bet · GM01KU25 · 1999-05-06 00:00:00 — Där avgörrättschefen återigen om frågan är av den vikten attyttrandet bör underställas statsrådet eller i allafall föredras. Om ärendet är av stor principiellvikt föredrar ombudet själv ärendet för det aktuellastatsrådet.Carl menade att det aktuellamålet med var lite speciellteftersom staten kunde göras ansvarig för ensituation som staten egentligen inte var inblandadi. Både den gamla och den nuvarande regeringenshuvudlinje var att det överhuvudtaget inte handladeom föreningsfriheten. Det var inte fråga om atttvinga att bli medlem i enförening, utan det handlade om att han skulle skrivaett kollek-tivavtal eller ett hängavtal till ettkollektivavtal. Enligt regeringens huvudlinje fördesett rent principiellt resonemang om det svenskakollektivavtalssystemet.Rörande processföringen inför kommissionen insågalla, enligt , att måletomfattade en viss rättspolitisk dynamit. Om målet isin helhet förlorades skulle det kunna innebära attSverige skulle tvingas att lagstifta om något slagsbegränsning av den fria konflikträtten.När det gällde processföringen var det, enligt CarlHenrik , första gången som regeringengjordes ansvarig för att det inte fanns någonlagstiftning som skyddade en enskild part gentemoten annan parts agerande. Detta var en ny situationoch regeringen var väldigt tveksam till att läggasig i en tvist mellan två enskilda parter.Man får emellertid, enligt ,inte heller bortse från målets politiska dimensionoch han fick under hand helt klart för sig att denborgerliga regeringen inte skulle beklaga om måletförlorades. uppgav att denborgerliga regeringen förde det rent principiellaförsvaret för det svenska kollektivavtalssystemet,men att den inte ville försvara fackets åtgärder idetta enskilda fall. Den borgerliga regeringenfingranskade i yttrandet tillkommissionen. De justeringar som gjordes vargenomgående gjorda i syfte att tona ned bestridandetav konventionsbrott.Efter det att kommissionen prövat ärendetkonstaterades, enligt , attmålet handlade om föreningsfriheten. Det blev därmedfråga om en bedömning om det var ett försvarligtintrång i föreningsfriheten. Utifrån detta blev detenskilda fallets omständigheter betydelsefulla. Omdessa omständigheter hade regeringen inte, och kunderegeringen inte ha, kännedom. I detta skede, efterkommissionens rapport, beslöts att HRF:s version avkonflikten skulle inhämtas och detta inhämtandegenomfördes av . Det var viden föredragning hos statsrådet som dettaönskemål kom till uttryck. Eftersom kommissionensbedömning bara grundats på av de faktiska förhållandena måste man,för att ge domstolen ett objektivt underlag, ocksåge fackets version av händelserna.I det material som HRF lämnade genom LO:sförbundsjurist fanns uppgifter om löneroch andra anställningsvillkor. Dessa uppgifter hadelämnats av de av HRF:s företrädare som hadeförhandlat med innan konfliktenstartade. Enligt bearbetaderegeringen sedan informationen så att uppgifternapresenterades som att detta var vad som enligt HRFhade förekommit.Då memorialet till skulle skickasin inom var man, enligt , i tidsnöd. Redan på detta stadium gickdet att förutse att uppgifterna var kontroversiella.Eftersom man utgick från att bestrida uppgifterna förbehöll sig regeringenrätten att som vittnen få höra de fackligaföreträdarna. Det gick inte attavgöra vilka personer som skulle höras och därförhölls ett informellt förhör med fyra företrädare.Carl påpekade att regeringen förövrigt inte kan hålla några formella förhör och atten person överhuvudtaget inte är skyldig attmedverka.Efter att berättelserna jämförts konstaterades attuppgifterna i flera fall sammanföll med varandra ochregeringen begärde därför att inför domstolen fåhöra två av dessa funktionärer. Detta var den typ avkontroll som gjordes av uppgifterna. menade att självfallet kunde interegeringen eller han själv gå i god för uppgifternassanningshalt, utan det var uppgifternas rimlighetsom fick bedömas. Det som var värdefullt medvittnesmålen var att de skulle redovisa facketsbevekelsegrunder och varför facket initieradestridsåtgärderna. Om försvarligheten i facketsåtgärder skall bedömas är det centralt att finna uthur facket såg på situationen när konfliktenpåbörjades. Denna uppfattning är, enligt , viktigare än om bevekelsegrunderna ärobjektivt riktiga eller inte.Enligt är det inte en normalprocessföring att låta en motpart granska en inlagai en rättegång. fick, enligt CarlHenrik , uppgifterna via domstolen före huvudförhandlingen.Enligt vände sig LO-Rättsskydd ABunder 1994 till regeringen och begärde att få uthandlingar i målet med . Dåhandlingarna var sekretessbelagda fick manemellertid inte tillgång till dem. ,efter det att en ny regering tillträtt, fick ut handlingarna. Det framkom då att detill kommissionen ingivna sakuppgifterna härstammadefrån . Detta förhållande hade,enligt , medfört en snedhet i processen.Kurt Junesjö menade att när mål skall gå tillEuropadomstolen är det normala förfarandet attlandets egna rättssystem först uttöms. I detta fallskulle stämt HRF och därigenomskulle två parter i inför domstol fåttredogöra för vad som hänt. Därefter skulle domstolenavgivit ett omdöme som i sin tur givitEuropakommissionen ett sakunderlag att stå på. Ettsådant sakunderlag fanns nu inte och detta beroddepå att den svenska staten hävdat att möjlighetentill inhemsk prövning var uttömda. Av det beslut somEuropakommissionen fattade framkommer, enligt KurtJunesjö, en mängd felaktigheter och att dessa hadeuppkommit på grund av den aktuella handläggningen.Kurt Junesjö uppgav att fackliga ärenden normaltbrukar utredas genom att en representant från LO-Rättsskydd åker ut och ställer frågor till deanställda. Då förfrågan om LO-Rättsskydd ville lämna kom-pletterande uppgifter komi hade ganska på sigatt bereda ärendet och han frågade därför pertelefon de representanter för fackförbundet som varinblandade. Ärendet handlade om att facket skulleuppge sina bevekelsegrunder till att det engageratsig i detta fall.Enligt hade , ansvarigombudsman på på , från enmedlem fått en förfrågan om arbetsgivaren hade rättatt i lönen räkna in semesterersättning. Vidare fickStina Tomtlund uppgift om att arbetsgivaren skickadehem de anställda när det var dåligt väder samt attdet inte fanns kollektivavtal på arbetsplatsen. Hontog då kontakt med på förbundet. Hanmenade dock att i slutet på säsongen kunde förbundetinte göra någonting och att man skulle vänta tillnästa säsong.Då förbundet, enligt , under sommarenfår mängder med samtal har gjort enanteckning, men inte mer. Detta gör attfackförbundet inte vet vem det är som har ringt.Kurt Junesjö sade sig vara övertygad om att samtaletägt rum. kunde inte veta attberättelsen skulle bli en massmediefråga och honringde dessutom till förbundet och berättade vad somhänt. uppgav sig därför ha tvåoberoende källor som säger att en person ringt tillHRF.Kurt Junesjö anförde att det inte var möjligt förLO att kontrollera de lämnade uppgifterna. Det varinte möjligt för LO att i arbetsgivarens bokföringkontrollera om denne betalat semesterersättning.Däremot kunde man, enligt , kontrollerauppgiften om skickade hem deanställda när det regnade. Detta hade denne nämligensjälv uppgivit i en intervju i , sannoliktden 31 juli 1987.Inför konflikten som påbörjades var, enligtKurt Junesjö, en av anställdamedlemmar i och två var medlemmar i andraförbund. En av anledningarna till att HRF begärdekollektivavtal var att fackförbundet hade en medlempå arbetsplatsen. Det fanns emellertid även andraanledningar. är det på Gotlandinom hotell- och restaurangnäringen mellan 200 och300 anställda. ökar antaletanställda till ungefär 2 500 personer. Av dem somarbetar inom branschen är, enligt , 80 %anslutna till facket. Det är inte möjligt attförutsäga vilka som kommer att arbeta på enarbetsplats med kollektivavtal. HRF för därförpolitiken att om ett säsongsföretag kommer attanställa folk, så skall det för att skydda deanställda finnas ett kollektivavtal på denarbetsplatsen.Kurt Junesjö uppgav sig vara av uppfattningen attden borgerliga regeringen var intresserad av attförlora målet. Det fanns på enanalys där tre olika alternativ ställdes upp. Ettförsta alternativ var att gå in för att vinna målet.Ett andra alternativ var att gå in för att förloramålet. Det tredje alternativet innebar att försökaförsvara målet, men att förberedelser skulle görasför en förlust. menar att den svenskaregeringen sannolikt skulle ha kunnat stoppa målethelt och hållet genom att formellt invända att måletinte prövats i svenska domstolar. (Den av KurtJunesjö åberopade analysen överlämnades tillutskottet, bilaga A 2.1.4).Vidare anförde att han vet att detförekommit överenskommelser där hängavtalet haftindividuella klausuler. För att kunna påvisa sådanaexempel kommer han att göra en förfrågan hosförbunden och redovisa detta till utskottet, bilagaA 2.1.3.Laila uppgav att det inte finnsnågonting som tyder på att målet inte skötts med denabsolut största noggrannhet och sakkunskap somRegeringskansliet kan prestera. Problemet med dennatyp av mål är att parterna vid domstolen inte utgörsav de i den ursprungliga tvisten inblandade. De tvåparterna utgörs i stället i avSverige och en enskild. För att säkerställa attdomstolen får tillgång till alla fakta är det motdenna bakgrund viktigt att domstolen även får del avsynpunkter från den enskilde part som inte får varapart i domstolen.Enligt har regeringen inte tillgångtill några rättsmedel för att kunna göra ensanningsprövning. Ett allmänt omdöme måste användas.Det skulle dock, ansåg , vara att gåför långt att kräva ett vidtagande av särskildaåtgärder för vilka man över huvud taget inte harnågra rättsmedel att använda sig av.Laila ansåg det viktigt att ge domstolentillgång till de båda stridande parternasbakomliggande argumentering och låta domstolenavgöra i vilken utsträckning sanningshalten skallprövas.Konstitutionsutskottet har, enligt ,ett problem då utskottet inte kan diskutera med detstatsråd - den bortgångne - som vidsidan av utrikesministern hade beredningsansvaret.Det föredragande statsrådets departement har enligtLaila ett ansvar för att i beredningeninvolvera de andra departement som kan vara berörda.I det aktuella målet fanns ett visst samarbete medJustitiedepartementet, närmast då medJustitiedepartementets rättschef som kankonstitutionella frågor.Utfrågning med , , BörjeHörnlund samt har hållit utfrågningmed riksdagsledamoten , tidigarejustitieminister, statssekreteraren ,tidigare politiskt sakkunnig vidArbetsmarknadsdepartementet, landshövdingen , tidigare arbetsmarknadsminister, samtförre statsministern , bilaga B 4.Enligt , låg målet svenska staten inte inom Justitiedepartementetsansvarsområde. I stället får Justitiedepartementetnärmast jämföras med en sakkunnig och då i förstahand för grundlagsfrågor. uppgav atthennes medverkan i detta ärende bestod i att hondeltog i ett beredningsärende påJustitiedepartementet. Enligt hennes minnesbilddeltog i detta möte det för grundlagsfrågoransvariga statsrådet samt Hans Corellfrån . hade noteratatt vid en tidigareutfrågning beskrivit detta sammanträde, men har intenågon minnesbild av hans närvaro. Det är, enligt GunHellsvik, helt klart att det inte var fattade beslut i ärendet.Enligt sågs ärendet som en möjlighetatt belysa om lag innebar en risk förkränkning av . Det kan ocksånoteras att den dåvarande regeringen inte utnyttjademöjligheten att efter förhandlingar ingå ettförlikningsavtal med . Detta hängdesamman med att regeringen tyckte att det var viktigtatt få rättsfrågan prövad.Regeringen såg, enligt , inte ärendetsom en fråga där regeringen företrädde någonderaparten. Detta var också skälet till att regeringeninte tog kontakt med den fackliga organisationen.Detta framgår också av yttrandet till kommissionen,där regeringen koncentrerar sig på att bemöta de avGustafssons påståenden som hade betydelse förrättsfrågan. Av yttrandet framkommer att regeringenpå de flesta punkter kom till slutsatsen att Sverigeuppfyllde konventionens krav. På en punktöverlämnades till kommissionen att bedöma om detfanns en överensstämmelse mellan svenska regler ochkonventionen.Gun menade att den dåvarande regeringeninte visade passivitet i ärendet och att yttrandettill kommissionen är ett bevis på detta. Dettayttrande innehöll ingående beskrivningar av densvenska modellen, visade vad denna innebar iförhållande till konventionen och konstaterade, medundantag för en osäker punkt, att Sverigesuppfattning var att de svenska reglerna var iöverensstämmelse med konventionen.Angående den promemoria från somutarbetats av en sakkunnig på Justitiedepartementetbilaga A 2.1.4, anförde att det avyttrandet till kommissionen klart framkommer attregeringen inte har följt det alternativ ipromemorian som innebar att lägga sig platt. I varjeärende cirkulerar mängder med underlag och depolitiska tjänstemännen på departementen harskyldighet att påvisa olika handlingsvägar. Det äremellertid knappast så, menade , attregeringen överväger något bara för att det finnsett papper på departementet.Enligt gjordes bedömningen atttvisten rörde något av det mest principiella i densvenska modellen på arbetsmarknaden. Det sågs, i ochmed att rättsprocessen handlade om två parter ochatt staten inte var inblandad i den direktakonflikten, som självklart att visa fackföreningensbevekelsegrunder för sitt agerande. Utan ett sådantagerande riskerade att tvingas ändra sinalagar enbart av den orsaken att regeringenunderlåtit att tydligt redovisa arbetsmarknadensfunktionssätt i och fackföreningensbevekelsegrunder.Mikael uppgav att regeringen aldrig hävdadeatt uppgifterna om fackföreningens bevekelsegrunderinte skulle kunna vara obestridliga, dvs. att deinte skulle kunna ifrågasättas av kontakt togs aldrig med var en rättsprocess där det inte kändesnaturligt att ta kontakt med motparten. Dessutom varTorgny uppgifter klarlagda genom hansinlaga till domstolen.Mikael upplevde aldrig att det fördes ettresonemang om att uppgifterna skulle vara denabsoluta sanningen. Det fördes inte heller någotmotsatt resonemang, dvs. att uppgifterna skullekunna vara falsarier eller missförstånd. Det som varintressant var att lyfta fram de grunder somfackföreningen haft för sitt agerande. Om detsenare, , framkom att en del avdessa grunder inte stämde exakt, så gjorde det idetta fall inte att instruktionerna till regeringensombud ändrades. Det som gjordes för att gå djupareän att bara använda det material som kom från , var att på hållaen diskussion med fyra vittnen.Regeringskansliet är, enligt , inteen myndighet som är lämpad att utröna sanningen.Regeringen får i stället använda sitt goda omdömeoch, tyckte , det hade i detta fallockså gjorts på ett bra sätt. han varpå gjordes, enligtMikael uppfattning, det som kan krävas aven regering. Att den svenska staten införEuropadomstolen ville kalla vittnen var ett sätt attöka kvaliteten i det material som lämnades frånregeringens sida.Mikael uppgav att statsrådet sig vara den som i regeringen var ansvarig förde här frågorna. Det var en mycket ovanligfördelning av frågorna i där LeifBlomberg hade ansvaret för flykting-, invandrar- ocharbetsrättsfrågor.Enligt uppfattning finns detmöjligheter att förhandla fram hängavtal medindividuella klausuler. Detta grundar han i fackföreningsrörelsen och att han somstyrelseledamot inte skulle ha reagerat om enombudsman föreslagit ett avtal med vissaindividuella förändringar. Detta i synnerhet om detgällde en arbetsgivare som i princip var emotkollektivavtal och kanske inte var den enklaste attha att göra med.Enligt upplevde han att det i denborgerliga regeringen var som höll ifrågan om målet mot svenskastaten. mötte frågan genom sinchefsjurist och övriga jurister påArbetsmarknadsdepartementet. Det var hansjuristenhet som arbetade, men de föredrog ärendetför honom. I sak släpptes juristerna fria för att gåigenom frågeställningarna. Någon diskussion medregeringskolleger eller med hans jurister om attvinna eller förlora målet upplevde uppgav att frågan om målet medTorgny mot svenska staten i sedvanligordning bereddes av . VadIngvar förstått skedde beredningen på ettfullt rimligt och helt riktigt sätt.Det hör, enligt , till undantagenatt en statsminister går in i ett departementsberedning. Det sker om ett departement anser att enfråga är av en alldeles speciell karaktär och dåsker en särskild beredning för statsministern.Ingvar hade inget minne av att en sådanberedning skett i detta fall.Ingvar underströk att regeringen inteskall genomföra en sanningsprövning och att detta, ifallet med , inte heller gjorts avvare sig den socialdemokratiska eller borgerligaregeringen. Om det framkommer att materialet ärfelaktigt skall det inte gå vidare. Det är interimligt att en regering skall detaljgranska deuppgifter som en part har lämnat in. aldrig fått någon information om att dettamaterial skulle vara felaktigt. När densocialdemokratiska regeringen fick klart försig att den tidigare regeringen bara vidarebefordratden ena partens åsikter betraktadearbetsmarknadsminister det somsjälvklart att vidarebefordra också den andrapartens uppgifter. När två parter står mot varandraskall de kunna korrigera varandra och denmöjligheten fanns för i sambandmed prövningen. Han hade, enligt ,alla möjligheter att korrigera eventuellafelaktigheter.Utskottets bedömningNär talan väcks mot införEuropakonventionsorganen är det vanliga att densvenska staten själv tagit aktiv del i det förloppsom saken gäller. I sådana fall har staten en godmöjlighet att med stöd av myndighetsakter ochliknande beskriva händelseförloppet. I målet mellanTorgny och svenska staten var staten inteen av de två ursprungliga parterna. Staten hadedärmed inte tillgång till exakt information omkonflikten mellan de ursprungliga parterna.Det är inte utskottets uppgift att bedöma vad somlåg bakom konflikten mellan ochHotell- och ().Utskottet noterar dock att det inte heller ärnågon enkel uppgift att fastställa deanställningsvillkor som gällde vidTorgny restaurang. Det var i detta fallför regeringen således inte möjligt att införkonventionsorganen göra anspråk på att i alla delarförmedla en helt fullständig och korrektinformation. I sådana fall måste det, vilket de iärendet berörda regeringarna även gjort, införkonventionsorganen tydliggöras att regeringen intekan fastslå vilka förhållanden som rådde i denursprungliga konflikten.För att skall beredas möjlighettill en opartisk och saklig bedömning kan regeringenbehöva vidarebefordra information kringomständigheter om vilka regeringen inte har, ochheller inte kan ha, direkt kunskap. Utskottet villinstämma i vad som i granskningsärendet har anförtsom att det till konventionsorganen givetvis inte fårförmedlas information som bedöms vara felaktig.Utskottet vill i detta sammanhang också understrykavad utskottet redan tidigare anfört om att det är avyttersta vikt att regeringen alltid strävar efteratt konventionsorganen erhåller fullständig ochkorrekt information, även när informationen talaremot den ståndpunkt som regeringen intagit iprocessen (1997/98:KU25 s.152).I syfte att få frågan om kränkning avföreningsrätten prövad bestred den borgerligaregeringen inför att TorgnyGustafssons rättigheter enligt Europakonventionenhade kränkts. Den valde att inte undersöka och tillkommissionen förmedla vad som var orsakerna till denursprungliga konflikten mellan HRF och TorgnyGustafsson. Detta val träffades med anledning av attdet bedömdes som olämpligt eftersom den ursprungligakonflikten rörde en tvist mellan två enskildaparter. I förhandlingarna inför Europakommissionenframhöll regeringens ombud att regeringen försvarademålet i den utsträckning den ansåg det nödvändigtför att få ett avgörande om i vilken mån dehandlingar som klagomålet avsåg kunde betraktas sombrott mot konventionen. Den borgerliga regeringenframhöll att den enda information den hade om defaktiska omständigheterna var påståenden, tidningsuppgifter och liknande.Den dåvarande borgerliga regeringen bestred såledeskonventionsbrott. noterardock i detta sammanhang att i frågan om TorgnyGustafssons negativa föreningsfrihet medgavregeringen att, i det fall den aktuella artikeln omföreningsfrihet skulle befinnas vara tillämplig, defackliga stridsåtgärderna inte varit befogade. Dåden borgerliga regeringen hade valt att inteundersöka bakgrunden till konflikten är ett sådantställningstagande uppseendeväckande.Europakommissionen ansåg att de fackligastridsåtgärderna inte stått i rimlig proportion tillsyftet att förmå att tecknakollektiv- eller hängavtal. I denna bedömning togEuropakommissionen bl.a. hänsyn till klagandensuppgifter om att vissa av honom tillämpadeanställningsvillkor var förmånligare än vadkollektivavtalet föreskrev. Den socialdemokratiskaregeringen valde därför att inför Europadomstolenäven redovisa de fackliga bevekelsegrunderna för attvidta stridsåtgärder. I såväl inlagan tillEuropadomstolen som vid den muntliga förhandlingeninför domstolen gjordes det klart att uppgifternarörande anställningsvillkoren vid härrörde från HRF. Vid Utrikesdepartementetupptogs vittnesberättelser från fyra fackligarepresentanter. Vidare begärde den svenskaregeringen att vid förhandlingarna införEuropadomstolen få höra två vittnen. Dessa vittnenskulle höras för att klargöra varför de fackligastridsåtgärderna hade vidtagits. , bl.a. därför att han menade att uppgifternaoch vittnesmålen var irrelevanta, att regeringensbegäran skulle avslås. valde attinte höra vittnen.Den socialdemokratiska regeringen sökte således iflera avseenden säkerställa att Europadomstolenskulle få tillgång till ett fullständigt och korrektunderlag.När i sin dom konstaterade attTorgny negativa föreningsrätt inte hadekränkts lade domstolen särskild vikt vid tvåsakförhållanden. För det första hade TorgnyGustafsson två möjligheter att gå med på vad HRFbegärde i fråga om villkoren för hans anställda,antingen att gå med i en arbetsgivarorganisationeller att teckna hängavtal. För det andra underströkEuropadomstolen att den av Europakonventionensartiklar som avser att skydda föreningsfriheten(artikel 11) i sig inte innefattar någon rätt attinte ingå kollektivavtal. I domstolens avslag påbegäran om resning hänvisades till att det var dessaskäl som hade legat till grund för Europadomstolensutslag. Det var således inte de vid processen införEuropadomstolen tillförda uppgifterna om deanställdas anställningsvillkor, vilkaEuropadomstolen för övrigt inte hade godtagit somostridiga, som påverkade utgången.Europadomstolens utslag innebär inte att kravställs på förändringar av svenskarbetsmarknadslagstiftning för att nåöverensstämmelse med artikel 11 i konventionen.Detta visas av en dom i Arbetsdomstolen nr 17.I den hänvisar AD till just Gustafssonmålet.Domstolen skriver: "En tillämpning på detföreliggande fallet av de principer somEuropadomstolen har angett i domen motSverige kan enligt Arbetsdomstolens bedömning inteföranleda att de av förbundet varsladestridsåtgärderna bedöms som stridande mot bolagetsföreningsrätt enligt konventionens artikel 11.Arbetsdomstolen kan därför inte finna att detföreligger något rättsligt hinder motstridsåtgärderna enligt den nu behandlade av bolagetangivna grunden. "Granskningen föranleder inget ytterligare uttalandefrån utskottet.2.2 Näringsminister av en ansökan om kompletteringav koncessionen för PolenkabelnÄrendetI en granskningsanmälan, bilaga A 2.2.1, har tillkonstitutionsutskottets granskning anmältsnäringsminister tjänsteutövningoch handläggning av regeringsärendet om affärsverketSvenska kraftnäts ansökan om komplettering avkoncessionen gällande den s.k. Polenkabeln. Ianmälan anförs att regeringen harbeslutat, med undantag från 4 § elförordningen, attSvenska kraftnäts ansökan skall beredas iRegeringskansliet. Anmälaren påpekar att enligtnämnda lagrum skall nätmyndigheten utreda ärenden avaktuell typ.