bet · GM01JuU8 · 1999-02-02 00:00:00 — Det bör emellertid observerasatt företagsledningens ansvar inte upphör ens efteren korrekt utförd delegering. Skulleföretagsledningen känna till eller borde den kännatill att arbetsuppgifter som delegerats inte utförtspå ett godtagbart sätt, kan den hållasstraffrättsligt ansvarig för att den inte ingripitför att rätta till förhållandena.Regeringen framhåller att det grundläggandeansvaret för att bestämmelserna i 9 §penningtvättslagen om gransknings- ochuppgiftsskyldighet efterlevs i första hand åvilarföretagsledningen. En sanktionsbestämmelse avseendeöverträdelse av 9 § skulle således träffaföretagsledningen eller den till vilken ansvaretdelegerats eller bådadera.Regeringen understryker att det skulle föra förlångt att ålägga samtliga anställda i ett företag,oavsett befattning, straffrättsligt ansvar.Straffansvaret bör därför begränsas så att det ienlighet med principerna för företagaransvar träffarpersoner i ledande ställning. Annan personal som istrid med instruktioner från arbetsgivarenunderlåter att fullgöra den gransknings- ochuppgiftsskyldighet som åligger företaget kan istället bli föremål för åtgärder enligtarbetsrätten. Härvid torde närmast reglerna omavsked och uppsägning i lagen (1982:80) omanställningsskydd komma i fråga.Straffansvaret bör enligt regeringen inte inträdaendast vid brott mot uppgifts- ochgranskningsskyldigheten utan vid överträdelse avmeddelandeförbudet. Meddelandeförbudet gäller dockuttryckligen såväl styrelseledamöter som anställda iföretaget (prop. s. 62 f).Utskottet anmärker inledningsvis att frågan omstraffansvar för företrädare för juridiska personerövervägts av (Ju 1994:04).Utredningen ansåg att det fanns behov av enlagbestämmelse av innebörd att en företrädare för enjuridisk person skall kunna straffas om straffansvarär föreskrivet för någon i särskild ställning ochdenna ställning innehas av en juridisk person.Straffansvarsutredningen avstod emellertid från attlägga fram något förslag och hänvisade till attfrågan skulle komma att behandlas avFöretagsbotsutredningen (SOU 1996:185 s. 409 f).Sistnämnda utredning har uttalat att de nuvarandeprinciperna för straffrättsligt företagaransvar fåtten lämplig utformning men att de bör ges konkretlagstöd. Enligt utredningens uppfattning bör ensådan bestämmelse reglera frågan om ansvar när enjuridisk person innehar ställning som specialsubjektenligt ett straffstadgande. Den bör vidare reglerafrågan om ansvaret för överträdelser i en juridiskpersons verksamhet till följd av brister i tillsynenoch kontrollen av denna samt möjligheterna attdelegera ansvar för överträdelser i en juridiskpersons verksamhet. Innebörden av bestämmelsen äratt ansvaret primärt skall åvila den som ingår i denjuridiska personens verkställande ledning medmotsvarande möjlighet till delegation som enligtgällande rätt (SOU 1997:127 del A s. 317 f).När det gäller propositionen i förevarande delinstämmer utskottet i regeringens bedömning att eneffektiv bekämpning av penningtvätt fordrar att deadministrativa bestämmelserna i penningtvättslagenstraffsanktioneras. Som regeringen funnit börstraffsanktionerna avse bl.a. överträdelse avgransknings- och uppgiftsskyldigheten i 9 §. Såvittavser frågan om företag som bryter motpenningtvättslagen bör drabbas av straffsanktionerdelar utskottet regeringens uppfattning attberedningen av förslagen i betänkande SOU 1997:127bör avvaktas. Att beredningen av de nämnda,principiellt vittgående, förslagen bör inväntasutgör emellertid enligt utskottets mening inget skälatt inte nu införa straffsanktioner ipenningtvättslagen. Det torde inte möta någrasvårigheter att med ledning av de i rättspraxisutbildade principerna om företagaransvar straffaansvariga personer i företag som bryter mot 9 §.Utskottet vill i detta sammanhang understryka attdessa principer kan medföra ansvar även för personersom inte intar en ledande ställning, underförutsättning att en straffrättsligt relevantdelegation ägt rum.Mot bakgrund av det nu anförda kan utskottet intefinna skäl varför regeringens förslag i denna delskulle övervägas på nytt. Utskottet avstyrker motionJu3 i nu ifrågavarande del.Revisors anmälningsplikt vid brottsmisstankeI motion Ju3 (m) yrkas, som motionen får förstås,avslag på förslaget att aktiebolags revisorer skallvara skyldiga att ingripa vid misstänkta fall avpenningtvätt. Motionärerna yrkar vidare attriksdagen av regeringen begär förslag till nyaregler om revisors agerande av brottsmisstanke medutgångspunkt i att revisorn bör ha en rätt och inteen skyldighet att ingripa mot brott.Enligt den ordning som gällde till utgången av år1998 var en revisor i ett aktiebolag inte skyldigatt göra anmälan till polis eller åklagare, om hanmisstänkte att det hade begåtts brott inom ramen förbolagets verksamhet. Tvärtom begränsades hansmöjligheter att göra sådana anmälningar av dentystnadsplikt som gäller för revisorer enligtaktiebolagslagen (1975:1385), lagen (1995:528) omrevisorer och revisorsorganisationernas föreskrifterom god revisorssed. Tystnadsplikten innebar i nuaktuellt hänseende att han inte fick lämna uppgiftertill polis eller åklagare, om uppgiftslämnandetskulle medföra skada för bolaget. I sådana fall varrevisorns möjligheter att reagera - utöver genompåpekanden och erinringar till företagsledningen -väsentligen inskränkta till att anmärka påförhållandet i revisionsberättelsen eller i en sådananmälan till som enrevisor skall avge vid förtida avgång.Hade förundersökning inletts, var revisorvisserligen skyldig att, utan hinder avtystnadsplikten, besvara frågor frånförundersökningsledaren. Enligt Kommerskollegiumstillsynspraxis fick emellertid en auktoriserad ellergodkänd revisor inte utan tillstånd av bolaget självanmäla brott, som han uppdagat vid sin granskning,ens om dessa var av den art att de skulle anmärkas irevisionsberättelsen. En närmare redogörelse för denu berörda reglerna återfinns iAktiebolagskommitténs betänkande (SOU 1995:44) s. 228 f.Genom lagstiftning som trätt i kraft den 1 januari1999 har betydande förändringar gjorts ihittillsvarande regler om tystnadsplikt förauktoriserade och godkända revisorer i aktiebolag(prop. 1997/98:99, bet. 1997/98:LU26, rskr.1997/98:257, SFS 1998:760). Enligt 10 kap. 38 §aktiebolagslagen (1975:1385) gäller sålunda att enrevisor är skyldig att ingripa, om han finner attdet kan misstänkas att en styrelseledamot ellerverkställande direktör inom ramen för bolagetsverksamhet har gjort sig skyldig till vissa typer avbrott. Det rör sig om vissa bedrägeri-,förskingrings- och trolöshetsbrott, vissa brott motborgenärer, mutbrott, bestickning och vissaskattebrott. Gemensamt för brotten är att de skallkunna föranleda fängelse i minst två år.En revisor som finner att det föreligger enbrottsmisstanke av angivet slag skall utan oskäligtdröjsmål underrätta styrelsen om sina iakttagelser.Han behöver dock inte lämna någon underrättelse, omdet kan antas att styrelsen inte skulle vidta någraskadeförebyggande åtgärder med anledning avunderrättelsen eller en underrättelse av annat skälframstår som meningslös eller stridande mot syftetmed underrättelseskyldigheten (10 kap. 39 §).Revisorn skall, om de skadliga effekterna avgärningen inte avhjälps och anmälan till åklagareeller polis inte heller sker, senast två veckorefter underrättelsen lämna sitt uppdrag samt självgöra anmälan till åklagare. Har revisorn bedömt attunderrättelse skulle vara meningslös, skall han utanoskäligt dröjsmål avgå och göra anmälan tillåklagare, om så inte redan skett (10 kap. 40 §).I sina motiv för de nämnda reglerna framhöllregeringen att det dittills rådande rättstillståndetinte var tillfredsställande. Regeringen underströkatt en revisor enligt svensk bolagsrätt är ettbolagsorgan och en bolagets syssloman. Hanverkar inte enbart i bolagets och aktieägarnasintresse. Hans uppgift är också att skyddautomståendes intressen, såsom kreditgivare, andrakontraktsparter och de anställda. Enligt regeringensmening var det därför naturligt att decivilrättsliga reglerna kring revisionen utformadesså att revisorn på ett effektivt sätt kunde ingripamot sådana oegentligheter i bolaget som riktade sigmot detta eller dess intressenter. I ett sådantregelverk kunde regler om skyldighet eller rätt attanmäla brottsmisstankar till polis eller åklagarebli en verksam del. Det förhållandet att sådanaockså kunde bli betydelsefulla medel i kampen motekonomisk brottslighet minskade naturligtvis intederas värde. Regler av detta slag låg alltså väl ilinje med revisorns kontrollerande funktion.När det sedan gällde spörsmålet om revisorn skulleha en skyldighet eller en rätt att anmäla brott,uttalade regeringen att övervägande skäl talade fören anmälningsskyldighet. En ordning där revisornhade endast en rätt - men inte en skyldighet - attanmäla brottsmisstankar skulle innebära vanskligaöverväganden för revisorn. Det skulle också innebäraen risk för att revisorn skulle låta bli att anmälabrottsmisstankarna även när en anmälan var i bo-lagsintressenternas intresse. Till detta kom att enordning där revisorn i vissa fall var skyldig attgöra polisanmälan torde ha en avsevärt störrepreventiv effekt; företagsledningen skulle i detfallet veta att utrymmet för att "förhandla" medrevisorn var obefintligt (prop. 1997/98:99 s.154 f).Lagutskottet delade regeringens bedömning (bet.1997/98:LU26 s.28 f).I den nu förevarande propositionen anför regeringenatt penningtvätt ofta utförs med uppsåt att döljaeller dra nytta av allvarlig brottslighet och intesällan utgör ett slutled i den organiseradebrottsligheten. Ett företag som utnyttjas förpenningtvätt kan därmed finansiera sin verksamhetmed kapital från brottslig verksamhet. Detta är ettväldokumenterat problem i exempelvis restaurang- ochbyggbranschen samt i taxinäringen. De svartapengarna skapar ett kretslopp genom penningtvätt ochnya rörelser genereras. Sammantaget anser regeringenatt penningtvättens särskilt allvarliga karaktärsamt revisorernas möjligheter att upptäckabrottslighet i samband därmed motiverar attrevisorns anmälningsskyldighet utsträcks till attomfatta också brottsliga förfaranden avpenningtvättskaraktär. Anmälningsskyldigheten bör ienlighet därmed avse misstanke om sådana gärningarsom är straffbara enligt den föreslagna bestämmelsenom penninghäleri i 9 kap. 6 a § (prop.s. 67 f).Enligt regeringens uppfattning torde revisorn kunnaunderlåta underrättelse till styrelsen vid misstankeom penninghäleri, eftersom styrelsen knappast kanvidta några skadeförebyggande åtgärder i dessa fallsamt en underrättelse även i övrigt skulle framståsom meningslös (prop. s. 80).Utskottet konstaterar inledningsvis att principernaför revisors skyldighet att agera vidbrottsmisstanke regleras i aktiebolagslagen ochdärför inte skall prövas i detta ärende. Utskottetfinner för sin del att de skäl regeringen anfört föratt låta penninghäleri ingå i brottskatalogen i 10kap. 38 § aktiebolagslagen är övertygande. Med detanförda avstyrker utskottet motion Ju3 i denna deloch tillstyrker regeringens förslag.ÖvrigtUnder ärendets behandling har Svenska Bankföreningenföreträtt inför utskottet och lagt fram synpunkterpå två i propositionen behandlade frågor. Den förstaav dessa frågor rör tiden för gallring hosuppgiftsskyldiga företag av uppgifter som dessalämnat till Finanspolisen. Enligt förslaget till 6 §4 lagen om penningtvättsregister skall uppgifter iett sådant register gallras senast efter detatt uppgifter lämnats med stöd av 9 § andra stycketpenningtvättslagen. har anfört attdenna gallringstid bör bestämmas till ochdärvid anfört bl.a. att den föreslagna kortalagringstiden försvårar bankernas möjligheter attleva upp till skyldigheten att anmäla misstänktpenningtvätt.Riksdagen antog förslag till en nypolisregisterlagstiftning som bl.a. innefattade enpolisdatalag (prop.1997/98:97, bet.1997/98:JuU20,rskr. 1997/98:276, SFS 1998:620-622). Lagstiftningenkan förväntas träda i kraft under det . Utskottets överväganden i detföljande utgår från den nya lagstiftningen.När penningtvättslagen infördes, framhölls iförarbetena att uppgiftsskyldigheten enligt 9 §penningtvättslagen avser uppgifter om transaktionersom är misstänkta i lagens bemärkelse (prop.1992/93:207 s. 20 f). Förslagen i den nu förevarandepropositionen innebär att berörda företag härutöverpå begäran av Finanspolisen skall lämna deytterligare uppgifter som behövs för utredningen ompenningtvätt.Enligt 1 § förslaget till lag ompenningtvättsregister skall lagen gälla utöverpersonuppgiftslagen (1998:204) vid automatiseradbehandling av per-sonuppgifter i fråga om sådanpenningtvätt som avses i 1 § penningtvättslagen. Imotiven till bestämmelsen framhåller regeringen attdet enligt 21 § första stycket personuppgiftslagenär förbjudet för andra än myndigheter att behandlapersonuppgifter om bl.a. lagöverträdelser sominnefattar brott. Med hänsyn till det starkasamhälleliga intresset av att bekämpa penningtvättbör, enligt regeringens uppfattning, de företag somomfattas av uppgiftsskyldighet enligtpenningtvättslagen ges en lagstadgad möjlighet attmed hjälp av automatisk databehandling föra registeröver uppgifter som de lämnat med stöd av nämnda lag.För att den personliga integriteten skall skyddas sålångt som möjligt och de krav på skyddsåtgärder somföljer av EG-rätten uppfyllas, måste emellertidramarna för sådana register noggrant anges.Gränserna för registreringen bör därför framgådirekt av lagen (prop. s. 55 f).Enligt förslaget till lag om penningtvättsregisterfår företag som omfattas av penningtvättslagen förapenningtvättsregister över sådana uppgifter som delämnat med stöd av 9 § andra stycket nämnda lag (2 §förslaget). Registret får föras för att förhindraatt företaget utnyttjas förpenningtvättstransaktioner och för att företagetskall kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt 9§ andra stycket penningtvättslagen (3 §). Registretfår endast innehålla namn, person- ellerorganisationsnummer och adress, kontonummer ellermotsvarande samt de övriga uppgifter som lämnats medstöd av nyssnämnda lagrum (4 §). Har uppgifterlämnats, skall dessa gallras senast efteruppgiftslämnandet (6 § 4).I fråga om motiven för gallringsbestämmelsen anförregeringen att det, för att skydda den personligaintegriteten så långt som möjligt, är lämpligt atttidsgränsen för gallring av personuppgifter framgårdirekt av lagen. I person-uppgiftslagen anges attpersonuppgifter inte skall bevaras under en längretid än vad som är nödvändigt med hänsyn tilländamålen med behandlingen. Regeringen anser därföratt en tidsfrist är rimlig. Tidsfristenbör löpa från den dag då uppgifterna lämnades tillFinanspolisen (prop. s. 57).När det gäller behandlingen av sådanapersonuppgifter som lämnas till som är uppgiftsskyldiga enligtpenningtvättslagen, aktualiseras i första handbestämmelserna i polisdatalagen (1998:622). Isammanfattning innebär dessa, såvitt avserautomatiserad behandling av personuppgifter isamband med misstanke om brottslig verksamhet, t.ex.penningtvätt, följande. Finanspolisen kan inleda ens.k. särskild undersökning avseende penninghäleri.Med särskild undersökning avses en undersökning sominnebär insamling, bearbetning och analys avuppgifter i syfte att ge underlag för beslut omförundersökning eller om särskilda åtgärder för attförebygga, förhindra eller upptäcka brott. I ensådan undersökning kan personuppgifter behandlas. Uppgifterna får dockbehandlas , om det är av särskildbetydelse för att den särskilda undersökningen skallkunna avslutas (se 14 och 16 §§ polisdatalagenjämförd med 3 § samma lag). Härutöver kanFinanspolisen föra kriminalunderrättelseregister.Ett sådant register får föras endast för att geunderlag för beslut om särskilda undersökningareller underlätta tillgången till allmänna uppgiftermed anknytning till underrättelseverksamhet. Ikriminalunderrättelseregister får - med visstundantag som här saknar intresse - endast förekommapersonuppgifter om den som skäligen kan misstänkasför allvarlig brottslig verksamhet. Sådana uppgifterskall gallras senast efter det att uppgifterom att denne skäligen kan misstänkas för att hautövat eller komma att utöva allvarlig brottsligverksamhet senast infördes. Har en särskildundersökning som rör en registrerad person inletts,får dock uppgifterna stå kvar till dess attundersökningen har avslutats ( se 17, 19 och 21 §§polisdatalagen).Utskottet vill för sin del anföra följande.Utskottet har i princip inga invändningar mot denreglering regeringen föreslår. Utskottet godtaralltså det avsteg som förslaget innebär från detprincipiella förbudet i 21 § personuppgiftslagen förannan än myndigheter att behandla personuppgifter omlagöverträdelser som innefattar brott.När det gäller gallringsfristen för uppgifter iföretagens register måste en rad överväganden göras.Här bör inledningsvis konstateras att endast sådanauppgifter som har anmälts till Finanspolisen fårföras in i företagens register. Vidare gäller att omen uppgift i ett penningtvättsregister gallrats,detta inte innebär att uppgiften äråtkomlig. Underlaget för transaktionen finns kvarhos företaget om det inte har överlämnats tillFinanspolisen och kan identifieras med ledning av deuppgifter som Finanspolisen förfogar över. Det måsteockså beaktas att syftet med registren inte är attgöra det möjligt för banker och andra företag attbedriva spaning mot personer som misstänks förpenningtvätt. Detta är en polisiär uppgift som skallhandhas enligt de regler som gäller för polisensspaning och förundersökningsverksamhet. I ställethandlar det i första hand om att förhindra att ettföretag vid upprepade tillfällen utnyttjas förpenningtvättstransaktioner. Det finns, som påpekat, en risk att personer somägnar sig åt penningtvätt anpassar sig tillregelsystemet och sprider ut sina transaktioner övertiden. Hur stor den risken är, är omöjligt attbedöma - utskottet nöjer sig med att konstatera attvarken eller regeringenfunnit skäl att ta hänsyn härtill.Enligt utskottets mening bör det avgörande mot denangivna bakgrunden vara skyddet för den personligaintegriteten. Uppgifterna i ettpenningtvättsregister är sådana uppgifter somnormalt återfinns i olika polisregister, i förstahand register som förs ikriminalunderrättelseverksamhet. Dessa register ärav hänsyn till den personliga integritetenkringgärdade med bestämmelser om åtkomst ochgallring. Gallringsfristen för personuppgifter ikriminalunderrättelseverksamhet är normalt ett år.Enligt utskottets mening måste det föreligga starkaskäl för att utsträcka tiden härutöver i fråga om dehos företagen förda penningtvättsregistren. Någrasådana skäl föreligger enligt utskottets bedömningför närvarande inte. Utskottet instämmer alltså iregeringens uppfattning att en ettåriggallringsfrist är rimlig.Den andra frågan som aktualiserats avBankföreningen gäller att den föreslagnapenningtvättslagen endast är tillämplig påautomatiserad behandling av personuppgifter. upplyst förekommer det alltjämtatt företag, som är uppgiftsskyldiga enligtpenningtvättslagen, för register överuppgifter som de lämnat till Finanspolisen. I denmån sådana register innehåller personuppgifter tordede träffas av förbudet i 21 § första stycketpersonuppgiftslagen.Enligt utskottets mening finns det inte skäl att idetta lagstiftningsärende inta en mera restriktivinställning till behandling avpersonuppgifter än till automatiserad sådan.Regeringen kan visserligen i princip med stöd av 21§ andra stycket personuppgiftslagen meddela undantagfrån förbudet i paragrafens första stycke. mening bör emellertid de uppgiftsskyldigaföretagens rätt att föra manuellapenningtvättsregister likaväl som automatiskaregister framgå direkt av lagen. Utskottet föreslårdärför att 1 § lagen om penningtvättsregisterutformas så att den omfattar såväl automatiserad sommanuell behandling av personuppgifter.I övrigt har utskottet ingenting att anföra ianledning av propositionen eller motionen. beträffande utökad uppgiftsskyldighetatt med avslag på motion 1998/99:Ju3 yrkande 3antar regeringens förslag till lag om ändring ilagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvättsåvitt avser 9 §,res. 1 (m)2. beträffande straff för överträdelse avpenningtvättslagenatt med avslag på motion 1998/99:Ju3 yrkande 1antar regeringens förslag till lag om ändring ilagen om åtgärder mot penning-tvätt såvitt avser 14 §,res. 2 (m)3. beträffande förslaget till lag omändring i lagen om åtgärder mot penningtvätt iövrigtatt antar regeringens förslag till lag om ändringi lagen om åtgärder mot penningtvätt i den måndet inte omfattas av utskottets hemställan ovan,4. beträffande revisors anmälningspliktvid brottsmisstankeatt med avslag på motion 1998/99:Ju3 yrkande 4antar regeringens förslag till lag om ändring iaktiebolagslagen (1975:1385),res. 3 (m)5. beträffande manuellapenningtvättsregisteratt antar regeringens förslag till lag ompenningtvättsregister såvitt avser 1 § med denändringen att ordet "automatiserad" utgår urparagrafen,6. beträffande lagförslagen i övrigtatt antar regeringens förslag tilla) lag om ändring i ,b) lag om penningtvättsregister i den mån detinte omfattas av utskottets hemställan ovan.Stockholm den 2 februari 1999På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), IngvarJohnsson (s), (), MargaretaSandgren (s), (), (), (m), (), (), (), MorganJohansson (s), (), (), (), (c), SiwPersson (fp) och (). Utökad uppgiftsskyldighet (mom. 1)(), (m), MaudEkendahl (m) och () anför:Vi anser att förslaget till utökaduppgiftsskyldighet för företag som omfattas avpenningtvättslagen inger allvarliga betänkligheterfrån integritetssynpunkt. Enligt vår uppfattning harregeringen inte presenterat några övertygande skältill varför hänsynen till den enskildes integritet idetta fall skall vika för intresset av eneffektivare brottsbekämpning. Vi anser alltså attförslaget till ändring av 9 § penningtvättslagen böravslås.Vi anser att utskottets hemställan under moment 1bort ha följande lydelse:1. beträffande utökad uppgiftsskyldighetatt med bifall till motion 1998/99:Ju3 yrkande 3avslår regeringens förslag till lag om ändring ilagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvättsåvitt avser 9 §,2. Straff för överträdelse avpenningtvättslagen (mom. 2)(), (m), MaudEkendahl (m) och () anför:När det gäller förslaget om straff för den sombryter mot penningtvättslagens bestämmelser omgransknings- och uppgiftsskyldighet, anser vi attdetta borde ha övervägts grundligare. En fördjupadanalys mot bakgrund av de i rättspraxis utbildadereglerna om företagaransvar hade sålunda varitönskvärd. Enligt vår uppfattning bör detutredningsarbete som pågår avvaktas innan ställningtas till hur straffbestämmelsen bör utformas.Regeringen får därefter återkomma till medett förslag om det behövs. Vi anser därför attförslaget till straffbestämmelse ipenningtvättslagen såvitt avser brott motgransknings- eller uppgiftsskyldigheten bör avslåsoch att bör ge regeringen i uppdrag att pånytt överväga vilka sanktionsregler som bör gällavid överträdelse av den nämnda lagen i dessa delar.Vi anser att utskottets hemställan under moment 2bort ha följande lydelse:2. beträffande straff för överträdelse avpenningtvättslagenatt med anledning av motion 1998/99:Ju3 yrkande 1dels antar regeringens förslag till lag omändring i lagen (1993:768) om åtgärder motpenningtvätt såvitt avser 14 § med den ändringenatt paragrafen erhåller den i bilaga 2 somReservanternas förslag betecknade lydelsen,dels beslutar sådan ändring avövergångsbestämmelsen till regeringens förslagtill lag om ändring i lagen (1993:768) omåtgärder mot penningtvätt som föranleds härav,dels ock som sin mening ger regeringen tillkänna vad som anförts i reservation 2.3. Revisors anmälningsplikt vidbrottsmisstanke (mom. 4)(), (m), MaudEkendahl (m) och () anför:Vi anser inte att revisorer i aktiebolag bör åläggasen skyldighet att anmäla misstankar om penningtvätttill åklagare. Vi står fast vid vår i annatlagstiftningsärende uttalade uppfattning attaktiebolags revisorer över huvud taget inte bör varaskyldiga att anmäla brott som de uppdagar under singranskning av bolagets verksamhet.