bet · GM01KU24 · 1999-04-27 00:00:00 — har samverkan som liknarkommunalförbundet även kommit till stånd inom ramenför olika försöksverksamheter.Ett kommunalförbund har kommunalrättslig kompetensatt hantera alla typer av kommunala frågor, t.o.m.myndighetsutövning. Något särskilt lagstöd krävsinte.Bestämmelser om kommunalförbund finns numera i 3kap. 20-28 §§ kommunallagen.Gemensam nämnd är en ny offentligrättsligsamverkansform. Bestämmelser om gemensam nämnd finnsintagna i 3 kap. kommunallagen och trädde i kraft iaugusti 1997. Bestämmelserna om gemensam nämnd germöjlighet att samarbeta inte bara över degeografiska gränserna utan även överhuvudmannaskapsgränserna.Allmänna handlingars offentlighet hos kommunalaföretagTryckfrihetsförordningens bestämmelser om rätten attta del av handlingar hos myndighet skall enligt 1kap. 9 § sekretesslagen (1980:100) i tillämpligadelar också gälla handlingar hos aktiebolag,handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelserdär kommuner eller landsting utövar ett rättsligtbestämmande inflytande. Sådana bolag, föreningar ochstiftelser skall vid tillämpningen av sekretesslagenjämställas med myndighet. En erinran om detta hartagits in i 3 kap. 16 § kommunallagen. I fråga omsådana företag som inte omfattas av bestämmelsen isekretesslagen skall fullmäktige enligt 18 § tredjestycket verka för att allmänheten skall ha rätt attta del av handlingar hos företaget enligt grundernaför allmänna handlingars offentlighet.Kommunala förnyelsekommittén behandlade i ettdelbetänkande (SOU 1996:67) Medborgerlig insyn ikommunala entreprenader särskilt frågan om insynen idelägda kommunala företag m.fl. som övertagit vårdenav en angelägenhet. att kommuner och landsting åläggs att i avtalmed delägda kommunala företag, privata företag ochandra juridiska personer tillförsäkra allmänheten enrätt till insyn i verksamheten.I sitt slutbetänkande (SOU 1996:169) Förnyelsen avkommuner och landsting behandlade kommittén vissafrågor med anknytning till offentlighetsprincipen ikommunala företag. Kommittén konstaterade att deregler om handlingars offentlighet i kommunalaföretag som infördes endast gällten och att det därför inte var möjligt attdra några generella slutsatser om utfallet. Av enstudie som kommittén genomfört framgick bl.a. attövergången till ett delvis offentligrättsligt systemhade medfört osäkerhet om vilka av företagenshandlingar som omfattas av reglerna om offentlighetoch vem i företagen som skall fatta beslut i frågorom utlämnande av handlingar. Kommittén ansåg inteatt det fanns anledning att föreslå någon lagändringrörande offentlighetsprincipen vad gäller kommunalaföretag utan ansåg att de problem som finns kanåtgärdas med utbildnings- och informationsinsatser.De nämnda förslagen är fortfarande under beredninginom Regeringskan- sliet.Kommunal uppdragsverksamhetEnligt lagen (1996:637) om försöksverksamhet medrätt för kommunala aktiebolag att bedrivauppdragsverksamhet inom viss trafik enligtyrkestrafiklagen (1998:490) får sådana bolag undervissa förutsättningar driva linjetrafik utan attverksamheten har sådan anknytning till kommunen,eller dess medlemmar som avses i 2 kap.1 § kommunallagen. Lagen om försöksverksamhet träddei kraft och gäller tillutgången av år 2002.Efter ett tillkännagivande av (bet.1996/97:KU12, rskr. 1996/97:171) tillkalladeregeringen en utredare med uppdrag att utarbetaförslag om en utvidgning till andraverksamhetsområden av den försöksverksamhet medkommunal uppdragsverksamhet som bedrivs inom ramenför den ovan nämnda lagen om försöksverksamhet.Utredaren avlämnade betänkandet(SOU 1998:119) uppdragsverksamhet 1998.Utredningens ställningstaganden redovisadessammanfattningsvis enligt följande.Effektivitets-, kvalitets- och kompetensskäl kanenligt utredningens mening tala för att det ocksåfinns skäl att vidga kommunernas och landstingenskompetens att bedriva uppdragsverksamhet. Samtidigtmåste emellertid effekterna i den privata sektorn aven vidgad kompetens beaktas. Åtgärden måste totaltsett ge en samhällelig effektivitet.För att tillräckliga skäl skall anses föreligga attsärskilt lagstifta om den kommunala kompetensen attbedriva uppdragsverksamhet inom ett visst klartavgränsat verksamhetsområde krävs att behovet av denvidgade kompetensen är påtagligt och gemensamt förett större antal kommuner eller landsting. Tjänstersom innefattar myndighetsutövning bör falla utanförområdet för uppdragsverksamhet. Deverksamhetsområden som kan komma i fråga börbegränsas till sedvanlig verksamhet ochverksamheter som har en klar anknytning till sådanverksamhet. service- och tjänsteproduktioninom såväl den obligatoriska som frivilliga sektornkan komma i fråga. Verksamheter som i huvudsakankommer på det egentliga näringslivet bör däremotinte ingå i försöksverksamheten. Vidbehovsprövningen bör de möjligheter tillinterkommunal samverkan som finns beaktas.Mot bakgrund av ovan nämnda förutsättningar och pågrundval av företagen kartläggning, konstaterarutredningen att det saknas förutsättningar att -inom ramen för en försöksverksamhet - vidga denkommunala kompetensen att bedriva uppdragsverksamhetinom ett eller flera särskilt avgränsadeverksamhetsområden.Den rättsliga regleringen av kommunernas ochlandstingens kompetens att samverka och bedrivauppdragsverksamhet är svåröverskådlig. Det harframkommit att det hos kommuner och landsting råderen viss osäkerhet beträffande den kommunalakompetensen i detta sammanhang. hardet skett flera lagändringar och nya bestämmelsertillkommit. Det finns anledning att ifrågasätta omkommunerna och landstingen till fullo utnyttjar sinamöjligheter enligt gällande rätt. Utredningenföreslår därför att tillsammansmed och Landstingsförbundetbör verka för ökade kunskaper hos kommuner ochlandsting om nuvarande möjligheter till kommunalsamverkan i olika former samt om kommunernas ochlandstingens möjligheter att bedrivauppdragsverksamhet åt andra kommuner och landsting.Regeringen har beslutattillkalla en särskild utredare (dir. 1999:12) föratt göra en uppföljning och utvärdering av lagen(1996:637) om försöksverksamhet med rätt förkommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhetinom viss trafik enligt yrkestrafiklagen (1998:490).Utredaren skall bl.a.· utvärdera hur konkurrensförhållandena harpåverkats av den kommunala uppdragsverksamhetenpå kollektivtrafikområdet genom att bl.a.klarlägga effekterna på kostnader, priser ochkvalitet,·· utvärdera vilka effekterna blivit förkonkurrerande företag på kort och om möjligt pålängre sikt samt·· utifrån resultatet av utvärderingen bedöma omförsöksverksamheten bör förlängas eller inteeller om kommunala aktiebolag permanent bör fåmöjlighet att bedriva uppdragsverksamhet inomkollektivtrafiken i andra kommuner och landsting.Om utredaren finner att uppdragsverksamheten börfortsätta i någon form skall utredaren bedömabehovet av ändringar i lagstiftningen och vidbehov föreslå de förändringar som kan ansesnödvändiga.·Utredaren skall redovisa sina överväganden ochförslag senast den 1 oktober 1999.Laglighetsprövning och sanktionssystemBestämmelserna om laglighetsprövning av kommunalabeslut finns i 10 kap. kommunallagen. Institutetlaglighetsprövning ersätter det som tidigarekallades kommunalbesvär.Kännetecknande för laglighetsprövningen är bl.a.att de beslut som överklagas endast kan angripas påde grunder som anges i kommunallagen och attprövningen är begränsad till lagligheten av ettbeslut. Laglighetsprövningen skiljer sig därvidlagfrån förvaltningsbesvär, som kan avse bådelaglighets- och lämplighetsfrågor.Förvaltningsbesvär används i allmänhet beträffandebeslut som har karaktär av myndighetsutövning.Enligt 10 kap. 1 § kommunallagen har varje medlemav en kommun eller ett landsting rätt att fålagligheten av kommunens eller beslutprövad genom att överklaga dem hos kammarrätten.Enligt 2 § får följande beslut överklagas: beslut avfullmäktige, beslut av en nämnd eller ettpartssammansatt organ, om beslutet inte är av rentförberedande eller rent verkställande art, samt debeslut revisorerna fattar om sin förvaltning ienlighet med 9 kap. 13 § kommunallagen. - Beslutfattade av kommunala företag ingår således intebland dem som kan överklagas.Om det i lag eller annan författning finnssärskilda föreskrifter om överklagande gäller inteföreskrifterna i 10 kap. kommunallagen. Sådanabestämmelser finns i bl.a. (1987:10) och vallagen (1972:620).Ett överklagat beslut skall enligt 10 kap. 8 §kommunallagen upphävas om det inte har tillkommit ilaga ordning, om beslutet hänför sig till något sominte är en angelägenhet för kommunen ellerlandstinget, om det organ som har fattat beslutethar överskridit sina befogenheter eller om beslutetstrider mot lag eller annan författning. Något annatbeslut får inte sättas i det överklagade beslutetsställe. I det här aktuella sammanhanget börframhållas att den andra prövningsgrunden, ombeslutet hänför sig till något som inte är enangelägenhet för kommunen eller , avserfall då gränserna för den kommunala kompetensenöverskridits.När det gäller möjligheterna till sanktioner viddomstolstrots och lagtrots föreslogKommunalansvarsutredningen i sitt betänkande (SOU1989:64) Kommunalbot bl.a. att ett ekonomisktsanktionssystem, kommunalbot, skulle införas.Kommunalboten skulle vara riktad direkt mot dekommuner eller landsting som gjorde sig skyldigatill domstolstrots eller lagtrots. Flertalet av deremissinstanser som yttrade sig över förslaget togvisserligen avstånd från förslaget men uttalade ändåatt det fanns ett klart behov av mera verkningsfullasanktionsregler. Förslaget ledde inte till någonregeringsproposition.I samband med behandlingen av förslaget till nykommunallag (prop. 1990/91:117) anfördekonstitutionsutskottet (bet. 1990/91:KU38) att detvar angeläget att frågorna om ett sanktionssystemfick sin lösning och förordade attregeringen på lämpligt sätt skulle bereda dessafrågor.Lokaldemokratikommittén fick härefter i uppdragatt slutföra arbetet med frågan om hur ettsanktionssystem borde utformas som gjorde detmöjligt att komma till rätta med sådanaöverträdelser som det här är tal om. Kommitténföreslog i delbetänkandet (SOU 1993:109)Förtroendevaldas ansvar vid domstolstrots ochlagtrots att kommuner och landsting skulle åläggasatt vidta åtgärder mot domstolstrots och lagtrots,bl.a. genom att granskning av lagligheten iverksamheten inom nämnderna skulle bli enobligatorisk uppgift för revisorerna. I betänkandetföreslogs även att nämnderna skulle få rätt enligtkommunallagen att vägra verkställa beslut avfullmäktige som överklagats eller uppenbart varolagliga. Förslaget innefattade också ett ökatpersonligt ansvar för de förtroendevalda både viddomstolstrots och lagtrots. För vissa former avdomstolstrots i samband med laglighetsprövningföreslogs ett personligt vitesansvar.Regeringen valde bl.a. till följd av den splittradeopinionen som kom fram vid remissbehandlingen att gåvidare endast med vissa delar avLokaldemokratikommitténs förslag. I endepartementspromemoria (Ds 1995:27) Kommunaltdomstolstrots och lagtrots föreslogs att det införsett personligt vites-ansvar i mål omlaglighetsprövning dels vid trots motverkställighetsförbud, dels vid utebliven ellerotillräcklig rättelse av upphävda beslut somtidigare verkställts.Förslaget har inte medfört att regeringenlagt fram något förslag i den här aktuella frågan.Frågan är alltjämt under beredning i Regeringskan-sliet.Frågan om laglighetsprövning av kommunala företags verksamhettogs upp i en interpellationsdebatt i den10 . Statsrådet hänvisadedärvid till att bolagsformen är en generell juridiskform samt avvisade tanken på andra möjligheter tillprövning än de som gäller alla bolag oavsett ägande.Hon hänvisade vidare till Rådet för konkurrens pålika villkor och ansåg att möjligheten att lösaföreliggande problem på frivillighetens väg bordeprövas.Offentlig upphandlingLagen (1992:1528) om offentlig upphandling, ,omfattar upphandlingar som görs av- staten,- kommunerna,- landstingen,- kyrkliga kommuner,- kommunalförbund,- statliga, kommunala, landstingskommunala ochandra offentliga företag, som inrättas för attfullgöra uppgifter i det allmännas intresse och intehar en industriell eller kommersiell karaktär,- kommunala företag, landstingskommunala företagoch andra offentliga företag inom"försörjningssektorerna", privata företag sombedriver verksamhet inom försörjningssektorerna medsärskilt tillstånd av myndighet (koncession).Lagen omfattar även företag som flera landstingoch/eller kommuner äger tillsammans. Delägda företagomfattas i den mån kapitalet huvudsakligen hartillskjutits av en myndighet. Bestämmelserna ärtvingande.Genom lagen har EG:s direktiv för värdemässigtstörre offentliga upphandlingar införlivats i svenskrätt.Enligt 4 § skall upphandling göras med utnyttjandeav de konkurrensmöjligheter som finns och även iövrigt genomföras affärsmässigt. Anbudsgivare,anbudssökande och anbud skall behandlas utanovidkommande hänsyn. I lagen anges ett system förhur upphandlingar skall gå till. Den är tillämplignär den offentliga aktören köper, leasar, hyr ellerhyrköper varor samt på byggentreprenader ellertjänster från privata företag. Det finns emellertidinget juridiskt hinder mot att t.ex. en kommun medegen personal producerar alla tjänster som behövs iden egna verksamheten.Lagen är också tillämplig när den offentligaaktören köper från egna eller andra offentligt ägdaföretag. När den offentliga aktören köper från andramyndigheter eller landsting gäller också lagen, dockinte om en statlig myndighet "köper" från en annanstatlig myndighet. När en enhet inom en myndighetutför uppdrag åt en annan enhet inom samma myndighetgäller den inte heller. Detta beror på att samtliganämnder och resultatenheter inom t.ex. en kommuntillsammans utgör en juridisk person. Effekten avreglerna i lagen om offentlig upphandling är såledesbl.a. att kommuner och landsting, inom vissaverksamhetsområden, inte kan genomföra direktköpvare sig av varandra eller andra. De kan inte hellerköpa direkt från sina egna företag utan föregåendeupphandling.Regeringen uppdrog 1997 till utreda kommuners och landstingsmöjligheter enligt lagen om offentlig upphandlingoch gemenskapsrätten att genomföra köp från sinaegna företag m.m. Nämnden skulle göra en genomgångoch redogörelse för de förutsättningar somkommunerna och landstingen hade att genomföra köpfrån sådana företag som avses i 3 kap. 16 §kommunallagen respektive från sådan verksamhet somavknoppats från verksamhet, utan att inledaett formellt upphandlingsförfarande enligt lagen omoffentlig upphandling. Nämnden skulle göra enjämförelse med den EG-rättsliga regleringen för attundersöka om och i så fall på vilket sättregleringen i lagen om offentlig upphandling avvikerfrån denna. I uppdraget ingick vidare att nämndenskulle föreslå de ändringar i lagen om offentligupphandling som inom ramen för EG:supphandlingsdirektiv är rättsligt möjliga att göra isyfte att möjliggöra för kommuner och landsting attgenomföra köp från sina företag respektive frånavknoppad verksamhet utan att inleda ett formelltupphandlingsförfarande, eller de ändringar somskulle krävas i EG:s upphandlingsdirektiv för detfall de nu gällande direktiven inte tillåter de nyssnämnda förfarandena.Nämnden konstaterade i sin rapport, såvitt gällerfrågan om kommuners och landstings rätt attgenomföra köp från sina företag utan att upphandla,att rättsläget var oklart. Nämnden framhöll dock attmycket tyder på att det finns en möjlighet attundanta uppdrag till företag som är helägda avkommunen och enbart utför verksamhet åt ägaren utanatt ändra i direktivet.EG-domstolen meddelade dom iett mål som behandlar frågan om tolkningen avartiklarna 1 b och 6 i rådets direktiv /50/EEG omsamordning av förfarandena vid offentlig upphandlingav tjänster (mål nr C-360/96). Domen motsäger intenämndens återgivna uppfattning om möjlighetenatt undanta uppdrag till helägda företag frånupphandlingsreglerna.Regeringen beslöt (dir. 1998:58) atttillkalla en särskild utredare med uppgift attutreda organisationen av vilken roll och vilka uppgifternämnden bör ha med hänsyn till behovetav tillsyn av offentlig upphandling. Utredaren skallvidare göra en översyn av bestämmelserna i 6 kap.lagen om offentlig upphandling, som bl.a. avserupphandlingar under de s.k. tröskelvärdena, och seöver bestämmelsen om skadestånd i 7 kap. 6 § lagen.Utredaren skall inom ramen för gemenskapsrättenutarbeta de författningsförslag som behövs.Möjligheterna att effektivisera den offentligaupphandlingen skall vara utgångspunkt förutredningen. Utredningsarbetet skall vara slutförtsenast vid utgången av år 1999.Finansutskottet har i sitt betänkande 1998/99:FiU17behandlat dels revisorers förslag1997/98:RR10 Offentlig upphandling, dels motioner iämnet. fann att den ovan nämndautredningen om vissa frågor angående offentligupphandling (dir. 1998:58) borde gestilläggsdirektiv. Utredningen borde enligtfinansutskottet övergå till att bli parlamentarisktsammansatt. Uppdraget borde utvidgas bl.a. till attsammanfatta de övergripande riktlinjerna för denoffentliga upphandlingen och ta fram riktlinjer fördet svenska arbetet i EU samt att behandla frågan omlokal upphandling. fattade den 17 mars1999 beslut enligt finansutskottets förslag (rskr.1998/99:156).Vidare kan nämnas att regeringen (dir. 1998:12) beslöt att tillkalla en särskildutredare med uppgift att analysera tillämpningen avlagen om offentlig upphandling på hälso- ochsjukvårdstjänster där den enskilde vårdgivaren föratt kunna bedriva verksamheten med offentligfinansiering är hänvisad till att träffa avtal meden sjukvårdshuvudman. Utredaren skall- redogöra för om det finns någon skillnadfrån upphandlingssynpunkt mellan att teckna avtalför hälso- och sjukvårdstjänster och för andratjänster,-- analysera om vårdavtal respektivesamverkansavtal med en enskild vårdgivare skallföregås av upphandling genom ett anbudsförfarande ienlighet med ,-- redogöra för om det finns någon skillnadfrån upphandlingssynpunkt mellan att tecknavårdavtal respektive samverkansavtal,-- analysera tillämpningen av när detgäller privata sjukhus och sjukhem som är ideellastiftelser eller liknande och som drivs utanvinstmotiv,-- analysera om vårdavtal enligt eneventuell lag om etablering för enskilda vårdgivaremed vårdavtal inom hälso- och sjukvården somföreslagits av Samverkansdelegationen skallupphandlas i enlighet med LOU.-Utredningen har getts tilläggsdirektiv (dir.1999:21) och skall slutföra sitt arbete föreutgången av år 1999.Lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteendeavseende offentlig upphandling innehåller rättsligamöjligheter att hos ansöka om attdomstolen skall förbjuda en enhet att tillämpa ettvisst beteende avseende upphandling som vid ensamlad bedömning är att anse som otillbörlig.Förbudet får förenas med vite.Konkurrensverket gjorde 1998 på regeringens uppdragen utvärdering av lagen. Verket ansåg att den inteär ett effektivt instrument för att lösa problemenvid offentlig upphandling.KonkurrensreglerEn av de grundläggande förutsättningarna för EU-samarbetet är att enhetliga konkurrensvillkor råderinom hela den gemensamma marknaden, ochkonkurrenspolitiken inom EU skall säkerställa attkonkurrensen inte snedvrids på ett sådant sätt attden fria rörligheten av varor och tjänster övermedlemsstaternas gränser hindras eller försvåras.Konkurrenspolitiken skall också säkerställa att detinte ställs upp nya protektionistiska hinder,oavsett om detta sker genom åtgärder avmedlemsstaterna eller till följd avkonkurrensbegränsningar från företagens sida.De grundläggande konkurrensreglerna tillämpliga påföretag finns i artiklarna 85 och 86 i avses varje enhet som bedriver ekonomiskeller kommersiell verksamhet. Stater, delstater,kommuner, landsting och offentligt ägda företagräknas som företag till den del de bedriverekonomisk eller kommersiell verksamhet. EG:skonkurrensregler är bara tillämpliga påkonkurrensbegränsningar som kan beröra handeln övergränserna.Konkurrenslagen (1993:20), som trädde i kraft den 1juli 1993, är baserad på EG:s konkurrensregler.Lagen innehåller två förbudsregler, dels förbud motkonkurrensbegränsande samarbete (6 §), dels förbudmot missbruk av dominerande ställning (19 §). Medkonkurrensbegränsande samarbete avses avtal mellanföretag som har till syfte att hindra, begränsaeller snedvrida konkurrensen på marknaden på ettmärkbart sätt eller om ett sådant avtal ger ettsådant resultat.Ett exempel på avtal som kan komma att omfattas avförbudet i 6 § är att olika villkor tillämpas förlikvärdiga transaktioner, varigenom vissa handels-partner får en konkurrensnackdel.Begreppet dominerande ställning har av EG-domstolenbeskrivits som en stark ekonomisk ställning hos ettföretag som gör det möjligt för företaget att hindraatt effektiv konkurrens upprätthålls på en relevantmarknad genom att medge företaget att i avsevärdutsträckning agera oberoende av sina konkurrenteroch kunder och i sista hand konsumenterna.För att offentlig underprissättning skall kunnaangripas med stöd av konkurrenslagen krävs attunderprissättningen antingen utgör ett missbruk avdominerande ställning på den relevanta marknadeneller är ett led i ett avtal omkonkurrensbegränsande samarbete mellan företag.I betänkande (SOU1995:105) Konkurrens i balans - åtgärder för en ökadkonkurrensneutralitet vid offentlig prissättningm.m. uttalades att i normalfallet förutsättningarnasällan torde vara uppfyllda för tillämpning av 19 §konkurrenslagen. Utredningen konstaterade att fråganom vad som krävs för att en statlig myndighet, enkommun eller ett landsting skall anses varadominerande inte hade prövats av EG-domstolen.Enligt utredningen var det inte osannolikt att ennäringsdrivande myndighets i princip obegränsadefinansiella styrka skulle kunna medföra att kravenställdes lägre i fråga om den marknadsandel som varerforderlig för att kravet på dominerande ställningskall vara uppfyllt. Kommunalt företagsstöd tordeenligt utredningen endast i undantagsfall kunnaangripas med stöd av konkurrenslagen. Enförutsättning härför var att den offentligehuvudmannen driver ett företag som har dominerandeställning på den relevanta marknaden. Vidare krävdesatt stödet utgör missbruk av den dominerandeställningen, dvs. minskar konkurrenstrycket,snedvrider konkurrensförhållandena och leder tilldiskriminering gentemot utomstående företag.Slutligen krävdes att den aktuellakonkurrensbegränsande åtgärden (missbruket) intekunde anses vara en direkt följd av lagstiftningeller en ofrånkomlig följd av offentlig reglering(bet. s. 191).I betänkandet föreslogs en särskild lagstiftningmed krav på att offentlig näringsverksamhet undervissa förutsättningar skall redovisas skild frånannan verksamhet, vidare att priset skall baseras påen kostnadskalkyl som täcker alla typer av kostnaderoch att prissättningen inte får medföra en frånallmän synpunkt otillbörlig prissättning.Överträdelse av lagen föreslogs kunna leda till ettförbud vid vite att fortsätta detkonkurrenssnedvridande förfarandet. skulle enligt förslaget inrättasför tillämpning av lagen. Vidare föreslogs attkommunallagens regler för näringsverksamhetskulle preciseras och att möjligheterna skullestärkas att rättsligt pröva om sådan verksamhetbedrivs enligt de kommunalrättsliga principerna.Remissbehandlingen av förslaget visade attåsikterna gick starkt isär beträffande vilkaåtgärder som kan behövas för att skapa konkurrens pålika villkor.Rådet för konkurrens på lika villkor mellanoffentlig och privat sektorRegeringen har enligt beslut i december 1997inrättat ett råd för konkurrens på lika villkormellan offentlig och privat sektor (dir. 1997:145).I direktiven för rådet framhålls att konfliktermellan den privata och den offentliga sektorn, t.ex.om de möts på marknaden som konkurrenter på ojämlikavillkor, kan motverka en gynnsam utveckling för bådasektorerna var för sig och därmed också församhället som helhet.