bet · GM01JuU26 · 1999-04-22 00:00:00 — I promemorian föreslås vidare attdet införs en möjlighet för domstolarna att förvissa särskilt utsatta vittnen förordna enstödperson, ett s.k. vittnesbiträde.I promemorian Domstolsförfarandet - Förslag tillförbättringar (Ds 1997:7) föreslåsförfattningsändringar som gör det möjligt att fattabeslut om ersättning till vittnen m.fl. på rättenskansli i stället för - såsom sker - inne isessionssalen. Bakgrunden till förslaget är bl.a.att det inte sällan är plågsamt för målsägande ochvittnen att inför publik behöva redogöra för sinaersättningsanspråk och få dem ifrågasatta.I regleringsbrevet för har regeringen gettDomstolsverket i uppdrag att i samråd medrepresentanter för domstolarna ta fram enutbildningsplan som syftar till en utvidgad ochbreddad kompetensutveckling hos domstolsanställda.Uppdraget skall redovisas senast den 1 juli 1999.Brottsofferutredningen har i betänkandetBrottsoffer - Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU1998:40) föreslagit att det till domstolenskallelser bör fogas information bl.a. om hurrättegången kommer att gå till. Vid domstolarna börvidare utses någon eller några personer som äransvariga för att besvara frågor från målsägande ochvittnen. Domstolslokalerna bör enligt utredningenutformas så att målsägande och vittnen inte behöverkonfronteras med den tilltalade. Domstolarna börockså se till att det finns personal i eller ianslutning till väntrummen och i större utsträckningge expeditionsvakterna arbetsuppgifter som rörbemötande av målsägande och vittnen.Domstolsverket har påbörjat en samlad översyn avsamtliga de kallelser och andra handlingar somdomstolarna tillställer enskilda.Vidare har i det ovan nämndaåtgärdsprogrammet föreslagit att det i utbildningenoch fortbildningen för samtliga personalkategoriervid domstolarna införs beteendevetenskapliga momentoch annan utbildning om brottsofferfrågor samtutbildning i invandrarfrågor.Domstolsverket förordar också att det iallmänhetens utrymmen vid alla domstolar bör finnasett relevant och aktuellt informationsmaterial. Vidde domstolar där detta inte redan finns bör en ellerflera personer särskilt ges i uppgift att ansvaraför informationsmaterialet. Målsägande och vittnenbör tillställas information om rättegångsförfarandetm.m. har för avsiktatt utarbeta ett informationsblad till vittnen.I åtgärdsprogrammet rekommenderas dessutom att alladomstolar - om möjligt - bör utse någon eller någrapersoner som ansvariga för att besvara frågor från iförsta hand målsägande och vittnen men även andraenskilda som har frågor om inställelse m.m. På sammasätt bör personal, företrädesvis expeditionsvakter,i större utsträckning än vad som är fallet gesarbetsuppgifter rörande bemötandet av målsägande ochvittnen m.fl.Domstolsverket rekommenderar även attdomstolslokalerna vid om- och tillbyggnaderförbättras kontinuerligt, bl.a. såtillvida attenskildas behov av att vänta i separata rum beaktas.Verket rekommenderar domstolarna att fortlöpandeöverväga om fördelningen av separata rum mellanolika användarkategorier är ändamålsenlig och härvidsärskilt beakta målsägandes och vittnens behov.Vidare bör domstolarna ombesörja att de separatarummen är tydligt skyltade och att om möjligt tillseatt personal, som kan ge service åt besökare ochbl.a. upplysa om separata väntrum, finns i eller idirekt anslutning till allmänhetens utrymmen. Avkallelsen till domstolen bör framgå bl.a. att enmöjlighet att vänta i separata rum finns.Avslutningsvis föreslås i åtgärdsprogrammet att enförsöksverksamhet inleds med vittnesstöd viddomstolar i ett län med en gemensam administrationav verksamheten. Koordinatorn anlitas avDomstolsverket på uppdragsbasis. Försöksprojektetgenomförs i samarbete mellan ochBrottsofferjourernas riksförbund och bör pågå underett år.En sammanfattning av åtgärdsprogrammet hardistribuerats till domstolarna i juli 1998.Justitieministern har i ett frågesvar i riksdagenden (fråga 1998/99:298) anknutit till denbeskrivna försöksverksamheten och upplyst att enkoordinator med ansvar för administrationen ochsamordningen av vittnesstödet i domstolarna iJönköpings län har anställts. Hon nämnde vidare attflera vittnesstödsprojekt drivs ute i landet medstöd av medel från Brottsofferfonden.Regeringen har anslagit medel till tvåförsöksverksamheter i syfte att förbättra stödettill brottsoffer och vittnen. I den ena verksamhetenskall en av anställdsamordnare verka för ett förbättrat stöd inom ettstörre geografiskt område, bl.a. genom att ideellverksamhet stöds. I det andra projektet skall en avBrottsofferjourernas riksförbund anställd person -en länsassistent - verka för att brottsoffren gesförbättrat stöd inom ramen för brottsofferjourernasverksamhet (se bet. 1998/99:JuU1 s. 52 f). Utskottethar inhämtat att verksamheterna nu påbörjats.Utskottet tog ställning till yrkandenliknande de nu aktuella (bet. 1996/97:JuU19 s. 5).Utskottet ansåg efter att ha noterat att frågornavar aktuella i den då arbetandeBrottsofferutredningen att det inte fanns anledningatt ta något initiativ i frågan.Enligt vad utskottet erfarit bereds inomJustitiedepartementet frågan omändrade regler för ersättning till vittnen m.fl.När det gäller kan enproposition förväntas bli lämnad till riksdagenunder hösten.Utskottets bedömningUtskottet vill inledningsvis särskilt framhålla atten rättssäker och effektiv brottmålsprocessförutsätter att allmänheten medverkar vidutredningen om brott. Rättsordningens fundamentrubbas om allmänheten av olika skäl inte vill, kaneller vågar medverka. Vad så gällermotionsönskemålen håller utskottet med motionärernanär det gäller vikten av att vittnen och målsägandebemöts på ett bra sätt i domstolarna. Utskottet kanvidare konstatera att en rad förslag som syftar tillatt förbättra bemötandet i domstolarna har arbetatsfram och bereds. Utskottet noterar också att en stordel av de åtgärder som föreslagit iåtgärdsprogrammet kan genomföras utan lagstiftning.Här tänker utskottet särskilt på frågorna omdomstolslokalernas utformning och på frågan omvilken information som kallelser till vittnen ochmålsägande bör innehålla. Utskottet utgår från attdomstolarna beaktar de rekommendationer som ges iåtgärdsprogrammet. Det är härtill glädjande attDomstolsverkets eget arbete i fråga om kallelsernakommit i gång.I de delar där det pågående reformarbetet kräverförfattningsändringar - exempelvis i fråga ommöjligheterna att förordna stödpersoner - saknarutskottet anledning att utgå från annat än attberedningen sker med största möjliga skyndsamhet;beredningen bör dock inte föregripas.Med det anförda avstyrker utskottet motionernaJu402, Ju404, Ju910, Ju916 och Sf608 i här aktuelladelar.Anlitande av psykologer inom rättsväsendetI motion Ju403 (kd) yrkas att aktivt stöd av bl.a. ekonomiskart skall lämnas åt behandlade ett liknande motionsyrkandevåren 1998 (bet. 1997/98:JuU24 s. 21 f). För enutförlig redovisning av vad som gäller bl.a. i frågaom användning av sakkunniga i rättegångar och detprojekt som motionen tar sikte på kan därförhänvisas dit. Sammanfattningsvis går projektet ut påatt , och vidStockholms universitet skall bilda ett bolag mednamnet . Bolagets affärsidé är att systematiseraformerna för hur adekvat psykologisk kunskap,kompetens och forskning tillförs rättsväsendetsolika delar. Målsättningen för bolaget skall varaatt huvuddelen av de sakkunniguppdrag som lämnas avrättsväsendet till psykologer skall förmedlas avbolaget. Den övergripande tanken är atträttsväsendet alltid skall anlita psykologer averkänt hög kompetens.Utskottet anförde att frågan om huruvida enpsykolog som anlitas som sakkunnig i ett mål ellerärende har erforderlig kompetens för sitt uppdrag ären fråga som måste bedömas av den myndighet ellerdomstol som anlitar honom. När det gäller psykologersom anlitas av domstol ansåg utskottet att detförtjänade att framhållas att domstolen alltid måsteavgöra målet på grundval av vad den finner bevisatoch alltså aldrig kan vara bunden av en sakkunnigsuppfattning. Det nu anförda hindrade inte attutskottet delade motionärernas uppfattning attpsykologer, som anlitas av rättsväsendet somsakkunniga, bör vara väl skickade för sitt uppdrag.Att olika initiativ tas av enskilda och myndigheterför att höja kompetensen bland dessa psykologeransåg utskottet böra välkomnas. för ansågutskottet att det inte fanns tillräckligt underlagför att ta ställning till om staten bör stödjabolagets verksamhet. Med det anförda avstyrkteutskottet den då aktuella motionen.Utskottet har inhämtat att någon verksamhet ibolaget ännu inte kommit i gång. Stöd har sökts hosHumanistisk-Samhällsvetenskapliga ,men något svar har ännu inte erhållits.Utskottet gör samma bedömning nu som ,och utskottet avstyrker motion Ju403.Barn som offer för brottI motion Ju905 (kd) efterfrågas ett ökat stöd tillbarn som utsatts för sexuella övergrepp. Motionärenhävdar också att bör uttala att barnetsuppgifter vid exempelvis vårdnadstvister skalltillmätas den allra största betydelse.Utskottet har tillstyrkt ettregeringsförslag som bl.a. tar sikte på reglerna ominom vilken tid en ansökan om brottsskadeersättningmåste lämnas in (bet. 1998/99:JuU20). Förslagetinnebär att i de fall där förundersökning harinletts skall en ansökan om brottsskadeersättninggöras från det att förfarandet hospolis, åklagare och domstol avslutats. I de fall därförundersökning inte har inletts skall ansökan görasinom från brottet. Om det finns synnerligaskäl skall kunna pröva enansökan även om den kommit in . Vidareföreslås en lagändring som innebär attpreskriptionstiden för anspråk påbrottsskadeersättning skall vara densamma som närskadestånd begärs av gärningsmannen. Avsikten medförslagen är att ge brottsoffren på sigatt söka brottsskadeersättning.I en promemoria som utarbetats inomJustitiedepartementet föreslås en lag om särskiltmålsägandebiträde. Enligt förslaget skall - om detinte är obehövligt - ett särskilt målsägandebiträdeförordnas när en vårdnadshavare kan misstänkas habegått brott mot den underårige och det kan följafängelse på brottet. Detsamma föreslås gälla om detkan antas att vårdnadshavaren på grund av sittförhållande till den som kan misstänkas ha begåttett sådant brott inte kommer att ta till vara denunderåriges rätt. Tanken är att det särskildamålsägandebiträdet skall överta vårdnadshavarensbefogenheter att fatta beslut som rör barnet.Befogenheterna begränsas till de frågor som upp-kommer under förundersökningen och i rättegången,t.ex. när det gäller läkarundersökning ochpolisförhör och till att föra skadeståndstalan.Syftet med förslaget är att stärka rättssäkerhetenför sådana underåriga som utsatts för brott av ennärstående person.Promemorian har remissbehandlats och en propositionavses att bli lämnad till under våren.Den 10 december 1998 beslutade regeringen att enparlamentarisk kommitté skall tillkallas med uppdragatt utreda frågan om barnmisshandel och därmedsammanhängande frågor (dir. 1998:105). Utredningenskall bl.a. redovisa de behov av kunskaper och stödsom personal inom förskoleverksamheten, skola ochbarnomsorg har i syfte att förbättra deras arbetemed barn som utsatts för eller misstänks varautsatta för misshandel. Utredningen skall vidareöverväga och föreslå olika insatser för attförbättra arbete med barn somutsatts för misshandel och med deras familjer.Dessutom skall utredningen kartlägga polisens ochåklagarnas handläggningstider och metoder förarbetet med barnmisshandelsutredningar samt lämnaförslag till åtgärder som kan krävas för att arbetetskall effektiviseras och - om det behövs - för attkvaliteten på utredningarna skall höjas.Utredningsuppdraget skall i sistnämnda delredovisas före utgången av . I övrigt skalluppdraget redovisas senast den 31 mars 2001.Här kan även nämnas att justitieministern iett frågesvar (fråga 1998/99:434) om barnsrättssäkerhet uttalat sig i hithörande frågor. Honanförde bl.a. att det är viktigt attbrottmålsutredningar som rör barn handläggs snabbt,inte minst när ett barn misstänks ha blivit utsattför ett brott. Hon hänvisade också till attregeringen i budgetpropositionen uttalat att enskyndsam handläggning är särskilt nödvändig när detgäller övergrepp mot barn. Hon anförde vidare attdet å andra sidan är viktigt att komma ihåg attmisstankar om brott mot barn av många skäl ofta ärkomplicerade till sin karaktär och svåra att utredaoch att det därför är viktigt att tillräcklig tidges för att arbetet skall kunna genomföras på etträttssäkert sätt. En annan omständighet som spelarin är att det ställs särskilda krav på utredningarsom rör barn, exempelvis i fråga om samverkan mellanmyndigheter.Utskottet har inhämtat att det under ledning avRiksåklagaren pågår ett arbete för att utvecklametoderna för utredningsarbetet när det gällersexuella övergrepp mot barn.Socialstyrelsen bedriver ett arbete som syftar tillatt ge ökad kunskap och förståelse för de problemsom sexuella övergrepp orsakar och förmyndigheternas handläggning av enskilda ärenden. Somett led i det arbetet publicerade ifebruari ett antal rapporter i dessa ämnen.Rapporterna finns tillgängliga på Internet.Ytterligare tio rapporter skall publiceras. Enligtvad utskottet inhämtat är avsikten attSocialstyrelsen skall ta ställningtill hur man skall ersätta de allmänna råd somtidigare funnits i ämnet.När det gäller frågan om tilltron till barnsutsagor kan nämnas att det i 35 kap. 1 § RBföreskrivs att rätten efter en samvetsgrann prövningav allt som förevarit i målet skall avgöra vad somär bevisat. I råder således fribevisprövning.Utskottet håller med motionären om att det ärviktigt att barn som utsatts för sexuella övergreppges bästa tänkbara stöd. Det av utskottet nyligentillstyrkta lagförslaget rörandebrottsskadeersättning innebär också attmöjligheterna till ersättning förbättras. När detgäller barnets ställning i rättsprocessen villutskottet - utan att föregripa det arbete som pågåri - påpeka att den aviseradepropositionen om barns rätt till målsägandebiträdekan förväntas innebära att barn som utsatts förbrott från anhöriga får ett ökat stöd. Även i övrigtpågår på flera håll arbete i den av motionärenefterfrågade riktningen. Något behov av ettinitiativ från för att få till ståndytterligare åtgärder kan utskottet för närvarandeinte se. Utskottet avstyrker motion Ju905 i dennadel.Vad härefter gäller frågan om hur värderingen avbarns utsagor bör ske i domstolarna vill utskottetklargöra att detta även bör vara enfråga för domstolarna att avgöra. bör integöra något uttalande i frågan. Motion Ju905 i dennadel avstyrks.ÖvrigtElektroniska anslagstavlorVåren 1998 beslutade på utskottetshemställan (bet. 1997/98: JuU11, rskr. 149) att antaen lag om ansvar för elektroniska anslagstavlor. Medelektronisk anslagstavla förstås i lagen en tjänstför förmedling av elektroniska meddelanden. Lageninnebär att den som tillhandahåller en elektroniskanslagstavla skall ha uppsikt över den.Tillhandahållaren skall vidare vara skyldig attlämna användare av tjänsten viss information och attta bort vissa slag av straffbara meddelanden. Omtillhandahållaren inte lämnar föreskriveninformation eller om han försummar sin skyldighetatt ta bort vissa meddelanden kan han straffas.I flera motioner tas upp olika frågor omelektroniska anslagstavlor. I motionerna K231 (fp),K282 (m) och T818 (m) begärs sålunda att den nyssnämnda lagen skall upphävas. Motionärerna menar attdet är orimligt att tillhandahållaren skallkontrollera vad som finns på anslagstavlan. Dehävdar dessutom att lagen utgör en särlagstiftningför brott begångna genom datakommunikation. I motionT809 (kd) begärs en ändring av lagen så att ettsystem med ansvarig utgivare införs motsvarande detsom gäller för bl.a. tidningar.I samband med att utskottet tog ställning tillregeringens förslag om en lag om ansvar förelektroniska anslagstavlor hade utskottet anledningatt uttala sig i de nu väckta frågorna.I den proposition som föregick lagen berörderegeringen frågan om särlagstiftning och anfördebl.a. att det finns ett flertal exempel på attelektroniska anslagstavlor använts för att spridameddelanden med ett innehåll som typiskt sett ärstraffbart. Spridningen av meddelanden med hjälp avelektroniska anslagstavlor omfattas självfallet avgällande straffrättsliga regler. Om den somförmedlar meddelanden med hjälp av en elektroniskanslagstavla inte själv är att betrakta somgärningsman, torde ansvar för förmedlaren iblandkunna komma i fråga för medverkan till brott somanvändaren gjort sig skyldig till genom spridning avmeddelandet. Det har emellertid visat sig svårt attspåra de användare som ursprungligen avsänt detstraffbara meddelandet, varför det inte alltid ärsäkert att bestämmelser ärtillräckliga för att reglera ansvaret i dessasituationer. Det har också visat sig att det finnsen brist på kontroll över de elektroniskaanslagstavlorna som kan utnyttjas för brottsligaändamål. Eftersom de elektroniska anslagstavlornamedger att meddelanden med straffbart innehåll kannå ett stort antal personer och påverka framför alltbarn och ungdomar, är det angeläget att förhindraatt vissa slag av meddelanden sprids på detta sätt.Det finns därför starka skäl att införa ensärreglering på området som syftar till att getjänsterna en acceptabel struktur och som framförallt klart fastställer tillhandahållarens ansvar förförekomsten av vissa meddelanden.Utskottet ansåg att det fanns ett klart behov avatt kunna begränsa spridningen av brottsligameddelanden genom elektroniska anslagstavlor. Ensärskild reglering framstod som ett effektivtkomplement till de vanliga straffrättsliga reglernaoch borde kunna bidra till att utvecklarättsmedvetandet på det IT-rättsliga området.Vad härefter gällde frågan om tillhandahållarensuppsikt över anslagstavlan anförde regeringen ipropositionen att som tillhandahållare av enelektronisk anslagstavla anses den som kan bestämmaöver tjänstens användning, inklusive de tekniska ochadministrativa rutinerna.Regeringen anförde vidare att utgångspunkten förregleringen av uppsiktsplikten är att den somtillhandahåller en elektronisk anslagstavla inte börfå gå med på eller passivt se på när användaremissbrukar tjänsten. Hur en tillhandahållarepraktiskt skall förfara måste bedömas i varjeenskilt fall. Det kan t.ex. inte krävas atttillhandahållaren ständigt aktivt kontrollerar varjemeddelande som sänds in till den elektroniskaanslagstavlan. Någon form av återkommande kontrollborde dock fordras. Tillhandahållaren borde därförregelbundet gå igenom innehållet i den elektroniskaanslagstavlan. Ett riktmärke borde vara att entjänst inte borde kunna lämnas utan tillsyn i mer änen vecka. Avsikten är inte att tillhandahållareskall drabbas på ett sådant sätt att derasverksamhet i någon väsentlig mån försvåras eller attuppkomsten av nya tjänster äventyras. Om mängdenmeddelanden gör det svårt att läsa alla meddelandenmed en rimlig arbetsinsats eller till rimligakostnader vore ett rimligt sätt att uppfyllauppsiktsplikten att med hjälp av en "klagomur" geanvändarna möjligheter att nå tillhandahållaren föratt påtala en eventuell förekomst av straffbarameddelanden. Här kan även noteras atttillhandahållaren för att kunna fullgöra sinuppsiktsplikt har rätt att ta del av de meddelandensom användare sänder in till anslagstavlan.Utskottet ansåg att det med beaktande av deuttalanden som gjordes i propositionen inte syntesmöta några avgörande praktiska hinder för entillhandahållare att fullgöra sin uppsiktsplikt.Utskottet noterade också att lagförslaget inteomfattade elektronisk post.Vad slutligen gällde frågan om ansvariga utgivareanförde regeringen att regleringen med ettensamansvar i tryckfrihetsförordningen (TF) ochyttrandefrihetsgrundlagen (YGL) bygger på att denansvarige förfogar över innehållet på ett mycket merkonkret sätt och att ett ansvar därför kanpresumeras. Vidare bygger en sådan reglering på attandra medverkande inte skall kunna hållas ansvariga.En så ingripande reglering med krav på anmälan avnågot som motsvarar ansvarig utgivare syntes därförmindre lämpligt.Här kan även nämnas att i sittbetänkande Grundlagsskydd för nya medier påpekadeatt elektroniska anslagstavlor i vissa fall kundeomfattas av bestämmelser i och YGL. Om enelektronisk anslagstavla var ordnad så attinföringar som användare gör inte blir tillgängligaför andra användare utan först efternågon åtgärd av den som tillhandahöll denelektroniska anslagstavlan, kunde denna omfattas avden s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL, underförutsättning att tillhandahållaren var ettmassmedieföretag. Den elektroniska anslagstavlankunde också omfattas av den s.k. bilageregeln i 1kap. 7 § TF, om det var ägaren till en periodiskskrift som spred skriftens innehåll med hjälp avanslagstavlan (SOU 1997:49 s. 172 f).I de nu angivna situationerna gäller alltsågrundlagarnas ansvarsregler beträffande deelektroniska anslagstavlorna. Under hänvisninghärtill undantogs, i tydlighetens intresse, tjänstersom omfattas av TF och YGL från lagenstillämpningsområde.Utskottet delade regeringens uppfattning att ettstraffrättsligt ensamansvar inte borde införas förden som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla.En sådan konstruktion skulle för övrigt kunnamedföra att det inte blev möjligt att straffa deanvändare som sänt in meddelanden med straffbartinnehåll till den elektroniska anslagstavlan. Denstraffsanktionerade skyldigheten att ta bort vissameddelanden måste anses bättre ägnad att tillgodoselagstiftningens syfte att förhindra spridningen avstraffbara meddelanden genom datanät.Utskottet anser inte att det framkommit någontingsom motiverar en annan ståndpunkt i de aktuellafrågorna än den utskottet intog våren 1998.Utskottet anser alltså alltjämt att lagen om ansvarför elektroniska anslagstavlor behövs och att någotstraffrättsligt ensamansvar inte bör införas.Utskottet avstyrker motionerna K231, K282, T818 ochT809 i här aktuella delar.Tillståndskravet för allmän kameraövervakningI motion Ju805 (s) begärs en ändring i lagen(1998:150) om allmän kameraövervakning så att enarbetsgivare som vill övervaka sina anställda måsteha tillstånd för det även om övervakningen avser enplats dit allmänheten inte har tillträde.Lagen om allmän kameraövervakning antogs avriksdagen (prop. 1997/98:64, JuU14, rskr.170). Lagen innehåller bestämmelser om användningenav övervakningsutrustning. Kameraövervakning kanockså användas som ett tvångsmedel inom ramen för enförundersökning i brottmål. Regler om det finns ilagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning och ilagen (1952:98) med särskilda bestämmelser omtvångsmedel i vissa brottmål.Bestämmelserna i lagen om allmän kameraövervakningpå det nu aktuella området innebär i huvudsakföljande. Det krävs tillstånd för att enövervakningskamera skall få vara uppsatt så att denkan riktas mot en plats dit allmänheten hartillträde. Undantag gäller i flera fall, bl.a. närövervakningen sker med en övervakningskamera som avtrafiksäkerhetsskäl eller för säkerheten iarbetsmiljön är uppsatt på fordon, maskin ellerliknande för att förbättra sikten för föraren.Tillstånd krävs inte heller om övervakningen sker påområden som förklarats utgöra skyddsobjekt enligtlagen (1990:217) om skydd för samhällsviktigaanläggningar m.m. Vidare gäller att polisen intebehöver tillstånd för hastighetsövervakning.Undantag från tillståndsplikten gäller också i vissafall vid olyckshändelser eller om det av särskildanledning finns risk för allvarlig brottslighet ochsyftet med övervakningen är att förebygga ellerförhindra brott.I vissa fall krävs bara att en anmälan görs för attallmän kameraövervakning skall få ske. Här rör detsig bl.a. om banklokaler, postkontor ochbutikslokaler. När det gäller butikslokaler krävsdock bl.a. att övervakningen har till enda syfte attförebygga eller avslöja brott och att den som avseratt bedriva övervakningen träffat en skriftligöverenskommelse om saken med skyddsombudet,skyddskommittén eller en organisation som företräderde anställda på arbetsplatsen.Det anförda har tagit sikte på fall därövervakningen riktar sig mot en plats ditallmänheten har tillträde.