bet · GM01KU25 · 1999-05-06 00:00:00 — Däremot innebär bestämmelsen behörighetatt dispensera inte bara från förordningar somfaller inom regeringens kompetens på grund av RF8:13 (föreskrifter om verkställighet av lag,föreskrifter inom "restkompetensen") utan också frånförordningar beslutade med stöd av bemyndiganden ilagar.En allmän förutsättning för dispens är att beslutetinte kommer i konflikt med vad harbeslutat genom lag eller beslut om utgiftsanslag.I sammanhanget bör också noteras regeringens rättenligt 8 kap. 13 § regeringsformen att genomförordning besluta föreskrifter som inte enligtgrundlag skall meddelas av , dvs.regeringens s.k. restkompetens. Till restkompetensenkan hänföras föreskrifter som visserligen angårförhållanden mellan enskilda och det allmänna ochdärför, om de innebär åligganden för enskilda,enligt 8 kap. 3 § regeringsformen skulle meddelasgenom lag men som ur den enskildes synpunkt inte ärbetungande utan gynnande eller neutrala.En förutsättning för att sådana föreskrifter skallfalla under regeringens restkompetens är att de inteav andra skäl bör hänföras till lagområdet, t.ex.därför att de gäller kommunernasbefogenheter eller åligganden.Behörighet för regeringen att besluta föreskrifteri visst ämne utgör inte hinder för attgenom lag meddela föreskrifter i samma ämne. Så harskett i viss omfattning, bl.a. i fråga om viktigaresociala förmåner.Sociala förmåner, såsom den allmänna försäkringenär till största delen reglerade i lag. Lagarna pådessa områden innehåller också bemyndiganden förregeringen att meddela närmare föreskrifter. Ettexempel är bemyndigandet i 2 kap. 1 § lagen omallmän försäkring att fastställa grunder förberäkning av olika slag av sjukvårdsersättning.Håkan påpekar i Normgivningsmakten (2uppl., 1989, s. 172) att lagmotiven inte lämnarmycken hjälp när det gäller att förklara denna typav bemyndiganden i lagen om allmän försäkring. Hananför vidare att det finns goda skäl att betraktaföreskrifter om de socialförsäkringsförmåner somhandhas av försäkringskassorna som i principfallande inom regeringens restkompetens, även omdetta rättsområde i stort sett har blivit regleratgenom lag. Bemyndigandena kan då uppfattas så, attriksdagen har begränsat sin lagreglering och lämnatkvar ett stycke åt regeringen att reglera med stödav sin restkompetens.Regeringskansliets bedömning av dispensfråganKonstitutionsutskottet har från Regeringskanslietbegärt svar på dels frågan från vilka bestämmelser itandvårdstaxan som regeringen gett dispens, delsfrågan om regeringen ansett att det inte krävdes"dispens" från lagen (1962:381) om allmän försäkringeller annan lag. har därefter den11 inkommit med den tidigare nämndainom upprättade promemorian,bilaga A 2.3.3.Som svar på frågan om vilka bestämmelser itandvårdstaxan som regeringen gett dispens frånhänvisas till regeringens möjlighet enligt 11 kap.12 § regeringsformen att medge undantag från bl.a.föreskrift i en förordning, om inte annat följer avlag eller beslut om utgiftsanslag. Regeringen hademed stöd av denna möjlighet gett FolktandvårdenVärmland dispens från tandvårdstaxan i dess helhetoch låtit Folktandvården bedriva en viss del av sinverksamhet utanför försäkringen.Frågan om regeringen ansett att det inte krävdes"dispens" från lagen om allmän försäkring ellerannan lag besvaras med att regeringen funnit att dendispens som meddelades Folktandvården intestod i strid med lagen om allmän försäkring och attbeslutet inte heller stred mot annan lag.Som bakgrund till detta anförs att bestämmelserna i2 kap. 1 och 3 §§ AFL inte innebär att regeringensmöjligheter att fastställa grunder förtandvårdsersättning inskränks till att fastställa enhögsta patientavgift eller ett högsta arvode somvårdgivaren får ta ut. Denna tolkning avbestämmelserna ligger enligt promemorian också tillgrund för det nya system med tandvårdsersättning somträdde i kraft och som bl.a.innebär att högsttaxan tas bort och att vårdgivarnasprissättning blir fri, medan en fast ersättning peråtgärd lämnas från den allmänna försäkringen. Ipromemorian hänvisas till att Lagrådet inte ansettatt 2 kap. AFL utgjorde något hinder mot regeringensmöjlighet att fastställa en taxa med ovannämndakonstruktion och till att också antogregeringens förslag utan att ifrågasätta regeringensmöjlighet att frångå systemet med högsttaxa.Enligt promemorian omfattar den nyatandvårdsersättningen ett system med abonnemang pås.k. bastandvård, vilket har betydande likheter medavtalstandvården i . En viktig skillnad ärdock att abonnemangstandvården omfattas avtandvårdsförsäkringen.Regeringen får, förutom föreskrifter om grundernaför ersättningen, även fastställa närmareföreskrifter för verksamhetens bedrivande. Enligtpromemorian följer även av detta förhållande enmöjlighet för regeringen att bestämma att ävenfolktandvården får bedriva viss verksamhet utanförförsäkringen.Området för regeringens restkompetens berörs inte ipromemorian.Utskottets bedömningVid införandet av tandvårdsförsäkringen synesutgångspunkten ha varit att försäkringen skallomfatta all tandvård och att tandvård inomfolktandvården skall ges endast inom ramen för denallmänna försäkringen.Frågan är då om regeringen kan ge landstingentillstånd att ge tandvård utanför den allmännaförsäkringen.Huvudregeln är att regeringen inte kan medgeundantag från bestämmelser i lag. En lag skallenligt regeringsformen ändras eller upphävas genomlag. För att undantag skall få medges från enföreskrift i lag förutsätts att lagen självinnehåller ett medgivande till det. Från enföreskrift i förordning får regeringen - i"gynnande" riktning - medge undantag, om annat inteföljer av lag eller beslut om utgiftsanslag.Regeringen kan enligt lagen om allmän försäkringföreskriva grunder för ersättningen frånförsäkringen. I dessa grunder får regeringenbestämma den högsta patientavgift och det högstaarvode som får tas ut av en vårdgivare och meddelanärmare föreskrifter om verksamhetens bedrivande hosvårdgivaren. Som anförts i promemorian frånRegeringskansliet inskränks inte regeringensmöjligheter att fastställa grunder till att bestämmahögsta patientavgift och högsta arvode. Grundernaföreskrivs och de närmare föreskrifterna omverksamhetens bedrivande meddelas genom tandvårds-taxan, som är en förordning.Det undantag som medgivits genom det med anmälanavsedda beslutet har innefattat undantag fråntillämpning av tandvårdstaxan i dess helhet.Undantaget har rent formellt avsett endastregeringens egna förordningsföreskrifter. Ipraktiken har det emellertid inneburit undantag fråntandvårdsförsäkringen enligt lagen om allmänförsäkring. Någon möjlighet för regeringen att medgeFolktandvården i sådant undantag frånförsäkringen synes enligt utskottets uppfattningsträngt taget inte ha funnits.Utskottet anser således för sin del att deträttsenliga i regeringens beslut framstår somtvivelaktigt. Regeringen kan emellertid genomansökan om dispens anses ha ställts inför en fråga ivilken rättsläget lämnat utrymme för skildabedömningar.Ärendet fäster uppmärksamheten på att användningenav regeringens dispensbefogenhet kan rymma en vissrisk för konflikt med lagstiftningsmakt.Enligt utskottets uppfattning måste det undvikas attregeringen genom att medge undantag från enförordning åstadkommer att av antagen lagkommer att sakna verkan.Granskningen föranleder inte något ytterligareuttalande av utskottet.2.4 Beredningen av propositioner om röddiesel, m.m.ÄrendetI en anmälan, bilaga A 2.4.1, har begärts attkonstitutionsutskottet skall granska regeringensberedning av de propositioner som gäller förbud motoch hantering av s.k. röd diesel. Utskottet börenligt anmälaren granska om beredningen avinförandet av straffbeskattning skett i enlighet medregeringsformens krav på inhämtande av behövligaupplysningar och om getts vilseledandeinformation. Utskottet bör vidare granska omstatsrådet , trots vetskap om ,genom passivitet underlåtit att snabbt lägga förslagtill förändring av de uppenbart felaktigaregelverken.Till grund för utskottets granskning har bl.a.legat en promemoria upprättad inomFinansdepartementet, bilaga A 2.4.2. Utskottet haräven tagit del av ett beslut av Justitiekanslern,bilaga A 2.4.3. Utskottet har vidare hållitutfrågning med statsrådet , bilaga B 5.Regeringens propositioner m.m.Enligt svensk lagstiftning skall omärkt oljaanvändas i motordrivna fordon. Lågbeskattadgrönfärgad, märkt olja, får inte användas imotorfordon.I proposition 1995/96:57 föreslog regeringen bl.a.att förbudet mot användning av lågbeskattadgrönmärkt olja i motordrivna fordon skulle utvidgastill att även gälla användning av finsklågbeskattad, rödmärkt olja. Den finska skatten pårödmärkt olja var avsevärt lägre än den svenskaskatten på omärkt olja som enligt svensklagstiftning skall användas i motordrivna fordon.Detta förhållande hade enligt regeringen skapat enpåtaglig risk för betydande skatteundandragandengenom införsel till av rödmärkt olja. Detsvenska förbudet var avsett att tillämpas även omden rödmärkta oljan förts över gränsen i fordonetstank. Utformningen av författningsförslagen vadgäller punktskatter skedde i samråd medRiksskatteverket. Yttrande från Lagrådet hade inteinhämtats bl.a. därför att förslagen enligtregeringen var lagtekniskt av förhållandevis enkelbeskaffenhet.Skatteutskottet hade ingen erinran mot förslaget(bet. 1995/96:SkU17). följde utskottet(rskr. 1995/96:120). Lagstiftningen trädde i kraftden 1 januari 1996.Europeiska kommissionen, generaldirektorat XXI,anförde i brev , bilaga A 2.4.4,vilket inkom till den svenska representationen iBryssel , bl.a. följande. Närsvenska medborgare efter att ha fyllt sinfordonstank med diesel som lagligen frigjorts förkonsumtion i ett grannmedlemsland återkommer tillSverige är de svenska myndigheterna i principskyldiga att tillåta dem att återvända utan någothinder, betalning av avgifter eller sanktioner.I proposition 1996/97:122, vilken avlämnades den 24april 1997, föreslog regeringen att förbudet motanvändning av finsk, rödmärkt olja i motordrivnafordon skulle slopas såvitt gällde motorredskap ochtraktorer samt även personbilar. Ändringen föreslogsbegränsad till att avse olja som förts in tillSverige i normal bränsletank på de nämndafordonsslagen, eller i en reservdunk som rymmerhögst . Regeringen anförde att kommissionensgeneraldirektorat XXI för tullunion och indirektaskatter hade hävdat att den som i lagligenfyllt bränsletanken på ett motordrivet fordon medlågbeskattad, rödmärkt olja, skall kunna passera densvenska gränsen utan att drabbas av vare sigbeskattningskonsekvenser eller andra sanktioner.Beslutet skulle tillämpas retroaktivt för tid frånoch med . Lagrådet hördes inte.Lagförslaget var enligt regeringen av sådanlagtekniskt enkel beskaffenhet att Lagrådets hörandeskulle sakna betydelse.Skatteutskottet tillstyrkte förslaget (bet.1996/97:SkU26), följde utskottet (rskr.1996/97:279).I proposition 1997/98:140, vilken avlämnades den 26mars 1998, föreslog regeringen bl.a. att innehålleti normal tank på fordonsslagen lastbil och bussskulle undantas från förbudet mot användning avfinsk rödmärkt olja. Bestämmelsen skulle tillämpasför tid . Enjustering föreslogs även av reglerna för beskattningav finsk, rödmärkt olja som i förbrukas föruppvärmningsändamål. Lagrådet lämnade förslaget utanerinran.Skatteutskottet tillstyrkte förslagen (bet.1997/98:SkU25), följde utskottet (rskr.1997/98:219).Promemoria upprättad inom StatsrådsberedningenEfter att beslutat att hosStatsrådsberedningen begära en redogörelse förberedningen av de aktuella lagförslagen och lämnatillfälle till synpunkter med anledning avanmälningen inkom Statsrådsberedningen den 18januari 1999 med en inom Finansdepartementetupprättad promemoria, bilaga A 2.4.2."Prop. 1995/96:57 Förbud mot rödmärkt olja isamtliga motordrivna fordon införsRegeringens överväganden i propositionenDen finska skatten på rödmärkt olja är avsevärtlägre än den svenska skatten på sådan omärkt -högbeskattad - olja som enligt svensk lagstiftningskall användas i motordrivna fordon. Dettaförhållande skapade en påtaglig risk för betydandeskatteundandraganden genom införsel till avrödmärkt olja. Medlemskapet i EU medfördekontrollproblem vad gäller införsel av olja frånFinland till . En omfattande gränshandel medrödmärkt olja förekom, särskilt i de norra delarnaav . Endast undantagsvis betalades svenskskatt för inköpen. Förbudet i lagen om skatt påenergi mot användning av grönmärkta oljeprodukterborde därför från och med den 1 januari 1996utvidgas till att omfatta även olja som var förseddmed sådana märkämnen som föreskrivs i finsklagstiftning, dvs. Åtgärden bedömdes somnödvändig för att stävja skatteundandragandet.KommentarerFörst kan påpekas att det inte var som vid varfinansminister och föredragande statsråd vid detregeringssammanträde då propositionen beslutades.Det är dock inte helt klart att anmälningen i denhär delen enbart riktar sig mot ,eftersom anmälaren i mer generella ordalag talar omberedningen av de nya reglerna. Kommentaren lämnasdärför även i sak beträffande beredningen av dennaproposition.Införsel i mycket stor skala pågick av rödmärktolja från . Transporter skedde i yrkesmässigregi med lastbil från finska långt nerlängs den svenska kusten. Vidare förekomfartygstransporter mellan ochStockholmsområdet. Öppen annonsering av försäljningav rödmärkt olja förekom i dagspressen. Risken förbetydande skatteundandraganden var uppenbar och detvar angeläget att snabbt besluta om åtgärder i syfteatt stävja detta. gjorde upprepade uppvaktningari och betonade vikten av attåtgärder vidtogs.Rådet har beslutat om att införa en Euromarker,dvs. en och samma gemensamma märkning avlågbeskattad olja skall gälla i hela gemenskapen.Bakgrunden till dessa regler är behovet avkontrollåtgärder för att stävja skatteundandragandengenom otillåten användning av lågbeskattad olja fördrift av motorfordon. Den svenska åtgärden attförbjuda även användning av rödmärkt olja har därförvarit i linje med de strävanden som pågick inom EU.I samband med beredningen av propositionen togsunderhandskontakter med företrädare för tjänstemänvid Kommissionens generaldirektorat XXI förtullunion och indirekta skatter, som var positivatill möjligheten att utvidga det gällande förbudetmot användning av "svenskmärkt" (grön) olja till attomfatta även finsk, rödmärkt olja. mot den bakgrunden, inom attdet upprättade förslaget var förenligt medgemenskapsrätten.Prop. 1996/97:122 Användningsförbudet mot rödmärktolja inskränks, skall ej gälla innehållet ibränsletank på motorredskap, traktorer ochpersonbilar om tanken fyllts utomlandsRegeringens överväganden i propositionenKommissionens generaldirektorat XXI för tullunionoch indirekta skatter hävdade i en skrivelse tillSverige att den som i en annanmedlemsstat fyllt bränsletanken på ett motordrivetfordon med olja som där lagligen frigjorts förkonsumtion, skulle kunna passera den svenska gränsenutan att drabbas av vare sigbeskattningskonsekvenser eller andra sanktioner. Försvensk del aktualiserades frågan beträffande den iFinland lågbeskattade, rödmärkta oljan, eftersomsådan olja även i fordonstank omfattades av detgällande användningsförbudet i Sverige.Mot bakgrund av vad som framkom vid en analys avfrågan ansåg regeringen att användningsförbudet motrödmärkt olja i motorredskap och traktorer bordeändras. Regeringen föreslog därför attanvändningsförbudet inte skulle omfatta rödmärktolja som fördes in till i normal fordonstankpå de angivna fordonsslagen. Vad gäller personbilarkonstaterade regeringen att gemenskapsrätten integav utrymme för användning av lågbeskattad - i detfinska fallet rödmärkt - olja. Mot bakgrund av attSverige inte ensidigt genom sin nationellalagstiftning kan kompensera att en annan medlemsstatinte uppfyller sina förpliktelser enligtgemenskapsrätten, ansåg regeringen emellertid attdet svenska förbudet mot användning av rödmärkt oljai personbilar inte kunde behållas. Motsvarandeinskränkning till innehållet i fordonstank somföreslogs beträffande motorredskap och traktorerborde gälla även för personbilars del.KommentarerEnligt kommissionens uppfattning innebärgemenskapsrätten att en medlemsstat som tillämparskilda skattesatser på olja för uppvärmning (lågskatt - märkt olja) och som drivmedel (hög skatt -omärkt olja), av kontrollskäl inte skall tillåtaanvändning av märkt olja för sådan fordonsdrift därden högre skatten tas ut. Finsk lagstiftninginnehåller inget förbud mot användning av rödmärktolja i personbilar, bussar och lastbilar. Däremotfinns skyldighet att betala en hög tilläggsskatt omman använder röd olja i sådana fordon.Enligt kommissionens uppfattning medför regelverketmed tilläggsskatt att inte fullt utgenomfört mineraloljedirektivets regler i sinnationella lagstiftning. Regeringen har ipropositionen uppgett att man delar denuppfattningen, men vidare anfört att oaktat dettager inte gemenskapsrätten en enskild medlemsstaträtt att införa bestämmelser i sin nationellalagstiftning som syftar till att ensidigt kompenseraatt en annan medlemsstat inte uppfyller sinaförpliktelser enligt gemenskapsrätten.Finland följer således inte gemenskapsrätten ochkommer sannolikt att anmälas inför med anledning av detta. Hade Finlandanpassat sin nationella lagstiftning eftergemenskapsrätten hade rödmärkt olja inte varittillåten att användas i motorfordon och någoninvändning mot de svenska reglerna i dessa delarhade inte kunnat resas. Den valdenu att inte ifrågasätta kommissionens uppfattning omrollfördelningen, dvs. att en enskild medlemsstatinte själv skulle ta sig rätt att kompensera sig förfelaktigheter begångna av en annan medlemsstat ochförelade därför förslag till ändring ilagen om skatt på energi.Rättsläget kan inte anses ha blivit klarlagt förräni och med kommissionens brev, som kom in tillFinansdepartementet . Propositionbeslutades - något dröjsmål kandärför inte läggas till last.Prop. 1997/98:140 Användningsförbudet mot röd oljainskränks ytterligare, ej heller fordonstank pålastbil och buss omfattas om tanken fyllts utomlandsRegeringens överväganden i propositionenRegeringen hänvisade till den tidigare prop.1996/97:122, där man angett att gemenskapsrätteninte i något fall medger att lågbeskattad olja fåranvändas i lastbilar och bussar. Den bedömningenhade då gjorts att den finska lagstiftningen i dendelen var i överensstämmelse med gemenskapsrätten.Regeringen ansåg mot den bakgrunden att det svenskaförbudet mot användning av rödmärkt olja i lastbilaroch bussar kunde behållas och att det inte hellerfanns anledning att beträffande dessa fordonsslagutesluta innehållet i fordonstankar vid gränspassagefrån att omfattas av det sanktionerade förbudet.I prop. 1997/98:140 angav regeringen dock att detnumera fick anses ha klarlagts att den finskalagstiftningen inte kan sägas innehålla någotformellt förbud mot användning av rödmärkt olja ilastbilar och bussar. Användningen av lågbeskattad,rödmärkt olja motverkas dock i praktiken genom kravpå att tilläggsskatt eller bränsleavgift uppgåendetill mycket höga belopp skall betalas. Även om sådanskatt eller avgift inte skulle ha betalats inträderemellertid de facto inget förbud mot att körafordonet på rödmärkt olja.Beloppen för tilläggsskatt respektive bränsleavgiftär så höga att det torde anses praktiskt tagetuteslutet att reglerna skulle utgöra en möjlighetför förbrukare att finna det lönsamt att betalaavgifterna i förhållande till att betala den skattsom belöper på det högbeskattade bränsle, som enligtnormalordningen skall användas i fordonen. Reglernafår således anses effektiva så till vida att de - iförening med företagna kontroller - synes verkaavhållande på användningen av lågbeskattad, rödmärktolja i lastbilar och bussar.Enligt kommissionens uppfattning medför regelverketmed tilläggsskatt respektive bränsleavgift attFinland inte fullt ut genomförtmineraloljedirektivets regler i sin nationellalagstiftning. Regeringen delar den uppfattningen.Oaktat detta ger inte gemenskapsrätten en enskildmedlemsstat rätt att införa bestämmelser i sinnationella lagstiftning som syftar till att ensidigtkompensera att en annan medlemsstat inte uppfyllersina förpliktelser enligt gemenskapsrätten.Tjänstemän vid kommissionen har också i kontakterunder hand med hävdat att enmöjlighet i den svenska lagstiftningen måste införasför förbrukare som uppfyllt de finska reglerna -oaktat dessa strider mot gemenskapsrätten - att utanatt drabbas av sanktioner i här förbruka denaktuella finska oljan.Såvitt regeringen har erfarit har visserligen desvenska reglerna avseende lastbilar och bussar intemedfört praktiska problem i samband medgränspassagen på samma sätt som varitfallet med vissa andra fordonsslag. Det har endastförekommit enstaka fall då en ägare av lastbil ellerbuss påförts särskild avgift för överträdelse motanvändningsförbudet. Inte i något av dessa fall har- så vitt är känt - gjorts gällande att finsktilläggsskatt eller bränsleavgift skulle habetalats. Mot den ovan angivna gemenskapsrättsligabakgrunden kan dock inte det svenska förbudet motanvändning av rödmärkt olja i lastbilar och bussarbehållas . Motsvarande inskränkningtill innehållet i fordonstank som gäller förmotorredskap, traktorer och personbilar bör gällaäven för lastbilarnas och bussarnas del. Samtligamotordrivna fordon kommer således genom förslagetatt behandlas lika.KommentarerDen finska lagstiftningen på området är kompliceradoch svåröverskådlig, vilket gjort det svårt attskapa sig en helhetsbild av regleringen. Det vardock givetvis uppfattning attde förslag som lämnades i prop. 1996/97:122 innebaratt reglerna nu anpassats efter de krav som ställdespå oss från kommissionens sida.De kraftiga tilläggsavgifterna utgör visserligen iFinland ett kraftigt incitament mot användning avrödmärkt olja i lastbilar och bussar, varför densvenska energiskattelagen i den utformning den fåttefter att förslagen i prop. 1996/97:122 trätt ikraft inte kan anses ha hindrat den fria rörlighetenav varor i de angivna situationerna. Som framgått avredogörelsen ovan, visade det sig dock att detfaktum att den finska lagstiftningen inte innehöllnågot formellt förbud att köra lastbilar och bussarpå rödmärkt olja kunde medföra att bordeändra sin lagstiftning även beträffande dessafordonsslag.Olika tjänstemän vid kommissionen var inte ense iden här frågan. Flera ansåg att den hållning somredovisades i propositionen - och som föranledde densvenska ändringen beträffande lastbilar och bussar -var onödigt formell och riktade sig mot ett land,som verkligen sökt följa gemenskapens regler men somhindrats i sina strävanden av att en annanmedlemsstat inte följde gemenskapsrätten. Införrisken att få en formell underrättelse (preliminär,utskottets anmärkning), på samma sätt som tidigare,valde dock regeringen att ändra i sin lagstiftning.I praktiken har detta i princip ingen betydelse,eftersom det aldrig förekommit något problembeträffande lastbilar och bussar i Tornedalen.Olja för uppvärmningsändamålÄndringens innehållI prop. 1997/98:140 föreslogs även en ändring, sominnebär att den lägre energiskattesatsen skall tasut för finsk rödmärkt olja som förs in till Sverigeoch här används för uppvärmning. Dittills hade isådana fall den högre energiskatten (dvs. den somskall gälla för drivmedel) tagits ut i dessa fall,om inte oljan hade tilläggsmärkts enligt svenskordning (alltså även grönmärkts). föreslogsi stället att en möjlighet till återbetalning avmellanskillnaden mellan hög- och lågskattenivåskulle införas.KommentarerSvensk lag torde även innan lagändringen formellt havarit i överensstämmelse med gemenskapsrätten vadgäller skattesatsen på rödmärkt olja föruppvärmning. Möjligheten till tilläggsmärkning vardock svår att genomföra i praktiken och tanken hadeunder funnits inom attvid lämpligt tillfälle ändra reglerna. Det bör docki sammanhanget nämnas att det är mycket sällsynt -om ens förekommande - att olja som är märkt i annatEU-land förs in till för att användas föruppvärmning.