bet · GM01LU19 · 1999-04-13 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet regeringensproposition /99:42 om ändringar itrafikskadelagen samt två med anledning avpropositionen väckta motioner. De föreslagnaändringarna gäller bestämmelserna omtrafikförsäkringsavgifter och om preskription samtbestämmelsen om jämkning av skadestånd med anledningav skada på motordrivet fordon i trafik och påegendom som transporterats med fordonet.De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli1999.Vidare behandlas i betänkandet en motion frånallmänna motionstiden som behandlar fråganom jämkning av personskadeersättning i samband medtrafikonykterhetsbrott.Utskottet tillstyrker propositionen och avstyrkermotionerna.Till betänkandet har fogats en reservation. I proposition 1998/99:42 föreslår regeringen() - efter hörande av Lagrådet- att antar det i propositionen framlagdaförslaget till lag om ändring i trafikskadelagen(1975:1410).Lagförslaget har intagits som bilaga 1 tillbetänkandet. Motioner väckta med anledning avpropositionen1998/99:L6 av m.fl. (v) vari yrkas1. att beslutar om följande ändring i 18§ andra stycket trafikskadelagen: Skadestånd medanledning av skada på motordrivet fordon i trafikeller på därmed befordrad egendom jämkas efter vadsom är skäligt med hänsyn till förekomsten avansvarsförsäkring hos den skadeståndsskyldige ochomständigheterna i övrigt,2. att - om yrkade 1 avslås - beslutar omföljande ändring i 18 § andra styckettrafikskadelagen: Skadestånd med anledning av skadapå ett motordrivet fordon i trafik eller på egendomsom transporterats med det får jämkas efter vad somär skäligt med hänsyn till den medverkan somförekommit på ömse sidor och till omständigheterna iövrigt.1998/99:L7 av m.fl. (kd) vari yrkasatt beslutar om ändring av 18 § andrastycket trafikskadelagen i enlighet med vad somanförts i motionen.Motion väckt 19981998/99:L603 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om en snar översyn avtrafikskadelagens regler,2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att olyckor ochskador orsakade av rattfylleri iersättningshänseende jämkas så att"överkompensation" undviks. Allmän bakgrundFör skadeståndsansvar i allmänhet gäller i svenskrätt den s.k. culparegeln. Denna regel, somåterfinns i 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207),innebär att den som uppsåtligen eller av vårdslöshetvållar person- eller sakskada skall ersätta skadan.Regeln gäller i och för sig också i fråga om skadorsom uppkommer vid trafik med motorfordon. På dettaområde har emellertid de skadelidande ett förstärktskydd genom trafikskadelagen (1975:1410), sominnehåller bestämmelser om trafikförsäkring och omersättning vid trafikskada.Genom trafikskadelagen åläggs varjemotorfordonsägare att ha trafikförsäkring för sittfordon. Trafikförsäkring skall sålunda finnas förmotordrivna fordon som är registrerade ibilregistret och som inte är avställda samt förandra motordrivna fordon som brukas i trafik här ilandet. Om trafikförsäkring saknas för fordonet, harTrafikförsäkringsföreningen rätt till gottgörelse avden försäkringspliktige i form av entrafikförsäkringsavgift. Trafikförsäkringsföreningenär en förening där alla försäkringsgivare sommeddelar trafikförsäkring är medlemmar.Rätten att ta ut trafikförsäkringsavgift framgår av31 § trafikskadelagen, som också innehållerföreskrifter om hur avgifterna skall beräknas. Avlag-rummet framgår att avgifterna skall bestämmas pågrundval av de årspremier för trafikförsäkring somhar tillämpats här i landet under den tidtrafikförsäkring har saknats. Avgiften får med tioprocent överstiga högsta försäkrings-premie förfordon av samma beskaffenhet och med sammaanvändningssätt och geografiska anknytning som detoförsäkrade fordonet, och beräkningen grundar sigdärvid på en särskild riskklassindelning avfordonen. Trafikförsäkringsavgift får dock alltidtas ut med ett belopp om 50 kronor.Vid genomförandet av EG:s tredje skadeförsäkrings-respektive livförsäkringsdirektiv gjordes vissaändringar i bl.a. trafikskadelagen, som trädde ikraft (prop. 1994/95:184, bet.NU24). I samband därmed upphävde regeringenbestämmelserna i trafikförsäkringsförordningen(1976:359) om riskklassindelning.Trafikförsäkringsavgiften kan således efter den 1juli 1995 inte längre bestämmas på grundval avföreskrifter om riskklassindelning.Ersättning betalas ur trafikförsäkringen, så snartnågon i fordonet skadas. Både förare och passagerarehar rätt till ersättning. Dessutom utgår ersättningur trafikförsäkringen till andra, t.ex. cyklisteroch fotgängare, som skadas i följd av trafik medfordonet. Full ersättning utgår för allapersonskador, oberoende av om någon har skuld tillolyckan eller inte. I princip är det också utanbetydelse om den skadelidande själv har medverkattill skadan. Har den skadelidande medverkat tillskadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet, kanersättningen emellertid jämkas. Ersättning tillförare som har gjort sig skyldig tilltrafikonykterhetsbrott kan även jämkas, om förarendärvid genom vårdslöshet har medverkat till skadan(12 §). Ersättning till förare och passagerarebetalas ur det egna fordonets trafikförsäkring, ävenom skadorna skulle ha uppkommit vid en kollision medett annat fordon. Om skadorna har orsakats genomvållande i samband med förandet av ett annat fordon,kan det försäkringsbolag som har betalat utersättningen kräva den tillbaka från försäkringenför det andra fordonet. I sista hand kommer alltsåersättningen att belasta försäkringen för det fordonsom har förts oaktsamt.Om ett motorfordon eller egendom som befordras medett sådant fordon skadas vid en singelolycka, utgåringen ersättning från fordonets egentrafikförsäkring. Har skadorna däremot vållats genomett annat fordon i samband med kollision, ersättsskadorna från det andra fordonets trafikförsäkring.Dessa regler innebär att den som vill ha fulltäckning för vagnskador får teckna en frivilligförsäkring. Uppstår skador på egendom som tillhörutomstående och som inte befordras med motorfordonutgår ersättning från försäkringen för det fordonvarigenom skadorna orsakats. Ersättning utgåroavsett om fordonet har förts oaktsamt eller inte.Enligt 18 § trafikskadelagen får den som hardrabbats av skada i följd av trafik med motordrivetfordon kräva skadestånd enligt vad som gäller därom.Trafikförsäkringens objektiva ansvar för person- ochsakskada som tillfogas utomstående när fordonet är itrafik har emellertid lett till att jämkning haransetts kunna ske av ägares, brukares och förareskrav på skadestånd från en utomstående för sakskadaoavsett vållande på deras sida. Skadestånd medanledning av skada på motorfordon eller därmedbefordrad egendom skall därför jämkas efter vad somär skäligt med hänsyn till omständigheterna. Itrafikskadelagen finns en särskild regel som ärutformad i enlighet härmed (18 § andra stycket). Fördessa skadefall ersätter regeln i 18 § andra stycketjämkningbestämmelsen i 6 kap. 1 § skadeståndslagen,som anger att skadestånd med anledning av bl.a.sakskada kan jämkas, om vållande på denskadelidandes sida har medverkat till skadan, ochatt jämkning skall ske efter vad som är skäligt medhänsyn till graden av vållande på ömse sidor ochomständigheterna i övrigt. Bestämmelsen i 18 § andrastycket har betydelse främst i de fall när någon sominte är motorfordonstrafikant har vållat skadan.För skada som har förorsakats av ett oförsäkrateller okänt fordon ansvarar samtligaförsäkringsanstalter som vid skadetillfället hadetillstånd att meddela trafikförsäkring solidarisktför den trafikskadeersättning som skulle ha utgåttfrån trafikförsäkringen om försäkring hade funnits.Försäkringsanstalterna företräds härvid avTrafikförsäkringsföreningen.Rätt till ersättning enligt trafikskadelagenpreskriberas enligt bestämmelserna i 28 §. Den somvill bevaka sin rätt skall väcka talan inom tre årfrån det att han eller hon fick kännedom om attfordringen kunde göras gällande och i varje fallinom från det att fordringen tidigast hadekunnat göras gällande. Om talan inte väcks inomdessa tider, är ersättningsrätten förlorad.Utskottet kommer nedan - efter en redovisning avpropositionens förslag i huvuddrag - att underskilda rubriker ta upp de frågor som haraktualiserats i motionerna.Propositionens förslag i huvuddragPropositionen innehåller förslag till ändringar itrafikskadelagens bestämmelser omtrafikförsäkringsavgifter, preskription samtjämkning av skadestånd med anledning av skada påmotordrivet fordon i trafik och på egendom somtransporterats med fordonet. Förslagen grundar sigpå en inom utarbetadpromemoria (Ds 1996:25) Jämkning av skadeståndenligt trafikskadelagen, trafikförsäkringsavgifterm.m. Promemorian har remissbehandlats.Beträffande trafikförsäkringsavgifterna föreslåsatt trafikskadelagens bestämmelser skall anpassastill de tidigare gjorda ändringarna itrafikförsäkringsförordningen i fråga omriskklassindelning m.m. Avgiften får enligtförslaget överstiga högstaförsäkringspremie för fordon av samma fordonsslagoch med samma användningssätt som det oförsäkradefordonet. Vidare föreslås att den lägstatrafikförsäkringsavgift somTrafikförsäkringsföreningen alltid har rätt att taut skall höjas från 50 till 200 kronor.Därutöver föreslås att trafikskadelagenspreskriptionsbestämmelse anpassas till vad somgäller för preskription enligtkonsumentförsäkringslagen (1980:38). Förslagetinnebär att den som vill krävaförsäkringsersättning, utöver de frister som finns , alltid skall ha på sig att väckatalan efter det att försäkringsgivaren förklarat attslutlig ställning har tagits i ersättningsfrågan.Slutligen föreslås i propositionen en ändring avbestämmelsen i 18 § andra stycket trafikskadelagenom jämkning av skadestånd, som innebär att det intelängre skall vara en huvudregel att skadeståndetskall jämkas när motorfordon i trafik eller egendomsom transporteras med ett sådant fordon skadas.Enligt förslaget skall skadeståndet i stället kunnajämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till denmedverkan som har förekommit på ömse sidor, desärskilda risker för skador som motorfordonstrafikenhar inneburit och omständigheterna i övrigt.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli1999.Jämkning vid skada på motorfordon, m.m.Av 18 § trafikskadelagen framgår att den som hardrabbats av skada i följd av trafik med motordrivetfordon, utan hinder av att trafikskadeersättning kanutgå, i stället får kräva skadestånd enligt vad somgäller därom. Regeln gäller även för skador påmotorfordon och på egendom som har transporterats iett sådant fordon. För sådana skador finnsemellertid en särskild regel. I 18 § andra stycketföreskrivs, som nämnts inledningsvis, att skadeståndmed anledning av skada på motordrivet fordon itrafik eller egendom som befordras med fordonet kanjämkas efter vad som är skäligt med hänsyn tillomständigheterna.Bestämmelsen i 18 § andra stycket har sin grund itrafikförsäkringens objektiva ansvar för person- ochsakskador som tillfogas utomstående när fordonet äri trafik. Regeln bygger på ett antagande omexistensen av en allmän princip i svensk rätt om attden som utövar en riskfylld verksamhet och som avdenna anledning bär ett objektivt ersättningsansvargentemot utomstående redan på denna grund får finnasig i jämkning av egna skadeståndskrav motutomstående. Mot bakgrund härav har det ansettsföljdriktigt att jämkning skall kunna ske av ägares,brukares och förares krav på ersättning av enutomstående för sakskada oavsett vållande från derassida eller bristfällighet hos fordonet (se prop.1975/76:15 s. 84). I praxis harjämkningsbestämmelsen kommit att innebära att, nären utomstående ensam har vållat en skada på ettmotorfordon, skadeståndet som regel jämkats tillhälften men att undantag härifrån gjorts när detföreligger särskilda omständigheter, såsom attvållandet antingen varit ringa eller mera allvarligt(se rättsfallen NJA 1985 s. 309, NJA 1987 s. 749 ochNJA 1990 s. 569).Våren 1992 föreslog regeringen i proposition1992/93:8 om den svenska trafikskadelagensanpassning till m.m. en ändring i 18§ andra stycket trafikskadelagen. I propositionenpåpekades att det var allmänt omvittnat attmotorfordonsägare vars fordon skadas har svårt attförstå och acceptera att deras rätt till skadeståndskall jämkas när de inte själva på något sätt varitoaktsamma. I den situationen att en utomståendevållar en skada på ett motordrivet fordon ochvederbörande har en ansvarsförsäkring torde det,enligt vad föredragande statsrådet anförde, varasvårt att finna några skäl som talar emot attskadan, om fordonsägaren, brukaren eller förareninte själv har varit på något sätt oaktsam, ersättsfullt ut. Mot denna bakgrund lades i den då aktuellapropositionen fram ett lagförslag med innebörden attfrågan om jämkning skulle vara beroende avförsäkringsförhållandena. I den mån en föreliggandeansvarsförsäkring ger utrymme att betala fulltskadestånd till en bilägare som inte på något sätthar varit medvållande till en sammanstötning medexempelvis en cyklist borde sålunda, enligt det dåföreliggande förslaget, ojämkat skadestånd kunnatillerkännas bilisten.Vid sin behandling av proposition1992/93:8 uttalade utskottet förståelse för de motivsom låg bakom förslaget, nämligen att undanröja denkänsla av obillighet som många bilägare upplever medden nuvarande ordningen. Det var enligt utskottetnaturligt att den bilist som uppträtt oklanderligtmen till följd av t.ex. en cyklists ellerväghållares vårdslöshet fått sin bil skadad harsvårt att acceptera att endast få en del av sinskada ersatt. Utskottet ansåg emellertid attpropositionens förslag, som det var utformat, skullekunna leda till nya situationer som på motsvarandesätt skulle upplevas som orättvisa blandskadelidande bilister. En bilägare som råkar ut föroförsäkrade skadevållare skulle genom den föreslagnabestämmelsen komma att uppfatta sig som missgynnad iförhållande till den som får sin bil skadad av enförsäkrad. Förslaget borde således, enligtutskottets mening, inte genomföras utan att meraingående överväganden kom till stånd. Därvid borde,menade utskottet, prövas om inte en möjlighet attunderlåta jämkning även i andra fall än där denskadeståndsskyldige har någon ansvarsförsäkringskulle kunna införas. Utskottets sålunda gjordaställningstagande innebar att utskottet avstyrktebifall till regeringens lagförslag såvitt avsåg 18 §trafikskadelagen. följde utskottet ochgav, i enlighet med utskottets hemställan,regeringen som sin mening till känna vad utskottetanfört (bet. 1992/93: LU35, rskr. 307).Förevarande spörsmål har därefter - mot bakgrund avlagutskottets uttalande - varit föremålför förnyade överväganden. I den nu aktuellapropositionen framhålls att trafikskadelagen börändras så att jämkning i fortsättningen sker imindre omfattning än . Enligt regeringen är detnämligen naturligt att det kan uppfattas somoskäligt att skadeståndet i normalfallet jämkas tillhälften trots att den skadelidande inte på någotsätt varit vållande till skadan. måsteenligt propositionen beaktas att motorfordon för medsig större risker i trafiken än de som följer medexempelvis gång- eller cykeltrafik. Detta har attgöra med motorfordonens farlighet på grund av bl.a.fart och tyngd men även med deras ekonomiska värden.Det är enligt propositionen rimligt att dessasärskilda risker påverkar skadeståndsbedömningen,och trafikskadelagen bör således ävenfortsättningsvis innehålla en särreglering omjämkning av skadestånd med anledning av skador påmotorfordon och egendom som transporteras medfordonet.Enligt regeringens mening bör dock finnas utrymmeför en relativt fri prövning av jämkningsfrågan, ochi propositionen framhålls att jämkning bör ske påett mer nyanserat sätt än . Regeln bör därför,enligt vad som anförs i propositionen, utformas påett sådant sätt att den närmare ansluter tillallmänna principer om jämkning vid medvållande ochsamtidigt ger möjlighet att beakta de särskildariskerna med motorfordon i trafiken. Enligtförslaget skall det inte längre vara en huvudregelatt skadeståndet jämkas när motorfordon i trafikeller egendom som transporteras med ett sådantfordon skadas. I stället skall skadeståndet kunnajämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till denmedverkan som har förekommit på ömse sidor, desärskilda risker för skador som motorfordonstrafikenhar inneburit och omständigheterna i övrigt.Beträffande hänvisningen till motorfordonstrafikensrisker skall utgångspunkten enligt propositionenvara att dessa risker bör påverka skadeståndetendast om de haft någon betydelse i det enskildafallet.Anledning till jämkning på grund avomständigheterna i övrigt kan enligt propositionenfinnas om den inträffade skadan inte står iproportion till graden av vållande. Denomständigheten att den skadelidande har underlåtitatt helförsäkra ett dyrbart fordon kan innebära attdet finns anledning att jämka skadeståndet. Blandomständigheterna i övrig bör, enligt vad somframhålls i propositionen, särskilt beaktas om densom vållat skadan har en ansvarsförsäkring somtäcker skadorna. Finns en sådan försäkring, tordeskadeståndet till en skadelidande som inte varitmedvållande till sin skada som regel inte börajämkas. Om skadevållaren saknar ansvarsförsäkringbör det ofta också beaktas om den skadelidande haren vagnskadeförsäkring som täcker kostnaderna förskadan. Har den skadelidande en sådan försäkring ärdet, enligt regeringens mening, naturligt att dennautnyttjas för att täcka kostnaderna för skadan. Isådana fall finns det därför ofta anledning attjämka skadeståndet, om den skadelidande trotsförsäkringen väljer att kräva full ersättning av enskadevållande som saknar ansvarsförsäkring.Även omständigheter som hänför sig tillskadevållarens person förutsätts, enligt vad somanförs i propositionen, kunna medföra att ettskadestånd jämkas. Förutom ungdom och psykiskastörningar bör andra individuella omständigheterkunna påverka bedömningen. Det kan t.ex. finnassituationer där man inte kan ställa samma krav på enäldre människa som på en yngre att reagera snabbtför förändringar i trafiksituationen.Den i propositionen föreslagna ändringen av 18 §andra stycket bör enligt regeringen ge utrymme fören fri bedömning av jämkningsfrågan med hänsyn tagentill omständigheterna i det enskilda fallet.I de två motioner som väckts med anledning avpropositionen kritiseras regeringens förslag tillutformning av jämkningsbestämmelsen. TanjaLinderborg m.fl. (v) yrkar i motion L6 i första handatt bestämmelsen i 18 § andra stycket utformas påett sådant sätt att jämkning får ske efter vad somär skäligt med hänsyn till förekomsten avansvarsförsäkring hos den skadeståndsskyldige ochomständigheterna i övrigt (yrkande 1). I andra handvill motionärerna se en bestämmelse utan hänvisningtill motorfordonstrafikens risker, varvid jämkningsåledes får ske efter vad som är skäligt med hänsyntill den medverkan som har förekommit på ömse sidoroch omständigheterna i övrigt (yrkande 2).Även m.fl. (kd) anser i motion L7att bestämmelsen i 18 § andra stycket bör utformasså att jämkning får ske efter vad som är skäligt medhänsyn till den medverkan som har förekommit på ömsesidor och omständigheterna i övrigt. Motionärernahänvisar till Lagrådets bedömning och anser i likhethärmed att hänvisningen i lagtexten tillmotorfordonstrafikens risker bör strykas.Inledningsvis vill utskottet uttrycka sintillfredsställelse över att regeringen nuefterkommit utskottets önskemål och efter fördjupadeöverväganden återkommit till med förslagtill ändring av bestämmelsen om jämkning vid skadapå motorfordon m.m. Frågan om jämkning i dessasituationer är, som regeringen också framhåller,komplicerad och det finns vägande argument i olikariktningar. Det övergripande spörsmålet hur trafik-ansvaret skall förhålla sig till det allmännavållandeansvaret inrymmer redan i sig många intehelt okomplicerade inslag och har varit föremål fördebatt i den juridiska litteraturen. Engrundläggande fråga är därvid om jämkningsregeln börutgå från någon form av allmän princip för hurjämkning skall ske när den som drabbas av skadasjälv bär ett skärpt skadeståndsansvar. Ettalternativ som framhålls i propositionen är attjämkningsregeln - utan hänvisning till någon vissprincip - utformas från utgångspunkten att den skallge rimliga resultat och i övrigt fungera väl förjust de skadesituationer som den skall reglera.Utskottet har därvid samma principiella uppfattningsom regeringen, nämligen att det är mindre lämpligtatt frågan om jämkning av skadestånd vid olikaformer av skärpt ansvar för den skadelidandebehandlas efter en generell formel. I stället börman försöka hitta en lösning som framstår som rimligför just trafikskadorna. Såväl principiella sompraktiska synpunkter kan då beaktas liksomönskemålet om en avvägning mellan enkelhet ochförutsägbarhet å ena sidan och rättvisa ochflexibilitet å andra sidan.Vad först gäller yrkande 1 i motion L6 konstaterarutskottet att motionsyrkandet helt överensstämmermed det lagförslag regeringen lade fram ochsom utskottet då ansåg inte borde genomföras. uttalade som skäl mot att låtaen ansvarsförsäkring hos skadevållaren varautslagsgivande i jämkningsfrågan äger alltjämtgiltighet. Om motionärernas förslag genomförs, kannämligen nya situationer uppkomma vilka, påmotsvarande sätt som med nuvarande ordning, skullekunna upplevas som orättvisa bland skadelidandebilister. En bilägare som råkar ut för oförsäkradeskadevållare skulle således genom den i motionenföreslagna utformningen av jämkningsbestämmelsenkunna komma att uppfatta sig som missgynnad iförhållande till den som får sin bil skadad av enförsäkrad. Utskottet anser mot denna bakgrund attjämkningsregeln i 18 § andra stycket måste utformaspå ett sätt som möjliggör att jämkning kan ske påett mer nyanserat sätt än vad motionärernas förslaginnebär och är därför inte berett att ställa sigbakom yrkande 1 i motion L6.Vad härefter gäller yrkande 2 i motion L6 ochmotion L7 vill utskottet peka på att regeringen ilagrådsremissen föreslagit att skadeståndet skullefå "jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn tillden medverkan som har förekommit på ömse sidor, desärskilda risker för skador som finns vid trafik medmotordrivet fordon och omständigheterna i övrigt".Lagrådet förordade att uttrycket "de särskildarisker för skador som finns vid trafik medmotordrivet fordon" skulle utgå. Lagrådet anfördeatt ett hänsynstagande till de särskildaskaderiskerna vid trafiken kan sägas i princip ingåredan i bedömningen av den medverkan som harförekommit och framhöll att formuleringen blivitmissvisande eftersom uttrycket närmast för tankentill en abstrakt värdering av riskerna i allmänhetför skador till följd av motortrafik. Lagrådetifrågasatte också om den avgränsning som gjordestill de särskilda riskerna vid trafik "medmotordrivet fordon" var möjlig att upprätthålla ipraktiken.Inför ett ställningstagande till de aktuellamotionsyrkandena vill utskottet också erinra om attden föreslagna bestämmelsen i 18 § andra stycket fördenna typ av skadefall, på samma sätt som ,skall ersätta jämkningsregeln i 6 kap. 1 §skadeståndslagen. De särskilda skaderisker sommotorfordonstrafiken innebär är därvid, enligtutskottets uppfattning, av så stor betydelse att detär motiverat att nämna dem uttryckligen i lagtextensom en omständighet att ta hänsyn till vidjämkningsprövningen. Med de förtydliganden somregeringen gjort i propositionen med anledning avLagrådets uttalanden - nämligen att avsikten är attjämkningen skall ske med beaktande av den betydelsesom motorfordonstrafikens risker har haft i detenskilda fallet - kan utskottet heller inte se atten hänvisning i lagtexten till motorfordonstrafikensrisker skulle innebära några mer betydandetillämpningssvårigheter.