yttr · GL05JUU5Y · 1998-01-01 00:00:00 — har i ett beslut berett justitieutskottet tillfälle att avge yttrande över proposition 1997/98:43 Tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområden - barnpornografifrågan m.m. i de delar som berör barnpornografi jämte de motioner som väckts i ärendet. Vidare har justitieutskottet beslutat avge yttrande över två motionsyrkanden rörande jury i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål och som avser ändringar i . beredningsområde omfattar, såvitt här är av intresse, straff- och processrättsliga frågor. Regleringen sker i första hand i och i . Vidare bereder utskottet ärenden som rör bl.a. polisväsendet. I detta yttrande behandlar utskottet frågor som aktualiserats i propositionen jämte motioner och som tillhör utskottets beredningsområde. En förteckning över de motionsyrkanden som behandlas återfinns i en bilaga till yttrandet. Det bör också redan här understrykas att utskottet inte har att ta ställning till den centrala frågan om barnpornografibrottet bör utmönstras ur tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Enligt bestämmelsen om barnpornografibrott i 16 kap. 10 a § skall den dömas för barnpornografibrott som skildrar barn i pornografisk bild med uppsåt att bilden sprids eller som sprider sådan bild av barn om inte åtgärden med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. Straffet är böter eller fängelse i högst . Kriminaliseringen omfattar alla slags pornografiska bilder av barn, såväl fotografier som t.ex. teckningar. Barnpornografibrottet infördes (prop. 1978/79:179, bet. KU33, rskr. Som motiv för kriminaliseringen anfördes bl.a. den integritetsskada som kan uppkomma när barn medverkar vid tillkomsten av pornografiska alster. Departementschefen anförde (prop. s. 8) att de barn som medverkar normalt inte kan bedöma innebörden i och konsekvenserna av sin medverkan. Han ansåg vidare att man inte kan bortse från de skadeverkningar som kan drabba dessa barns syn på sexualiteten. Ett ytterligare motiv var att framställning och spridning av barnpornografiska alster är kränkande för barn över huvud taget. I 7 kap. 4 § 12 tryckfrihetsförordningen (TF) finns en reglering som kriminaliserar skildrandet av barnpornografi också om skildrandet sker genom tryckt skrift förutsatt att spridningsuppsåt finns. Motsvarande reglering gäller också enligt 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) om gärningen begås i en film. Enligt regeringens förslag i den nu aktuella propositionen flyttas barnpornografibrottet ut från TF:s och och alla bestämmelser i grundlagarna som rör barnpornografi upphävs. På så sätt skall all tillämpning av grundlagarna uteslutas när det gäller barnpornografiska bilder, oavsett i vilka sammanhang det tas befattning med dem. Regler om barnpornografi kommer enligt förslaget att finnas uteslutande i vanlig lag. Frågan om den tryckfrihets- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen faller som nämnts utanför utskottets beredningsområde. I det följande avses med barnpornografi sådana pornografiska bilder av barn som faller under bestämmelsen i om barnpornografibrott. Utvidgning av det straffbelagda området - kriminalisering av innehav m.m. Frågan om en utvidgning av det straffbelagda området - och då särskilt innehavskriminaliseringen - har varit föremål för omfattande diskussioner och beredningar. Åsikterna har främst gått isär i frågan om det är befogat att straffbelägga innehav, både med hänsyn till effektiviteten av kriminaliseringen och till de motstående tryck- och yttrandefrihetsrättsliga intressena. bestämmelse om barnpornografibrott - 16 kap. 10 a § - utvidgas enligt regeringens förslag till att omfatta i princip all befattning med barnpornografi, även innehav. All framställning kriminaliseras, oavsett syfte. Ett undantag görs dock för hantverksmässig framställning utan spridningssyfte. Det gällande förbudet mot spridning kompletteras med förbud mot överlåtelse, upplåtelse eller förevisande av barnpornografi. Vidare straffbeläggs bl.a. förvärv, saluförande och förmedling av kontakt mellan köpare och säljare. Innehavsförbudet avser samma sorts bilder som är förbjudna att framställa, sprida, överlåta m.m. Någon begränsning till bilder av verklighetstrogen karaktär görs alltså inte. Utskottet ser med tillfredsställelse att det nu föreligger ett lagförslag som ger en heltäckande reglering mot alla former av befattning med barnpornografi och tillstyrker förslaget i princip. Härigenom får motionerna K302, K341, So674 yrkande 9 och So801 yrkande 18, i vilka efterfrågas en sådan reglering, anses tillgodosedda. Enligt utskottets mening skall det således inte göras några särskilda avgränsningar när det gäller det slag av bilder som omfattas av innehavsförbudet. Det finns således ingen anledning att som yrkas i motion K19 yrkande 4 begränsa innehavsförbudet till verklighetstrogna bilder. Tvärtom skulle ett bifall till yrkandet medföra att det grundläggande objektiva rekvisitet i 16 kap. 10 a §, nämligen "barn i pornografisk bild", inte kom att ha en enhetlig innebörd. Detta skulle innebära en betydande systematisk olägenhet som fick lösas genom att innehavsbrottet reglerades särskilt. Härutöver måste utskottet kraftfullt understryka att det med utgångspunkt i lagstiftningens syfte är olämpligt och inkonsekvent att en och samma barnpornografiska bild i vissa fall skulle falla inom och i vissa fall utanför det straffbara området i . Utskottet avstyrker alltså bifall till motion K19 i denna del. Ett effektivt förbud mot all befattning med barnpornografiskt material förutsätter enligt utskottets mening att motsvarande förbud kommer att gälla de medier som omfattas av TF och YGL. Det faller emellertid utanför utskottets beredningsområde att ta ställning till hur detta bäst skall kunna lösas. Undantag från det annars straffbara området är inte varje skildring av barn i pornografisk bild eller spridning av sådan bild straffbar. Undantag görs för det fall att gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. Frågan om gärningen är försvarlig skall, enligt vad som framgår av förarbetena, avgöras mot bakgrund av syftet med framställningen och det sammanhang i vilket den förekommer (prop. 1978/79:179 s. 9). Hänsyn till konstnärliga intressen, allvarligt syftande nyhetsförmedling och vetenskapligt arbete anförs i motiven som exempel på fall där ett spridande kan vara försvarligt. För att en sådan bedömning skall komma i fråga skall bilden dock ingå som ett naturligt och befogat led i det sammanhang där den förekommer. Bilder som har spritts under försvarliga omständigheter är inte utan vidare möjliga att sprida vidare under åberopande av försvarlighetsrekvisitet. En skildring som av konstnärliga skäl ansetts vara försvarlig torde emellertid i princip behålla denna karaktär oavsett i vilka senare sammanhang den kan förekomma. Att behålla försvarlighetsrekvisitet trots den omfattande utvidgningen av det straffbara området framstår enligt regeringen som mindre tilltalande. I bestämmelsen om barnpornografibrott införs enligt regeringens förslag i stället en regel som innebär att en gärning inte skall utgöra brott om särskilda omständigheter gör att gärningen måste anses uppenbart befogad. I motionerna K18 (m), K19 (kd), K 20 (v) samt K21 och K22 (båda fp) yrkas att försvarlighetsrekvisitet skall behållas. Som skäl för detta framförs sammanfattningsvis att det av regeringen föreslagna undantaget från det straffbara området blir för snävt varigenom seriös nyhetsförmedling, forskning och opinionsbildning kommer att hämmas. Detta kommer i sin tur att vara till nackdel för bekämpningen av förekomsten av barnpornografi. Utskottet har ställt sig bakom en avsevärd utvidgning av det kriminaliserade området. Detta talar i sig för att utrymmet för andra än de som i sin myndighetsutövning har att ta befattning med barnpornografiskt material i fortsättningen bör vara betydligt mindre än det är . Vidare måste man beakta att de bevekelsegrunder som ligger bakom den utvidgade kriminaliseringen bör få genomslag fullt ut. Ur det enskilda barnets perspektiv är det lika kränkande oavsett i vilket medium en bild eller film förekommer och om bilden publiceras i opinionsbildande syfte eller inte. En försvarlig spridning kränker alltså barnet lika mycket som en oförsvarlig. Till detta måste läggas att risken för oförsvarlig vidarespridning är uppenbar. Slutligen finns det enligt utskottet skäl att fråga sig om det är en rimlig avvägning att göra ett generellt undantag för sådan befattning som kan sägas vara betingad av seriösa och allmänt lovvärda syften när det är fråga om en så långtgående kriminalisering som är fallet. Om i princip all befattning med barnpornografi således blir kriminaliserad måste detta få genomslag även på de seriösa områdena. Annars riskerar man att lagstiftningen uppfattas som att den ger dubbla signaler och att respekten för straffbudet i övrigt undergrävs. Att behålla försvarlighetsrekvisitet trots den omfattande utvidningen av det straffbara området framstår enligt utskottet därför som mindre tilltalande. Det finns enligt regeringen situationer där befattning med barnpornografi kan framstå som befogad. De fall som regeringen avser är de där syftet med gärningen är skyddsvärt, konkret och specifikt och omständigheterna är sådana att det i princip är uteslutet att t.ex. hantera en situation utan att exempelvis inneha en viss barnpornografisk skildring. Med tanke på dessa fall bör straffstadgandet om barnpornografibrott enligt regeringen förses med en regel som innebär att i särskilda fall en gärning inte skall föranleda straff. Även om det främst är hänsynen till massmediernas och frivilligorganisationernas arbete som man har i åtanke är det enligt regeringen naturligtvis inte uteslutet att regeln kan vara tillämplig även i andra situationer där en motsvarande intressekonflikt kan uppkomma, t.ex. inom forskningen. Regeringen understryker dock att det inte är meningen att regeln skall träffa någon viss yrkesgrupp generellt sett eller någon viss situation i allmänhet, utan det krävs för straffrihet att det i det enskilda fallet finns särskilda omständigheter som gör att gärningen måste anses uppenbart befogad (prop. s. 89 f). Utskottet instämmer i regeringens bedömning och anser att bestämmelsen bör utformas i enlighet med förslaget i propositionen. Utskottet vill tillägga att den snäva utformningen av möjlighet till lagligt innehav inte i sig hindrar opinionsbildning och debatt. Utskottet avstyrker bifall till motionerna K18 yrkande 7, K19 yrkande 4 (delvis), K20, K21 yrkande 2 och K22 yrkande 4. Övriga lagstiftningsfrågor rörande barnpornografibrottet I regeringens förslag till ny lydelse av bestämmelsen om barnpornografibrott införs en definition av begreppet barn innebärande att med barn avses en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som, när det framgår av bilden och omständigheterna kring den, är . Vad gäller straffskalan för barnpornografibrott införs ett ringa brott med böter eller fängelse i straffskalan; normalgraden av brottet kommer endast att innehålla fängelse i straffskalan, maximum . Slutligen införs en särskild straffskala för grovt barnpornografibrott med en straffskala om fängelse i lägst och högst . Den som i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte sprider barnpornografi skall enligt regeringens förslag kunna dömas för brott även när gärningen begås av oaktsamhet. För detta oaktsamhetsbrott skall kunna dömas för ringa brott eller normalgraden av barnpornografibrott. Försök till uppsåtliga barnpornografibrott av normalgraden straffbeläggs och när det gäller grovt brott straffbeläggs även förberedelse till sådant brott. Regeringen föreslår i propositionen att införsel till och utförsel från av barnpornografi skall förbjudas och att förbudet skall tas in i en särskild lag. För att förbudet skall gälla med avseende på gräns mot annat EU-land görs vissa tillägg i den lag som reglerar befogenheter vid gräns mot ett annat EU-land. Genom en ändring av den särskilda lagen om förverkande av barnpornografi utvidgas möjligheterna till förverkande. Lagen kommer i praktiken att utgöra ett komplement till allmänna regler om förverkande och den möjliggör förverkande av alla barnpornografiska bilder oavsett hur de påträffas. Slutligen gör regeringen den bedömningen att s.k. anspelningspornografi, dvs. pornografi där vuxna modeller framställs som barn eller förses med olika attribut för att påminna om barn, inte bör omfattas av kriminaliseringen i bestämmelsen om barnpornografibrott. Utskottet har inte något att anföra när det gäller de ovan nämnda förslagen. Sammantaget leder regeringens förslag rörande barnpornografibrottet enligt utskottets mening till en lagstiftning som medger en mer effektiv bekämpning av förekomsten av barnpornografi. Utskottet tillstyrker propositionen i dessa delar. Sambandet mellan barnpornografibrottet och brottet olaga våldsskildring Som en följd av regeringens förslag om att flytta ut barnpornografibrottet från grundlagarnas tillämpningsområde kommer samtliga barnpornografibrott att handläggas av allmän åklagare och hanteras i vanlig brottmålsprocess med tillämpning av regler. Ett problem som då uppstår gäller sådana skildringar som är barnpornografiska och som dessutom utgör sådan olaga våldsskildring som faller inom grundlagarnas tillämpningsområde. Åtal för olaga våldsskildring - på det område som omfattas av grundlagarna - skall ju alltjämt väckas av Justitiekanslern och hanteras enligt den särskilda rättegångsordningen för tryck- eller yttrandefrihetsmål. I propositionen tar regeringen först upp den situationen att en och samma skildring, t.ex. en viss sekvens i ett videogram, dels är barnpornografisk dels utgör olaga våldsskildring (s. 75 f). Regeringen framhåller att det inte vore en rimlig ordning om olika straffprocessuella regler skulle behöva tillämpas vid ingripande mot en och samma stillbild eller filmsekvens. En viss bild eller sekvens som är barnpornografisk men som också innehåller moment som kan bedömas som olaga våldsskildring måste enligt regeringen behandlas som en enhet och kunna hanteras enligt ett och samma regelsystem. Regeringen gör i sammanhanget följande bedömning. Enligt regeringens mening är det därför naturligt att för dessa fall anlägga det synsättet att barnpornografibrottet, som inte i något fall kommer att vara straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott, som typiskt sett får anses allvarligare är olaga våldsskildring och som, enligt regeringens förslag kommer att ha ett straffmaximum som är dubbelt så högt, konsumerar brottet olaga våldsskildring. Detta innebär att våldsmomenten i skildringen - i den mån de kan omfattas av gärningsbeskrivningen för barnpornografibrottet - bör betraktas som en försvårande omständighet och bestraffas inom ramen för barnpornografibrottet. Lagrådet har med anledning av den föreslagna lösningen anfört bl.a. följande (prop. s. 316). Häremot kan emellertid hävdas att ett gärningspåstående som innebär att ett yttrande faller under tryckfrihetsförordningens beskrivning av brottet olaga våldsskildring, vartill yttrandefrihetsgrundlagen hänvisar, endast kan prövas i den ordning som gäller för yttrandefrihetsbrott. En säker lösning av detta problem kan emellertid inte åstadkommas utan mycket betydande ingrepp i det föreslagna systemet. Man får därför nöja sig med att överlämna problemet till rättstillämpningen. Regeringen har med anledning av Lagrådets yttrande i denna del framhållit att gränsen för vad som kan lagföras inom ramen för barnpornografibrottet följer av brottsbeskrivningen för detta brott. Ett gärningspåstående som innefattar skildrande i bild av sexuellt våld eller tvång med uppsåt att bilden sprids kan enligt regeringen sålunda inte rubriceras som barnpornografibrott. En annan sak är att det inte torde möta något hinder att åberopa en viss bilds motiv eller karaktär som en försvårande omständighet vid t.ex. en gärning avseende innehav av barnpornografi. Utgångspunkten för resonemanget är alltså att någon skildrar barn i pornografisk bild och att bilden har sådana inslag av sexuellt våld eller tvång förenat med en avsikt att bilden sprids att rekvisiten för olaga våldsskildring också är uppfyllda. Inledningsvis konstaterar utskottet att det i den beskrivna situationen är fråga om en och samma gärning. Detta innebär bland annat att gärningen i enlighet med allmänna straffrättsliga principer skall bedömas och att det inte i efterhand är möjligt för åklagaren att efter en frikännande dom i fråga om barnpornografibrott återkomma och yrka ansvar för olaga våldsskildring eller omvänt (se prop. s. 76). Utskottet konstaterar vidare att det, då fråga är om konkurrens mellan brottsbalksbrotten barnpornografibrott respektive olaga våldsskildring, knappast uppstår några systematiska eller andra problem. I enlighet med vad som normalt gäller har åklagaren möjlighet att utifrån samma gärningsbeskrivning yrka ansvar för barnpornografibrott alternativt olaga våldsskildring. Om båda brotten kan styrkas kommer, som regeringen anför, det lindrigare brottet olaga våldssskildring att konsumeras av det svårare brottet barnpornografibrott. Såvitt gäller den situationen att den olaga våldsskildringen faller inom grundlagarnas tillämpningsområde blir situationen emellertid mer komplicerad. Brottsbalksbrotten skall ju som tidigare framgått handläggas i den i stadgade ordningen medan det för yttrandefrihetsbrottet finns särskilda processregler som bl.a. innebär att målet kan handläggas med jury. I denna situation uppstår det alltså en konkurrens mellan de olika processrättsliga regelsystemen utöver den konkurrens som finns mellan yttrandefrihetsbrottet och brottsbalksbrottet. är det som nämts en straffrättslig princip att gärningen skall bedömas vid ett och samma tillfälle; att gärningen kan bedömas antingen som brottsbalksbrott eller som yttrandefrihetsbrott gör härvidlag ingen skillnad. Från strikt straffrättsliga utgångspunkter är det enligt utskottets mening naturligt att, i linje med vad regeringen anför, den olaga våldsskildringen också i detta fall får vika för det allvarligare brottet barnpornografibrott och att målet alltså handläggs i den i stadgade ordningen. Om man anlägger ett mer konstitutionellt synsätt och i stället utgår från grundlagarna ligger det dock måhända närmare till hands att ge de tryckfrihetsrättsliga och yttrandefrihetsrättsliga regleringarna företräde. Detta är dock en fråga som det i första hand ankommer på att bedöma. Utskottet vill i detta sammanhang peka på ytterligare en konsekvens av regeringsförslaget som har samband med de olika processformerna. Det kan uppkomma situationer när JK/allmän åklagare med utgångspunkt i vad han tror sig kunna styrka måste välja mellan att åtala för barnpornografibrott eller för yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring. Situationen kan t.ex. vara den att det råder tveksamhet beträffande möjligheten att styrka barnpornografibrott - det kan t.ex. vara osäkert om det går att styrka att rekvisitet "barn" är uppfyllt - medan det däremot står klart att rekvisiten för olaga våldsskildring är uppfyllda. I detta läge riskerar åklagaren om han åtalar för barnpornografibrott att hans talan ogillas och han kan då, i enlighet med vad som anförts i det föregående, inte återkomma med ett åtal för olaga våldsskildring avseende samma gärning. Det går emellertid att utforma åtalet på ett sådant sätt att frågan om barnets ålder kommer att sakna betydelse för åtalet; detta kan man göra genom att åtala för yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring med dess lindrigare straffskala. Utskottet vill i sammanhanget anmärka att den föreslagna regleringen i 1 kap. 10 § TF och 1 kap. 13 § YGL inte lägger hinder i vägen för en sådan lösning. En annan situation som rör sambandet mellan barnpornografibrottet och brottet olaga våldsskildring är den att en viss videofilm i olika sekvenser innehåller både barnpornografiska alster och olaga våldsskildringar med vuxna aktörer. Olika straffrättsliga regler kan då komma att gälla för de olika sekvenserna och olika rättegångsordningar kommer att gälla för de olika brotten (prop. s. 76 f). I propositionen pekar regeringen på att olikheterna i straffrättsligt hänseende kan föranleda gränsdragningsfrågor, exempelvis kan straffbara försök förekomma när det gäller spridning av barnpornografi men inte när det gäller olaga våldsskildring. I likhet med regeringen anser utskottet dock inte att man här har anledning att befara några allvarligare problem i rättstillämpningen. De praktiska olägenheterna som kan uppkomma genom att olika rättegångsordningar kommer att gälla för de båda brotten bör enligt utskottets mening kunna begränsas genom förslaget i propositionen om att ge Justitiekanslern möjlighet att i enskilda fall delegera åklagaruppgiften till allmän åklagare när det gäller bl.a. brottet olaga våldsskildring (prop. s. 126 f). Det går emellertid inte att undvika att olika rättegångsordningar kommer att gälla för de olika brotten. Den möjlighet till gemensam handläggning av ett vanligt brottmål med ett tryck- eller yttrandefrihetsmål som öppnas i 7 kap. 7 § andra stycket lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden torde enligt utskottet - och som regeringen framhållit (prop. s. 77) - vara tillämplig i här åsyftade situationer. Den nämnda bestämmelsen innebär att ett vanligt brottmål får handläggas i samma rättegång som ett tryckfrihetsmål eller yttrandefrihetsmål i vilket talan förs om ansvar, om det på grund av samband mellan målen skulle skapa allvarliga olägenheter att de handlades i skilda rättegångar. Om huvudförhandling i rättegången hålls inför jury, skall dock andra mål än tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål prövas enbart av rätten som i dessa fall består av tre lagfarna domare (7 kap. 7 § andra stycket jämfört med 9 kap. 1 § ovannämnda lag). För det fall en gemensam handläggning inte skulle komma till stånd kommer de båda brotten att handläggas och i olika rättegångsordningar. Utskottet vill här peka på att bestämmelserna om sammanträffande av brott i 34 kap. kan vara tillämpliga, vilka bl.a. innebär att rätten kan förordna att en tidigare ådömd påföljd skall avse jämväl det andra brottet. Mot bakgrund av att motionärerna i motion K18 (m) motsätter sig att barnpornografibrottet flyttas ut från grundlagarnas tillämpningsområde tar de avstånd från de lösningar regeringen förespråkat i propositionen såvitt avser sambandet mellan barnpornografibrott och olaga våldsskildring. Som framgått ovan har utskottet pekat på några konsekvenser av den av regeringen föreslagna ordningen. Det skall dock också framhållas att betydelsen av här nämnda förhållanden inte bör överdrivas; det är bara om den som skall lagföras för barnpornografibrott bär ensamansvaret för tryck- eller yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring som några egentliga olägenheter uppstår. Särskilt bör nämnas att det aldrig kan bli aktuellt att bedöma innehav av barnpornografi som något annat än barnpornografibrott oavsett våldsinslag. Innehav av våldsskildringar är nämligen över huvud taget inte straffbart. Utskottet avstyrker motion K18 yrkande 6. I motionerna K18 (m) och K22 (fp) föreslås att en internationellt tillgänglig databank med barnpornografiska framställningar inrättas i med som huvudansvarig. Vidare föreslås att ett särskilt arkiv skall inrättas för bevarande av barnpornografiska framställningar. Regeringen har (dnr Ju 97/3061) beslutat att det hos skall inrättas och föras ett personregister med namnet "Digitalt referensbibliotek över barnpornografiska framställningar". Ändamålet med registret är att utföra bildanalys i brottsutredningar samt att bistå utländska brottsutredande myndigheter med uppgifter om bildanalys i brottsutredningar. Innehållet i registret skall bestå av barnpornografiska framställningar som tagits i beslag.