yttr · GL05FIU1Y · 1998-01-01 00:00:00 — Utskottet delar denna uppfattning och anser att målet skall tolkas i förändringstermer, inte i absoluta termer, dvs. målet bör uttryckas som ett mål för inflationstakten snarare än som ett mål för den absoluta prisnivån. Den föreslagna formuleringen skall dock inte tolkas så att inflationstakten, mätt som KPI eller något annat index, skall vara noll. ställer sig därmed bakom förslaget att ställning stärks generellt och att målet för verksamhet skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Förslagen i motionerna K6 (v) yrkande 2, K5 (mp) yrkande 1, K4 (s) samt Fi220 (v) yrkande 9 om avslag på propositionen bör således avslås. Likaså avstyrker utskottet motionerna K3 (c) och Fi219 (mp) yrkande 8 om andra mål för . Öppenhet och insyn i verksamhet Moderata samlingspartiet erinrar i motion K2 om att regeringen valt att inte åtgärda två invändningar som Europeiska monetära institutet () haft mot lagförslagen. I båda fallen ansluter sig emellertid motionärerna till regeringens bedömning och föreslår att skall göra ett tillkännagivande om vad som sägs i motionen i dessa frågor (yrkande 6). Den ena frågan gäller på vilka grunder en direktionsledamot kan skiljas från sitt uppdrag där, enligt , skrivningen i riksbankslagen skulle innebära ett sämre skydd för direktionsledamot jämfört med regeringsformen. Motionärerna anser emellertid i likhet med regeringen att kriterierna i riksbankslagen är snävare än regeringsformen, varför riksbankslagen är förenlig med stadga. Den andra frågan gäller regeringens lagförslag om instruktionsförbudet som enligt inte till fullo uppfyller EG-fördragets krav. Även i detta fall delar motionärerna regeringens uppfattning i sak, dvs. att även ECBS-relaterade uppgifter omfattas av instruktionsförbudet med nuvarande lagförslag. I tredje stycket av den nya lydelsen av 9 kap. 12 § regeringsformen föreskrivs att skall pröva om ledamöterna i fullmäktige och direktionen skall beviljas ansvarsfrihet. Om en fullmäktig vägras ansvarsfrihet är han skild från sitt uppdrag. Frågan om att skilja en ledamot av direktionen från hans anställning prövas av fullmäktige. Det innebär att det krävs beslut av såväl som fullmäktige för att en direktionsledamot som vägrats ansvarsfrihet skall kunna skiljas från sin anställning. Enligt samma grundlagsstadgande får fullmäktige skilja en direktionsledamot från hans uppdrag endast om han inte längre uppfyller de krav som ställs för att han skall kunna utföra sina uppgifter eller om han gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. De fall i vilka ansvarsfrihet får vägras framgår av den föreslagna lydelsen av 49 § riksbankslagen där vissa kriterier anges för när kan vägra en ledamot av fullmäktige eller en direktionsledamot ansvarsfrihet. Det får endast ske om det finns skäl att föra talan om ekonomiskt ansvar mot en ledamot av fullmäktige eller direktionen, eller om ledamoten bör åtalas för brottsligt förfarande i samband med sitt uppdrag eller sin anställning. har framhållit att den grund på vilken fullmäktige kan skilja en direktionsledamot från hans anställning enligt 9 kap. 12 § regeringsformen är förenlig med ECBS-stadgan. Däremot anser att kriterierna för när kan vägra en direktionsledamot ansvarsfrihet enligt 49 § riksbankslagen inte är förenliga med artikel 14.2 i ECBS-stadgan. Varken regeringen eller motionärerna delar denna uppfattning. De kriterier som gäller för att vägra en fullmäktigeledamot och en direktionsledamot ansvarsfrihet enligt den föreslagna 49 § riksbankslagen ryms, enligt regeringen och Lagrådet, under de förhållanden som enligt stadgan kan föranleda att en ledamot skiljs från sin anställning. instämmer i denna bedömning. tar också upp vissa frågor med anknytning till oberoende. Det område inom vilket oberoende krävs finns angivet i artikel 107 i EG-fördraget. framhåller att denna artikel omfattar alla ECBS-relaterade uppgifter och inte enbart "frågor som rör penningpolitik" eller "penningpolitiska uppgifter", dvs. den formulering som används i 9 kap. 12 § regeringsformen respektive 41 a § riksbankslagen. Omfattningen av artikel 107 i EG-fördraget återspeglas inte till fullo i de föreslagna lagbestämmelserna om instruktionsförbudet, anser . Såsom för övrigt även motionärerna framhåller ser regeringen tillämpningen av valutapolitiken som en del av penningpolitiken. Det innebär att även valutapolitiken omfattas av instruktionsförbudet. Regeringen slår också fast att även andra uppgifter som enligt EG-fördraget tillkommer ECBS omfattas av förbudet eftersom kommer att vara en del av ECBS. Enligt propositionen gäller instruktionsförbudet därmed även sådana uppgifter som att genomföra valutatransaktioner, att inneha och förvalta medlemsstaternas valutareserver samt att främja ett väl fungerande betalningssystem. Med propositionens lagförslag omfattas således alla typer av ECBS-relaterade uppgifter av instruktionsförbudet. Enligt finansutskottets mening är det därför inte erforderligt med någon modifiering av lagförslagen i detta hänseende. I dessa båda frågor ansluter sig Moderata samlingspartiet i sak till regeringens uppfattning men föreslår att skall göra ett tillkännagivande om vad som sägs i motionen om direktionsledamots avsättlighet och instruktionsförbudet. Eftersom motionärerna i allt väsentligt är överens med regeringen är det enligt finansutskottets mening inte behövligt med något tillkännagivande. Det finns därför inte anledning för att biträda motionärernas förslag. bör med hänsyn härtill avstyrka motion K2 (m) yrkande 6. I propositionen föreslås olika åtgärder för att säkerställa insyn och kontroll av verksamhet på det penningpolitiska området. Ett förslag som diskuteras i det sammanhanget är möjligheten att offentliggöra direktionens protokoll efter sammanträdena. Regeringen anser emellertid att det inte bör införas någon skyldighet för direktionen att offentliggöra sina protokoll eftersom det skulle innebära att en helt ny ordning skapas, vilken kan ses som ett klart avsteg från de principer som sekretesslagen bygger på. Enligt vad som sägs i propositionen behöver denna slutsats inte utesluta att ett förslag kan presenteras . Regeringen hänvisar till riksbanksfullmäktige som pekat på möjligheten att direktionen frivilligt låter offentliggöra sina protokoll inom ramen för nuvarande lagstiftning och att frågan därefter kan prövas på nytt när den nya direktionen har funnit sin form. Ett sådant initiativ skulle välkomnas av regeringen som anser att ett frivilligt offentliggörande inte möter några hinder, förutsatt att offentliggörandet sker efter vederbörlig sekretessprövning. Moderata samlingspartiet anser i motion K2 att regeringens farhågor för sekretessen kring direktionens protokoll är överdrivna. Enligt motionen bör den demokratiska insynen i verksamhet förbättras. Det räcker inte med ett frivilligt offentliggörande av protokollen inom ramen för nuvarande sekretesslagstiftning, anser motionärerna, som föreslår att skall begära att regeringen återkommer med ett förslag till lag om offentliggörande av direktionens protokoll (yrkande 2). liberalerna föreslår i motion K8 att man i riksbankslagen skall ta in en föreskrift om att direktionens protokoll skall offentliggöras efter förslagsvis , såsom fallet är i . bör göra ett tillkännagivande av denna innebörd, anser motionärerna (yrkande 1). Vissa uppgifter om penningpolitiken omfattas av sekretess. Om direktionen skulle åläggas att offentliggöra sina protokoll skulle även hemliga uppgifter komma att offentliggöras, vilket skulle strida mot 3 kap. 1 § i sekretesslagen. En skyldighet att offentliggöra direktionens protokoll skulle även kunna stå i strid mot bestämmelsen i 2 kap. 1 § sekretesslagen om utrikessekretess. Enligt detta lagrum gäller sekretess bl.a. för uppgifter som rör annan stat eller mellanfolklig organisation, om det kan antas att det skulle störa mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skada landet om uppgifterna röjs. Utskottet delar regeringens uppfattning att en påtvingad öppenhet kring direktionens protokoll skulle vara ett klart avsteg från de principer som sekretesslagen bygger på. En sådan ordning kan dessutom innebära att man riskerar den insyn i direktionens arbete som har tillförsäkrats fullmäktiges ordförande och vice ordförande, eftersom viktiga frågor då kan komma att diskuteras vid sidan av och inte på direktionens sammanträden. är med hänsyn härtill inte berett att förorda någon annan lösning innan direktionen funnit stadga i sina arbetsformer. bör med hänsyn härtill avstyrka motionerna K2 (m) yrkande 2 och K8 (fp) yrkande 1. Riksdagsbehandlingen av rapporter om den förda penningpolitiken Ett annat förslag som tillkommit för att öka insynen och kontrollen av verksamhet är föreskriften i riksbankslagen (50 §) att direktionen minst skall lämna en skriftlig redogörelse till om penningpolitiken. På detta sätt kan , som huvudman, och allmänheten löpande ges insyn i den penningpolitiska verksamheten, framhålls det i propositionen. I propositionen kommenteras inte närmare hur den föreslagna redogörelsen skall beredas i . Såvitt finansutskottet förstår bör redogörelsen betraktas som en framställning av det slag som omnämns i 3 kap. 8 § riksdagsordningen. Över sådana redogörelser löper motionsrätt. De skall vidare beredas i utskott innan de tas upp till avgörande i kammaren. behandling av redogörelserna bör självfallet inte ske på ett sådant sätt att det uppstår en konflikt med instruktionsförbudet. Som tidigare nämnts omfattar detta förbud alla penningpolitiska beslut, dvs. just den typ av frågor som kommer att ta upp i sina redogörelser. förutsätter att kammarkansliet och talmannen vid sin prövning av de motioner som väcks i anslutning till redogörelserna kan vägra att ta upp yrkanden som inte är förenliga med instruktionsförbudet. Moderata samlingspartiet föreslår i motion K2 att möjligheten till offentliga utskottsutfrågningar med riksbankschefen skall regleras i lag (yrkande 1). Riksbankschefen har återkommande framträtt inför finansutskottet vid offentliga utfrågningar och då redogjort för den förda penningpolitiken. Liksom andra offentliga utskottssammanträden regleras dessa sammankomster av föreskrifterna i 4 kap. 12 § riksdagsordningen med tillhörande tilläggsbestämmelser. Någon särskild reglering av de offentliga utskottsutfrågningarna med riksbankschefen är enligt finansutskottets mening inte erforderlig. bör därför avstyrka motion K2 (m) yrkande 1. Riksbanksledningens skyldighet att offentliggöra ekonomiska förhållanden I propositionen föreslås att ledamöterna i direktionen samt ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige till skriftligen skall anmäla sitt innehav av vissa tillgångar och skulder, liksom vilka ekonomiska avtal av visst slag som de ingått. Den föreslagna anmälningsplikten omfattar finansiella instrument, krediter och andra skulder samt villkoren för dessa, avtal av ekonomisk karaktär med tidigare arbetsgivare såsom avtal om löne- eller pensionsförmån, innehav av andel i handelsbolag eller annan ekonomisk förening än bostadsrättsförening samt ägande av näringsfastighet. Anmälan behöver dock inte göras om värdet av avtalen och tillgångarna exklusive finansiella instrument sammantaget understiger . Någon anmälningsplikt föreligger inte heller för skulder och krediter som tillsammans understiger . Den föreslagna anmälningsplikten regleras genom en ny 39 a § i riksbankslagen. Moderata samlingspartiet anser i motion K2 att det är angeläget att det finns en anmälningsplikt om ekonomiska förhållanden för de främsta beslutsfattarna i . De krav som föreslås bli inskrivna i riksbankslagen är emellertid alltför långtgående och riskerar enligt motionärerna att negativt påverka rekryteringen till dessa uppdrag. Detta gäller särskilt ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige vilka poster ju långtifrån förutsätter heltidsengagemang i . bör göra ett tillkännagivande av denna innebörd (yrkande 4). finns en intern anmälningsplikt för fullmäktiges ledamöter men den är begränsad till finansiella instrument. och direktionen kommer med propositionens förslag att få en mer självständig ställning. Det är därför viktigt att det finns ett stort förtroende inte bara för ledamöterna i direktionen utan också för fullmäktiges ordförande och vice ordförande som i direktionen kan ses som allmänhetens företrädare och som kommer att ha full insyn i de frågor direktionen behandlar. anser mot denna bakgrund att formerna för den av regeringen föreslagna anmälningsplikten är väl avvägda. bör med hänsyn härtill avstyrka motion K2 (m) yrkande 4. Prövning av ett beslut att skilja en direktionsledamot från hans uppdrag Ett beslut om att skilja riksbankschefen från hans anställning kan överklagas till . Motsvarande rätt föreligger inte för övriga medlemmar i direktionen, men enligt konvergensrapport bör även de omfattas av ett liknande skydd. Ett sådant skydd bör därför åstadkommas genom en möjlighet att väcka talan vid svensk domstol. Regeringen föreslår att annan ledamot av direktionen än riksbankschefen skall kunna få sin sak prövad vid Arbetsdomstolen som därvid bör utgöra första och sista instans. Moderata samlingspartiet anser i motion K2 att Arbetsdomstolen som partssammansatt domstol är olämplig att pröva besvär från en direktionsledamot som av fullmäktige blivit skild från sitt uppdrag. En sådan prövning bör i stället göras av Regeringsrätten. Förslaget till riksbankslag bör ändras i detta avseende (yrkande 3). I propositionen föreslås att Arbetsdomstolen skall vara första och sista instans vid prövningen när annan direktionsledamot än riksbankschefen anser sig ha blivit avskedad på orättfärdig grund. Moderata samlingspartiet motsätter sig detta förslag och föreslår i stället att Regeringsrätten skall vara prövningsinstans. vill med anledning härav erinra om att förslagen i propositionen grundas på en fempartiuppgörelse, vilken finns återgiven i promemorian ställning (Ds 1997:50). I promemorian föreslogs - i 33 b § förslaget till ändring i riksbankslagen - att ärenden av detta slag skulle kunna överklagas till . Såsom motionärerna påpekar utgör regeringens förslag i denna del ett avsteg från arbetsgruppens förslag. föreslår att man i enlighet med den ursprungliga uppgörelsen föreskriver att annan ledamot av direktionen än riksbankschefen skall få väcka talan vid . Motion K2 (m) yrkande 3 bör inte föranleda någon åtgärd från sida. Karenstid för direktionsledamot som lämnat sitt uppdrag I propositionen föreslås att en direktionsledamot som slutar sitt arbete inte skall få inneha vissa uppdrag under det närmast efterföljande året. Fullmäktige skall dock kunna medge undantag från detta krav. Enligt förslaget skall en tidigare direktionsledamot övergångsvis inte få vara ledamot eller suppleant i bank m.m., inte heller få inneha anställning eller uppdrag som skulle göra honom olämplig att vara direktionsledamot. Den föreslagna karensperioden regleras i sista stycket till en ny 33 a § i lagen (1988:1385) om riksbank. Moderata samlingspartiet anser i motion K2 att det saknas anledning att tillämpa en så sträng karensregel som den föreslagna och föreslår att skall göra ett tillkännagivande av denna innebörd (yrkande 5). Såsom också framhålls i propositionen får ledamöter i direktionen genom sin ställning kunskap i frågor som är av utomordentligt stor betydelse för vissa verksamheter i framför allt det privata näringslivet, t.ex. banksektorn. När en ledamot lämnar sin anställning besitter han en kunskap som, om den utnyttjas, skulle kunna vara till skada för . Dessutom skulle det kunna uppfattas som allmänt stötande om en ledamot av direktion omgående skulle kunna övergå till en ledande befattning i annan verksamhet. Av betydelse i sammanhanget är också att den ettåriga karensperioden inte är definitiv. Fullmäktige föreslås kunna förkorta och med hänsyn till arten av uppdraget avgöra hur lång karensperioden bör vara för att inte riskera att kunskaper från tiden som direktionsledamot skall kunna missbrukas. som för egen del inte har något att erinra mot regeringens förslag i detta avseende föreslår att avstyrker motion K2 (m) yrkande 5. Mot yrkandet kan även riktas en invändning av annat slag. Liksom när det gäller tre andra yrkanden i den moderata motionen innebär detta yrkande att ett av de fem partier som står bakom uppgörelsen begär att skall ta ställning mot delar av uppgörelsen innan den trätt i kraft. Folkomröstning om medlemskap i Enligt motion K6 är ändringarna av organisation och ställning inget som uppkommit annat än ur behovet att EMU-anpassa och underlätta för ett eventuellt inträde i EMU. De föreslagna förändringarna får enligt motionärerna bara genomföras om svenska folket i folkomröstning skulle säga ja till ett medlemskap i och därmed till ett uppgivande av den nationella ekonomisk-politiska självbestämmanderätten. Motionärerna yrkar på ett tillkännagivande om att eventuella medlemskap i skall prövas i en rådgivande folkomröstning. Utskottet har , i behandlingen av proposition 1997/98:25 och den ekonomiska och monetära unionen, behandlat frågan om formerna för beslutsfattande om framtida deltagande i valutaunionen. Utskottet anförde då följande (bet.1997/98:FiU9, s. 23): Utskottet delar regeringens uppfattning att, om det efter bedöms lämpligt att deltar i valutaunionen, frågan skall underställas svenska folket för prövning. Som regeringen anför är det önskvärt att en sådan prövning sker i ett allmänt val, men det kan inte helt uteslutas att det i stället kan ske genom ett extraval eller en folkomröstning. Därefter ankommer det på att fatta slutligt beslut. Utskottet, som kan konstatera att det citerade betänkandet har vunnit bifall (prot. 1997/98:40, rskr. 75), ser ingen anledning att ändra uppfattning. Motion K6 (v) yrkande 1 bör avstyrkas. I motion K7 citeras följande uttalande i propositionen om medlemskap i unionen (prop. 1994/95:19): Om beslutar sig för ett deltagande i EMU:s tredje fas följer att beslut om utgivning av sedlar och mynt samt frågan om lagligt betalningsmedel överförs till den . Detta kräver också ändringar i bestämmelserna i regeringsformen om sedelutgivningsrätten. Motionärerna erinrar om att den nuvarande enhälligt har godkänt denna del av proposition 1994/95:19 utan invändningar. Det svenska folket har enligt motionärerna i folkomröstning tagit ställning för att skall vara medlem i EU, med förutsättningen att EU-medlemskapet inte omfattade medlemskapet i EMU:s tredje fas. Om majoritet nu vill ändra detta - utan att höra svenska folket på nytt - frångås utfästelsen till svenska folket. Detta skulle motverka förtroendet för och . Det vore enligt motionärerna mycket farligt och beklagligt om man på detta sätt väljer att underminera legitimitet. Grundlagar har en särställning som måste respekteras. I motionen yrkas att som sin mening ger regeringen till känna att den ovan citerade formuleringen om EMU och sedelutgivningsrätten i proposition 1994/95:19 fortsatt skall gälla. I liberalernas motion K8 erinras om att enligt gällande lydelse av regeringsformen har riksbank monopol på att ge ut sedlar och mynt. Denna grundlagsregel syftar till att trygga betalningssystemet och penningvärdet genom att omöjliggöra för andra än , t.ex. svenska affärsbanker eller andra finansiella institutioner, att ge ut svenska sedlar. I valutaunionens tredje fas är det emellertid den , , som har ensamrätt att tillåta sedelutgivning, och både ECB och nationella centralbanker inom valutaunionen kan ge ut sedlar som är legala betalningsmedel. Det kan visserligen hävdas att tar över svensk rätt så att en grundlagsändring inte skulle vara nödvändig. Motionärerna anser emellertid att svensk grundlag bör ge en rättvisande bild av de faktiska förhållandena, och bestämmelserna om sedelutgivning i 9 kap. 13 § regeringsformen bör därför ändras. bör därför fatta det första vilande beslutet om sådan grundlagsändring . Det slutliga beslutet kan sedan fattas efter riksdagsvalet . Utskottet vill erinra om att i propositionen sägs att bestämmelsen om sedelutgivningsrätten i 9 kap. 13 § regeringsformen bör vid ett svenskt deltagande i valutaunionen anpassas till de faktiska förhållandena. Någon anledning att nu ändra bestämmelsen föreligger dock inte. Ett lagförslag om ändring i regeringsformen bör emellertid lämnas till i samband med en svensk anslutning till valutaunionen. Utskottet delar bedömningen i propositionen och avstyrker därmed motionerna K7 (c) och K8 (fp) yrkande 2. Regeringen anser att revisorer även fortsättningsvis bör granska enligt lagen (1988:46) om revision av riksdagsförvaltningen m.m. Förutsättningarna för revisorernas granskning kommer dock att påverkas om deltar i valutaunionen, men regeringen anser att revisorerna även då bör kunna granska . Sett utifrån föreskrifterna i ECBS-stadgan kan nämligen revisorers rätt att granska ifrågasättas, påpekar regeringen. Enligt artikel 27 i ECBS-stadgan skall nationella centralbanker granskas av oavhängiga externa revisorer som har rekommenderat och rådet godkänt. Regeringen anser emellertid att denna granskning inte bör hindra att , i egenskap av huvudman, också låter sina revisorer granska . En redogörelse för granskningen bör tas in i en berättelse som bör underställas för att denna skall kunna pröva frågan om ansvarsfrihet för direktionen och fullmäktige. Med de förslag som redovisas i propositionen kommer ansvaret för utformningen av penningpolitiken i än högre grad än tidigare att delegeras till en självständig riksbank. Såsom framhålls i propositionen bör en så långtgående delegering kombineras med uppföljning och kontroll. Som huvudman måste därför ha möjlighet att utvärdera verksamheten utifrån det mål som i lag fastställts för verksamheten. revisorers årliga granskning av verksamhet kommer att påverkas om väljer att delta i valutaunionen och införa den gemensamma valutan euron. Då får enligt propositionen varken revisorer eller internrevision längre pröva beslut som avser ECBS-relaterade uppgifter. Härmed förstås ECBS grundläggande uppgifter, vilka enligt artikel 105.2 i EG-fördraget skall vara - att utforma och genomföra gemenskapens penning- och valutapolitik, - att företa transaktioner i utländsk valuta, - att inneha och förvalta medlemsstaternas officiella valutareserver, - att främja ett väl fungerande betalningssystem. Fram till dess att deltar i valutaunionen är emellertid revisorerna enligt finansutskottets mening oförhindrade att granska verksamhet enligt nuvarande former. Granskningen och revisorernas uttalanden får dock inte ha en sådan inriktning att de kan anses komma i konflikt med instruktionsförbudet. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), Per (), (), () och (). ställning generellt och penningpolitiska mål (v) () anser att finansutskottets ställningstagande under rubriken generellt och penningpolitiska mål bort ha följande lydelse: De förändringar i ställning och fastläggandet av ett inflationsmål för som föreslås i propositionen kan enligt utskottets mening inte uppfattas som annat än förberedelser för ett inträde i valutaunionen (EMU). Förändringarna behövs inte i sak. I likhet med vad som framförs i motion K6 (v) anser utskottet att riksbank i huvudsak har fungerat väl med nuvarande ordning. De ekonomisk-politiska motiv som angivits är inte särskilt tydliga och framför allt inte övertygande. riksbank är en av de mer självständiga centralbankerna i världen, framgår det av propositionen. Det har inte hindrat att inflationen har varit mycket hög i och i likhet med växelkursen varierat mycket kraftigt. Det var inte för att var satt under politiskt styre som man tvingades att låta kronan flyta fritt . Det är svårt att se behovet av att penningpolitiken skall styras utan politisk eller demokratisk påverkan. Det är visserligen en av grundtankarna i EMU att delar av den ekonomiska politiken, penningpolitiken, skall beslutas utan politisk kontroll.