bet · GN01JuU3 · 1999-10-21 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ettregeringsförslag om ändring i brottsbalkensbestämmelse om straff för grov fridskränkning ochgrov kvinnofridskränkning. Ändringen innebär att detför ansvar för sådant brott inte skall krävas attdet föreligger ytterligare integritetskränkningarutöver dem som avses med åtalet.Utskottet tillstyrker regeringens förslag.Till betänkandet har fogats två reservationer. I proposition 1998/99:145 ()har regeringen föreslagit att antarregeringens förslag till lag om ändring ibrottsbalken.Lagförslaget, som granskats av Lagrådet, har fogatstill betänkandet som bilaga. Motion väckt med anledning av propositionen1999/2000:Ju2 av och (kd) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag tillförtydligad lagtext angående grov fridskränkning ochgrov kvinnofridskränkning där hänsyn tas tillLagrådets påpekande av behovet av en mergenomgripande reform,2. att avslår regeringens nuvarandelagförslag vad gäller grov fridskränkning och grovkvinnofridskränkning.Motioner väckta under allmänna motionstiden19981998/99:So462 av m.fl. (fp) variyrkas3. att beslutar att höja straffminimumför grovt kvinnofridsbrott till fängelse.1998/99:A808 av m.fl. (c) vari yrkas15. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts angående skärptlagstiftning och nollvision när det gäller brott motkvinnor.Motioner väckta under allmänna motionstiden19991999/2000:Ju720 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om en utvärdering avlagen om kvinnofridsbrott.1999/2000:Ju721 av m.fl. (c, m, kd, fp, mp)vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om uppföljning aveffekterna av det nya kvinnofridsbrottet,18. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om behovet av enanalys av straffsatsernas tillämpning liksom ivilken utsträckning straff utmäts. InledningÄrendet och dess beredningDen infördes i 4 kap. (BrB)en ny paragraf, 4 a § (prop. 1997/98:55, bet.1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250). Paragrafen upptarbestämmelser om brotten grov fridskränkningrespektive grov kvinnofridskränkning. Enligtparagrafens första stycke gäller att den som begårbrottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. BrBmot en närstående eller tidigare närstående personskall, om gärningarna varit ett led i en upprepadkränkning av personens integritet och varit ägnadeatt allvarligt skada personens självkänsla, dömasför grov fridskränkning till fängelse, lägst sexmånader och högst . Av andra stycket framgåratt om gärningarna begåtts av en man mot en kvinnasom han är eller har varit gift med eller som hanbor eller har bott tillsammans med underäktenskapsliknande förhållanden, skall han istället dömas för grov kvinnofridskränkning tillsamma straff.Högsta domstolen () prövade genom en den 19 mars1999 meddelad dom (mål B 53-99, NJA 1999 s. 102) förförsta gången ett mål som rörde tillämpning avbestämmelsen om grov kvinnofridskränkning. ställning till innebörden av kravet attgärningarna skall ha varit ett led i en upprepadkränkning av brottsoffrets integritet.Med anledning av HD:s dom förordade Riksåklagaren() i en framställning till Justitiedepartementetden en översyn och omarbetning av denifrågavarande paragrafen (dnr Ju1999/1774/L5).Inom departementet utarbetades, med utgångspunkt iRÅ:s framställning, ett utkast till lagrådsremiss.Utkastet har remissbehandlats.Till grund för förslaget i propositionen ligger detnämnda utkastet och remissbehandlingen av detta.Lagrådet har i sitt yttrande föreslagit en annanutformning av den ifrågavarande bestämmelsen. Medundantag för en språklig justering har regeringeninte följt Lagrådets förslag. Utskottet återkommernedan till Lagrådets synpunkter.BakgrundAv förarbetena till 4 kap. 4 a § BrB framgår att etthuvudsakligt motiv för bestämmelsen varit att införaett nytt brott som markerar det särskilt straffvärdai en långvarig och upprepad kränkning av en annanperson och där förfarandet består i en serie i ochför sig straffbelagda gärningar. För ansvar krävssåväl att det rör sig om en upprepad kränkning somatt gärningarna typiskt sett varit ägnade att skadabrottsoffrets självkänsla (prop. 1997/98:55 s. 79f).För att ansvar för brott enligt paragrafen skallkunna komma i fråga erfordras att flera brottsligagärningar är föremål för domstolensprövning. Ett grovt fridsbrott utgörs alltså av ettantal självständiga gärningar som straffbeläggs försig men sedda i sitt sammanhang och med ett särskiltrekvisit som ger brottet dess fridsstörandekaraktär. Det är således inte fråga om ettfortlöpande, s.k. perdurerande brott, vilket fårbetydelse från preskriptionssynpunkt.När det gäller rekvisitet att de i fridsbrottetingående gärningarna skall ha medfört en upprepadkränkning av offret föreslog Lagrådet att dettaskulle lyda "om gärningarna innebär upprepadekränkningar". Regeringen delade inte Lagrådetsuppfattning. Regeringen framhöll att Lagrådetsformulering torde innebära ett krav på att deaktuella gärningarna ensamma skulle innebära enupprepad kränkning av den utsatta personensintegritet. Någon bevisning om annat än de aktuellagärningarna torde därmed inte behövas. Det kundedock, enligt regeringens mening, finnas fall där detkrävdes bevisning om annat än de aktuellagärningarna. Särskilt i den situationen att mönstretav upprepade kränkningar upptäckts först efter ettantal gärningar, där gärningsmannen kanske redandömts för de första, kunde en sådan bestämmelse somLagrådet föreslagit innebära att alltför litenhänsyn togs till hela serien av gärningar när någrasenare, sedda för sig, relativt lindriga brottskulle bedömas. I sådana fall borde det för att visamönstret i gärningsmannens handlande vara tillåtetatt åberopa även handlingar som den åtalade tidigaredömts för eller där ansvarsfrågan eljest var klar,t.ex. Det allvarliga isituationen var nämligen att kränkningen upprepadesoch syftet med den nya straffbestämmelsen var att tahänsyn till den utsatta personens hela situation.Regeringen ansåg därför att rekvisitet bordeutformas så att det var tillräckligt att de aktuellagärningarna varit ett led i en upprepad kränkning(prop. 1997/98:55 s. 131 f).I rättsfallet NJA 1999 s. 102 var en man åtalad föratt vid fyra tillfällen ha misshandlat en kvinna medvilken han bodde eller hade bott tillsammans medunder äktenskapsliknande förhållanden. Åklagarenyrkade ansvar för grov kvinnofridskränkning,alternativt misshandel. Mannen hade vid två tidigaretillfällen dömts för misshandel av kvinnan. En av deåtalade gärningarna hade, liksom de misshandelsbrottsom mannen tidigare var dömd för, begåtts föreikraftträdandet av bestämmelsen om grovkvinnofridskränkning.Av såväl tingsrätten som hovrätten dömdes dentilltalade för misshandel beträffande den gärningsom låg före , under det att de treövriga gärningarna bedömdes som grovkvinnofridskränkning.HD bedömde även de tre senare gärningarna sommisshandel. Av HD:s fem ledamöter var tvåskiljaktiga i fråga om domskälen, medan en ledamotvar skiljaktig också i fråga om domslutet och villedöma för grov kvinnofridskränkning,HD konstaterade att ansvar för grovkvinnofridskränkning förutsatte att de gärningar förvilka åtal väckts, i den mån de blivit styrkta,varit ett led i en upprepad kränkning av kvinnansintegritet. Dessa gärningar skulle därvid ses som enenhet. Av bestämmelsens lydelse följde vidare attdet för straffansvar måste finnas ytterligarehandling eller handlingar som innefattade kränkning.Det kunde alltså inte vara tillräckligt enbart medde åtalade gärningarna. Att det i förarbetena tillbestämmelsen gjorts uttalanden av innebörd att detskulle vara tillräckligt med dessa gärningarsaknade, med hänsyn till bestämmelsens lydelse ochden inom straffrätten gällande legalitetsprincipen,avgörande betydelse.Vad som i praktiken kunde bli aktuellt somytterligare kränkningar var, enligt HD, närmastförut begångna brott mot 3, 4 eller 6 kap. BrB, förvilka den tilltalade tidigare fällts till ansvar;härmed kunde jämställas fall då åtals-underlåtelsehade skett eller strafföreläggande hade godkänts.Att på detta sätt beakta tidigare gärningar, som dentilltalade redan hade dömts för, kunde inte ansesstrida mot principen ne bis in idem, dvs. att detfår icke dömas två gånger för samma sak. Sådanatidigare gärningar skulle endast tjäna till attbelysa de förhållanden under vilka de i måletåtalade gärningarna ägt rum och den tilltaladeskulle alltså inte på nytt dömas för de tidigareprövade gärningarna, vilka dock kunde sägas bidratill att kvalificera de åtalade gärningarna.I det förevarande målet hade emellertid demisshandelsbrott mot kvinnan som mannen dömts förbegåtts före ikraftträdandet av 4 kap. 4 a § BrB.Eftersom retroaktiva inslag borde undvikas vidtillämpning av strafflag, kunde dessa gärningarinte beaktas vid kvalificerandet av de nya brotten.Mot bakgrund härav konstaterade HD:s majoritet attdet inte fanns någon ytterligare kränkningshandlingsom kunde beaktas utöver de tre misshandelsbrott sombegåtts efter det att bestämmelsen om grovkvinnofridskränkning trätt i kraft. Redan på grundhärav kunde de ifrågavarande gärningarna intebedömas som grov kvinnofridskränkning utan skullebedömas som misshandel.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås en ändring av bestämmelseni 4 kap. 4 a § första stycket brottsbalken.Ändringen innebär att det för straffansvar för grovfridskränkning och grov kvinnofridskränkning skallvara tillräckligt att var och en av de åtaladegärningarna har utgjort led i en upprepad kränkningav brottsoffrets integritet och att gärningarna harvarit ägnade att allvarligt skada hans eller hennessjälvkänsla. Något formellt krav på ytterligarekränkning, utöver de åtalade gärningarna, skallalltså inte gälla för ansvar för grov frids- ellergrov kvinnofridskränkning.Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari2000.ÖvervägandenAvslag på propositionenI motion 1999/2000:Ju2 (kd) yrkas avslag påpropositionen samt att regeringen skall återkommamed ett nytt förslag till lagtext. Motionärernamenar att en ny lagtext bör beakta de synpunkter somframförts av Lagrådet och RÅ i lagstiftningsärendet.RÅ föreslog i sin framställning till regeringen attlagtexten i förevarande del skulle lyda "omgärningarna innebär eller är ett led i en upprepadkränkning".I propositionen konstaterar regeringen att RÅ:sförslag gick ut på att det skulle vara möjligt atttillämpa bestämmelserna om grov fridskränkning ochgrov kvinnofridskränkning både när de brottsligagärningar som omfattades av åtalet i sig innebar enupprepad kränkning och när gärningarna utgjorde ettled i en sådan kränkning. Förslaget syntes i och försig tillgodose behovet av ett utvidgattillämpningsområde för bestämmelsen. Förslagetmedförde emellertid att två, alternativt angivna,möjligheter att uppfylla rekvisitet "upprepadkränkning" infördes i lagtexten. Detta innebarenligt regeringens mening ett större ingrepp i dengällande lydelsen än vad som var motiverat. Detkunde inte uteslutas att en sådan konstruktionskulle kunna leda till nya svårigheter itillämpningen och minska förutsättningarna för attskapa en enhetlig praxis när det gällde rekvisitetupprepad kränkning (prop. s. 9).Lagrådet framhöll i sitt yttrande överlagrådsremissen - efter att ha påpekat en språkligofullkomlighet i denna - att vad som borde utsägas ilagtexten var att kränkningen på något sätt varsystematisk, dock utan att detta ord kunde användas,eftersom det ledde tanken fel i subjektivthänseende. De åtalade gärningarna skulle kunnabedömas som en fristående enhet men också kunna sesi ljuset av tidigare gärningar. Ett ord som återkomi motiven och som borde kunna användas även ilagtexten var ordet "serie".Lagrådet förordade därför att första stycket i 4kap. 4 a § BrB skulle ges följande lydelse:"Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4eller 6 kap. mot en närstående eller tidigarenärstående person, döms, om gärningarna utgjort enserie kränkningar av personens integritet, elleringått i en serie av sådana kränkningar, och varitägnade att allvarligt skada personens självkänsla,för grov fridskränkning till fängelse, lägst sexmånader och högst ".Av orden "ingår i en serie" följde, enligtLagrådets uppfattning, att domstolen kunde beaktaäven gärningar som låg i tiden före dem åtalet avsågför att konstatera att det förelåg en sådan seriesom gärningsbeskrivningen kräver. Lagrådet ansågdäremot att den situationen - som möjligenframskymtade i den tidigare propositionen (prop.1997/98:55 s. 133) - att gärningsmannen först dömdesför ett allvarligt fridsbrott och sedan begick ettpar lindriga brott mot personen i fråga, t.ex. ettolaga hot med lågt straffvärde och etthemfridsbrott, inte torde komma att omfattas avbrottsbeskrivningen. Det berodde på att domstolarnaknappast torde komma att finna sådana gärningarägnade att allvarligt skada personens självkänsla.I propositionen anför regeringen i denna del ihuvudsak följande. Regeringen instämmer i Lagrådetsbedömning att det inte kan uteslutas att det ävenefter genomförande av den föreslagna ändringen kanförekomma tolkningsproblem vid tillämpningen av deaktuella bestämmelserna. Detta är en följd av attfridskränkningsbrotten utgör en delvis nykonstruktion i svensk rätt, vilken har varit i kraftunder endast . Lagrådets förslag ärintressant såsom en tänkbar väg att på ett mergenomgripande sätt försöka komma till rätta medeventuella föreliggande och kommandetolkningsproblem. Enligt regeringens mening böremellertid en sådan genomgripande förändring somLagrådet förordar föregås av en mer omfattandeberedning och analys än vad som har varit möjligtatt genomföra i detta lagstiftningsärende, särskiltsom Lagrådets förslag innebär en förändring av detmest centrala rekvisitet i bestämmelsen. Regeringenanser därför att Lagrådets förslag till lagtext intebör genomföras i detta sammanhang.Enligt regeringen uppkommer då frågan om Lagrådetsbedömning bör leda till att inte heller den ilagrådsremissen upptagna ändringen bör genomförasnu. Regeringen framhåller att det inte helt kanuteslutas att ändringen leder till andra oönskaderesultat, något som i och för sig talar för attavvakta med förslaget och i stället återkomma i ettannat sammanhang efter att en mer omfattande analysoch utvärdering av fridskränkningsbrotten hargenomförts.Införandet av de nya brotten grov fridskränkningoch grov kvinnofridskränkning svarar emellertid,framhåller regeringen, mot ett viktigt behov av attvärna om personer som befinner sig i enutomordentligt utsatt position. Tillgängligstatistik visar att den nya straffbestämmelsen omgrov kvinnofridskränkning kommit att användas i eninte obetydlig omfattning. Det kan också antas attinförandet av bestämmelserna omfridskränkningsbrotten har lett till att allvaret iupprepade brottsliga kränkningar av en person inomramen för en nära relation rent allmänt har kommitatt uppmärksammas i större utsträckning inomrättsväsendet. Mot denna bakgrund är det enligtregeringens mening inte försvarligt att avstå frånatt, i den mån det är möjligt, redan nu rätta tillden icke avsedda begränsning i tillämpningsområdetsom har uppmärksammats genom HD:s dom. Regeringenanser därför att en begränsad ändring med dettasyfte bör genomföras , även med beaktande avLagrådets påpekande om behovet av en mergenomgripande reform.En ändring av ordalydelsen så att det endast krävsatt var och en av de aktuella gärningarna harutgjort led i en upprepad kränkning av personensintegritet och att gärningarna varit ägnade attallvarligt skada personens självkänsla bör, enligtregeringens bedömning, leda till att det inte längreställs något formellt krav på att en tidigarekonstaterad gärning skall föreligga (prop. s. 10 f).Utskottet delar regeringens uppfattning attlagstiftningen mot fridskränkning fyller ett viktigtbehov för att skydda utsatta personer. Den avregeringen föreslagna nya avfattningen av 4 kap. 4 a§ BrB synes visserligen bättre ägnad än dennuvarande lydelsen att tillgodose syftet att det föransvar för fridskränkningsbrott inte skall krävasatt det föreligger ytterligareintegritetskränkningar utöver dem som avses medåtalet. Utskottet utesluter dock inte att förslagetkan ge upphov till nya tillämpningsproblem. Även omdet alltså kan anföras skäl för att förändringar av4 kap. 4 a § BrB bör föregås av en mera ingåendeanalys, delar utskottet regeringens uppfattning attlagstiftaren redan nu bör komma till rätta med denbrist i den nuvarande lagtextens utformning som denifrågavarande domen av HD har påvisat. Härför talarframför allt hänsynen till de utsatta kvinnornassituation. En annan sak är att det - som utskottetframhåller nedan - kan finnas skäl förregeringen att göra en mera omfattande översyn ochanalys av fridskränkningsbrotten och i detsammanhanget överväga om ytterligare förändringar avlagens utformning är erforderliga.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionenoch avstyrker motion 1999/2000:Ju2.Strängare straff för kvinnofridskränkningI motion 1998/99:So462 (fp) begärs att det lägstastraffet för grov kvinnofridskränkning skall höjasfrån fängelse till fängelse ett år.I samband med att hade att ta ställningtill förslaget om införande av 4 kap. 4 a § BrB idess nuvarande lydelse behandlade utskottet ettmotsvarande yrkande. Utskottet framhöll den gångenbl.a. att det nya straffstadgandet innefattadegärningar av mycket olika straffvärde. Straffskalanmåste därför utformas på ett sådant sätt att denmedgav en adekvat bedömning av straffvärdet. Medhänsyn till att brottet således omfattadeförfaranden som, sedda för sig, normalt hade ettbegränsat straffvärde framstod, enligt utskottetsuppfattning, fängelse som straffminimum somallt för högt. Det av regeringen föreslagnaminimistraffet fängelse framstod enligtutskottet som en tillräcklig markering av allvaret iden kränkning som brottet innefattade. Utskottetavstyrkte motionsyrkandet (bet. 1997/98:JuU13 s.17).Utskottet finner inte anledning att nu frångå sitttidigare ställningstagande och avstyrker motion1998/99:So462 i ifrågavarande del.Behovet av ny lagstiftningI motion 1998/99:A808 (c) begärs en skärptlagstiftning mot brott mot kvinnor. Motionärernaefterlyser en "nollvision" när det gäller våld ochövergrepp mot kvinnor och hävdar att den nyabestämmelsen om kvinnofridsbrott inte räcker somlagstiftning.I motionerna 1999/2000:Ju720 (kd) och1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp) begärs enutvärdering av lagbestämmelsen om kvinnofridsbrott.Utvärderingen skall ge underlag för att bedöma omlagstiftningen behöver skärpas. I motion Ju721efterfrågas dessutom en analys av hur bestämmelsernaom straff för övergrepp mot kvinnors liv tillämpas.I propositionen har regeringen som sin utgångspunkti detta lagstiftnings-ärende angivit att det endastär fråga om att åstadkomma en ordning som innebäratt det inte längre skall gälla något formellt kravpå ytterligare kränkningshandlingar utöver dem somåtalet avser. Enligt regeringens uppfattning är detför tidigt att göra en generell översyn avfridskränkningsbrotten. Det finns dock anledning attnoga följa tillämpningen av bestämmelserna om dessabrott (prop. s. 12).Genom beslut (dnr A97/3077/JÄMdelvis) utfärdade regeringen s.k.myndighetsgemensamma uppdrag för de myndigheter sompå något sätt kommer i kontakt med frågor som rörvåld mot kvinnor. Syftet med beslutet är attkonkretisera myndigheternas ansvar och skyldigheteratt vidta åtgärder i frågor som rör våld motkvinnor. Myndigheterna skall förebygga våldsbrottmot kvinnor, utforma åtgärdsprogram ellerpolicydokument, samverka i dessa frågor och utvecklasitt internationella samarbete på området.Åtgärderna skall redovisas regelbundet tillregeringen. Uppdragen gäller till och med år 2002.För såväl åklagarväsendet som polisen gäller enligtregleringsbreven för att kampen mot våld motkvinnor skall prioriteras. RÅ arbetar i sinverksamhet för rättsutvecklingen med att få framklargörande avgöranden från HD rörandekvinnofridsbrottet.I budgetpropositionen för (prop.1999/2000:1 utg.omr. 4, avsnitt 3.5.2) framhållerregeringen att en stor del av våldet i samhälletbegås i bostäder mot personer som har en närarelation till gärningsmannen. Ofta är det en kvinnaeller ett barn som är offret. För att bekämpavåldsbrottslighet av detta slag är, understrykerregeringen, behovet av myndighetssamarbete ochsamverkan med frivilligorganisationer uppenbart.Regeringen framhåller betydelsen av den nyalagstiftningen mot fridsbrott. Vidare pekarregeringen på att den givit flera myndigheter irättsväsendet i uppdrag att vidta olika åtgärder föratt förebygga våld mot kvinnor och för att kvinnorsom utsatts för sådant våld skall få ett bättrebemötande. De redovisningar av myndighetsuppdragen,som myndigheterna regelbundet skall lämna tillregeringen, kommer att användas i det fortsattaarbetet, liksom den uppföljning av den nyalagstiftningen som ()genomför. Skyddet för hotade kvinnor och barn skall,framhåller regeringen, öka ytterligare.Enligt vad utskottet inhämtat bedriver eninterdepartemental arbetsgrupp med företrädare förJustitie-, Närings- och Socialdepartementen enfortlöpande uppföljning av hela kvinnofridsreformen.En uppföljning av såväl lagen (1998:408) om förbudmot köp av sexuella tjänster som lagstiftningen omfridskränkningsbrott genomförs av . Någon översyn av fridskränkningsbrotten skerdock inte , eftersom uppföljningen avkvinnofridsreformen och utvecklingen i rättspraxisanses böra avvaktas.I sammanhanget kan också nämnas attjustitieministern i ett interpellationssvar den 28september 1999 upplyst att rättsväsendet lyckatshålla ganska korta handläggningstider när det gällerbrott mot kvinnofridslagstiftningen (riksdagenssnabbprotokoll 1999/2000:8 s. 3).Utskottet instämmer i motionärernas uppfattning attdet är angeläget att i största möjliga utsträckningstävja våld mot kvinnor och andra utsatta personer.Som framgått i det föregående bedriver ocksåmyndigheterna ett mycket omfattande arbete i dennariktning.Utskottet kan emellertid inte finna att det nufinns skäl att förorda en omedelbar utvärdering avlagstiftningen om fridskränkningsbrott eller atteljest begära ytterligare åtgärder. Utskottetförutsätter dock att den fortgående uppföljningen avkvinnofridsreformen också innefattar tillämpningenav 4 kap. 4 a § BrB och att regeringen - omrättspraxis eller andra vunna erfarenheter geranledning därtill - ser över paragrafen ochåterkommer till med erforderliga förslag.Utskottet avstyrker motionerna 1998/99:A808 samt1999/2000: Ju720 och 1999/2000:Ju721 i nu berördadelar. beträffande avslag på propositionenatt med avslag på motion 1999/2000:Ju2 antarregeringens förslag till lag om ändring ibrottsbalken,res. 1 (kd)2. beträffande straffet för grovkvinnofridskränkningatt avslår motion 1998/99:So462 yrkande 3,3. beträffande behovet av ytterligarelagstiftningatt avslår motionerna 1998/99:A808 yrkande 15,1999/2000:Ju720 yrkande 1 samt 1999/2000:Ju721yrkandena 1 och 18.res. 2 (m, kd, c, fp)den 21 oktober 1999På justitieutskottets vägnarIngvar JohnssonI beslutet har deltagit: IngvarJohnsson (s), (),(), AliceÅström (v), (),(m), Ann-MarieFagerström (s), (),(), YvonneOscarsson (v), (), (), KiaAndreasson (mp), (c),(), ()och (). Avslag på propositionen (mom. 1)() och ()anför:Särskilt inom straffrätten är det viktigt attlagstiftningen är tydlig. Enligt vår uppfattningborde regeringen därför ha gjort en mera omfattandeberedning och analys av bestämmelsen omfridskränkningsbrott innan man lade fram någotförslag till ändring i 4 kap. 4 a § BrB. Den i hastframtagna ändring som föreslås i propositionenriskerar, som Lagrådet påpekat, att leda till nyatillämpningsproblem. I förlängningen drabbar dettade utsatta kvinnor och barn som i första hand skallskyddas av paragrafen. Ett grundligareberedningsarbete, under vilket RÅ:s och Lagrådetsförslag till lagtext noga analyserats, hade kunnatundanröja risken för nya tillämpningsproblem.