bet · GM01SoU10 · 1999-03-25 00:00:00 — Utskottet gjordeföljande bedömning.Hälso- och sjukvården är av grundläggande betydelseför välfärden och människors trygghet. Principernaom en solidariskt finansierad och rättvist fördeladhälso- och sjukvård är enligt utskottet centralainslag i den generella välfärdspolitiken och måstehävdas även i ekonomiskt kärva tider. Alla måstekunna känna trygghet i att det finns en hälso- ochsjukvård av god kvalitet och att vid sjukdom vårdoch omsorg ges på lika villkor. Det finns enligtutskottet inga belägg för att skulle hanågot att vinna på att överge skattefinansieringenav vården. Internationella erfarenheter tydertvärtom på att de skattefinansierade hälso- ochsjukvårdssystemen fungerar bättre ifördelningspolitiskt avseende än deförsäkringsfinansierade systemen. Utskottet anseratt det finns starka motiv för att slå vakt omskattefinansieringen av sjukvården.Hälso- och sjukvården i bedrivs i huvudsaki offentlig regi. Vid ett flertal tillfällen harregeringen, med instämmande av utskottet, framhållitatt det inom ramen för ett sådant integrerat systemkan finnas ett värde, ur såväl patienternas sompersonalens synpunkt, av ett varierat vårdutbud iolika driftsformer. Det bör enligt utskottet varaverksamhetens inriktning, tillgänglighet, kvalitetoch kostnadseffektivitet som styr valet avvårdgivare. Hälso- och sjukvården bör präglas avnärhet, tillgänglighet, helhetssyn och kontinuitet.Primärvården är basen i sjukvårdssystemet. Allapatienter har enligt hälso- och sjukvårdslagen rätttill en fast läkarkontakt. Utskottet vidhåller attdet är viktigt att hälso- och sjukvårdsinsatsernautförs på rätt vårdnivå eftersom det är mestkostnadseffektivt. Det ankommer dock påsjukvårdshuvudmännen att besluta om vårdensorganisation m.m. med utgångspunkt i hälso- ochsjukvårdslagen.Riksdagen har tillstyrkt regeringens förslag attförsäkringskassan skall få träffa överenskommelsemed kommun, landsting och länsarbetsnämnd om attdelta i gemensamma projekt i syfte att uppnå eneffektivare användning av tillgängliga resurser.Kommuner och landsting skall få sluta avtal medvarandra samt med ochlänsarbetsnämnden om att inom ramen försocialtjänstens respektive hälso- och sjukvårdensområde delta i och bidra till finansieringen avgemensamma projekt. I samband med riksdagsbeslutet(1997/98:SfU1, rskr. 111) klargjordes att dettagäller samverkan i form av permanent och långsiktigverksamhet.I 2 a § HSL anges hur hälso- och sjukvården skallbedrivas för att uppfylla kraven på en god vård.Vården skall bl.a. vara av god kvalitet ochtillgodose patientens behov av trygghet i vården ochbehandlingen. Hälso- och sjukvården skall hålla engod personell och materiell standard, dvs. bedrivasav personal med adekvat utbildning och med behövligteknisk utrustning i ändamålsenliga lokaler. För atthälso- och sjukvård skall fungera krävs välutbildadoch i övrigt kompetent personal som utför sinaarbetsuppgifter sakkunnigt och omsorgsfullt.Utbildningsfrågorna har stor betydelse vidutformningen av behörighetsregler för hälso- ochsjukvården och närliggande områden. Utöver godakunskaper inom relevanta ämnesområden är det enligtutskottet viktigt att yrkesutövaren har sådanapersonliga egenskaper att hon eller han är lämpligför sitt yrke. Den grundläggande läkarutbildningenhar utvärderats av . Riksdagenhar vidare fattat beslut om läkarnasvidareutbildning (prop. 1997/98:5, SoU8, rskr. 53).Utskottet utgår ifrån att regeringen noga följerutvecklingen.Genom att ökade resurser nu tillförs kommuner ochlandsting förväntas påtagliga effekter påsysselsättningen samt tillgången och kvaliteten påvården och omsorgen.I överenskommelsen om vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m.m. för har parternavidare enats om att gemensamt satsa påverksamhetsutveckling, vilket bl.a. tar sikte på attförändra i befintliga personal- ochorganisationsstrukturer (s. 15-16 i skrivelsen). (Motioner avstyrktes. )En grundläggande utgångspunkt för utvecklings- ochförnyelsearbetet inom hälso- och sjukvården ärenligt utskottet att patientens ställning börstärkas ytterligare. HSU 2000 har i betänkandet (SOU1997:154) Patienten har rätt bl.a. föreslagit attvårdgarantin utvecklas. En generellbehandlingsgaranti föreslås införas för operationeroch andra medicinska åtgärder. Den enskildes val avfast läkarkontakt får inte begränsas till visstgeografiskt område. Patienten skall få individuelltanpassad information om sitt hälsotillstånd och ommetoder för undersökning, vård och behandling så attpatienten kan ta till vara sina intressen.Patientens val skall enligt betänkandet varaavgörande när det finns flera behandlingsalternativ.Det måste dock vara rimliga proportioner mellankostnader och nytta för patienten. En patientnämndföreslås ersätta den nuvarande förtroendenämnden.Remissbehandlingen av betänkandet har nyligenavslutats.I skrivelsen Redogörelse för en överenskommelse omvissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m.för har parterna, staten ochLandstingsförbundet, uttalat en gemensam ambitionatt inför en överenskommelse för åren 1999-2000klargöra förutsättningarna för en behandlingsgarantii enlighet med förslaget. I överenskommelsen för år1998 är parterna överens om att prioriterade områdenför förnyelse- och utvecklingsarbete är:tillgängligheten inom hälso- och sjukvården,patientens möjligheter till delaktighet ochinflytande, förutsättningarna för att ta till varavårdresurser även utanför huvudmännens egenverksamhet för att tillfredsställa behov av hälso-och sjukvård i befolkningen.Utskottet delar bedömningen att det är angelägetatt öka fokuseringen på patienters uttalade ochouttalade vårdbehov. Omvårdnaden måste stärkas.Utskottet delar också bedömningen att det ärangeläget att på ett kraftfullt sätt intensifieraarbetet med att genomföra vårdgarantin. Detbeslutade re-surstillskottet bör enligt utskottet leda till bl.a.att väntetiderna i vården blir kortare. Utskottetnoterar att staten och att de medel som anslås genomöverenskommelsen för bl.a. skall användasför att påskynda arbetet med att genomföravårdgarantin. Utskottet anser att intebehöver ta något initiativ i anledning av motionerna- - -. (Motionerna avstyrktes. )har i sitt av riksdagengodkända betänkande 1998/99:SoU3 Stärktpatientinflytande m.m. behandlat frågor om bl.a.patientens ställning. Utskottet anfördesammanfattningsvis följande.Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag tilländringar i hälso- och sjukvårdslagstiftningen.Ändringarna innebär bl.a. att patientens rätt attvälja en fast läkarkontakt i primärvården inte fårbegränsas till ett visst geografiskt område inomlandstinget. Remissreglerna tillspecialistmottagningar ändras så att gesmöjlighet att ställa krav på remiss till sjukhusensspecialistmottagningar utan att ha remisskrav förmotsvarande specialistmottagning utanför sjukhusen.Vårdgivarens skyldighet att ge patienten enindividuellt anpassad information om denneshälsotillstånd och om de olika metoder förundersökning, vård och behandling som finnspreciseras. Vidare skall vårdgivarna i vissasituationer vara skyldiga att ta hänsyn tillpatientens val av behandling där två eller fleraalternativ är möjliga.Utskottet tillstyrker också att vårdgivarna i vissasituationer skall vara skyldiga att medverka tillatt patienten får möjlighet att diskutera sinsjukdom och behandling med ytterligare en läkare(s.k. second opinion). Utskottet anser att det ärmycket angeläget att noga följa effekterna avlagstiftningen om rätt till förnyad medicinskbedömning och föreslår därför att regeringen gerSocialstyrelsen i uppdrag att följa tillämpningenunder samt därefter lämna en utvärdering.Utskottet föreslår ett tillkännagivande.Utskottet tillstyrker vidare förslaget till en nylag om patientnämnder. Förslaget innebär attnämndernas arbetsområde utvidgas till att omfattaall offentligt finansierad hälso- och sjukvård samtvissa socialtjänstfrågor inom äldreomsorgen.I överenskommelse som träffats mellan staten ochlandstingen 1999 för insatser föratt stärka patientens ställning (den s.k. Dag-maröverenskommelsen) anfördes bl.a. följande underrubriken ställning (prop.1997/98:189 s. 33 f.).Målet för svensk hälso- och sjukvård är en god hälsaoch vård på lika villkor för hela befolkningen.Vården skall vara lätt tillgänglig, ha hög kvalitetoch god omvårdnad och genomföras på grundval avpatientens självbestämmande och integritet. Vårdenskall ges med respekt för alla människors likavärde, med företräde för dem som har störst behov.Svensk hälso- och sjukvård har under 1990-taletförbättrat resursutnyttjandet. Därigenom har hälso-och sjukvården, till internationellt sett lågakostnader, kunnat leva upp till förväntningarna attmed allt bättre resultat ta hand om både fler ochallvarligare sjuka. Resurserna har först och främstsatts in för att tillgodose behovet av ettfungerande akut omhändertagande av de svårast sjuka,ett medvetet val i linje med av riksdagenfastställda riktlinjer för prioriteringar. Däremothar tillgängligheten ej kunnat upprätthållas påönskvärd nivå.Med ett ökat antal äldre patienter med sammansattaproblem och sjukdomar följer ökade behov av attdygnet runt kunna göra akuta bedömningar ochinsatser. I och med 1990-taletsvårdplatsreduceringar förutsätts detta i betydandeutsträckning kunna ske utanför sjukhusen. Men härfinns problem vilket både orsakar överbeläggningarvid sjukhusen och utgör en bidragande orsak tillbristande tillgänglighet inom den planerade vården.Genom att prioritera insatser till äldre i helavårdkedjan kan utrymme skapas för bättretillgänglighet för alla. Regeringen har ipropositionen Nationell handlingsplan föräldrepolitiken (prop. 1997/98:113) särskilt lyftfram behovet av samverkan mellan landsting ochkommuner, bl.a. för att säkra att behovet avmedicinsk kompetens tillgodoses i den kommunalaäldreomsorgen.Regeringen föreslår ekonomiskavårproposition (proposition 1997/98:150,utgiftsområde 25) att statsbidragen till kommuneroch landsting skall höjas med ytterligare 4miljarder kronor , utöver tidigare beslutadehöjningar. Därigenom kommer nivån på statsbidragentotalt att bli högre , iförhållande . Resurstillskottetförbättrar förutsättningarna för att leva upp tillförslagen och riktlinjerna inom äldreomsorgen.Regeringens bestämda inriktning är vidare atttillskotten skall leda till att kommuner ochlandsting vidtar åtgärder så att väntetiderna isjukvården blir kortare och att omsorgen och vårdeni livets slutskede förbättras.Denna överenskommelse är ett uttryck förregeringens och gemensammaambition att främja tillgängligheten och i övrigtstärka patientens ställning i hälso- och sjukvården.För detta ändamål är parterna överens om att avsätta863 under år 1999.I den senaste budgetpropositionen 1998/99:1 anförregeringen bl.a. följande angående hälso- ochsjukvård. (s. 35)Regeringen kan konstatera att utvecklingen inomhälso- och sjukvården har varitmycket omdanande. Den har präglats av besparingaroch omstruktureringar inom sjukhussektorn, enkraftig omfördelning från sluten vård till öppnavårdformer och hemsjukvård liksom storaomfördelningar av ansvaret för vården och omsorgenav äldre och inom psykiatrin. Den demografiskautvecklingen med en ökad andel äldre har ocksåspelat en viktig roll liksom den teknologiskautvecklingen som bl.a. gjort det möjligt att erbjudaallt äldre patienter aktiv behandling. I densituationen har vården fått problem med ökadeväntetider. Den vårdgaranti som regeringen ochLandstingsförbundet kom överens 1997 harinte varit tillfyllest för att komma till rätta meddessa problem. Enligt regeringen är det av störstavikt att arbetet för att förbättra vårdenstillgänglighet fortsätter. Landstingen ochkommunerna har genom utökade statsbidrag fåttförbättrade förutsättningar att korta väntetidernainom vården samt att komma till rätta med de problemsom finns inom äldresjukvården. I denöverenskommelse som slöts mellan regeringen ochLandstingsförbundet för om ersättningar förinsatser för att stärka patientens ställning m.m.kom parterna överens om att dels bibehållavårdgarantin, dels att göra enkraftsamling för att förbättra tillgängligheten ivården. Landstingen har härvidlag åtagit sig attpåtagligt minska väntetiderna både för besök ochbehandling. Dessutom har regeringen ochLandstingsförbundet att närmare klar- läggade ekonomiska, organisatoriska och praktiskaförutsättningarna för en behandlingsgaranti.Regeringen har mot denna bakgrund uppdragit åtSocialstyrelsen att beskriva och analyseraförutsättningarna för och konsekvenserna avinförandet av en behandlingsgaranti inom hälso- ochsjukvården. Utgångspunkten för arbetet skall vara enallsidig belysning av frågan, som bl.a. innefattarett ekonomiskt, organisatoriskt, praktiskt ochmedicinskt perspektiv. Ytterligare steg har tagitsför att stärka patientens inflytande och delaktigheti hälso- och sjukvården genom de förslag tillförändringar i hälso- och sjukvårdslagstiftningensom regeringen förelagt . Landstingen harockså tillförts medel för insatser inom områdetgenom den ovan nämnda särskilda överenskommelsenmellan regeringen och . Mot dennabakgrund anser regeringen att målen för förhälso- och sjukvården bl.a. skall vara attkvaliteten i hälso- och sjukvården skall förbättrasoch att patientens ställning skall stärkas.Socialutskottet har i sitt av riksdagengodkända betänkande 1998/99:SoU1 gjort följandebedömning (delvis återgiven).Utskottet föreslår att godkänner att målet förutgiftsområdet för skall vara att trygga engod hälsa och goda levnadsvillkor och se till atthälso- och sjukvården och den sociala omsorgenbedrivs med god kvalitet och effektivresursanvändning samt tillgodoser den enskildeindividens behov av vård, omsorg, stöd och service.Utskottet delar regeringens uppfattning attvälfärdspolitiken skall syfta till att allamänniskor skall ges förutsättningar för att kunnaleva ett gott liv. I ett solidariskt samhälle skallalla oberoende av inkomst ha tillgång till sjukvård,barnomsorg och äldreomsorg av hög kvalitet.Tillsammans med inkomstrelaterade socialförsäkringarger denna generella välfärd både förutsättningartill försörjning genom eget arbete och trygghet ilivets olika skeden.Utskottet har betonatatt vård och omsorg skall kännetecknas av trygghet,kvalitet och delaktighet och att den skall varatillgänglig när den behövs. Verksamheten skall varagemensamt finansierad och demokratiskt styrd.Utskottet anser att personlig ekonomi eller socialstatus aldrig får påverka vårdens kvalitet ochfördelning.Socialministern har i ett frågesvar den 19 januari1999 anfört bl.a. följande.Situationen på arbetsmarknaden för vård- ochomsorgspersonal har förändrats och efterfrågan ökarnu bl.a. på specialistutbildad personal.Landstingsförbundet har i en nyligen presenteradrapport - Vården en framtidsbransch - belyst vårdensframtida personal- och utbildningsbehov. När detgäller läkarna så gör man bedömningen att det finnsett ökat rekryteringsbehov, och att antalet platseri utbildningarna behöver utökas. Man framhåller dockatt även andra åtgärder måste vidtas för att manskall kunna behålla anställda läkare och möta deunga läkarnas krav. Bl.a. så nämns vikten av attarbeta med inflytandefrågor, kommunikation ochledarskap. En översyn av organisationen kan enligtrapporten leda till att läkartid frigörs.Regeringen har i propositionen om läkarnasvidareutbildning gjort bedömningen att ettnationellt planeringsstöd behöver inrättas för attgöra det möjligt att skapa bättre överblick ochverka för en mer långsiktig bedömning av denframtida läkarförsörjningen. Ett sådantplaneringsstöd bör bl.a. innebära en bedömning avdet framtida behovet av specialistkompetenta läkare.Regeringen har för avsikt att tilldelaSocialstyrelsen ansvaret för det nationellaplaneringsstödet som bör kunna införas fr.o.m. den 1juli 1999.Socialstyrelsen bör således ta fram ett underlagsom skall underlätta den lokala och regionalaplaneringen när det gäller tillgången på läkare.Besluten att anställa AT- och ST-läkare skall dockliksom tidigare fattas av landstingen.Regeringen beslutade att inrätta enkommission med uppgift att kartläggautbildningsbehoven samt föreslå åtgärder för attunderlätta rekryteringen av personal till vård- ochomsorgssektorn. Kommissionen skall bl.a. analyserade villkor som kan tänkas påverka möjligheterna attrekrytera personal. Hit hör t.ex. arbetstid,arbetsorganisation och arbetsmiljö. I arbetet ingårdessutom att överväga en långsiktig lösning avdimensioneringsfrågan för högre utbildning inomvård- och omsorgssektorn. I kommissionen ingårförutom fem statsråd, representanter försjukvårdshuvudmännen samt berörda fackförbund.Arbetet skall vara slutfört den 31 juli 1999.Om kommissionens arbete visar att ytterligareåtgärder bör vidtas är regeringen självklart bereddatt överväga sådana.Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering ochorganisation, HSU 2000, planerar att avgeslutbetänkande . I betänkandet kommerenligt uppgift att behandlas formerna för denstatliga styrningen inom hälso- och sjukvården ochvilka avvägningar som bör göras mellan generella ochriktade finansiella styrinstrument samt finansiellaoch andra styrinstrument, erfarenheterna av de nyaformer för styrning och organisation av hälso- ochsjukvården som tillämpas av sjukvårdshuvudmännen,ansvarsfördelningen mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen i fråga om finansiering avvårdforskning samt i vilka former stöd kan ges tillvårdforskningens utveckling.Regeringen har gett i uppdrag till en gruppforskare att sammanställa den kunskap som finns ochidentifiera de områden där behovet av ökad kunskapkring välfärdsutvecklingen är angeläget. Avkommittédirektiven (dir. 1999:7 Välfärdsbokslut över1990-talet) framgår bl.a. följande.Kommitténs uppdrag är att beskriva utvecklingen avmänniskors välfärd på de mest centrala områdena,sedd mot bakgrund av den samhällsekonomiskautvecklingen och de förändringar som gjorts av devälfärdspolitiska systemen på dessa områden under1990-talet. Inom svensk välfärdsforskning har manbetonat att människors faktiska levnadsförhållandenbör utgöra grunden för välfärdsbedömningar och attdet framför allt är omfattningen och fördelningen avdåliga förhållanden som bör uppmärksammas. Kommitténbör i linje med detta fokusera påofärdsutvecklingen, välfärdens baksida, vilket ocksåökar den socialpolitiska relevansen.Bedömningen av välfärdens utveckling bör fokuseraspå varaktiga förhållanden. Ofärd drabbar människorsom har låga inkomster,hälsobesvär eller är utan arbete.När det gäller människors ekonomiska resurser ärdet tre förhållanden som får anses som särskiltangelägna att beskriva. Det första är den allmännainkomstutvecklingen och dess fördelning. Det andraär hur förutsättningarna för individernassjälvförsörjning har förändrats. Det tredje är desärskilda försörjningsproblem som ligger bakom ettökat socialbidragstagande.I alla former av gruppbildningar är människorknutna till varandra via olika slags socialarelationer. Om de sociala relationerna försvagasupplöses också det kitt som håller samman grupper avmänniskor, allt från familjer till hela samhällen.Ett bokslut över 1990-talets välfärdsutveckling bördärför även belysa hur människors sociala förankringi familj, grupper och samhället utvecklats. Detvälfärdsproblem som intagit den kanske mest centralapositionen i den socialpolitiska debatten i Sverigeunder är marginalisering.Bristen på stabila sociala relationer, både när detgäller sysselsättning och familj och vänner, utgörkärnan i denna problematik. Det är därför en viktiguppgift för kommittén att beskriva brister avseendesysselsättning och brister på social förankring somofärdsproblem.Kommittén ska särskilt redovisa hur utsatta gruppersom handikappade och invandrare, eller individer sompå annat sätt har en svag ställning påarbetsmarknaden, har klarat sig under 1990-talet.I den socialpolitiska debatten om marginaliseringhar två ofärdsindikatorer; vräkningar och hemlöshet,givits särskild uppmärksamhet. Här framstårkunskapsläget som angeläget att förbättra.Frågor om folkhälsan och hälsans fördelning ibefolkningen ska vara centrala för kommitténsbedömning av välfärdens utveckling under 1990-talet.Kommittén ska redovisa den allmännahälsoutvecklingen i landet och de skillnader iohälsa som finns mellan olika sociala grupper ochhur detta förändrats under 1990-talet.En allt äldre befolkning ställer ökade krav påsamhällets äldreomsorg, men även på de anhöriga.Kommittén skall därför söka belysa förändringar iden offentliga omsorgen och de anhörigas roll förvården av de äldre.När det gäller hur kvaliteten och tillgängligheteninom vård- och omsorgssektorn utvecklats kommer regeringen att ge ettsärskilt uppdrag att göra en samlad bedömning idenna fråga utifrån tillgängligt material. Avsiktenär att redovisning skall överlämnastill den nu aktuella kommittén för att utgöra ettunderlag i dess arbete med ett välfärdsbokslut.- - - Den centrala uppgiften för kommittén äralltså att göra en samlad bedömning avvälfärdsutvecklingen mot bakgrund av en beskrivningvad gäller förändringar av de socialpolitiskavälfärdssystemen och de stora strukturförändringarnaunder . Därmed kan viktiga kunskapsluckoroch centrala forskningsuppgifter, med särskildrelevans för de utmaningar socialpolitiken stårinför , identifieras.Vid bedömningen av utvecklingen i göra jämförelser med vad som inträffat iandra länder som genomgått en likartad utvecklingoch där jämförelsematerial finns tillgängligt.Utskottets bedömningUtskottet behandlar inledningsvis Riksdagensrevisorers förslag.Flera av remissinstanserna har i sina yttranden överrevisorernas rapport framhållit att rapporten utgören värdefull kunskapssammanställning. Utskottetdelar denna bedömning. Revisorernas granskning haremellertid avgränsats till den del av primärvårdensom bedrivs och finansieras av landstingen ochomfattar således inte den kommunala hälso- ochsjukvården. Detta innebär enligt utskottetsuppfattning att revisorerna inte anlagt dethelhetsperspektiv som utskottet angett i sinframställan om en granskning av genomslaget avregeringens och intentioner när detgäller utvecklingen av primärvården. Revisorernauttalar att en bredare genomgång kunde ha varitvärdefull men pekar på att den genomfördagranskningen kan generera ytterligare studier frånrevisorerna avseende t.ex. äldreomsorgen.När det t.ex. gäller äldreomsorgen vill utskottetemellertid framhålla att kontinuerliga uppföljningargörs av flera aktörer. har sedan år1996 i uppdrag att följa utvecklingen inomäldreområdet och ge underlag till att utvecklatillsynen och kompetensutvecklingen. En slutrapport beräknas tillmaj . Vidare kan nämnas att regeringen idecember 1997 tillsatte , enarbetsgrupp med uppgift att utarbeta och följa uppdet nationella handlingsprogrammet föräldrepolitiken. Regeringen har också tillsatt enkommission för att underlätta rekryteringen avpersonal till vård- och omsorgssektorn och enarbetsgrupp med uppgift att kartläggapersonalförsörjning och utbildningsbehov inomäldreomsorgen. Slutligen kan nämnas att regeringennyligen har beslutat om direktiv för enparlamentarisk äldreberedning vars uppgift är attskapa förutsättningar för en långsiktig utvecklingav äldrepolitiken (dir. 1998:109).Utskottet vill understryka vikten av uppföljningoch utvärdering på hälso- och sjukvårdens område.Utskottet noterar därför med tillfredsställelse attSocialdepartementet i sitt remissvar överrevisorernas rapport påpekat att departementet underde närmaste åren i ökad omfattning kommer att ägnatid och resurser åt att stärka inslaget avresultatstyrning inom sitt ansvarsområde. Vidare kannämnas att dåvarande i sittremissvar anfört att regeringen kommer att tillsättaen arbetsgrupp med uppgift att dels utifrånbefintlig statistik förbättra underlaget för statenssamlade uppföljning av verksamhet i kommuner ochlandsting, dels lämna förslag till åtgärder för attpå åstadkomma en väl fungerandeuppföljning av måluppfyllelse och resursanvändning.Utskottet har inhämtat att en sådan arbetsgrupptillsattes och att arbetet i gruppenkommer att pågå till .