bet · GM01LU18 · 1999-04-15 00:00:00 — 1993/94:251) understrukits att det inte gåratt med exakthet ange de närmare kriterierna för vemsom bör utses till vårdnadshavare utan att det i detenskilda fallet får tas hänsyn till bl.a. barnetsålder och utveckling samt den personligaanknytningen till den tilltänkta vårdnadshavaren.Något försteg för exempelvis anförvanter finns inteangivet. framstår det, enligt vad somanfördes i propositionen, dock säkerligen somnaturligt att vårdnadshavaren är en person somutöver en personlig kontakt även har ensläktrelation till barnet. Även något äldrepersoner, t.ex. mor- och farföräldrar kan komma ifråga som vårdnadshavare.Vad som sålunda anfördes av regeringen föranleddeinga erinringar från sida (bet.1994/95:LU3).I sammanhanget bör även erinras om att regeringen iproposition 1996/97: 124 om ändring isocialtjänstlagen, såvitt avser placering av barn ifamiljehemsvård, uttalat att socialnämnden inte fårförbise möjligheten att hitta en bra placering ibarnets naturliga nätverk. Särskilt nämndes att ävennågot äldre personer, såsom mor- och farföräldrarna,kan komma i fråga som familjehemsföräldrar.Vid behandlingen av propositionen anfördesocialutskottet att barnets bästa skall vara enledstjärna i arbetet med barn, och påsocialutskottets initiativ beslutade omett fjärde stycke i 22 § socialtjänstlagen(1980:620) med innebörden att vid placering av barn,det i första hand bör övervägas om barnet kan tasemot av någon anhörig eller annan närstående.Utgångspunkten skall dock alltid vara barnets bästa(bet. 1996/97:SoU18, rskr. beslutadei mars innevarande år en ändring i 22 § som innebäratt en sådan placering fr.o.m. iförsta hand skall övervägas av (bet.1998/99:SoU6, rskr. 171).Som lagutskottet anförde när utskottetbehandlade motionsyrkanden med samma innebörd somdet nu aktuella bör understrykas att valet avvårdnadshavare, även i den situationen att barnetmist sina föräldrar, alltid skall ske med beaktandeav vad som är bäst för barnet (bet. 1997/98:LU12).Utskottet utgår från att man vid valet avvårdnadshavare, i likhet med vad som gäller i frågaom valet av familjehem, inte förbiser barnets näraanhöriga. En bedömning av vad som är till barnetsbästa måste göras i varje särskilt fall. Mot dennabakgrund är utskottet inte heller nu berett attförorda något tillkännagivande i enlighet medmotionsönskemålet, och utskottet avstyrker bifalltill motion L417.Frågor kring vårdnad om och adoption av barn somvistas i familjehem tas upp i motion So308 av ThomasJulin m.fl. (mp). Motionärerna begär ett till-kännagivande med innebörden att vårdnaden om ettbarn skall kunna anförtros de biologiska föräldrarnaoch familjehemsföräldrarna gemensamt. Däremot skall,enligt motionärernas uppfattning, envårdnadsöverföring till familjehemsföräldrarna intekunna ske om de biologiska föräldrarna är i livet(yrkande 12). I motionen yrkas vidare etttillkännagivande om att familjehemsföräldrarna inteskall ha rätt att adoptera barnet förrän det harfyllt (yrkande 13).Inför ställningstagandet till spörsmålen som tasupp i motionen vill utskottet först erinra ominnehållet i gällande rätt. Av 6 kap. 8 §föräldrabalken framgår att om ett barn stadigvarandevårdats och fostrats i ett annat enskilt hem änföräldrahemmet - ett s.k. familjehem - och är detuppenbart bäst för barnet att det rådandeförhållandet får bestå och att vårdnaden flyttasöver till den eller dem som har tagit emot barneteller till någon av dem, skall domstolen utse denneeller dessa att såsom särskilt förordnadevårdnadshavare utöva vårdnaden om barnet. Frågor omöverflyttning av vårdnaden till familjehemsföräldrarprövas på talan av socialnämnden. Vid bestämmelsenstillkomst framhöll föredragande statsrådet iproposition 1981/82:168 att det torde krävas attbarnet har bott i familjehemmet innandet kan bli aktuellt att överväga att flytta övervårdnaden till familjehemsföräldrarna och att detkrävs att barnet har fått en så stark bindning tillfamiljehemmet att barnet uppfattar det som sitteget.I sammanhanget bör även nämnas att det iproposition 1989/90:28 om vård i vissa fall av barnoch ungdomar anfördes att det finns fall, där manredan från början kan förutse en långvarigplacering. I sådana situationer bör man skapaförutsättningar för att barnet skall kunna växa uppunder trygga och stabila förhållanden. Detta torde,enligt vad som anfördes i propositionen, i vissafall lämpligen kunna ske genom att socialnämnden tarinitiativ till att vårdnaden om barnet flyttas övertill familjehemsföräldrarna. Också i fall där barnetefter en långvarig placering har rotat sig ifamiljehemmet, bör socialnämnden i högre grad ändittills aktualisera en vårdnadsöverflyttning.I sitt av godkända betänkande1989/90:SoU15 instämde socialutskottet i bedömningenatt möjligheterna att få vårdnaden om barn och ung-domar överflyttad till familjehemsföräldrar bordekunna utnyttjas i större utsträckning.När det gäller adoption av barn som vistas ifamiljehem gäller samma bestämmelser som vidadoption i övrigt, dvs. huvudsakligen 4 kap.föräldrabalken. En adoption innebär som regel attadoptivbarnet i rättsligt hänseende, både inomfamiljerätten och i annan lagstiftning, skallbehandlas som adoptantens eget barn och att allaband med barnets biologiska släkt klipps av.Huvudregeln är att den som har fyllt inte fåradopteras utan eget samtycke (5 §). Den som inte harfyllt får i princip inte adopteras utan vård-nadshavarens samtycke. En förälder som inte har deli vårdnaden om barnet skall ändå höras, om detta kanske (5 a § och 10 §). För adoption krävs rättenstillstånd. Sådant tillstånd får ges endast omadoptionen är till fördel för barnet och sökandenhar uppfostrat barnet eller vill uppfostra det ellerdet annars med hänsyn till det personligaförhållandet mellan sökanden och barnet finnssärskild anledning till adoptionen. Vid bedömningenav om det är lämpligt att adoptionen äger rum skalldomstolarna ta hänsyn till barnets vilja medbeaktande av dess ålder och mognad, även i de fallsamtycke från barnet inte krävs (6 §).Även när det gäller de nu aktuellamotionsspörsmålen vill utskottet hänvisa till deställningstaganden utskottet gjorde ibetänkande 1997/98:LU12. Utskottet avstyrkte därvidmotionsyrkanden med samma inriktning som de nuaktuella. Som utskottet därvid anförde ärhuvudprincipen om barnets bästa givetvis tillämpligäven vid ställningstaganden rörande vårdnad om ochadoption av familjehemsplacerade barn. Med hänsynhärtill kan utskottet inte heller nu ställa sigbakom den reglering som föreslås i motion So308yrkandena 12 och 13. Motionsyrkandena avstyrks.Därmed övergår utskottet till att behandla enmotion med ett yrkande som rör möjligheten attförordna ett juridiskt biträde för barn i vissavårdnads- och umgängestvister. m.fl.(s) anför i motion L420 att det i samband medseparationer kan uppstå tvister kring vårdnad ochumgänge där föräldrarna medvetet eller omedvetetagerar så att barnen blir lidande och t.o.m. användssom slagträ i föräldrarnas konflikt. Ett sätt attråda bot på detta vore, enligt motionärernasuppfattning, att ge barn rätt till bistånd av ettjuridiskt ombud när barnens rättigheter kränks ochvårdnadshavarna inte förmår att tillgodose barnetsbästa. I motionen begärs ett tillkännagivande om attmöjligheten att ge barn ett sådant stöd bör utredas.Utskottet kan inledningsvis konstatera att denordning som föreslås i motionen har en nära kopplingtill det förslag som Utredningen om barnets bästapresenterade i sitt betänkande (SOU 1987:7) Barnetsrätt 3 Om barn i vårdnadstvister - talerätt för barnm.m. Utredningen föreslog bl.a. att barn genomgåendeskall ha ställning som part, dvs. ha talerätt, i målom vårdnad och umgänge enligt samt imål om verkställighet av beslut och domar i sådanamål. Utredningens förslag innebar även att barn ivissa mål om vårdnad och umgänge, huvudsakligen demål där föräldrarna inte kunde komma överens, skulleges en särskild ställföreträdare. Uppgiften att varabarnets ställföreträdare skulle, enligt förslaget,ankomma på ett offentligt biträde enligt dendåvarande rättshjälpslagen.Utredningsförslaget behandlades i proposition1994/95:224 Barnets rätt. Enligt regeringensuppfattning kunde flera skäl anföras mot denföreslagna ordningen, bl.a. risken att barnet drogsin i konflikten mellan föräldrarna, att utredningensförslag var ett steg i fel riktning i förhållandetill tidigare strävan i det familjerättsligalagstiftningsarbetet att underlättasamförståndslösningar och att handläggningen av deaktuella målen skulle komma att kompliceras. Därtillkom att kostnaderna för de offentliga biträdenaberäknades bli stora. Mot denna bakgrund avvisaderegeringen utredningens förslag. I stället förordaderegeringen en lösning som innebar att en erinraninfördes i 6 kap. om att rätten skallvara skyldig att i mål och ärenden om vårdnad ochumgänge ta hänsyn till barnets vilja med beaktandeav barnets ålder och mognad samt att den somverkställer en vårdnads- eller umgängesutredningålades en skyldighet att, om det inte är olämpligt,söka klarlägga barnets inställning och redovisa denför rätten.Vid riksdagsbehandlingen av propositionenkonstaterade utskottet i sitt av godkändabetänkande /96:LU2 att det framstod som ett stegi fel riktning att genomföra den ordning somUtredningen om barnets rätt hade förordat ochtillstyrkte i stället regeringens förslag.Strävandena att stärka barnens rätt att komma tilltals har därefter gått vidare på den väg somriksdagen valde . beslutaderiksdagen sålunda att införa en 2 b § i 6 kap.föräldrabalken som innebär att barnets vilja i målom vårdnad och umgänge inte endast skall vara enomständighet bland flera vid bedömningen av barnetsbästa utan ibland kunna beaktas fristående från denbedömningen och vara avgörande för domstolensställningstagande (prop. 1997/98:7, bet. LU12).I sammanhanget bör även nämnas att , såsent som innevarande år, vid behandlingen avregeringens proposition 1997/98:182 Strategi för attförverkliga har konstaterat attbarnets rätt att komma till tals idomstolsförfaranden och administrativa förfarandensom rör barnet nu i stort sett är tillgodosett isvensk lagstiftning (bet. 1997/98:SoU6, rskr. 171).Därutöver vill utskottet erinra om att det inomEuroparådet har utarbetats en konvention rörandebarns rättigheter, European Convention on theExercise of Children´s Rights. Konventionen äravsedd att vara ett komplement till FN:s konventionom barnets rättigheter . I några avkonventionens artiklar uppmanas staterna attöverväga att införa vissa bestämmelser i dennationella rättsordningen, bl.a. om att barnet skallfå ställning av part och rätt till ett eget ombud ialla processer som rör barnet. Vidare föreskrivs attett ombud eller en ställföreträdare skall förordnasför ett barn där det föreligger en intressekonfliktmellan föräldrarna och barnet. Konventionen öppnadesför undertecknande . harundertecknat konventionen, men ännu inte ratificeratden.Inom beslutade man hösten 1998att ge en särskild utredare i uppdrag att övervägavad som bör göras för att skall kunnaratificera Europarådskonvention. Iuppdraget ligger bl.a. att göra en allmän genomgångav hur svenska rättsregler och svensk praxis påfamiljerättens och processrättens områden förhållersig till konventionens bestämmelser. Uppdraget skallredovisas senast under sommaren 2000.Trots vad utskottet uttalat tidigare kan det intehelt uteslutas att införande av möjligheten attkunna förordna juridiskt biträde för barn i vissasärskilt konfliktfyllda vårdnads- ochumgängestvister ytterligare skulle kunna stärkabarnets rätt. Utskottet anser att frågan bör bliföremål för särskild uppmärksamhet inom ramen fördet utredningsarbete som bedrivs i anledning avEuroparådets konvention om barnets rättigheter.Vad utskottet sålunda uttalat bör , medbifall till motion L420, som sin mening geregeringen till känna.Som inledningsvis redovisats beslutade riksdagenvåren 1998, på grundval av proposition 1997/98:7Vårdnad, boende och umgänge, ändringar iföräldrabalkens bestämmelser om vårdnad och umgänge.Lagändringarna syftar till att betona vikten avsamförståndslösningar och underlätta för föräldraratt i så stor utsträckning som möjligt komma överensom hur frågor som rör vårdnad om barn m.m. skalllösas. För att betona principen om barnets bästainfördes i 6 kap. 2 a § enövergripande bestämmelse om att barnets bästa skallkomma i främsta rummet vid avgörande av frågor omvårdnad, umgänge och boende. En motsvarandebestämmelse infördes också i det kapitel iföräldrabalken som handlar om verkställighet avdomstols avgöranden om vårdnad m.m. Lagändringarnainnebär även att gemensam vårdnad skall kunna kommai fråga även om en av föräldrarna motsätter sig ensådan ordning, dock under förutsättning att detta ärbäst för barnet. Vad gäller samarbetssamtal innebärlagändringarna att sådana samtal inte heller ifortsättningen skall vara obligatoriska i vårdnads-och umgängestvister, men att ett förordnande omsamarbetssamtal inte heller skallförutsätta föräldrarnas samtycke.Gudrun m.fl. (v) begär i motion So380 etttillkännagivande om att regeringen skallgenomföra en utvärdering av ändringar iföräldrabalken, särskilt vad gäller de nyabestämmelserna om gemensam vårdnad ochsamarbetssamtal (yrkande 7).I motion So462 av m.fl. (fp) yrkasatt regeringen redan nu bör tillsätta en arbetsgruppmed uppgift att följa upp konsekvenserna avmöjligheten att förordna om gemensam vårdnad i stridmed en av föräldrarnas vilja (yrkande 14).Kerstin och (båda fp)anför i motion L405 att samordningsproblem kanuppkomma mellan å ena sidan portalparagrafen i 6kap. 2 a § och å andra sidan övriga bestämmelser iföräldrabalken, vilka enligt motionärerna intestämmer överens med grundläggandeprincip om barnets bästa. I motionen begärs etttillkännagivande om att 6 kap. börses över för att bringa lagstiftningen iöverensstämmelse med barnkonventionen.Vad först gäller yrkandena om en utvärdering av1998 års föräldrabalksreform har utskottet intenågon annan uppfattning än motionärerna såvitt avserbetydelsen av att en utvärdering kommer till stånd.För att en utvärdering skall vara meningsfull krävsdock, enligt utskottets mening, att lagstiftningenvarit i kraft i vart fall något eller . Isammanhanget bör även erinras om att regeringenredan i proposition 1997/98:7 aviserade enutvärdering av reformen när denna varit i kraft entid. Utskottet anser, mot denna bakgrund, att detsaknas anledning för att nu göra någotuttalande i anledning av de aktuellamotionsyrkandena.Det anförda innebär att utskottet avstyrker bifalltill motionerna So380 yrkande 7 och So462 yrkande14.När det sedan gäller spörsmålet rörande 6 kap.föräldrabalken och dess överensstämmelse medbarnkonventionen vill utskottet upplysa om att maninom har uppdragit åten särskild utredare att överväga den nu aktuellafrågeställningen. Uppdraget skall redovisas senast ioktober 1999. Med hänsyn härtill får motionärernasönskemål anses vara tillgodosett, varför utskottetavstyrker bifall till motion L405.Ytterligare en fråga som har anknytning till 1998års föräldrabalksreform tas upp av Kerstin-MariaStalin m.fl. (mp) i motion L419. Motionärerna anföratt det förekommer att barnets självklara rätt tillbåda föräldrarna sammanblandas med föräldrarnasbehov och önskningar om att få en "rättvis" tillgångtill sina barn. Detta kan, enligt motionärernasuppfattning, leda till att små barn tvingas att boomväxlande hos sina föräldrar på ett sätt somstrider mot barnets bästa. Motionärerna menar attden kunskap som finns om hur små barn, i första handde som är , påverkas av växelvisboende är bristfällig. I motionen begärs etttillkännagivande om att en kartläggning bör görasöver hur domstolar dömer i vårdnadsärenden gällandesmå barn för att tydliggöra om nuvarande praxis ärförenlig med barnets bästa.Inför ställningstagandet till ifrågavarandespörsmål vill utskottet först erinra om attriksdagen så sent som innevarandeår i anledning av ett motionsyrkande givitregeringen till känna att studier börgenomföras beträffande hur små barn påverkas vidväxelvis boende. Enligt tillkännagivandet bör ocksåutredas hur föräldrar bäst kan informeras ochstödjas så att barnets behov får styra hur boendetoch umgänget utformas (bet. 1998/99: SoU6, rskr.171).Utskottet vill vidare upplysa att man inomRegeringskansliet, inom ramen för detutredningsuppdrag som beslutades rörandeautomatisk gemensam vårdnad, har gett ettuppdrag åt en barnpsykiatrisk expert att belysafrågan om växelvis boende ur barnets perspektiv. Iuppdraget ligger att överväga vilka för- ochnackdelar som växelvis boende kan ha för barnet,huruvida växelvis boende bör undvikas om barnetunderstiger en viss ålder och i vilka situationerväxelvis boende kan vara olämpligt eller mindrelämpligt. Små barns påverkan av växelvis boende ären fråga som särskilt skall belysas. Uppdraget skallredovisas senast i juni 1999.Mot bakgrund av vad som redovisats finnerutskottet inte skäl till någon vidare åtgärd frånriksdagens sida med anledning av motion L419.Motionen avstyrks.Talerätt i mål om hävande av faderskapI en handfull motioner tas frågan om arvingarstalerätt i mål om hävande av faderskap upp. Som enallmän bakgrund till motionsspörsmålen villutskottet upplysa följande. Enligt 3 kap. 1 §föräldrabalken har i mål om hävande avfaderskapspresumtion mannens maka och arvingar ivissa fall rätt att väcka talan vid domstol. Sådanrätt föreligger i de fall mannen avlidit förebarnets födelse eller om mannen visserligen avliditefter barnets födelse men inte varaktigt sammanbottmed barnet och inte heller efter barnets födelsebekräftat att barnet är hans. Rätt att väcka sådantalan föreligger inte om vid mannens död mer än ettår har förflutit från det att talan, som grundats påatt mannen är far till barnet, väckts mot honom ochhan fått del därav eller om harförflutit sedan anspråk på samma grund framställtsmot mannens dödsbo. Bestämmelsen har motiverats medatt övervägande skäl talar för att mannens arvingarinte skall ha någon rätt att väcka talan om hansfaderskap till barnet när han själv inte harvidtagit några åtgärder för att få detta upphävt ochatt huvudregeln därför borde vara att arvingarnatill mannen inte har någon talerätt. Deundantagssituationer som är motiverade gällerframför allt de fall då mannen över huvud tagetaldrig känt till barnets födelse (prop. 1975/76:170,s. I fråga om faderskapsbekräftelse finns ingabestämmelser i lag om vem som äger föra talan omogiltigförklaring. Av rättsfallet NJA 1988 s. 525följer emellertid att de bestämmelser om talerättför mannens arvingar, inklusive begränsningarna italerätten, som enligt 3 kap. 1 § föräldrabalkengäller vid upphävande av faderskapspresumtion skalltillämpas analogivis vid ogiltigförklaring av enfaderskapsbekräftelse. När faderskapet harfastställts genom en dom som vunnit laga kraftskiljer sig situationen från presumtions- ochbekräftelsefallen, så till vida att faderskapsfråganär definitivt avgjord. En omprövning av domen kandärför i princip endast ske om resning beviljas avantingen eller hovrätt. 1 § kan resning beviljas omnya omständigheter eller bevis åberopas vilkasannolikt skulle ha lett till en annan utgång imålet. Några särskilda regler om vem som är behörigatt söka resning finns inte, men uppenbart är attden som var part i målet också kan vararesningssökande. I sammanhanget kan nämnas att talanom fastställande av faderskap enligt 3 kap. 6 §första stycket kan föras av barnetmot en avliden mans arvingar.Enligt lagen (1958:642) om blodundersökning m.m.vid utredning av faderskap (blodundersökningslagen)kan en domstol i mål om faderskap förordna omblodundersökning eller annan undersökning rörandeärftliga egenskaper. Sedan ett faderskap harfastställts genom bekräftelse eller genom dom somhar vunnit laga kraft, kan rätten enligt 1 a §förordna om blodundersökning om det först efterbekräftelsen eller domen har framkommitomständigheter som ger anledning till antagande attnågon annan man än den som har fastställts vara farhar haft samlag med modern under tid då barnet kanvara avlat. Förordnandet om blodundersökning kanavse den som har fastställts vara far, modern,barnet eller den andre mannen. Har faderskapetfastställts genom bekräftelse, kan förordnande omblodundersökning meddelas i mål om att bekräftelsensaknar verkan mot den som har lämnat den. Ett sådantförordnande kan begäras av någon av parterna imålet. Har någon talan inte väckts om attbekräftelsen saknar verkan, prövas frågan omförordnande av blodundersökning enligt lagen(1996:242) om domstolsärenden. Ett sådantförordnande kan begäras av den som kan vara part iett mål om att bekräftelsen saknar verkan. Harfaderskapet fastställts genom dom som har vunnitlaga kraft, prövas frågan om förordnande avblodundersökning enligt lagen om domstolsärenden.Ett sådant förordnande kan begäras av någon avparterna i det tidigare målet.I samband med tillkomsten av 1 a §blodundersökningslagen (prop. 1982/83:8)konstaterades att blodundersökningsmetodiken undersenare år har utvecklats kraftigt. Möjligheten attgenom blodundersökning utesluta någon som felaktigthar utpekats som far angavs vara mycket stor. Detvar tänkbart att en del fall där faderskapetgrundats på äldre och bristfällig metodik skullebedömas annorlunda om faderskapet prövades enligt denya metoderna. Enbart den omständigheten attvetenskapen rörande blodundersökningar har gåttframåt sedan faderskapet fastställdes genom entidigare dom ansågs dock inte vara ett tillräckligtskäl för resning. Mot denna bakgrund föreslogs atten domstol skall kunna förordna om blodundersökning,även när faderskapet fastställts genom en dom elleren bekräftelse och det framkommer sådanaomständigheter som ger anledning till antagande attnågon annan man, som inte har varit föremålför blodundersökning, har haft samlag med modernunder tid då barnet kan vara avlat. För att interelationerna mellan ett barn och den som anses varadess far skall störas i onödan krävs således attnågon ny omständighet har inträffat som gör attfaderskapet kan ifrågasättas. Motivet tillbegränsningsregeln angavs i propositionen vara attett barn inte bör riskera att bli faderlöst lång tidefter sin födelse. Utskottet tillstyrktepropositionens förslag, och följdeutskottet (bet. LU 1982/83:9).I motion L401 av de ()begärs ett tillkännagivande om att en talerätt förhävande av faderskap bör införas för såvälefterlevande maka som mannens arvingar.Kenth Skårvik (fp) yrkar i motion L413 etttillkännagivande om att regeringen skall återkommatill med förslag till ändring iföräldrabalken som innebär att talerätt vid hävandeav faderskap införs förmannens arvingar och efterlevande maka därfaderskapet fastställts genom faderskapsbekräftelseeller dom.Agne och (båda c)förespråkar i motion L414 ett tillkännagivande omatt talerätt bör införas för efterlevande maka ochbarn vid hävande av faderskap enligt bekräftelseeller dom.Även i motion L418 av m.fl. (kd)förespråkas ökade möjligheter för mannens maka ocharvingar att, när mannen har avlidit, få till ståndett hävande av faderskapet. De situationer sommotionärerna avser gäller framför allt närfaderskapet fastställts genom bekräftelse ellergenom dom. I motionen begärs ett tillkännagivande ombehovet av att utreda frågorna så att alla parterstrygghet och rättssäkerhet kan tillgodoses.Utskottet behandlade motionsyrkanden medsamma innebörd som de nu aktuella. Utskottet hadedärvid, i sitt av godkända betänkande1997/98:LU10 inte någon annan uppfattning änmotionärerna om vikten av att ingen felaktigtförklaras vara far, och att det givetvis ligger isåväl mödrars som barns intresse att faderskap blirriktigt fastställda. När det gäller hävande avfaderskap anförde utskottet att reglerna generelltsett måste bygga på tillfredsställande avvägningarmellan de olika intressen som gör sig gällande, ochatt bestämmelserna i hög grad bör präglas avhänsynen till barnets bästa.