, medan kommunerna som ligger istorstadslänen tycker att man skall kompenserakollektivtrafiken till . Den är ju barakompenserad till . Acceptansen är alltsålägre från två olika utgångspunkter.Tack så mycket!Ordföranden: tackar ochöverlämnar ordet till professor : Tack! Jag har som egenskap avremissinstans granskat utredningen. Jag skrev rapport som skickades in till departementet.Sedan har jag gått vidare och skrivit en rapporttill som heter Den föreslagna kostnadsutjämningen -når den sitt syfte? Den kom från trycket i går, ochjag kommer att dela ut den här i dag.Vi kan titta på bild nr 1. Utredningen har gjortklart de principiella utgångspunkterna. Det har jaginga invändningar mot. Man betonar att man skallkompensera för opåverkbara faktorer. Och i enlighetmed den kommunala självstyrelsen får kommunerna ettbidrag eller ett avdrag via skatteutjämning. Sedanär det upp till kommunerna att avgöra hur långt devill gå. Om de t.ex. vill ha en högre servicenivåoch en större grad av behovstäckning får de ta ut enhögre skatt eller högre avgifter. De kan välja attha en högre standard på ett sjukhem, t.ex. en högrepersonaltäthet än vad genomsnittet av kommunernahar för att det skall bli en bättre omvårdnad. Dåfår de ta ut högre skatt. Omvänt kan ett sjukhem haen högre personaltäthet utan att det kommer tilluttryck i en bättre omvårdnad; det är ett tecken påen lägre effektivitet. Det får man själv stå för.Det innebär att en kommun kan få en standardkostnadför äldreomsorg som avviker från dess verkligakostnad därför att servicenivån, graden avbehovstäckning och standarden avviker frångenomsnittet. Standardkostnaden bygger på engenomsnittlig behovstäckning och standard ikommunerna.Det jag tycker är en brist i utredningen ärföljande:Man borde ha kartlagt i vilken grad påverkbarakostnadsskillnader mellan kommunerna föreligger. Vikan titta på bild nr 2. Om man hade velat testa sinaberäkningar av standardkostnader borde utredningenha resonerat på det sättet. Och det har de gjort iett fall, nämligen när det gäller barnomsorg. Om manjämför den beräknade standardkostnaden med denredovisade kostnaden kan man, när det gällerbarnomsorg, visa att personaltätheten är mycketlägre i förortskommunerna. Då finns det skäl attförvänta att standardkostnaden blir högre än denfaktiska kostnaden. Omvänt: glesbygdskommuner harhögre personaltäthet. Då bör den beräknadestandardkostnaden vara lägre än den redovisadekostnaden. Det här stämmer alltså när det gällerbarnomsorgen. Det är just i det fallet somutredningen har gått in och gjort en analys. Om mantar dessa åtta kommungrupper stämmer detgenomgående, när det gäller barnomsorgen, attavvikelserna mellan standardkostnader och redovisadekostnader går i rätt riktning.Men om vi tittar på äldreomsorgen kan vi se attstorstäder och förortskommuner har en lägreutbudsnivå. Den uppgiften bygger på Kommunförbundetsstatistik. De har lägre utbudsnivå, dvs. Den skillnaden kan till en vissdel bero på en lägre grad av behovstäckning, menockså lägre personaltäthet. Då borde man förväntasig att standardkostnaden väsentligt överstiger denredovisade. Den överstiger något.Glesbygdskommunerna har omvänt en högre utbudsnivå,en högre servicenivå och en högre personaltäthet. Dåborde man förvänta sig att standardkostnaden,korrekt beräknad, skall vara lägre än denredovisade. Så är det inte. Vi har gått igenom allaområden när det gäller dessa kommungrupper:grundskola, gymnasieskola, individ- ochfamiljeomsorg. Vi finner att det i vartannat fallstämmer; då är det alltså en träffsäker beräkning. Ivartannat fall stämmer det inte. Det innebär att i50 % av fallen är beräkningen rättvisande. I avfallen är den missvisande. Detta gäller alltså påkommungruppsnivå.För att man skall få en träffsäker omfördelning avpengar bör man jämföra på kommunnivå. Det finnsmöjligheter att göra sådana jämförelser, eftersomdet finns bra statistik över personaltäthet och gradav behovstäckning.På nästa bild har jag tagit fram en beräkning pålänsnivå. Man sammanfattar alla kommuner pålänsnivå. Då ser ni först strukturkostnader iprocent av redovisad kostnad. I nuvarande läge, sombygger på den föregående utredningen, ser ni attUppsala län har högre standardkostnader änredovisade kostnader. För att det skall vara enkorrekt beräkning behöver län antingen varaeffektivare än övriga kommuner eller ha en lägreservicenivå eller lägre servicestandard. Värmlandfår i nuvarande läge av sina kostnader täcktavia standardkostnaden. Det är korrekt förutsatt attVärmland har en högre servicenivå, högre standardeller är mindre effektiv. Sedan kan ni seförändringarna med det nya förslaget. Då ser ni attdet finns vissa kommuner i t.ex. , som får16 % lägre standardkostnader än faktiska kostnader.Det här stämmer om det återspeglar motsvarandeskillnader i servicenivå, servicestandard ocheffektivitet, men utredningen har inte gått in påden frågan och jämfört. Det innebär att man inte veti vilken mån vi har en träffsäker omfördelning påkommunnivå.Vi kan sedan titta på landstingsnivå. Jag har gjortsamma analys på bild nr 4. hade mednuvarande utjämning högre standardkostnader änredovisade kostnader. Enligt det nya förslaget ärstandardkostnaden lägre än den redovisadekostnaden. Omvänt ökar det för från 98 %till enligt förslaget. Standardkostnaden blir8 % högre än den redovisade kostnaden. Man måstefråga sig om det finns belägg för sådana härförändringar. Jag kan nämna att jag har jämfört allalandsting i . Fem landsting har prövat attinföra prestationsersättning, och fyra av dessa femlandsting har visat sig ha enproduktivitet som i snitt är högre än i andralandsting. Av dessa landsting - , ,, och - går avvikelsernai vissa fall i förväntad riktning. Man förväntar sigt.ex. att skulle ha en standardkostnad somväsentligt överstiger den redovisade. Det är inteså. är däremot ett mycket effektivtlandsting. En standardkostnad, som är av denredovisade kostnaden, ligger i linje med denforskning som jag har bedrivit. Men det här stämmerbara i vissa fall. Utredningen har inte frågat sig ivilken mån det här är en träffsäker omfördelning avstora summor pengar.Man har i stället resonerat så här: I vilken månöverensstämmer vår standardkostnad, strukturkostnad,med den redovisade kostnaden? Man tycks haeftersträvat en överensstämmelse med de faktiskakostnaderna. Det innebär att kommuner som har skuritned sina kostnader drabbas. Nästabild visar i första kolumnen förändring av bidragoch avgifter i kostnadsutjämningssystemet enligtförslaget. Storstäderna förlorar ,förortskommunerna . Sedan ser ni att det ökar,så att landsbygdskommunerna får mer. Dennuvarande utjämningen bygger kostnader.Den föreslagna bygger kostnader. Jag hartittat på utvecklingen av kostnader per invånaremellan 1990 och 1997. Ni ser att det är lägsttillväxt i storstäderna. Sedan kommerförortskommunerna, och sedan stiger det. Slutsatsenär att kommuner med den minsta tillväxten avkostnader drabbas av försämringar. De som harkraftiga kostnadsökningar får mer bidrag. Dettasystem innebär ett klart budskap till kommunerna: omde fortsätter att skära ned kan de i efterhanddrabbas av försämringar när det gäller bidrag. Detär en slutsats av det här.Sedan har jag tittat på landstingen.