bet · GM01SoU9 · 1999-02-18 00:00:00 — mening bör åldersgränsen i LSS, såvitt nuär i fråga, inte ändras. Motion So277 (v) yrkande 2avstyrks därmed.Vård av missbrukare, m.m.MotionernaI motion So228 av m.fl. (m) yrkasatt beslutar ändra lagen om vård avmissbrukare i enlighet med vad som anförts imotionen (yrkande 6). Motionärerna föreslår en nylag där frivilliga åtgärder och tvång skall kunnakombineras. Familjens, vänners och arbetskamratersmöjligheter att stödja och hjälpa måste ocksåförstärkas, anförs det. Stöd och behandling skallkunna ske på tre nivåer: frivilliga åtgärder inomramen för bestämmelser, övervakningoch andra föreskrifter som socialnämnden åläggermissbrukaren samt frihetsberövande som sista åtgärd.Den nya lagen bör enligt motionärerna också gemöjlighet till s.k. kontraktsvård och till längresammanhängande vårdperioder. Insatserna bör inriktaspå missbrukare som befinner sig i början av ettmissbruk. Motionärerna framhåller vikten av ettfördjupat samarbete mellan olika myndigheter, bl.a.mellan polisen och de sociala myndigheterna.Motionärerna begär vidare ett tillkännagivande omanlitande av ideella organisationer i vårdarbetet(yrkande 7). Motionärerna framhåller betydelsen avde insatser som frivilliga och ideellaorganisationer, t.ex. ochStadsmissionen, gör för missbrukarna, särskilt istorstäderna.I motion So381 av () begärs etttillkännagivande om vikten av de ideellahjälporganisationernas verksamhet (yrkande 1).Motionären framhåller det engagemang och den kunskapsom finns i de ideella organisationerna och som ären stor tillgång i arbetet med de allra mest utsattai samhället, t.ex. drogmissbrukare och psykisktsjuka. Enligt motionären bör staten skapa bättreförutsättningar för de ideella och humanitäraorganisationerna liksom för samverkan med dessaorganisationer.I motion So258 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande om insatser för unga missbrukare(yrkande 6). Insatserna måste enligt motionärernabygga på en aktiv pedagogik och utgå från en socialhelhetssyn. Tvångsåtgärder mot unga missbrukare medsociala problem kan endast accepteras inom ramen försocialtjänstens verksamhet, anförs det. Enligtmotionärerna måste all tvångsvård underställas enkontinuerlig och noggrann kvalitetskontroll.Motionärerna begär även ett tillkännagivande omkvinnors och mäns missbruk och om behovet av ökadkunskap (yrkande 8). Enligt motionärerna behövs detmer kunskap om skillnaderna när det gäller mäns ochkvinnors missbruk och sociala situation. Det måstefinnas olika slags insatser och vårdformer förkvinnor respektive män med missbruksproblem, anförsdet.I motion So396 av och () hemställs om ett tillkännagivande omalternativa behandlingsmetoder. Motionärerna nämneren modell med öppet intag till en institution förmissbrukarvård som prövas iKatrineholm. Ett relativt stort antal människor medsvåra drogproblem och som inte varit kändaför har sökt vård vid institutionenoch garanterats fullständig anonymitet. Efter-behandling sker hos AA och NA. ochförsäkringskassan står för kostnaderna. Motionärernaanför att det är viktigt att staten ger sittgodkännande av den föreslagna modellen samt stöd församarbete mellan olika vårdfinansiärer.I motion Ju507 av och () begärs ett tillkännagivande om attutbilda anställda inom socialvården i provtagningoch analys av urinprov (yrkande 4). Vid drogtesterinom används enligt motionärerna oftaen snabbanalysmetod som inte är helt tillförlitlig.Motionärerna anser att alla som arbetar medprovtagning måste få utbildning på området så attden enskilde kan bli korrekt behandlad.Bakgrund och tidigare behandlingEnligt 11 § socialtjänstlagen har socialnämnden ettsärskilt ansvar både för insatser i syfte attförebygga och motverka missbruk av alkohol och andraberoendeframkallande medel och för att den som tillföljd av missbruk har behov av särskilda åtgärderfår erforderlig hjälp och vård. Nämnden skall isamförstånd med den enskilde planera hjälpen ochnoga beakta att planen fullföljs.Lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissafall (LVM) är ett komplement till socialtjänstlageni de fall det inte går att anordna den vård sommissbrukaren behöver i frivilliga former. Syftet medtvångsvården är att motivera missbrukaren attfrivilligt medverka till fortsatt behandling och taemot stöd för att komma ifrån missbruket.Ansvaret för rehabiliteringen av missbrukare vilarfrämst på och landstinget.Socialtjänsten ansvarar för den långsiktigarehabiliteringen och andra stöd och hjälpinsatsermedan hälso- och sjukvården främst svarar föravgiftning och vård till personer med psykiskakomplikationer till följd av missbruk.Sedan den 1 januari 1998 gäller att den allmännaförsäkringskassan får träffa överenskommelse medkommun, landsting och länsarbetsnämnd om attsamverka i syfte att uppnå en effektivare användningav tillgängliga resurser (18 kap. 5 § fjärde stycketlagen [1962:381] om allmän försäkring). I sammasyfte får även kommuner och landsting sluta avtalmed varandra och med ochlänsarbetsnämnden om att samverka inom ramen försocialtjänstens respektive hälso- och sjukvårdensområden. Kommunen respektive skall bidratill finansieringen av sådan verksamhet som bedrivsi samverkan (4 § fjärde stycket socialtjänstlagenrespektive 3 § fjärde stycket hälso- ochsjukvårdslagen [1982:763].Utskottet behandlade motionsyrkanden ommissbrukarvård senast i betänkande 1997/98:SoU17Vård av missbrukare m.m., vartill hänvisas för enbred bakgrundsredovisning (s. 7-12). I anslutningtill behandlingen av ärendet anordnade utskottet enoffentlig utfrågning om missbrukarvården.Utskottet avstyrkte motionsyrkanden om ändring avLVM på sätt som yrkas i nu ifrågavarande motionSo228 yrkande 6, om tillsyn och kvalitet och omkvinnliga missbrukare m.m. med bl.a. följandemotivering (s. 13 f.):LVM kompletterar socialtjänstlagen i situationer närfrivilliga insatser är otillräckliga. Grundtanken äratt det är den enskildes behov av vård som skallvara avgörande. Vård enligt LVM skall vara ett medelatt bryta en destruktiv utveckling, och vården skallsyfta till att ge missbrukaren motivation tillfortsatt behandling i frivilliga former.Tvångsvården skall ses som ett led i en längre tidsbehandling där huvuddelen av insatserna sker inomramen för frivillig vård. Vården skall därförinriktas på att tillsammans med den enskilde planerabehandling och andra rehabiliteringsinsatser som imånga fall måste fortgå efter det attvården enligt LVM avslutats. Vården skall upphöranär syftet med vården är uppnått, dvs. närmissbrukaren är villig att medverka till fortsattbehandling och stöd för att komma ifrån sittmissbruk. Den maximala vårdtiden är sex månader.Enbart det förhållandet att den intagne självförklarar sig motiverad att ta emot frivillig vårdär inte tillräckligt. Det måste göras en noggrannprövning i varje enskilt fall. ärskyldig att se till att den enskilde efter vårdtidenfår fortsatt stöd. Någon anledning att nu ändra LVMpå sätt som föreslås i motion - - - föreligger inte.- - -- - - har gjort en särskild studiei kommuner som tidigare i hög utsträckning utnyttjattvångsvård och där också minskningen varit särskiltstor. Denna studie visar att vården totalt sett inteminskat för gruppen tunga missbrukare. Öppenvård iform av boendestöd har ökat liksom den frivilligainstitutionsvården. Enligt utskottet är det docktveksamt om kommunernas öppenvårdsinsatser kan mötabehoven hos de mest utsatta missbrukargrupperna,framför allt yngre narkotikamissbrukare ochmissbrukare med psykisk störning. AvSocialstyrelsens rapport framgår också att dessagrupper får mindre vård än äldre missbrukare. Dettagäller såväl institutionsvård somöppenvårdsinsatser. har ocksåpåpekat att kommunerna har svårt att nå gruppenyngre narkotikamissbrukare och att motivera dem tillvård. (För de yngre narkotikamissbrukarna föreliggerenligt större svårigheter att hittaalternativ till LVM-vården.) Utskottet ser med oropå situationen och anser att ökade ansträngningarmåste göras för att utveckla metoder förmotivationsarbete, behandlingsplanering ochomhändertagande av gruppen yngrenarkotikamissbrukare. - - -- - - Kommunerna har ansvar för att tillhandahållaett varierat och flexibelt utbud av insatser av bådeinstitutionsvårds- och öppenvårdskaraktär. Medhänsyn till att vårdbehovet kan variera starktmellan olika missbrukare måste utbudet avvårdinsatserna kännetecknas av en hög grad avdifferentiering.Utskottet anser även att kommunerna måste satsa merpå att finna metoder att nå missbrukande kvinnor ochatt utveckla verksamheter som särskilt vänder sigtill kvinnliga missbrukare. Detta framkom bl.a.under utskottets utfrågning. Utskottet ser positivtpå att SiS satsat mycket på forskning kringkvinnornas situation i vården och att myndighetenhar ett stort antal (116 av 343) vårdplatserreserverade för kvinnor.Det utvecklingsarbete som pågår i kommunerna föratt finna nya och flexibla former för vård ochbehandling är värdefullt och bör fortsätta.Utskottet förutsätter att länsstyrelserna ochSocialstyrelsen vid sin tillsyn uppmärksamt följerutvecklingen särskilt när det gäller insatserna förunga narkotikamissbrukare, missbrukare med psykiskstörning, kvinnliga missbrukare och invandrare medmissbruksproblem. - - -- - - Utskottet anser att det finns ett stort behovav ytterligare kunskaper om effekterna av olikainsatser inom missbrukarvården, vilket är avgörandeför att kunna välja den vård som bäst svarar mot denenskilde missbrukarens behov och för att kunnabedöma om den nuvarande avvägningen av tillgängligaresurser för missbrukare är rimlig och adekvat.Svårigheter att bedöma vårdinnehåll och kvalitetinom missbrukarvården beror bl.a. på attutvärderingar av behandlingsresultat är sällsynta. Ipropositionen Ändring i socialtjänstlagen framhöllregeringen att det krävs ökade satsningar påutvärdering av missbrukarvården. Även dokumentationoch kvalitetssäkring samt metoder för uppföljningoch utvärdering av vårdens effekter behövde enligtregeringens mening utvecklas. Utskottet delar dennauppfattning. Det är också som Socialstyrelsenframhållit angeläget att skaffa bättre kunskap omkompetensen bland dem som arbetar med missbrukare ikommunerna. - - -Beträffande frivilliga organisationer uttaladeutskottet att dessa gör omfattande insatser förmissbrukare (s. 17). Utskottet ansåg att de ideellaorganisationerna utför ett värdefullt arbete inomdet sociala området och att de har en viktigkompletterande roll, inte minst när det gällerinsatser för missbrukare. Utskottet påpekade attregeringen i propositionen Ändring isocialtjänstlagen (1996/97:124) anfört attsamarbetet mellan frivilliga organisationer ochsamhället ytterligare bör utvecklas.Utskottet avstyrkte samtliga yrkanden. Riksdagenföljde utskottet (prot.nr. 1997/98:95).I budgetpropositionen för (utg.omr. 9 anslagB 10) föreslog regeringen nya riktlinjer förfördelning av statsbidrag tillfrivilligorganisationerna på det sociala området.Regeringen anförde att det är angeläget att detfrivilliga sociala arbetet stärks och effektiviserassamtidigt som de organisationer som är verksammainom området måste ges respekt och frihet att arbetaefter sina förutsättningar. Syftet med statsbidragetär att stödja organisationerna i deras arbete medatt förstärka och komplettera de samhälleligainsatserna. godkände riktlinjerna (bet.1998/99:SoU1, rskr. 1998/99:104), vilka gällerfr.o.m. den 1 januari 1999.I budgetpropositionen anförs vidare att Statensinstitutionsstyrelse har fortsatt att höjakvaliteten på tvångsvården bl.a. genom att särskiltuppmärksamma kvinnliga missbrukare, främst genomolika kompetenshöjande åtgärder bland personalen. Enökad differentiering av vården har också skett(utg.omr. 9 avsnitt 5.3.5).I maj 1998 tillsatte regeringen med uppdrag att göra en översynoch förstärkning av narkotikapolitiken (dir.1998:18). Kommissionen skall bl.a. särskiltanalysera utvecklingen av missbrukarvårdens ochkriminalvårdens behandlingsprogram, värdera dessresultat och effekter i förhållande till insattaresurser samt föreslå åtgärder för att stärkarehabiliteringen av missbrukare. Uppdraget skallredovisas före utgången av år 2000.Socialstyrelsen har regeringens uppdrag att utvecklaett system som gör det möjligt att kontinuerligtfölja förändringar som sker i missbrukarvården,såväl kvantitativt som kvalitativt. Ett förslag tillett sådant uppföljnings- system redovisades tillregeringen i december 1998.Utskottets bedömningNär det gäller förslaget i motion So228 (m) yrkande6 om ändring av lagen om vård av missbrukare i vissafall vidhåller utskottet sin tidigare redovisadeinställning. Motionen avstyrks därför.Regeringen har i flera sammanhang under de senasteåren framhållit frivillig-organisationernas storabetydelse när det gäller att komplettera samhälletsinsatser på det sociala området. Sedan årsskiftetgäller nya riktlinjer för fördelningen avstatsbidrag inom det sociala området. Statsbidragetskall bidra till en ökad samverkan mellan bl.a.organisationerna och kommunerna. Utskottet delarregeringens bedömning att det är viktigt att stärkaoch effektivisera det frivilliga sociala arbetet,inte minst när det gäller missbrukarvården. Någottillkännagivande från med anledning avmotionerna So228 (m) yrkande 7 och So381 (m) yrkande1 behövs inte. Utskottet avstyrker motionerna.Socialtjänsten i kommunerna har ett stort ansvar närdet gäller vården av och stödet till missbrukare.Utskottet vill åter framhålla vikten av mångfald ochflexibilitet i utbudet av kommunernas insatser, inteminst när det gäller kvinnliga och yngremissbrukare. Möjligheterna för bl.a. kommuner,landsting och försäkringskassor att träffa avtal omsamverkan inom ramen för områdeöppnar för ytterligare variation i vårdutbudet.Utskottet ser positivt på att Statensinstitutionsstyrelse uppmärksammar kvinnligamissbrukare och även på andra sätt satsar pådifferentiering av tvångsvården. Utskottet vidhålleratt det är viktigt att utveckla dels dokumentationenoch kvalitetssäkringen inom missbrukarvården, delsmetoder för uppföljning och utvärdering av vårdenseffekter. Utskottet förutsätter att detkontrollsystem som utvecklar kommeratt underlätta arbetet med att fortlöpande följaförändringarna inom uppdrag innefattar bl.a. attföreslå åtgärder för att stärka rehabiliteringen avmissbrukare. Utskottet utgår vidare från attSocialstyrelsen och länsstyrelserna vid sin tillsynöver noga följer kvaliteten ikommunernas missbrukarvård och kompetensen hos demsom arbetar med missbrukare på lokal nivå. Med detanförda avstyrker utskottet motionerna So258 (v)yrkandena 6 och 8 samt Ju507 (s) yrkande 4. MotionSo396 (s) får anses tillgodosedd och avstyrks på dengrunden.Våld mot kvinnorMotionernaI motion So466 av m.fl. (v) hemställsom ett tillkännagivande om kommunernas syn påkvinnojourerna (yrkande 2). Motionärerna uttryckersin oro över att det kommunala stödet tillkvinnojourerna minskar och i en del fall helt hardragits in med hänvisning till . Andrakommuner villkorar bidragen och har synpunkter påöppettider, prioriteringar m.m. Vissa kommuner villockså inordna kvinnojourerna inom de övrigakommunala institutionerna med anmälnings- ochuppgiftsskyldighet. Enligt motionärerna grundaskvinnojourernas verksamhet emellertid på ideelltengagemang och en fristående ställning i förhållandetill myndigheterna. Motionärerna anför attkommunerna bör respektera kvinnojourerna, inse derasbetydelse och ge dem ekonomiskt stöd för att drivaen kontinuerlig verksamhet. I motionen begärs vidareett tillkännagivande om tillvaratagande avkvinnojourernas kunskaper (yrkande 3). Enligtmotionärerna har kvinnojourerna byggt upp en gedigenkunskapsbas baserad på kvinnors verklighet samtfeministisk forskning om mäns sexualiserade våld.Motionärerna anser att kvinnojourernas kunskap ochkompetens bör användas vid utbildning avmyndighetspersonal samt på alla andrautbildningsnivåer när det gäller jämställdhet.Motionärerna begär slutligen ett tillkännagivandetill regeringen om att vård och terapi tillmisshandlade och våldtagna kvinnor bör vara gratis(yrkande 5).Liknande synpunkter som i motion So466 (v) yrkande 2framförs i motion So280 av ochMaud (). Motionärerna yrkar att riksdagenhos regeringen begär att en utredning tillsätts omkvinnojourernas fortlevnad samt om behovet av derassamhälleliga insatser.I motion So324 av () begärs etttillkännagivande om att en utredning bör få iuppdrag att upprätta en handlingsplan med konkretaåtgärder för att minska kvinnomisshandeln och då tatill vara kvinnojourernas samlade erfarenheter.I motion So462 av m.fl. (fp) begärsatt regeringen skall ges till känna vad i motionenanförts om rätten till psykoterapi för våldtagna ochmisshandlade kvinnor (yrkande 7). Motionärerna anseratt rätten till psyko-terapi för dessa kvinnor skallingå i den heltäckande vårdgaranti som regeringenskall förhandla fram med Landstingsförbundet.Bakgrund och tidigare behandlingDet finns 131 lokala kvinnojourer som ärorganiserade i för kvinnojourer iSverige (ROKS) eller i . Bidrag till kvinnojourerna utgår främstfrån kommunerna men även statligt stöd ges.Regeringen har avsatt drygt 5miljoner kronor för bidrag tillorganisationer som motverkar våld mot kvinnor(utg.omr. 9 anslag C 2 - B 10 -Bidrag till organisationer på det sociala området).Medlen disponeras av och harfördelats enligt följande: till delokala kvinnojourernas utvecklingsarbete, 1 miljonkronor till riksorganisationer och ca 1 miljonkronor till mansjourer, invandrarorganisationer ochvissa andra organisationer som arbetar med frågor omvåld mot kvinnor och barn. Det statliga stödet harfr.o.m. höjts genom att ytterligare 6miljoner kronor tillförts ovannämnda anslag.Medlen skall tilldelas de lokala kvinnojourerna ochderas två riksorganisationer.I den av godkända propositionen 1997/98:55Kvinnofrid (bet. 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250)föreslogs ett antal åtgärder för att motverka våldmot kvinnor, bl.a. skärpt lagstiftning och ökadesatsningar på förebyggande åtgärder och på åtgärdersom syftar till att utsatta kvinnor skall få ettbättre bemötande och omhändertagande. Bl.a. gällersedan den 1 juli 1998 en ny bestämmelse isocialtjänstlagen med innebörd att socialnämnden börverka för att kvinnor som är eller har varit utsattaför våld eller andra övergrepp i hemmet får stöd ochhjälp att förändra sin situation (8 a §). Vidaresker en satsning på fortbildning som riktas tillpersonal inom , hälso- och sjukvårdenoch rättsväsendet. lämnaderegeringen s.k. myndighetsgemensamma uppdrag tillberörda myndigheter på central och regional nivå,bl.a. Riksåklagaren och åklagarmyndigheterna,och polismyndigheterna,, ochlänsstyrelserna. Myndigheterna åläggs bl.a. attförebygga våldsbrott mot kvinnor, att utarbetaåtgärdsprogram eller policydokument för sitt arbetemed dessa frågor samt att samverka med andramyndigheter och med frivilligorganisationer somt.ex. Särskilda uppdrag gavs äventill vissa av de enskilda berörda myndigheterna.Socialutskottet avgav yttrande tilljustitieutskottet (1997/98:SoU4y) över vissa delar ipropositionen om kvinnofrid jämte ett antalmotioner, bl.a. om stöd till kvinnojourer.Socialutskottet anförde att kvinnojourerna utför ettmycket värdefullt socialt arbete med att stödja ochhjälpa kvinnor som utsatts för våld och andraövergrepp och synliggöra det våld som drabbarkvinnor samt genom att förmedla kunskaper omkönsrelaterade övergrepp. Verksamheten utgör såledesett utmärkt komplement till insatserpå området. För många kvinnor utgör också jourernaett värdefullt alternativ till myndigheternasinsatser bl.a. genom en hög grad av tillgänglighetoch genom att anonymitet kan garanteras, menadeutskottet. Utskottet delade regeringens uppfattningatt stödet till de lokala kvinnojourerna även ifortsättningen i första hand bör ses som en frågaför kommunerna. Utskottet ansåg också i likhet medregeringen att den från statens sida ökadesatsningen på kvinnojourernas utvecklingsarbete intefår leda till ett minskat engagemang från kommunernautan att det tvärtom är angeläget att kommunerna ihögre utsträckning än stödjerkvinnojourernas arbete. Såsom framhållits såväl ipropositionen som i ett flertal motioner ansågutskottet det angeläget att jourerna får behålla sinideella karaktär och ges möjlighet att existera påegna villkor. Stat och kommun bör därför varaförsiktiga med att ställa ensidiga villkor som kravför bidrag, anfördes det. Utskottet erinrade isammanhanget om att det redan i förarbetena tillsocialtjänstlagen särskilt betonats att stödet frånolika samhällsorgan inte får medföra en styrandeeffekt på de frivilliga organisationerna och attsamverkan inte får inkräkta på organisationernasintegritet och initiativförmåga. Justitieutskottetdelade socialutskottets bedömning att de då aktuellamotionsyrkandena var i huvudsak tillgodosedda ochavstyrkte yrkandena. Detta blev också riksdagensbeslut.I ärendet behandlades även motioner om envårdgaranti och om kostnadsfri vård och terapi förmisshandlade och våldtagna kvinnor. Socialutskottetdelade regeringens uppfattning att kvinnor som harutsatts för våld och andra övergrepp kan ha behov avkvalificerat psykiatriskt stöd och att psykoterapikan vara en lämplig behandlingsmetod. Utskotteterinrade om att frågan om införande av en generellbehandlingsgaranti var under beredning iRegeringskansliet samt att frågan om att främjamöjligheterna till privat psyko-terapeutiskbehandling ingår som en del av beredningen avbetänkandet spelregler (SOU 1997:179) frånDelegationen för samverkan mellan offentlig ochprivat hälso- och sjukvård. Utskottet ansåg inte attdet behövdes något initiativ från sida.Justitieutskottet hade samma uppfattning ochavstyrkte motionerna. följde utskottet.I betänkande 1998/99:SoU3 Stärkt patientinflytandem.m. behandlade utskottet bl.a. regeringensproposition /98:189 Patientens ställning samtmotioner om att införa en vårdgaranti (s. 11 f.).Utskottet delade inställningen i propositionen atttidsfrister inom vården inte bör lagfästas utan attdet i stället är lämpligare att bygga vidare påsystemet med överenskommelser mellan staten ochlandstingen. Utskottet påpekade att regeringen harupp-dragit åt att beskriva ochanalysera förutsättningarna för och konsekvensernaav införandet av en behandlingsgaranti inom svenskhälso- och sjukvård. Utgångspunkten är att fråganskall få en allsidig belysning som bl.a. innefattarett ekonomiskt, organisatoriskt, praktiskt ochmedicinskt perspektiv. Uppdraget skall redovisastill regeringen före utgången av februari månad1999. Utskottet ansåg att resultatet av det pågåendeutrednings-arbetet borde avvaktas och att riksdageninte borde ta något initiativ på området.Motionsyrkandena avstyrktes. följdeutskottet (rskr. 1998/99:54).Rikskvinnocentrum (RKC) inrättades och harLandstinget i län som huvudman. Centrumetdriver en öppen patientmottagning för kvinnor somblivit utsatta för våld samt är ett nationelltresurs- och kompetens-centrum som skall skapa formerför ett gott omhändertagande inom vården av dennagrupp kvinnor. Vid behandlingen avbudgetpropositionen för (bet. 1998/99:SoU1)fann utskottet skäl föreligga att även för år 1999stödja RKC ekonomiskt, bl.a. för att bedrivaforskning om effekterna av våld mot kvinnor.Utskottet föreslog att skulleavsättas för RKC genom att tillföra anslaget A 3Bidrag till hälso- och sjukvården (utg. omr. 9)detta belopp och minska anslaget D 1Socialvetenskapliga forskningsrådet: Forskning medmotsvarande summa (s. 45 f.). följdeutskottet.Socialstyrelsen skall enligt regleringsbrevet lämna enredovisning av konsekvenserna av ändringarna isocialtjänstlagen vad avser stöd till våldsutsattakvinnor.Utskottets bedömningUtskottet vill åter framhålla det stora värdet avdet arbete som kvinnojourerna utför genom att stödjaoch hjälpa kvinnor som utsatts för våld och andraövergrepp, synliggöra våldet mot kvinnor samtförmedla kunskaper om könsrelaterade övergrepp.Kvinnojourerna utgör ett mycket betydelsefulltalternativ till verksamhet påområdet, bl.a. genom sin tillgänglighet och genomatt kvinnorna som söker sig dit kan garanterasanonymitet. Propositionen om kvinnofrid harföranlett att åtgärder nu vidtas inom ett brett fältför att bekämpa våld mot kvinnor.