bet · GM01FöU7 · 1999-04-13 00:00:00 — Säkerhetsrådgivare för transport av farligt godsm.m. Utskottet behandlar i betänkandet regeringensproposition /99:49 Säkerhetsrådgivare förtransport av farligt gods m.m. I propositionenföreslås vissa ändringar i lagen (1982:821) omtransport av farligt gods. Ändringarna syftar tillatt höja kompetensen och därmed säkerhetsnivån hosdem som transporterar farligt gods och till attgenomföra rådets direktiv /35/EG om utnämning avoch kompetens hos säkerhetsrådgivare för transportav farligt gods på väg, järnväg eller inrevattenvägar.Kravet på att ha säkerhetsrådgivare föreslås trädai kraft den 1 januari 2000.En motion rörande en senareläggning avikraftträdandet har väckts med anledning avregeringens proposition.Utskottet föreslår att antar regeringensförslag till lag om ändring i lagen (1982:821) omtransport av farligt gods och avslår motionen.Till utskottets förslag har fogats en reservation. Regeringens förslag till riksdagsbeslutRegeringen föreslår i proposition 1998/99:49 attriksdagen antar regeringens förslag till lag omändring i lagen (1982:821) om transport av farligtgods.Motionen1998/99:Fö2 av m.fl. (m) variyrkas att beslutar om en senare tidpunktför implementering av kravet på säkerhetsrådgivareför transport av farligt gods i enlighet med vad somanförts i motionen. Bakgrund och utgångspunkterNuvarande förhållandenAv regeringens proposition framgår attbestämmelserna om farligt gods i hög grad ärinternationella. Reglerna är inriktade på hur detfarliga godset skall klassificeras, dokumenteras ifärdhandlingar, utmärkas, inneslutas och lastas.FN:s ekonomiska och sociala råd tillsatte 1953 enexpertgrupp benämnd on theTransport of Dangerous Goods. Denna expertgrupp gerut rekommendationer för transport av farligt gods.FN-rekommendationerna uppdateras kontinuerligt.Rekommendationerna har blivit vägledande för alltinternationellt arbete med transport av farligtgods.De grundläggande svenska reglerna för transport avfarligt gods - med alla transportslag och allakategorier gods - har samlats i en gemensam ramlagoch därtill hörande förordning, lagen (1982:821) omtransport av farligt gods och förordningen(1982:923) om transport av farligt gods. Endastbulktransporter till sjöss har lämnats utanför.Merparten av reglerna återfinns dock, efterbemyndiganden i lagen och förordningen, imyndighetsföreskrifter. Dessa föreskrifter äromfattande och detaljrika och för lekmän relativtsvårtillgängliga.Lagen innehåller, förutom nämnda bemyndiganden förregeringen eller myndighet som regeringen utser attmeddela vidare föreskrifter, definitioner somavgränsar lagens tillämpningsområde, en allmänsäkerhetsbestämmelse samt tillsyns- ochansvarsbestämmelser. Definitionen av farligt godsbygger på FN-rekommendationerna. Förordningeninnehåller vissa materiella föreskrifter,överklagandebestämmelser och vidare bemyndigandenför de tre transportmyndigheterna , och Luftfartsverket.I förordningen föreskrivs att för internationellajärnvägs- och vägtransporter skall RID- respektiveADR-direktiven gälla. För nationella järnvägs- ochvägtransporter gäller Statens räddningsverksföreskrifter (RID-S respektive ADR-S). har EU:s RID- respektive ADR-direktivgenomförts även för de nationella transporterna, medgodkända nationella avvikelser.Sjöfartsverket har föreskrivit att bestämmelserna iden internationellt enhetliga IMDG-koden försjötransporter skall gälla för alla fartyg påsvenskt farvatten och för svenska fartyg även när deutnyttjas för sjöfart utanför svenskt vatten. Verkethar också meddelat föreskrifter om transport avfarligt gods i hamnar och om bulktransporter tillsjöss.Luftfartsverket har på liknande sätt satt deninternationellt enhetliga ICAO-TI-regleringen ikraft för civila luftfartyg vid start från, landningpå eller överflygning av svenskt territorium.ReformbehovetEnligt regeringen har lagen (1982:821) om transportav farligt gods visat sig vara ändamålsenlig. Detsynsätt och den organisation som valts i harbl.a. inneburit ett ansvar för transportsituationenhos särskilda transportmyndigheter, ettsamordningsansvar hos och enintegrering av frågor om farligt gods i arbetet förförebyggande av kemikalieolyckor. Sedan tillkomstenav lagen har dock i FN-rekommendationerna och andrarelevanta regelverk upptagits varor som inteomfattas av lagens definition av farligt gods ochklassindelningen har förändrats. Detta motiverar enmodernisering av lagen.Europeiska unionens råd antog den 3 juni 1996direktivet 96/35/EG om utnämning av och kompetenshos säkerhetsrådgivare för transport av farligt godspå väg, järnväg eller inre vattenvägar -säkerhetsrådgivardirektivet.Enligt artikel 1 i direktivet skall varje företagsom i sin verksamhet utför transport av farligt godspå väg, järnväg eller inre vattenvägar, eller utförlastning eller lossning i samband med sådanatransporter, utse eneller flera säkerhetsrådgivare för transport avfarligt gods.I artikel 2 definieras begreppen företag,säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods,farligt gods och berörda verksamheter. Med företagavses inte endast bolag, utan varje juridisk ellerfysisk person, inklusive myndigheter, eller annangrupp av personer som, med eller utan vinstsyftetransporterar, lastar eller lossar farligt gods.I artikel 3 får föreskrivas vissa undantag fråndirektivets tillämpning.Av artikel 4 framgår att rådgivarens huvuduppgiftär att under företagsledningens ansvar underlättaföretagets verksamhet i enlighet med tillämpligabestämmelser och under bästa möjligasäkerhetsförhållanden.En säkerhetsrådgivare skall, enligt artikel 5, haen särskild utbildning som skall bekräftas med ettsärskilt utbildningsintyg (EG-intyg). Utbildningenssyfte är att ge den blivande rådgivaren erforderligakunskaper om de risker som är förknippade medtransport av farligt gods, om lagar, förordningaroch föreskrifter som är tillämpliga för det eller deberörda transportslagen samt om de uppgifter somåligger en säkerhetsrådgivare. För att erhållaintyget måste personen i fråga avlägga en examen somgodkänns av medlemsstatens behöriga myndighet.Intyget skall, enligt artikel 6, vara giltigt i femår. Därefter förlängs intyget automatiskt med femår i taget om innehavaren genomgårrepetitionsutbildning eller godkänns vid ett prov.Direktivet skall vara genomfört i nationelllagstiftning senast den 31 december 1999.Av propositionen framgår att regeringen den 19december 1996 beslutade att en särskild utredareskulle klarlägga och lägga fram förslag till denlagstiftning som krävs, bl.a. med anledning av ettEG-direktiv om åtgärder för att förebygga ochbegränsa följderna av allvarliga olyckshändelser därfarliga ämnen ingår och med anledning av det antagnaEG-direktivet om säkerhetsrådgivare för transport avfarligt gods. Utredaren fick också till uppgift attbl.a. behandla vissa frågor om definition, tillsyn,utbildning och överklagande inom ramen för lagen(1982:821) om transport av farligt gods.Utredningen om kemikalieolyckor m.m. - nedan kalladutredningen - avgav sittslutbetänkande Säkrare kemikaliehantering (SOU1998:13). Betänkandet har remissbehandlats.SäkerhetsrådgivareÄndringar i lagen (1982:821) om transport av farligtgodsRegeringenRegeringen föreslår i propositionen att den sombedriver verksamhet där det ingår att utföratransporter av farligt gods eller att vara avsändarevid sådana transporter skall ha en eller flerasäkerhetsrådgivare med nödvändig kompetens. Kravetgäller samtliga transportslag. Termen avsändaredefinieras i lagen. Säkerhetsrådgivaren verkar underverksamhetsledningens ansvar för att förebyggaolyckor och rapporterar till ledningen om inträffadeolyckor eller tillbud. Regeringen, eller denmyndighet som regeringen bestämmer, bemyndigas attmeddela föreskrifter angående kraven på kompetenshos och uppgifterna för säkerhetsrådgivaren ochmedge de undantag som är befogade. Den som ärskyldig att utse säkerhetsrådgivare är också skyldigatt rapportera olyckor och tillbud till ansvarigmyndighet.Regeringen bedömer att bestämmelserna omsäkerhetsrådgivare inte bör omfattas avstraffbestämmelserna i lagen om transport av farligtgods.I propositionen redovisas följande skäl förförslaget om säkerhetsrådgivare för transport avfarligt gods.Inledningsvis anför regeringen att den svenskaregleringen om säkerhetsrådgivare bör ske inom ramenför lagen (1982:821) och förordningen (1982:923) omtransport av farligt gods samt därtill knutnamyndighetsföreskrifter. I lagen om transport avfarligt gods bör införas rambestämmelser som angerkravet på att säkerhetsrådgivare finns, denneshuvudsakliga uppgift och att rådgivaren har föruppgiften nödvändig kompetens.TillämpningsområdeSäkerhetsrådgivardirektivet är begränsat till attgälla för transport av farligt gods på väg, järnvägoch inre vattenvägar, medan lagen om transport avfarligt gods omfattar samtliga transportslag. Detfinns dock inget i direktivet som hindrar attmedlemsstaterna i den nationella lagstiftningenlåter reglerna om säkerhetsrådgivare omfatta ävensjö- och lufttransporter. Regeringen anser att desvenska reglerna om säkerhetsrådgivare bör ha sammatillämpningsområde som lagen om transport av farligtgods i övrigt.Vem skall ha säkerhetsrådgivare?Kravet på säkerhetsrådgivare omfattar varje fysiskoch juridisk person, inklusive myndigheter, sombedriver sådan verksamhet. Kravet bör inte gälla förden som bedriver verksamhet som normalt inte berörfarligt gods, utan endast tillfälligtvis utför entransport där riskerna är små. Rådgivarensåligganden kan utföras av någon som är särskiltanställd för detta ändamål. För större företag kandet finnas anledning att utse flera rådgivare.Uppgifterna kan också utföras av företagsledarensjälv, av en person som har andra uppgifter iföretaget eller av en person som inte tillhörföretaget, allt under förutsättning att personen ifråga verkligen kan utföra rådgivarens uppgifter.Enmansföretag och andra småföretag har alltsåmöjlighet att köpa tjänsten externt. Flera småföretag inom samma region kan ha en gemensamrådgivare.AvsändareAvsändaren är en mycket viktig länk itransportkedjan då dennes val av förpackning,klassificering av godset, märkning, emballering etc.är av stor betydelse för transportsäkerheten.Regeringen föreslår därför att avsändarens ansvartydliggörs genom att det särskilt anges att den somär avsändare vid transporter enligt lagen omfattasav kravet på säkerhetsrådgivare. Då termen avsändareanvänds i lagen bör också definitionen av avsändareflyttas från förordningen till lagen.Säkerhetsrådgivarens uppgifter och kompetensSäkerhetsrådgivaren skall under företagsledningensansvar tillse att åtgärder vidtas så att transporteroch därmed sammanhängande lastning och lossning kanske under bästa möjliga säkerhetsförhållanden. Ihuvudsak skall säkerhetsrådgivarens uppgifter varaav övervakande och rådgivande karaktär. Rådgivarenskall dock inte främst övervaka enskilda transporterutan snarare se till att rutiner och instruktionerför de förebyggande åtgärderna upprättas.Rådgivaren skall övervaka efterlevnaden avbestämmelser för transport av farligt gods, geföretaget råd i fråga om farligt gods i verksamhetenoch lämna en årlig rapport till företagsledningen omverksamheten såvitt gäller transport av farligtgods.Enligt säkerhetsrådgivardirektivet måstesäkerhetsrådgivaren ha avlagt en särskild examen ochinneha ett intyg som visar att han tillgodogjort sigden utbildning som krävs.Bemyndiganden och undantagI lagen om transport av farligt gods bör, enligtregeringen, endast anges den grundläggandeskyldigheten att ha säkerhetsrådgivare, dennesuppgifter i huvudsak och att rådgivaren skall hanödvändig kompetens för sina uppgifter. Övrigabestämmelser i anledning avsäkerhetsrådgivardirektivet och dess bilagor kan gesi förordning och myndighetsföreskrifter. Lagensrambestämmelser bör därför innehålla ettbemyndigande för regeringen, eller den myndighet somregeringen bestämmer, att meddela närmareföreskrifter om krav på kompetens och uppgifterbeträffande säkerhetsrådgivare.Enligt säkerhetsrådgivardirektivet finns möjlighetatt göra undantag från direktivets tillämpningbeträffande företag vilkas verksamhet gällertransporter med transportmedel som tillhör militäreneller som sker under militärens ansvar, eller vilkasverksamhet gäller kvantiteter som på visst sätt ärbegränsade per transportenhet. Vidare kanmedlemsstaterna föreskriva undantag från direktivetstillämpning på företag vilkas huvud- ellerbiverksamhet inte består av transport av farligtgods men som tillfälligt genomför nationelltransport av farligt gods eller lastning ellerlossning i samband med sådan transport och därrisken för fara eller miljöförstöring är minimal.Enligt regeringens mening bör det vara möjligt attutnyttja de undantag som anges i direktivet. Inteminst är det angeläget att inte tvinga företagvilkas verksamhet normalt inte omfattar transport avfarligt gods att bygga upp ensäkerhetsrådgivarorganisation för någon enstakatransport där riskerna är små. I 6 § lagen omtransport av farligt gods finns visserligen enmöjlighet för regeringen att meddela undantag frånlagens tillämpning på vissa transporter. Regeringenfår också överlåta åt myndighet att göra detta. Detlagrummet kan dock knappast utnyttjas för att befriavissa företag från en skyldighet enligt lagen.Därför bör det införas ett bemyndigande förregeringen, eller den myndighet som regeringenbestämmer, att föreskriva om undantag från lagen.RapporteringsskyldighetFör att förbättra underlaget för olycksstatistikenbör en rapportskyldighet införas för den somtransporterar farligt gods att rapportera olyckorvid transporter och tillbud som inneburit enallvarlig risk för sådana olyckor till den myndighetsom regeringen bestämmer. En sådan skyldighet bördock endast avse olyckor och tillbud som ärrelaterade till skador som kan inträffa på grund avdet farliga godset och inte till trafikolyckor ellerandra olyckor i allmänhet.StraffansvarSäkerhetsrådgivaren skall vara ett medel för attåstadkomma hög säkerhet i samband med transport avfarligt gods, men inte ett medel förföretagsledningen att befria sig från ansvar förhanteringen. Säkerhetsrådgivarens uppgifter bör,enligt lagen om transport av farligt gods ellerenligt föreskrifter som meddelats med stöd avbestämmelserna om säkerhetsrådgivare i lagen, därförinte omfattas direkt av ansvarsbestämmelsen i 16 §lagen om transport av farligt gods. Rådgivarenarbetar under företagsledningens ansvar. Attrådgivaren inte är straffrättsligt ansvarig för attföretaget där han verkar bryter motsäkerhetsbestämmelser hindrar inte att rådgivaren,om denne agerar på sådant sätt att han uppsåtligeneller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift sommeddelats med stöd av 9 § lagen om transport avfarligt gods, kan fällas till ansvar enligt 16 §samma lag.En underlåtenhet att utse säkerhetsrådgivare börinte heller omfattas direkt av ansvarsbestämmelsen i16 § lagen om transport av farligt gods. I ställetkan tillsynsmyndigheten enligt 13 § samma lagmeddela ett föreläggande att utsesäkerhetsrådgivare. Ett sådant föreläggande kanförenas med vite. Förenas föreläggandet inte medvite kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhetbryter mot föreläggandet fällas till ansvar enligt16 §.UtskottetUtskottet har inget att erinra mot regeringensförslag till lag om ändring i lagen (1982:821) omtransport av farligt gods. Således tillstyrkerutskottet regeringens förslag att den som bedriververksamhet där det ingår att utföra transporter avfarligt gods eller att vara avsändare vid sådanatransporter skall ha en eller flerasäkerhetsrådgivare med nödvändig kompetens.Regeringens förslag innebär att kravet omsäkerhetsrådgivare gäller samtliga transportslag ochatt termen avsändare definieras i lagen. Förslagetinnebär också att säkerhetsrådgivaren verkar underverksamhetsledningens ansvar för att förebyggaolyckor och rapporterar till ledningen om inträffadeolyckor eller tillbud.Utskottet tillstyrker förslaget att regeringen,eller den myndighet som regeringen bestämmer,bemyndigas att meddela föreskrifter om kraven påkompetens hos och uppgifterna försäkerhetsrådgivaren och medge de undantag som ärbefogade. Förslaget att den som är skyldig att utsesäkerhetsrådgivare också är skyldig att rapporteraolyckor och tillbud till ansvarig myndighettillstyrks även av utskottet.Utskottet instämmer i regeringens bedömning attbestämmelserna om säkerhetsrådgivare inte böromfattas av straffbestämmelserna i lagen omtransport av farligt gods.Utbildning och tillsyn m.m.RegeringenRegeringen bedömer att bör bliansvarig myndighet för att fastställa kunskapskravenoch krav på examen för säkerhetsrådgivare samtutfärda utbildningsintyg. Verket bör också kunnahandha examinationen och utse andraexamineringsorgan. Några krav på hur kunskapernaskall inhämtas bör inte uppställas. bör också vara ansvarigt för attnärmare föreskriva vilka uppgifter somsäkerhetsrådgivarna skall ha och varatillsynsmyndighet beträffande säkerhetsrådgivare.I propositionen redovisas följande skäl förregeringens bedömning om utbildning och tillsyn m.m.för säkerhetsrådgivare för transport av farligtgods.Inledningsvis anför regeringen att ansvaret förtransport av farligt gods är uppdelat på (), ochLuftfartsverket. Som flera remissinstanser påpekatär det dock lämpligt att en myndighet bär detsamlade ansvaret för säkerhetsrådgivarna.Räddningsverket har ett tydligt mandat att samordnasäkerhetsföreskrifterna för de olikatransportslagen, det svenska arbetet inom olikainternationella organ och transportmyndigheternasarbete i övrigt inom området transport av farligtgods. Det är därför naturligt att Räddningsverketockså blir den myndighet som tar ett samlat ansvarför frågor rörande säkerhetsrådgivarna.Uppgifter och kompetensI säkerhetsrådgivardirektivet stadgas att rådgivarenskall ha ett utbildningsintyg och haavlagt en examen som godkänts av medlemsstatensbehöriga myndighet. Det bör således föreskrivasbeträffande säkerhetsrådgivarens nödvändigakompetens att denne måste ha avlagt föreskrivenexamen och inneha utbildningsintyg.Till är två samarbetsorgan knutna;Rådet för transport av farligt gods, därRäddningsverket, och Luftfartsverketdeltar, och delegationen för transporter av farligtgods, som består av myndigheter ochnäringslivsorganisationer som arbetar med transportav farligt gods. Det finns således instrumentutvecklade för att möjliggöra den nödvändigasamordningen mellan transportslagen, en samordningsom måste åstadkomma beträffandesäkerhetsrådgivare.Vad gäller kompetenskraven har Räddningsverketockså erfarenhet av utbildning av förare avtransporter av farligt gods och man har dessutomunder genomfört provutbildning försäkerhetsrådgivare och även utbildat lärare.Räddningsverket bör således bli ansvarigt för attutfärda bestämmelser angående kompetens hosrådgivarna och närmare föreskrifter om den examen deskall ha avlagt. bör också varabehörigt att utfärda det utbildningsintyg som krävsenligt säkerhetsrådgivardirektivet.Några särskilda krav på hur kunskaperna skallinhämtas bör dock inte meddelas. Det väsentliga äratt de som utses till säkerhetsrådgivare kan visaatt de har erforderliga kunskaper. Ingentinghindrar således självstudier eller att privataorganisationer anordnar utbildning för blivandesäkerhetsrådgivare.Tillsyn m.m.Tillsyn över efterlevnaden av bestämmelser omtransport av farligt gods utövas enligt förordningenom transport av farligt gods av ,, polismyndigheterna,, tullmyndigheterna,och . haringen formell tillsynsroll enligt förordningen, menskall enligt sin instruktion samordnatillsynsmyndigheternas verksamhet i fråga omlandtransporter av farligt gods. För att underlättasamordningen har verket bildat SAMTILL-gruppen. Idenna grupp ingår, utöver företrädare förtillsynsmyndigheter för landtransporter, äventillsynsansvariga för sjö- och lufttransporter.Tillsynen kommer att skilja sig från den tillsynsom redan sker, genom att den kommer att rikta sigmot företag som kan bedriva verksamhet avseendeflera transportslag. Dessutom kommer tillsynen inteatt rikta sig mot enskilda transporter, som dennuvarande gör. I stället kommer den att rikta sigmot företagens och myndigheternas verksamhet iallmänhet. Bland annat av dessa skäl torde inte detmest ändamålsenliga vara att låta de nuvarandetillsynsmyndigheterna utföra även denna tillsyn. Somangetts i det föregående är det också lämpligt atten myndighet har ett samlat ansvar försäkerhetsrådgivarna. bör således,enligt regeringen, också ha tillsynsansvaret.UtskottetUtskottet instämmer i regeringens bedömning attStatens räddningsverk bör bli ansvarig myndighet föratt fastställa kunskapskraven och krav på examen försäkerhetsrådgivare samt utfärda utbildningsintyg.Verket bör också kunna handha examinationen och utseandra examineringsorgan. I likhet med regeringenbedömer också utskottet att några krav på hurkunskaperna skall inhämtas inte bör uppställas.Statens räddningsverk bör vara ansvarigt för attnärmare föreskriva vilka uppgiftersäkerhetsrådgivarna skall ha och varatillsynsmyndighet beträffande säkerhetsrådgivare.Övriga frågorRegeringenRegeringen föreslår att definitionen ochklassindelningen av farligt gods i lagen (1982:821)om transport av farligt gods ändras så att deöverensstämmer med . Regeringenföreslår också att lagens straffbestämmelse anpassastill att vissa brott som angetts i brottsbalkenflyttas över till miljöbalken.I propositionen redovisas följande skäl förregeringens förslag i övriga frågor rörandesäkerhetsrådgivare för transport av farligt gods.DefinitionerSedan tillkomsten av lagen om transport av farligtgods har i och i andrarelevanta internationella regelverk upptagits varorsom inte omfattas av lagens definition. Definitioneni lagen täcker endast delvis klass 9 i FN-rekommendationerna - övriga ämnen och föremål.Övriga transportanknutna internationella regelverkhar också öppna klasser för övriga farliga ämnen.Transportmyndigheternas föreskrifter, som ipraktiken i huvudsak utgörs av dessa regelverk,omfattar därmed fler farliga ämnen än lagen.Detta är en olycklig ordning. Den svenska lagenbör därför anpassas till FN-rekommendationerna idess nuvarande utformning både språkligt och i sak.Bemyndigande angående utbildningFör vissa transporter av farligt gods krävs attföraren har viss utbildning. Utredningen harföreslagit att 9 § lagen om transport av farligtgods kom-pletteras med att även krav om utbildningfår föreskrivas, med hänsyn till bestämmelsens högadetaljeringsgrad i övrigt. Enligt regeringensmening är dock inte tillägget påkallat, med hänsyntill att bemyndigandet omfattar de försiktighetsmåttoch åtgärder i övrigt som krävs fråntransportsäkerhetssynpunkt.Överklagande- och straffbestämmelserUtredningen har föreslagit attöverklagandebestämmelserna i förordningen omtransport av farligt gods flyttas över till lagen omtransport av farligt gods. Sedan utredningen ladesitt förslag har emellertid i förvaltningslagen(1986:223) införts en ny allmän och kompletterandebestämmelse (22 a §) om domstolsprövning avförvaltningsbeslut. Vidare har i förordningen omtransport av farligt gods införts en hänvisning till22 a § förvaltningslagen. Därmed har syftet medutredningens förslag - att föreskrifter omdomstolarnas rättskipningsuppgifter skall anges ilag och inte i förordning - redan uppnåtts.I andra stycket i 16 § lagen om transport avfarligt gods anges att ansvar enligt lagen inteinträder om ansvar för gärningen kan ådömas enligtbrottsbalken. Eftersom de mest närliggandebrottsbalksbrotten, miljöförstöring och vållandetill miljöförstöring, flyttadesöver till bör lagrummet kompletteras meden hänvisning till de brotten.UtskottetUtskottet har inget att invända mot regeringensförslag att definitionen och klassindelningen avfarligt gods i lagen (1982:821) om transport avfarligt gods ändras så att de överensstämmer medFN:s rekommendationer.