bet · GM01JuU26 · 1999-04-22 00:00:00 — Enligtförslaget skall buggning bara få användas om någonär skäligen misstänkt för brottet, om åtgärden är avsynnerlig vikt för utredningen samt om skälen föråtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt somåtgärden innebär för den misstänkte eller någotannat motstående intresse. Åtgärden får vidareendast avse en plats där den misstänkte kan antaskomma att uppehålla sig. Ett beslut om buggning fårinte avse samtal mellan den misstänkte och hansförsvarare. En fråga om buggning skall prövas avrätten på ansökan av åklagaren.Buggningsutredningens betänkande harremissbehandlats och bereds iJustitiedepartementet.Utskottet har vid flera tillfällen tidigarebehandlat motionsönskemål liknande de nu aktuella.Senast skedde det (bet. 1997/98:JuU12 s.4 f). Utskottet avstyrkte de då aktuella yrkandenamed hänvisning till tidigare uttalanden, som går utpå att det då pågående utredningsarbetet bordeavvaktas. Utskottet utgick emellertid från attregeringen skulle återkomma till med sinaöverväganden efter det attutredaren redovisat sitt arbete.Här kan även nämnas att justitieministern den 21januari i besvarat en fråga omhuruvida regeringen har för avsikt att föreslåmöjligheter till buggning (snabbprotokoll 1998/99:43s. Hon sade då att det var för tidigt attbesvara frågan och poängterade att när nyatvångsmedel föreslås skall förslagen alltid grundasig på en analys av den verklighet som de är avseddaatt tillämpas på, vilka effekter som man avser attuppnå med dessa tvångsmedel, och att det alltidskall göras en analys av vad som offras och det somuppnås.Utskottet kan i och för sig hålla med motionärernaom att buggning skulle kunna vara ett sätt att gepolisen bättre möjligheter att bekämpa allvarligbrottslighet. utgör buggning ett intrång iden personliga integriteten, och detta ställersärskilda krav på de regler som skall gälla förverksamheten. Som justitieministern anfört är detviktigt att ett förslag till föregås av engrundlig analys. Den analysen bör inteföregripa. Det sagda innebär att utskottet inte kanförorda att nu uttalar sig i frågan om,och i så fall under vilka förutsättningar, buggningbör få komma i fråga. Beredningen avBuggningsutredningens betänkande bör alltsåavvaktas, och utskottet avstyrker motionerna Ju802,Ju807, Ju903 och Ju904 i här aktuella delar.Behandlingen av frihetsberövade personerI ett par motioner förordas olika åtgärder som tarsikte på behandlingen av personer som berövatsfriheten. I Ju907 (v) föreslås att den som tas in ihäkte regelmässigt skall genomgå läkarundersökning.Vidare hävdas att behandlingsinsatser skall kunnavidtas . I motionJu508 (v) efterfrågas lagändringar i syfte attgarantera den som berövats sin frihet rätten attkontakta advokat, läkare och anhöriga.I samband med att utskottet under våren 1998behandlade ett regeringsförslag som i huvudsakhandlade om bestämmelserna rörande restriktioner förhäktade hade utskottet att pröva ett motionsyrkandeom behandlingsinsatser (bet. 1997/98:JuU22 s. 3 f). Utskottet pekade förstpå att den häktade enligt 1 § lagen (1976:371) ombehandlingen av häktade och anhållna skall erbjudasden personliga hjälp han behöver under förutsättningav hans medgivande. Enligt 4 § samma lag skall hanockså beredas läkarvård och psykiatrisk vård vidbehov. I fråga om tvångsvård gäller samma regler förden som är häktad som för andra. Psykiatrisk vårdges dock enligt lagen (1991:1129) omrättspsykiatrisk vård och inte enligt lagen(1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård.Utskottet ansåg att dessa regler hade fått enlämplig utformning; det kunde inte komma i fråga attutsätta en häktad för behandling tvångsvis bara påden grunden att han är häktad. En annan sak varenligt utskottet att det kan vara synnerligenlämpligt att , som redan sker,inleda ett motivationsarbete för att få den häktadeatt upphöra med t.ex. narkotikamissbruk. Sådanainsatser bygger dock - framhöll utskottet - påfrivillighet. Utskottet ansåg sammanfattningsvis attgällande regler tillgodosåg de behov somaktualiserades i motionen.I det angivna lagstiftningsärendet tillstyrkteutskottet också en lagändring som innebär atthäktade som huvudregel skall ges tillfälle attvistas tillsammans.Motionsönskemålen i motion Ju508 baseras på enrapport från . Kommitténhar rekommenderat att rätten att företrädas avadvokat skall utsträckas till att avse alla personersom grips eller på annat sätt tas om hand avpolisen. Kommittén har vidare rekommenderat atträtten till läkarbehandling skall regleras särskilt,och att en sådan reglering bör innefatta en rätt attvälja läkare. Slutligen har tortyrkommitténvidhållit en tidigare rekommendation om att alla somgrips av polisen bör ha rätt att kontakta anhörigaomedelbart.Regeringen har i en rapport som överlämnats tillEuroparådet svarat på kritikenfrån tortyrkommittén. Vad först gäller rätten attkontakta advokat och anhöriga har regeringen upplystatt dessa frågor är föremål för översyn iJustitiedepartementet och kommer att tas upp i endepartementspromemoria. Vad härefter gällermöjligheterna till läkarvård har regeringen hänvisattill de ovan nämnda bestämmelserna i lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållnam.fl. samt till en bestämmelse i lagen (1976:511) omomhändertagande av berusade personer m.m. Enligt densistnämnda lagen skall - om det behövs med hänsyntill den omhändertagnes tillstånd - vederbörandeundersökas av läkare så snart det kan ske (3 §).Såvitt gäller möjligheten att själv välja läkarehar regeringen anfört att den s.k.normaliseringsprincipen innebär att frihetsberövadepersoner har rätt till sjukvård på samma sätt sompersoner som inte är berövade friheten. Svensklagstiftning på området innehåller ingen generellrätt för enskilda att välja läkare, något som alltsåäven gäller frihetsberövade. Beträffandespecialistvård ansåg regeringen att ett behov av attkunna välja läkare kunde göra sig gällande, någotsom dock kunde tillgodoses inom ramen för gällanderegler. Regeringen kunde inte finna att det behövdesnågon lagändring med anledning av den kritik somtortyrkommittén riktat mot Sverige.Utskottet vill till att börja med erinra om att densom tas in i häkte skall beredas vård vid behov. Atttvinga en person som häktats att genomgåläkarundersökning bara på den grunden attvederbörande häktats kan knappast komma i fråga.Problemen med självmord i häktena kan dessutomknappast lösas genom obligatoriskaläkarundersökningar. Här handlar det i stället omatt se till att de häktade inte utsätts för onödigapåfrestningar, t.ex. i form av isolering. Denlagstiftning som beslutade om förra våreninnebar också vissa förbättringar i det avseendet.Vidare har personalen på häktena en viktig roll isammanhanget; det är genom deras kontakter med deintagna som personer i riskzonen kan identifieras.Vad härefter gäller motionsönskemålet ombehandlingsinsatser villutskottet, i likhet med vad som anfördes förravåren, framhålla att det kan vara lämpligt att underhäktningstiden, såsom redan sker, inleda ettmotivationsarbete för att få den häktade att upphöramed t.ex. narkotikamissbruk. Detta bör dock bygga påfrivillighet.Beträffande kraven på en lagreglerad rätt attkontakta anhöriga och att låta sig biträdas avadvokat anser utskottet att det beredningsarbete somregeringen aviserat i svaret till böravvaktas innan tar ställning i saken.Vad slutligen gäller frågan om att kontakta denläkare man själv önskar ansluter utskottet sig tillde överväganden regeringen gjort i svaret tillEuroparådet. Gällande ordning på området får såledesanses tillgodose de krav som rimligen kan ställas idetta avseende.Det anförda innebär sammanfattningsvis attutskottet avstyrker motionerna Ju508 och Ju907 i häraktuella delar.HäktningsberedskapenI motion Ju801 (m) förordas att den samordning avhäktningsberedskapen som sker utökasså att häktningsfrågorna även under vardagar baraprövas av en domstol i beredskapsområdet. Vidareföreslås att häktningsförhandling regelmässigt skallske i den ort där häktet finns.År 1988 ändrades reglerna som avgör inom vilken tiden anhållen person måste antingen släppas ellerbegäras häktad. Ändringarna innebar att tidsfristenförkortades. För att det skulle gå att hållafristerna infördes ett system med beredskap viddomstolarna för att kunna hållahäktningsförhandlingar även på helgerna.Genom en lagändring gjordes reglerna merflexibla. Den maximala tiden mellan gripande ochhäktningsförhandling - - ändrades dockinte (bet. 1995/96:JuU9).Enligt 1 § förordningen (1988:31) om tingsrätternasberedskap för prövning av häktningsfrågor skalltingsrätterna ha beredskap för att prövafrågor om häktning. Av 2 § i förordningen framgåratt det ankommer på att efter samrådmed Riksåklagaren dela in tingsrätterna iberedskapsområden. skall också utseen tingsrätt att svara för samordningen avberedskapen inom området.Enligt 19 kap. 12 § RB skall vanliga regler omforum i brottmål gälla även när domstolarna prövarfrågor om tvångsmedel. Det innebär atthäktningsförhandlingar i regel hålls i den tingsrättinom vars domkrets brottet förövats. Om det finnssärskilda skäl får frågor om häktning tas upp avrätten i en annan ort än som eljest skulle ha skett.Detta undantag kom till i syfte att ge dentjänstgörande tingsrätten behörighet att prövahäktningsfrågor inom hela beredskapsområdet (prop.1986/87:112 s. 69).Enligt regleringsbrevet för domstolsväsendet skallDomstolsverket vara en drivande och stödjande krafti reformarbetet som framför allt skall bedrivas isyfte att säkerställa en hög kvalitet idomstolsverksamheten. I samband med omorganisationenav har det inrättats enutvecklingsgrupp, som knutits tillutvecklingsenheten. Enligt vad utskottet erfarit ärfrågan om att organisera prövningen avhäktningsfrågor på det sätt som förespråkas imotionen aktuell inom ramen för utvecklingsgruppensarbete. Planer på en sådan verksamhet finns iVästmanlands län, där ett projekt skall inledas medökad samverkan mellan tingsrätterna.Utskottet kan alltså konstatera att vissa planerredan finns på en försöksverksamhet som går ut påatt pröva häktningsfrågor såsom motionärenföreslagit. Den förordade ordningen skulle kunnainnebära beaktansvärda rationaliseringsvinster,vilket i och för sig framstår som positivt.Utskottet kan därför känna viss sympati förmotionsönskemålet. Utskottet ser det emellertidockså som betydelsefullt att framtida reformer närdet gäller domstolarna har en så fast förankring sommöjligt på alla nivåer, inte minst ute idomstolarna. Ett sätt att tillgodose detta intresseär att ge utrymme för lokala initiativ, initiativsom sedan följs upp och utvärderas. De planer somfinns när det gäller häktningsberedskapen iVästmanlands län är ett exempel just på ett sådantlokalt initiativ. Något uttalande från böralltså inte göras. Utskottet avstyrker motion Ju801.Satellit- och dataövervakning av transittrafikI motion Ju222 (s) hävdas att lagstiftningen intefår hindra att ny teknik används vid bekämpningen avinternationell organiserad varusmuggling.Motionärerna nämner bl.a. att s.k. GPS-teknik skullekunna användas för att övervaka transittrafiken.Buggningsutredningen har i sitt ovan nämndabetänkande (SOU 1998:40 s. 355 f) beskrivit vad somkommit att kallas för pejling. Med pejling avses attett objekt följs på avstånd med hjälp av etttekniskt hjälpmedel. Det tekniska hjälpmedel somanvänds kan bestå av en radiosändare som periodisktsänder ut radiosignaler. Sändaren kan exempelvisfästas på ett fordon. Metoden används ibland avpolisen och är inte lagreglerad.Buggningsutredningen har övervägt om det behövs enlagreglering. Enligt utredningens uppfattning tordedet stå klart att den pejling som används avsvensk polis och som innebär att utrustningenplaceras utanpå det objekt som skall pejlas intekräver lagstöd med hänsyn till bestämmelserna i 2kap. Utredningens slutsats blev attnågon reglering inte behövdes av den pejling sompolisen använder i dag.Utredningen tog också upp frågan om att tillåtapejling som går till så att utrustningen placerasefter intrång i fordon, containrar etc. I denna delintog utredningen den ståndpunkten att en sådanordning skulle innebära ett integritetsintrång somskulle vara så allvarligt att en grundläggandeförutsättning för en reglering måste vara att detfinns ett väl dokumenterat behov av sådana åtgärder.Utredningen konstaterade att det inte råder någonentydig uppfattning om huruvida det verkligen finnsett sådant behov. Vid sådant förhållande ansågutredningen att man borde avstå från att lägga framförslag om regler som skulle ge polisen rätt att vidpejling göra intrång i annans egendom.Utskottet noterar att kommittill slutsatsen att den spaningsmetod sommotionärerna förespråkar inte kräver lagändring.Motionsönskemålet får anses tillgodosett genom demöjligheter som finns till pejling. Utskottet kaninte finna något behov av ytterligare utredning ifrågan, och utskottet avstyrker motion Ju222.Distribution av vissa handlingarI motion Ju811 (c) efterfrågas lagändringarinnebärande att handlingar som innehåller känsligauppgifter skall sändas medrekommenderat brev. Motionären vill åstadkomma ensäkrare distribution av handlingar genom att utvidgaskyldigheten att använda delgivning.Av 33 kap. 2 § RB följer att delgivning fåranvändas när rätten skall underrätta någon ominnehållet i en handling eller om något annat.Delgivning skall användas om det är särskiltföreskrivet eller om det med hänsyn till syftet medden bestämmelse som reglerar en fråga omunderrättelse framgår att delgivning bör ske. Iövrigt bör delgivning tillgripas bara om det ärpåkallat med hänsyn till omständigheterna.En motsvarande regel gäller för de allmännaförvaltningsdomstolarna, se 47 §förvaltningsprocesslagen (1971:291).Av 1 § delgivningslagen (1970:428) följer attdelgivning normalt skall verkställas enligt lagen omdet i lag eller annan författning föreskrivs attdelgivning skall ske.De olika sätten för delgivning framgår av 3 §delgivningslagen. Ordinär delgivning regleras i 3 §och innebär att handlingen sänds med post elleröverlämnas med bud eller på annat sätt till den somsöks, varvid som bevis om att denne mottagitförsändelsen begärs kvitto. Om det finns anledninganta att sådant kvitto inte kommer att lämnas fårdelgivning ske genom s.k. särskild postdelgivning,vilket innebär att handlingen överlämnas till densökte i särskild ordning genompostbefordringsföretag. Härutöver kan delgivning skebl.a. med hjälp av stämningsman eller genomkungörelse.Utskottet har från Posten inhämtat vissa uppgifterom i vilken utsträckning brev försvinner vidposthanteringen. Under detåret förmedlades 3,4 miljarder vanliga brev. Av deförsändelser som reklamerades lyckades man återfinna30 %. Resten - vilket motsvarar 10.000 brev - kundeinte spåras. Dessa 10.000 brev motsvarar avdet totala antalet försändelser. När det gäller s.k.ESS-brev, dvs. rekommenderade brev, kurirpost ochvärdepost finns inga siffror om det totala antaletsådana försändelser. I denna kategori försvann 340brev.Utskottet anser att det problem som motionären tarupp inte bör lösas inom ramen fördelgivningsreglerna. Delgivning syftar nämligen tillatt åstadkomma bevisning om att den sökte verkligenfått försändelsen i fråga. Frågan om det finns skälatt utvidga skyldigheten att använda delgivningeller inte kan utskottet bara besvara såvitt gällerförfattningar inom det egna beredningsområdet.Enligt utskottets uppfattning har det inteframkommit något som talar för att reglerna omdelgivning i exempelvis ellerförvaltningsprocesslagen skulle behöva ändras.Utskottet är inte heller berett att förorda att deti delgivningslagen - som alltså enbart reglerarsjälva verkställandet av delgivningen - införsregler om vilken typ av handlingar som skall delges.Denna fråga bör även vara en fråga somregleras utanför delgivningslagen. Ett bifall tillmotionsyrkandet skulle alltså innebära ensystemfrämmande förändring. Avslutningsvis kananmärkas att ingenting hindrar domstolarna ellerandra myndigheter från att sända känsliga handlingari rekommenderade brev, om man bedömer att detta ärändamålsenligt. Med det anförda avstyrker utskottetmotion Ju811.MedborgarvittnenI motion Ju918 (mp) förordas ett system medmedborgarvittnen som bör få till uppgift attövervaka gripandet av misstänkta.Enligt lagen (1981:324) om medborgarvittnen får enkommun i syfte att tillgodose allmänhetens intresseav insyn i polisverksamheten utse trovärdigapersoner att som medborgarvittnen följa polisensverksamhet. Lagen ger kommunerna en rätt men inte enskyldighet att utse medborgarvittnen.Här kan även nämnas bestämmelsen i 23 kap. 10 RB.Enligt den skall såvitt möjligt ett avundersökningsledaren anmodat trovärdigt vittnenärvara under förhör.Utskottet har tidigare haft anledning att uttalasig i frågan om medborgarvittnen. Senast skedde dethösten 1990 (bet. 1990/91:JuU1 s. 34). Utskottetnoterade då att en ordning med medborgarvittnenfunnits i . I andra städer,bl.a. , hade en ordning medmedborgarvittnen tillämpats i varierandeutsträckning. Utskottet framhöll attmedborgarvittnen kunde medverka till att tryggarättssäkerheten och stärka förtroendet förpolisverksamheten samt - inte minst - vara engaranti mot obefogade anmälningar motbefattningshavare inom poliskåren. Utskottet vidhöllen positiv grundsyn till ett vidgat bruk av systemetmed medborgarvittnen men konstaterade attdet ankom på de enskilda kommunerna att fatta besluti saken.Utskottet vidhåller sin positiva grundinställningtill medborgarvittnen men är alltjämt av denuppfattningen att det ankommer på kommunerna attfatta beslut om man skall utse några sådana ellerinte. Utskottet avstyrker motion Ju918 i här aktuelldel.Forumreglerna i tvistemålI motion Ju804 (v) begärs en översyn av reglerna omforum i tvistemål. Motionärerna ifrågasätter omdagens regler gör det möjligt att i prövaanspråk som avser skadestånd på grund avkrigsförbrytelser och andra grova kränkningar avmänskliga rättigheter.Motionsönskemålet rör i första hand frågan omsvensk domstols behörighet. Bestämmelserna i inte den frågan direkt. Vissa bestämmelseri ämnet finns däremot i lagen (1998:538) om domstolsinternationella behörighet och om verkställighet avutländska domar enligt Brysselkonventionen och ilagen (1992:794) med anledning av tillträdetill . harratificerats av EU:s samtliga nuvarandemedlemsstater och av , ochSchweiz. Brysselkonventionen kan endast tillträdasav EU:s medlemsstater. Båda konventionerna gällersom lag här i landet.Enligt båda konventionerna kan en talan avseendeskadestånd utanför avtalsförhållanden mot den somhar hemvist i en konventionsstat väckas i en annankonventionsstat vid domstolen i den ort där skadaninträffade.För det fall någon konventionsbaserad lag inte ärtillämplig gäller som huvudregel att en tvist ärunderkastad svensk domsrätt, om svensk lag anvisarett forum här i landet. Reglerna om forum itvistemål innebär - såvitt nu är aktuellt - ihuvudsak följande.Enligt 22 kap. 1 § RB får talan mot den misstänkteom enskilt anspråk i anledning av brott föras isamband med åtal för brottet. Om talan inte förs isamband med åtalet skall talan föras i den förtvistemål stadgade ordningen. Det sistnämnda innebäratt svarandens hemvist avgör i vilken domstol talanskall föras.Mot den som inte har känt hemvist vare sig inomeller utom riket får talan väckas där han uppehållersig. Om den sökte är svensk medborgare somuppehåller sig utom riket eller om hans uppehållsortär okänd, kan talan mot honom föras där han inomriket senast haft hemvist eller uppehållit sig.Mot den som inte har känt hemvist inom riket får, ifråga om tvist som gäller betalningsskyldighet,talan föras där vederbörande har egendom.En talan i anledning av en skadegörande handlingfår vidare tas upp i den ort där handlingen företogseller där skadan uppkom.Det anförda innebär - såvitt gäller utländskamedborgare med hemvist utomlands - att en talan somenbart avser skadestånd på grund av brott begångetutomlands i praktiken inte kan föras här.När det gäller verkställighet av domar ärhuvudregeln den att domar som meddelats i en annanstat inte erkänns, om det inte finns någonöverenskommelse om annat. De ovan nämnda Bryssel-och Luganokonventionerna innehåller bl.a.bestämmelser om erkännande av utländska domar påprivaträttens område.Utskottet håller i och för sig med motionärerna omatt skadestånd är en viktig sanktionför att en målsägande skall få upprättelse. När detgäller motionsönskemålet vill dock utskottet erinraom att redan gällande regler ger en möjlighet attföra en skadeståndstalan här under förutsättning attåtalet prövas här. Att föra en skadeståndstalan iden aktuella typen av mål utan samband med ett åtalframstår emellertid av flera skäl som orealistiskt,bl.a. skulle målsäganden inte ha den fördel i frågaom utredningen om den skadegörande handlingen somsamordningen med ett åtal normalt sett innebär.Härtill kommer att en sådan dom med stor sannolikhetendast skulle kunna verkställas i stater inom EUeller i , och . Mot dennabakgrund är utskottet inte berett att förorda attett utredningsarbete sätts i gång i frågan. MotionJu804 avstyrks.Bemötande av vittnen och målsägande idomstolMotionernaI flera motioner föreslås olika åtgärder för attåstadkomma ett bättre bemötande av vittnen ochmålsägande i domstol. I motionerna Ju402 och Ju404(båda fp) begärs en översyn av reglerna i syfte attåstadkomma en höjning av ersättningen för framförallt förlorad arbetsinkomst. I motionerna Ju404 ochJu910 (kd) föreslås inrättandet av väntrum förvittnen och målsägande. I motion Ju404 förordasdessutom att utbildningen i hithörande ämnen förpersonal inom rättsväsendet ökas och att informationtill målsägande och vittnen om hur rättegångenkommer att gå till lämnas redan i kallelsen tillförhandlingen. I motionen begärs också att statenekonomiskt skall stödja en verksamhet med enkoordinator för vittnesstödsprojekt i varje län. Imotion Ju916 (m) begärs lagstiftning medutgångspunkt i departementspromemorian Vittnen ochmålsägande i domstol (Ds 1995:1), bl.a. efterfrågasen möjlighet för domstol att förordna en stödpersonför särskilt utsatta vittnen. I motion Sf608 (c)förordas i mer allmänna ordalag ett bättre skydd förutsatta vittnen.BakgrundEnligt 36 kap. 24 § RB har vittnen rätt tillersättning för inställelse. Vittnen och målsägandesom åberopats av åklagaren har rätt till ersättningav allmänna medel. I dessa fall fastställsersättningen enligt föreskrifter som regeringenmeddelar. Sådana föreskrifter finns i förordningen(1982:805) om ersättning av allmänna medel tillvittnen, m.m. Ersättning kan betalas för kostnaderför resa och uppehälle. Den kan även avse förloradarbetsinkomst eller annan ekonomisk förlust.Ersättningen för förlorad arbetsinkomst fårbestämmas till det belopp som svarar mot denfaktiska förlusten, dock högst per dag. Allersättning enligt förordningen i fråga är skattefri.I departementspromemorian Vittnen och målsägande idomstol föreslås bl.a. att den maximala ersättningenför förlorad inkomst höjs till 600 kr.Domstolsverket har på regeringens uppdrag tagitfram ett åtgärdsprogram som syftar till attförbättra domstolarnas bemötande av vittnen ochövriga som kommer i kontakt med domstolen. Rapportenöverlämnades till regeringen . I denföreslås bl.a. att frågan om vittnesersättningensstorlek tas under nytt övervägande.I den nämnda promemorian Vittnen ochmålsägande i domstol diskuteras också bl.a. hurdomstolsmiljön skall kunna göras mer anpassad förmålsägande och vittnen. Det bör enligt promemorianinte vara obligatoriskt för domstolarna att inrättasärskilda väntrum för målsägande och vittnen i denuvarande domstolsbyggnaderna. När domstolsbyggnaderbyggs om bör man dock ägna frågan uppmärksamhet.Tills vidare bör enligt promemorian domstolarna haberedskap för att ordna ett avskilt väntrum närbehovet uppstår.