bet · GM01KU25 · 1999-05-06 00:00:00 — Vidare har utskottet hållitutfrågningar med , bilaga B 7.Utskottet har tagit del av Jordbruksdepartementetsakt i det aktuella regeringsärendet.Bestämmelser i rennäringslagenAllmänt om samernas renskötselrätt(Källa: SOU 1999:25)Enligt gällande svensk rätt är samernas rätt en bruksrätt av särskilt slag, grundad påurminnes hävd, den s.k. renskötselrätten. Detta harslagits fast av i det s.k.skattefjällsmålet (NJA 1981 s. 1). Renskötselrättenregleras i rennäringslagen (1971:437) ochrennäringsförordningen (1993:384). Bestämmelser somrör renskötselrätten finns också i viss annanlagstiftning.Renskötselrätten innebär en rätt för samer attbruka mark och vatten för sig och sina renar inomdet s.k. renskötselområdet. Samernas bruksrättgäller oavsett om samerna äger marken eller ej ochoavsett om marken ägs av staten eller är privatägd.Renskötselområdet omfattar fjällvärlden och storadelar av . Området delas in i året-runt-marker och vinterbetesmarker. Samernas rättigheterär starkast inom året-runt-markerna.Vinterbetesmarkerna är sydligare och mer kustnäraområden där samernas rätt att bruka markentraditionellt bara gällt vissa delar av året.Samernas bruksrätt har i egenskap av särskild rätttill fastighet ett indirekt grundlagsskydd genombestämmelserna i 2 kap. 18 § regeringsformen (RF).Renskötselrätten har också ett visst skydd genomgrundlagsbestämmelsen i 1 kap. 2 § fjärde stycketRF. Där anges att etniska, språkliga och religiösaminoriteters möjlighet att behålla och utveckla etteget kultur- och samfundsliv bör främjas. Iförarbetena till bestämmelsen sägs att skyddet förkultur också omfattar ett skydd för samernasrenskötsel som ett centralt inslag i samernastraditionella levnadssätt (prop. 1975/76:209 s.138).I 2 kap. 20 § andra stycket RF sägs vidare attsamernas rätt att bedriva renskötsel regleras i lag.Bruksrätten har också ett visst skydd genom defolkrättsliga åtaganden som har gjort genomanslutning till internationella konventioner.RenskötselområdetI 3 § första stycket rennäringslagen sägs attrenskötsel får bedrivas inom följande områden(renskötselområdet).1. (året-runt-markerna)- i och läns lappmarkerdels ovanför odlingsgränsen, dels nedanför dennagräns på mark där skogsrenskötsel av ålder bedrivsunder våren, sommaren eller hösten och markenantingen tillhör eller vid utgången av juni 1992tillhörde staten (kronomark) eller utgörrenbetesland,- på renbetesfjällen i ,- inom de områden i och somvid utgången av tillhörde staten och varsärskilt upplåtna till renbete,2. - (vinterbetesmarkerna)- i övriga delar av lappmarkerna nedanförodlingsgränsen,- inom sådana trakter utanför lappmarkerna ochrenbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrivsvissa tider av året.I andra stycket sägs att med renbetesland förståsmark som vid avvittringen förklarats utgörarenbetesland eller av ålder använts som sådant land.Med renbetesfjällen förstås de vid avvittringen församerna avsatta renbetesfjällen och de områden somsedermera upplåtits till utvidgning av dessa fjäll.Rätt till jakt och fiskeEnligt 25 § första stycket rennäringslagen(1971:437) får medlem i sameby jaga och fiska påutmark inom de delar av byns betesområde som hörtill renbetesfjällen eller lappmarkerna, närrenskötsel är tillåten där.Rätten till jakt och fiske ingår som en del avrenskötselrätten. Rätten enligt 25 § första stycketär inte begränsad till jakt och fiske för husbehovutan gäller även för jakt och fiske tillförsäljning.Samernas rätt för medlem i sameby att jaga ochfiska gäller både på statlig, och privatägdmark (prop. 1992/93:32 s. 132 f.). Det finns såledesen dubbel jakt- och fiskerätt på utmark inomrenbetesfjällen och lappmarkerna under den tidrenskötsel är tillåten där. Markägaren har den jakt-och fiskerätt som följer av äganderätten ochsamernas jakt- och fiskerätt ingår irenskötselrätten.Rätten till jakt och fiske i och iJämtlands län utanför renbetesfjällenI 25 § fjärde stycket rennäringslagen sägs att, inomde områden i och som vidutgången av tillhörde staten och varsärskilt upplåtna till renbete, medlem i sameby inombyns betesområde får fiska till husbehov samt jagarovdjur, i den mån regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer tillåter det.Sistnämnda stycke tillkom genom en lagändring den 1juli 1992 i samband med överföring av verksamhetenvid till aktiebolagsform (prop.1991/92:134, NU33, rskr. 351, SFS 1992:785).Som redovisats ovan omfattar de s.k. året-runt-markerna, där renskötsel får bedrivas hela året,bl.a. de områden i och somsärskilt upplåtits till renbete. Med dessa områdenavses de som Kungl. Maj:t genom beslut den 23september 1886, och den 7 april1899 bemyndigat dåvarande Domänstyrelsen att tillsvidare upplåta för renbete. Områdena utgör kronomarkoch är upplåtna utan avgift. Betesrätten är inteinskränkt till viss del av året.Upplåtelserna till renbete i detta område omfattarockså en viss begränsad rätt till skogsfångst, jaktoch fiske. Rätten till jakt avser jakt efterrovdjur, och fiskerätten innefattar en rätt tillhusbehovsfiske.Vissa bestämmelser avseende mark som samerna nyttjartillsammans med andraI 30 § rennäringslagen finns en bestämmelse somreglerar renskötselns skydd mot markägares och andrabrukares användning av marken inomrenskötselområdets året-runt-marker. Där föreskrivsatt den som inom året-runt-markerna äger ellerbrukar mark där renskötsel bedrivs inte får vidtaåtgärder som medför avservärd olägenhet förrenskötseln.Enligt 32 § rennäringslagen får på sådan kronomarkovanför odlingsgränsen som står under statensomedelbara disposition och på renbetesfjällennyttjanderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan skeutan avsevärd olägenhet för renskötseln.Avser upplåtelsen rätt till jakt eller fiske, krävsdessutom att upplåtelsen är förenlig med godjaktvård eller fiskevård och kan ske utan besvärandeintrång i rätten till jakt och fiske enligt 25 §.Upplåtelse av hela fisket i visst vatten får skeendast om samebyn medger det.Regeringens beslut den 4 juni 1998ÄrendetLänsstyrelsen i hemställde den 26 juni1996 hos regeringen om att medlemmarna i samebyskulle ges samma rätt till jakt och fiske inomsamebyns året-runt-marker som tillkommer andrasamebymedlemmar i landet enligt 25 § första stycketrennäringslagen. Därutöver hemställde länsstyrelsenom att de avgifter som inflyter från upplåtelser avmark, jakt och fiske inom samma område skullefördelas enligt de bestämmelser som gäller för andrasamebyar enligt 6 och 7 §§ rennäringsförordningen.Som det grundläggande motivet för sin hemställanangav att Idresamernas rättsligaställning skulle stärkas inom ramen förrennäringslagstiftningen och de skulle ges sammarättigheter och förutsättningar vad gäller jakt ochfiske som tillkommer samerna i andra samebyar.Vidare anförde bl.a. att samebyinte erhåller någon del av de avgifter som inflytertill följd av olika upplåtelser inom året-runt-markerna. påpekade att denna ordningutgör ytterligare en avvikelse från de bestämmelsersom gäller för de samebyar som har sina året-runt-marker ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen.Enligt mening var det angeläget attförhållandet ändrades och att sameby gavs sammaförutsättningar även i detta avseende som tillkommerövriga samebyar i fjällområdet.Av akt i ärendet framgåratt hemställan skickades ut på remissden . Remissen ställdes tillSametinget, , , samtLänsstyrelsen i . Under beredningenav ärendet har också kommun lämnatsynpunkter med anledning av iJämtlands län hemställan.RegeringsbeslutetI beslut , bilaga A 2.9.3, biföllregeringen i hemställanpå det sättet att medlem i sameby gavs rätt attjaga och fiska för husbehov och för avsalu påstatens mark inom de områden i somupplåtits för renbete m.m. genom Kungl. Maj:tsbeslut och , iden mån marken fortfarande ägs av staten.I regeringens beslut anförs att Kungl. Maj:t genombeslut och den 7 april 1889bemyndigade Domänstyrelsen att tills vidare upplåtaområden i för renbete. Betesrättenär inte inskränkt till viss del av året.Upplåtelserna omfattar också rätt att som bränsle,slöjd- och byggnadsvirke ta torrskog, vindfällen,björk eller kortvuxna till timmer inte användbarabarrträd. Vidare föreligger rätt till jakt efterrovdjur och rätt till husbehovsfiske. Regeringenpåpekar vidare att genom ändringar i 3 och 25 §§rennäringslagen (1971:437) gäller sedan den 1 juli1992 att dessa rättigheter kvarstår oberoende avupplåtelse.I skälen för sitt beslut anför regeringen attmedlemmarna i sameby, mot bakgrund av despeciella förhållanden som råder i samebyn, bör gesrätt att jaga och fiska för husbehov och till avsaluinom de områden som omfattas av Kungl. Maj:ts beslutden och , i den månmarken fortfarande ägs av staten.Regeringsrättens beslut den 17 mars 1999Siljanssågens och flera jaktlag begärde iansökningar till Regeringsrätten rättsprövning avregeringens beslut angåendestärkande av vissa rättigheter för medlemmarna iIdre sameby.I ett beslut fann Regeringsrättenatt det klandrade beslutet inte kunde anses innebäranågon myndighetsutövning. Beslutet kunde därför intebli föremål för rättsprövning. Regeringsrättenavvisade ansökningarna.Promemoria från har i en skrivelse tillRegeringskansliet begärt en redogörelse för denrättsliga grunden för regeringens beslut den 4 juni1998 och lämnat tillfälle att i övrigt anföra desynpunkter som kan föranledas av granskningsanmälan.I en promemoria upprättad inomJordbruksdepartementet anförs att iJämtlands län i en skrivelse till regeringen den 26juni 1996 hemställde bl.a. att medlemmarna i Idresameby inom ett visst område i skulleges samma rätt till jakt och fiske som tillkommerandra samebymedlemmar i landet enligt bestämmelsernai 25 § första stycket rennäringslagen (1971:437).Departementet påpekar att enligt 25 § fjärde stycketsamma lag medlem i sameby har rätt att inom detaktuella området fiska till husbehov samt jagarovdjur. begäran avsåg att fiska äventill avsalu samt rätt att för husbehov och avsalujaga även andra djur än rovdjur.När det gäller regeringens handläggning anfördepartementet att yttranden över länsstyrelsensframställning avgavs av ,, ,, i ochÄlvdalens kommun.Enligt departementet fanns det såvitt framgick avframställningen och yttrandena inte några juridiskahinder, i form av tidigare gjorda upplåtelser avrätt till jakt och fiske, mot att upplåta sådan rätttill medlemmarna i sameby.Departementet påpekar att regeringen i beslutet den4 , i egenskap av företrädare för statensom markägare, biföll framställningen på så sätt attmedlem i sameby gavs rätt att jaga och fiskaför husbehov och till avsalu på det aktuellaområdet, i den mån marken fortfarande ägs av staten.När det gäller bedömningframhålls i promemorian att det, trots sedvanligremissbehandling, vid beslutstillfället inte fannsnågon uppgift om de upplåtelseavtal som omnämns ianmälan till . Mot denbakgrunden fanns det enligt departementet inte någonanledning att föranstalta om ytterligareremissbehandling eller inhämta yttranden.I promerian påpekas vidare att regeringens beslutinte innebär någon myndighetsutövning. Departementetanför att det i stället är fråga om att staten iegenskap av markägare upplåter rätt till medlemmarnai sameby att jaga och fiska inom området.Enligt departementet är regeringsbeslutetföljaktligen inte av sådan karaktär att det kanhävdas att det är fråga om en föreskrift iregeringsformens mening eller att beslutet skullestrida mot regeringsformens ellerEuropakonventionens egendomsskydd.Utfrågningar med den 22 april 1999Utskottet har hållit en utfrågningmed f.d. jordbruksminister bilaga B7.Annika anförde att ijuni 1996 fick en hemställan från iJämtlands län där man önskade att regeringen skullefatta beslut om att ge sameby jakträttighetersom motsvarar dem som andra samebyar har. Manmotiverade detta med i huvudsak två skäl. Det enaskälet var att det fanns en orättvisa mellansamebyar, att samebys medlemmar inte hade sammarättigheter som andra samebyars medlemmar. Det andraskälet var att man såg det som mycket önskvärt kunde finna möjligheter för samebyn att utvecklasina verksamheter och därmed möjliggöra för t.ex.ungdomar att stanna kvar och bedriva verksamhet isamebyn. uppgav att hon redan frånbörjan tyckte att det första skälet inte vägdetungt, därför att sameby skiljer sig från andrasamebyar. Den har tillkommit i modern tid, och detfinns inte de grundläggande och hävdvunnarättigheter där som i andra samebyar. Det andraskälet tyckte hon däremot var angeläget. Hon anfördeatt det utan tvekan är så att verksamheterna isamebyn behöver kompletteras och utvecklas för attdet även skall vara möjligt att ocksåbedriva rennäringen.Vidare uppgav att det var fråga omett ärende som departementet redan från början insågvar komplicerat och kontroversiellt och somdepartementet därför lade ned mycket tid ochengagemang på. Hon anförde vidare att de togremissvaren på mycket stort allvar, och regeringensbeslut blev en kompromiss mellan länsstyrelsenshemställan och de ståndpunkter som hade förts fram iremissvaren. hade ju begärt att manskulle göra lagändringar, men regeringen valde istället att agera på ett sådant sätt att staten sommarkägare skulle agera genom upplåtelser avjakträtten.Annika ville särskilt peka på att det ilänsstyrelsens hemställan, som sändes ut påremissvar, på s. 4 står: i Jämtlandslän har den senaste vintern deltagit i förhandlingarmed i första hand och Länsstyrelseni för att finna möjligheter församebyns medlemmar att bl.a. jaga älg på byns året-runt-marker i . Detta har inte vunnitframgång. Besked har lämnats av förvaltandemyndigheter att bymedlemmarna inte kan påräknaälgjaktsupplåtelse i området, trots att betydandearealer inte nyttjas för jakt.Enligt var det alltså ingen av deberörda remissinstanserna som noterade eller hadeinvändningar mot eller som över huvud tagetkommenterade detta yttrande från iJämtlands län i sitt remissvar. Det var självklartatt departementet insåg att upplåtelsefrågorna varviktiga i sammanhanget. Det var ju också därför somde två myndigheter som under olika perioder hadehaft att handlägga dessa frågor var remissinstanser,dvs. och den berörda länsstyrelsen.Men ingen av dem tog i sina remissvar, trots att dei vid mening berörde upplåtelsefrågor, upp detfaktum att jakträtten redan var upplåten. EnligtAnnika är det också självklart att omdepartementet hade fått någon antydan om att det varpå detta sätt hade man förfarit annorlunda.Självfallet hade man vidgat kretsen av berördaremissinstanser också till de jaktlag som i så fallvar berörda. Man hade också preciserat beslutet ochmycket mer noggrant analyserat för vilka områden ettsådant beslut som det som föreslogregeringen skulle vara gällande. Påståendet igranskningsanmälan om att man under beredningen avärendet kände till att dessa upplåtelser fanns ärinte korrekt. Man hade ingen kunskap om att dessaupplåtelser existerade. Om man hade haft det hademan agerat annorlunda. Enligt agerade man korrekt mot bakgrund av deinformationer som man hade.Därutöver uppgav att hon inte kundepåminna sig att hon som ministernåddes av protesterna eller kraven på att beslutetskulle rivas upp. Däremot vet hon att samebyhar valt att inte utnyttja rättigheten. Man villinte från samebyns sida bidra till att skärpakonflikter, utan man vill avvakta vad som händer idet fortsatta arbetet. I sak har ingenting hänt medanledning av beslutet. påpekade attberedningen av ärendet pågick i departementet . De fick inga signaler innanbeslutet var formellt fattat. Enligt hennesuppfattning är det mycket vanligt att medan ettärende bereds, om det är kontroversiellt ellerväcker kritik, brukar berörda grupper höra av sig.Kanslirådet uppgav att det normalanär det gäller upplåtelse av statens mark ovanförodlingsgränsen och på renbetesfjällen är attlänsstyrelsen beslutar detta. I fråga om övrigstatlig mark beror det på vem som är förvaltare, omdet är eller . mån regeringen upplåter mark beror det normaltpå att regeringen ändrar på ett avslagsbeslut frånen myndighet och beviljar upplåtelse.Annika uppgav på frågan om varförregeringen hade ingripit i detta fall attLänsstyrelsen i hade ett annatförslag. förslag var att man inomramen för den lagstiftning som rör rennäringenskulle tillförsäkra sameby samma rättighetersom andra samebyar har. Enligt varman redan från början tveksam till den lösningen.Redan när sameby konstruerades stod det klartatt det inte var en traditionell sameby och därförinte kunde påräkna samma rättigheter som andrasamebyar. Denna tveksamhet förstärktes avremissomgången. Däremot tyckte hon att det varangeläget att bidra till att finna en lösning på detproblem som i pekade på,nämligen de bristfälliga möjligheterna till enutveckling som också möjliggjorde samebyns existensi framtiden. uppgav att hon kom framtill att staten i sin egenskap av markägare skullekunna upplåta rättigheter till samebyn utan attingripa i rennäringslagstiftningen. Det fannsingenting i beslutsunderlaget som sa att detta inteskulle vara möjligt, utan tvärtom. Hon tyckte attdet tydligt framgick av hemställanatt det fanns outnyttjade jaktmöjligheter.Vidare anförde att det enligt hennesbedömning inte fanns en rimlig chans fördepartementet att i den första remissomgången kunnaföreställa sig de remissinstanser man nu efteråtinser fanns. Man kunde inte i blindo skicka utremissen till t.ex. som har flerahundra tusen medlemmar. Det hade enligt hennesuppfattning varit ett orimligt förfarande.På fråga om det fanns några uttryckliga uppgiftereller påståenden i materialet om att existerandejakträttigheter inte fanns svarade det inte fanns något uttryckligt sådantpåstående. Det låg dock nära till hands att tolkahemställan från i så attdet fanns arealer som kunde upplåtas för jakt. I ochmed att någon annan aktör inte invände mot detpåståendet förstärktes departementets uppfattning omatt det inte fanns några problem som rörde redanbefintliga upplåtelser.Bjarne Örnstedt uppgav på fråga omJordbruksdepartementet som AnnikaÅhnberg var chef för departementet uppmärksammadeatt den aktuella konflikten hade uppstått attdepartementet får urklipp av pressmeddelanden somberör departementet. Regeringens beslut refereradesi de klipp som departementet fick. Sedan hördesingenting mer förrän departementet fick ett telefaxfrån med en kopia påansökan om rättsprövning till Regeringsrättten.Detta inträffade den 10 eller . Detvar första gången det konkret nämndes omdubbelupplåtelse och att man hade kränkt tidigareupplåten jakträtt.Utfrågning den 4 maj 1999Utskottet har hållit enkompletterande utfrågning med bilagaB 7.Annika uppgav att det inte fördes någratjänsteanteckningar vid uppvaktningen från Älvdalenskommun. Uppvaktningen är inte den som framstårklarast i hennes minne. Det som diskuterades vardock framför allt att kommunen var definitivmotståndare till det förslag som iJämtlands län hade lämnat. Man tog upp farhågornaför att ett sådant beslut skulle skapa motsättningarmellan befolkningsgrupperna. Därutöver uttryckte mantämligen tydligt att man tyckte att det var bra somdet var. Kommunen uppskattade att samebyn fanns där,men man ville inte att någonting skulle förändraseftersom det då, som man uttryckte det, skulle blien obalans.Vidare påpekade att det finns ettantal konflikter som berör befolkningen i samebyaroch andra människor, kanske framför allt i egenskapav markägare. Hon uppgav att det pågårrättsprocesser angående rätten till renbetesland iJämtland samt betesmark i by. Det var alltsåett spänt stämningsläge. Det var mot bakgrund avdetta som frågan hanterades. Enligt kommunensuppfattning skulle i stort sett varje förändringleda till försämrade relationer. att det var ett svårt läge.När det gäller den omständigheten att kommunensföreträdare säger att de både skriftligt ochmuntligt framfört att det fanns jakträtter iområdet, uppger följande. När hon nuläser de skrivelser som finns framstår det intetydligare än det gjorde för henne då. Hon kan alltsåinte av dessa skrivelser läsa ut att man frånkommunens sida sa att det inte fanns någon möjlighetatt upplåta ytterligare jakträtter. Det är därförhennes slutsats, även om hon inte minnsordalydelsen, att man uttryckte sig på samma sättsom i sina skrivelser, dvs. lika otydligt och utanatt precist säga att det inte fanns någon möjlighetatt upplåta ytterligare jakträtter. Hon vidhålleratt hon inte fick kännedom om detta faktum. Det somstod klart för henne var det som iJämtlands län i sin hemställan mycket tydligt hadesagt, nämligen att det fanns stora outnyttjadearealer. Man skall ha klart för sig att samebyär en mycket liten sameby. Det handlar om ett tiotalmedlemmar.Annika uppgav att det inte framkom något avremissrundan eller vid den muntliga uppvaktningensom fick henne att tro att det som sa,och som också låg till grund för dess förslag, intevar korrekt. Om departementet hade fått någonantydan om det hade man inte fattat beslutet. Dåhade hennes strävan varit att det skulle fattas ettbeslut som gav samebyn ökade möjligheter, men dethade inte skett utan att man hade avkrävt bådeLänsstyrelsen i och andra aktörer enprecisering av vad som kunde ligga i begreppet"stora outnyttjade arealer".Därutöver uppgav att hon inte kundepåminna sig någon diskussion om jaktfrågor som hondeltagit i, när det gäller områden där det finnsdubbla jakträttigheter, där man inte har kommit inpå konflikten och svårigheten att hantera denna.Därför är det enligt henne snarare osannolikt i detta fall över huvud taget inte berördeproblemen med skilda jakt-upplåtelser.Vidare uppgav hon att hon kan förstå - kanske ännumer i efterhand - att det kan ha varit så självklartatt det fanns en konflikt att man inte nämnde dettavid kommunens uppvaktning. För henne var detta intesjälvklart. Hon hade ju fått informationen frånLänsstyrelsen i , och möjligen var honinte tillräckligt bekant med hela områdets geografi.På fråga om var medveten om att detfanns jakträtter, uppgav hon att hon självklartinsåg att det fanns jakträtter i den del av landetsom man här talade om. Men, hon var inte medveten omatt så stor del av marken skulle vara upplåten.Eftersom hennes uppfattning var att det fanns storaoutnyttjade markarealer, tolkade hon det som att detinte fanns sådana rättigheter fördelade överallt.Vidare uppgav hon att man skall förstå henne så attdet inte fanns någon antydan i ärendet om att detskulle finnas en konfliktrisk i det att det fannsett otillräckligt antal jaktmöjligheter och att dethär skulle komma att konkurrrera med befintlig jakt.Enligt är det orimligt att begäraatt regeringen eller ett departement i detalj skullesätta sig in i den exakta utformningen av befintligajakträttsupplåtelser när man har en myndighet medett mycket tydligt ansvar. Eftersom denna myndighetär remissorgan, förväntar man sig kanske att manskall få en analys eller åtminstone en kommentartill de delar i förslaget som remissinstansen bordeha haft invändningar emot.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att berörda instanser harberetts möjlighet att yttra sig i det aktuellaregeringsärendet. Samtliga dessa instanser har ocksålämnat sina synpunkter. Den granskning som utskottethar vidtagit ger enligt utskottets mening vid handenatt det under beredningen av regeringsärendet intekom fram något som utgjorde skäl att anta att detskulle föreligga hinder för regeringen att upplåtajakt- och fiskerätt i det aktuella området.Utskottet finner mot denna bakgrund att det vidtidpunkten för regeringsbeslutet fanns all anledningatt anse att ärendet var tillräckligt berett. Någonanmärkning kan därför inte riktas mot det gäller hennes handläggning av ifrågavaranderegeringsärende.2.10 Statsrådet ansvar förpraxis i ärenden om export av krigsmaterielÄrendetI en anmälan till utskottet bilaga A 2.10.1 anförsatt utskottet bör granska om regeringen viahandelsminister har efterlevtprincipen om partipolitiskt samförstånd kring svenskkrigsmaterielexport.