yttr · GL05KU10Y · 1998-01-01 00:00:00 — I EG:s direktiv (95/46/EG) om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter används i artikel 8, som innehåller bestämmelser om behandlingen av särskilda uppgifter, begreppet "sexualliv". Detta begrepp används således också i den antagna personuppgiftslagen. I konvention till skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter, den s.k. dataskyddskonventionen, används i artikel 6, som rör särskilda kategorier av uppgifter, begreppet "sexual life" eller "la vie sexuelle". I rekommendation om användningen av personuppgifter inom polissektorn (No. R (87) 15) används i artikel 2.4, som rör insamling av personuppgifter, begreppet "sexual behaviour". Utskottet har inhämtat att det inte finns någon auktoriserad svensk översättning av rekommendationen. Utredningen om förbudet mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning Utredningen mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning lämnade betänkandet Förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning (SOU 1997:175). I betänkandet anförs att uttrycken sexuell orientering eller sexuell preferens ofta används som en övergripande term för hetero-, homo- och bisexualitet i och internationellt. Sexuell preferens leder enligt utredningen tanken till att den sexuella inriktningen är något man väljer; något man föredrar framför något annat. Den kopplingen anses numera ofta olycklig. Utredningen använder därför inte vidare uttrycket sexuell preferens. Utredningen konstaterar vidare att uttrycket sexuell läggning ofta används i juridiskt språkbruk. I exempelvis betänkande (Homosexuella och samhället, SOU 1984:63) och under den efterföljande riksdagsbehandlingen användes det och i (BrB) diskrimineringsförbud talas om homosexuell läggning. Även i förarbetena till BrB:s straffskärpningsstadgande talas om sexuell läggning. betänkande användes sexuell läggning som en beteckning för "vilket kön en människas sexuella känslor riktas mot". Utredningen ansåg mot bakgrund av den bestämningen att sexuell läggning kunde förstås endast som hetero-, homo- eller bisexuell läggning. Utredningen anför att den innebörden kanske inte är självklar i allmänt språkbruk eller vedertagen i vetenskapliga sammanhang. I den allmänna debatten förefaller enligt utredningen i själva verket uttrycket ibland användas med en vid, ganska obestämd betydelse. Förmodligen låg denna av många uppfattade ganska allmänt hållna bestämning av uttrycket bakom uttalandet i proposition 1986/87:124 om att i "- - - begreppet ryms - - - böjelser för en rad beteenden som inte rimligen kan skyddas av lagstiftaren och varav vissa till och med är straffbara" (a. prop. s. 37). Det citerade uttalandet visar enligt utredningen att det är viktigt att klargöra begreppen. Utredningen föredrar sexuell läggning, framför sexuell orientering, som en lagteknisk, övergripande term för hetero-, homo- och bisexualitet. Skälen är att uttrycket sexuell läggning redan innan detta förslag lämnas kommit till användning i flera sammanhang av juridisk art och att det förefaller passa bättre in i svensk språkmiljö. Utredningen anför att begreppet sexuell läggning tar sikte på en individs känslomässiga relationer, erotiska fantasier och fysiska sexuella aktiviteter. Dessa relationer m.m. kan enligt utredningen vara riktade mot det motsatta biologiska könet, det egna biologiska könet eller båda könen. Sexuell läggning kan således förstås endast som heterosexuell, homosexuell eller bisexuell läggning. Vidare anför utredningen att en individs "sexuella beteende" inte är samma sak som dennes sexuella läggning. Utredningen ger exempel som enligt utredningen torde visa att den sexuella läggningen inte är en förutsättning för det sexuella beteendet och att det sexuella beteendet inte med nödvändighet är en följd av den sexuella läggningen. Utredningen påpekar också att en individs sexuella beteende kan förändras under en människas liv och anta olika skepnader. Däremot ändras inte en individs sexuella läggning. Sammanfattningsvis anför utredningen att i betänkandet avses med sexuell läggning hetero-, homo- och bisexuell läggning. Utredningen drar en avgörande skiljelinje mellan den sexuella läggningen som sådan och sexuella beteenden eller handlingsmönster som återfinns hos såväl hetero-, homo- som bisexuella personer. Utskottet tillstyrker regeringens förslag att polisregisterlagen ersätts med en ny lag, polisdatalagen. Regeringens förslag innebär att personuppgiftslagen skall gälla för behandling av personuppgifter i polisens verksamhet och att polisdatalagen endast skall innehålla de särbestämmelser som är nödvändiga för polisens verksamhet. Utskottet anser att den föreslagna ordningen innebär en ändamålsenlig reglering av polisens hantering av personuppgifter. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 1997/98:Ju48 yrkandena 5 och 6. När det gäller behandling av känsliga personuppgifter föreslår regeringen att undantag görs från det principiella förbudet i personuppgiftslagen mot sådan behandling. Regeringen anför att polisen undantagsvis kan ha ett befogat intresse av att i en utredning eller i en särskild undersökning i underrättelseverksamhet anteckna också känsliga personuppgifter. Om andra uppgifter gör att det finns anledning att behandla känsliga uppgifter om en person bör polisen därför undantagsvis få behandla också sådana uppgifter. Utskottet konstaterar härvid att det således inte kan bli fråga om att självständigt behandla känsliga personuppgifter. Enligt regeringens förslag bör vidare uppställas krav på att behandlingen är oundgängligen nödvändig. Detta stämmer överens med vad som anges i rekommendation om användning av personuppgifter inom polisen. Utskottet har inget att invända emot att bestämmelsen i polisdatalagen om behandling av känsliga person-uppgifter utformas med utgångspunkt i artikel 2.4 i rekommendation. Vad gäller användningen av begreppet "ras", som ifrågasätts i motion 1997/98:Ju49, vill utskottet hänvisa till sitt betänkande 1997/98:KU29. Utskottet konstaterade där att ordet ras förekommer i svensk lagstiftning så gott som uteslutande när det handlar om författningar som grundas på internationella konventioner eller författningar som genomför EG-direktiv. Därför var det enligt utskottet inte möjligt att, såsom yrkades i en motion, utmönstra ordet ras ur all lagstiftning. Utskottet delade dock motionärernas uppfattning att användningen av ordet ras i författningstexter riskerar att underblåsa fördomar. Regeringen borde därför i internationella sammanhang verka för att ras, använt om människor, i så stor utsträckning som möjligt undviks i officiella texter, i likhet med vad som också förordas i en resolution från . Enligt utskottet borde regeringen också göra en genomgång av i vilket utsträckning ordet ras förekommer i svenska författningar som inte grundas på internationella texter och där så är möjligt föreslå en annan definition. Utskottet konstaterar vidare att begreppet "sexuell läggning" ifrågasätts i flera motioner. Som utskottet anfört ovan har utskottet inget att invända emot att bestämmelsen om behandling av känsliga personuppgifter utformas i enlighet med Europarådsrekommendationen. Enligt utskottets mening finns det dock anledning sätta i fråga om det i Europarådsrekommendationen använda begreppet "sexual behaviour" skall översättas till "sexuell läggning". Mot bakgrund av vad som anförts av Utredningen mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning och i de aktuella motionerna, finns det enligt utskottet ocskå anledning att ytterligare överväga innebörden av begreppet "sexuell läggning" och, särskilt mot bakgrund av vad regeringen anför i författningskommentaren till den nu aktuella bestämmelsen, lämpligheten i att använda begreppet "sexuell läggning" i förevarande sammanhang. Med hänsyn till den knappa tid som har stått till utskottets förfogande att avge detta yttrande, anser sig utskottet inte ha möjlighet att utöver vad som anförts ta ställning till regeringens förslag i denna del eller till de aktuella motionsyrkandena. Utskottet lämnar därför denna fråga till justitieutskottet för närmare behandling. Regeringen föreslår att uppgifter om att en person anses misstänkt för brott trots att förundersökningen mot honom eller henne lagts ned skall få ingå i en automatiserad behandling endast under förutsättning att vederbörande fortfa rande är skäligen misstänkt för brottet och uppgifterna behövs för att förundersökningen skall kunna tas upp på nytt. Om åtal mot en person har lagts ned eller ogillats skall enligt förslaget uppgifter om personen i fråga inte få behandlas annat än under speciella omständigheter. I skälen för sitt förslag erinrar regeringen om den föreslagna bestämmelsen i 13 § polisdatalagen om att uppgifter som behandlas automatiserat skall gallras när de inte längre behövs för sitt ändamål. Enligt regeringens bedömning bör denna bestämmelse vara tillräcklig för att garantera att uppgifter om kvarstående brottsmisstankar inte behandlas längre än befogat. Någon särskild gallringsbestämmelse föreslås därför inte. Regeringen anför vidare att det ligger i sakens natur att den enskilde normalt inte bör få kännedom om att uppgifter om kvarstående misstankar fortfarande behandlas. Uppgiften torde enligt regeringen i regel kunna sekretessbeläggas med stöd av 5 kap. 1 § sekretesslagen. Någon information till den registrerade behöver i så fall inte lämnas (27 § personuppgiftslagen). I motion 1997/98:Ju46 av m.fl. (m) anförs att det är orimligt från rättssäkerhetssynpunkt att införa en ordning som den föreslagna utan någon mer specificerad gallringsbestämmelse. Motionärerna förordar en ordning som innebär att uppgifterna gallras om grund för misstanke inte längre föreligger. bör därför hos regeringen begära förslag till gallringsbestämmelse vid registrering av kvarstående brottsmisstanke i enlighet med vad som anförts (yrkande 4). I motion 1997/98:Ju48 av och (båda mp) hemställs att beslutar om en sådan ändring i förslaget till polisdatalag att uppgifter om kvarstående brottsmisstanke enligt 10 § skall meddelas den registrerade personen (yrkande 10). Motionärerna föreslår motsvarande ändring när det gäller kvarstående brottsmisstankar enligt 11 § förslaget till polisdatalag efter beslut om att åtal mot en person har lagts ned eller denne genom lagakraftvunnen dom har frikänts (yrkande 11). I motionen föreslås också att uppgifter om kvarstående brottsmisstankar skall gallras efter nedlagt åtal eller lagakraftvunnen dom (yrkande 12). Utskottet tillstyrker regeringens förslag när det gäller behandling av uppgifter om kvarstående brottsmisstanke. När det gäller vad som anförs i motionerna 1997/98:Ju46 yrkande 4 och 1997/98:Ju48 yrkande 12 om att en specifik gallringsbestämmelse bör införas vill utskottet framhålla att det inte framstår som ändamålsenligt att genom en absolut tidsregel fastställa när uppgifter om kvarstående misstankar inte längre får behandlas. Som regeringen anfört framgår av den föreslagna allmänna gallringsbestämmelsen i polisdatalagen att uppgifter som behandlas automatiserat skall gallras när det inte längre behövs för sitt ändamål. Utskottet delar regeringens bedömning att denna bestämmelse är tillräcklig för att garantera att uppgifter om kvarstående brottsmisstankar inte behandlas längre än befogat. Därutöver vill utskottet erinra om att regeringen med stöd av 50 § personuppgiftslagen har möjlighet att meddela tillämpningsföreskrifter om vilka krav som ställs på den person-uppgiftsansvarige vid behandlingen av uppgifter. För att ytterligare tillgodose rättssäkerheten utgår utskottet från att regeringen kommer att meddela sådana föreskrifter som t.ex. innebär att tillgången till uppgifterna begränsas. Med det anförda avstyrker utskottet de nämnda motionerna i aktuella delar. Utskottet instämmer vidare i regeringens uppfattning att det ligger i sakens natur att den enskilde normalt inte bör få kännedom om att uppgifter om kvarstående misstankar fortfarande behandlas. Utskottet avstyrker därmed vad som föreslås i motion 1997/98:Ju48 yrkandena 10 och 11. Regeringen bedömer att det inte bör införas några särskilda bestämmelser om inrättandet av andra register än de som utttryckligen föreslås regleras i polisdatalagen. Regeringen anför att det med stöd av personuppgiftslagen blir möjligt för polisen att behandla personuppgifter automatiserat. Av personuppgiftslagen framgår att uppgifter endast får samlas in för uttryckligt angivna ändamål och sedan inte behandlas för något annat ändamål samt att uppgifterna inte får bevaras längre än nödvändigt. Med hänsyn till detta och till att det kan vara svårt att avgöra när ett nytt register inrättas anser regeringen att det inte finns något behov av särskilda bestämmelser om inrättandet av register. Polisen kommer således med stöd av personuppgiftslagen att ha möjlighet att inrätta register för uttryckligt angivna ändamål. Regeringens förslag innebär vidare att uppgifter som behandlas i regel skall gallras när de inte längre behövs. Regeringen anser att det inte är nödvändigt att härutöver införa bestämmelser om inrättandet av register. I sammanhanget vill regeringen också framhålla att införandet av personuppgiftslagen inte innebär någon avvikelse från målsättningen att myndighetsregister med ett stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll skall regleras i lag (jfr prop. 1997/98:44 s. 41). I propositionen anför regeringen vidare när det gäller frågan om skyldighet att anmäla behandling av personuppgifter till tillsynsmyndigheten att person-uppgiftslagens bestämmelser härom bör gälla även för polisen. I lagrådsremissen föreslogs att det skulle införas en bestämmelse om obligatorisk anmälningsskyldighet i avsikt att s.k. traditionella register hos polisen som innehåller uppgifter om dömda eller misstänkta personer alltid skulle föranmälas till tillsynsmyndigheten. Lagrådet påpekade att den föreslagna bestämmelsen läst enligt sin ordalydelse innebar att anmälningsskyldighet förelåg så snart en polismyndighet exempelvis hämtade in uppgifter om brottsmisstankar ur misstankeregistret m.m. Lagrådet ansåg därför att paragrafen borde arbetas om så att anmälningsskyldigheten inte omfattade fler behandlingar än de som åsyftades. Regeringen, som instämmer i Lagrådets kritik, konstaterar att det i 41 § personuppgiftslagen finns ett bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om att sådana automatiserade behandlingar som innebär särskilda risker för otillbörligt intrång i den personliga integriteten skall förhandsanmälas till tillsynsmyndigheten. Efter närmare övervägande anser regeringen att bestämmelsen om obligatorisk anmälningsskyldighet kan utgå ur lagförslaget. Erforderliga bestämmelser kan i stället meddelas i förordningsform med stöd av det nämnda bemyndigandet. I motion 1997/98:Ju44 av m.fl. (v) anförs att register inte bör få upprättas av polisen vid sidan av de särskilda bestämmelserna. Detta bör ges regeringen till känna (yrkande 7). Utskottet konstaterar att det enligt personuppgiftslagen blir möjligt för polisen att på automatisk väg behandla personuppgifter. Personuppgiftslagens bestämmelser innebär att uppgifter endast får samlas in för uttryckligt angivna ändamål och sedan inte behandlas för något annat ändamål samt att uppgifterna inte får bevaras längre än nödvändigt. Regeringens förslag innebär vidare att det i polisdatalagen införs en allmän gallringsbestämmelse för uppgifter som behandlas automatiserat och som innebär att gallring skall ske när uppgifterna inte längre behövs för sitt ändamål. Regeringen anser att det utöver personuppgiftslagens bestämmelser och den allmänna gallringsregeln i polisdatalagen inte är nödvändigt att införa ytterligare bestämmelser om inrättandet av register. Utskottet delar denna bedömning. I likhet med regeringen vill utskottet dock erinra om att målsättningen ändock står fast att myndighetsregister med ett stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll skall regleras i lag (se bet. 1990/91:KU11, rskr. 1990/91:160). Utskottet vill också framhålla att personuppgiftslagen innehåller ett bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om att sådana automatiserade behandlingar som innebär särskilda risker för otillbörligt intrång i den personliga integriteten skall förhandsanmälas till tillsynsmyndigheten. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 1997/98:Ju44 yrkande 7. Automatiserad behandling av personuppgifter Regeringen föreslår att polisen får möjlighet att under vissa förutsättningar i kriminalunderrättelseverksamhet utföra automatiserad behandling av person-uppgifter i särskilda undersökningar samt föra datoriserade kriminalunderrättelseregister. Enligt förslaget skall underrättelseverksamhet definieras som sådan polis-verksamhet som består i att samla in och bearbeta information för att klar lägga om brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning enligt 23 kap. . Med kriminalunderrättelseverksamhet skall avses annan underrättelseverksamhet än den som bedrivs av Säkerhetspolisen. Regeringens förslag innebär att automatiserad behandling av personuppgifter i särskilda undersökningar eller kriminalunderrättelseregister får förekomma endast vid kriminalunderrättelseverksamhet som avser misstanke om allvarlig brottslighet. Med allvarlig brottslighet skall avses brottslighet för vilken är föreskrivet fängelse eller längre. Regeringen föreslår att helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter tillåts om det finns anledning att anta att allvarlig brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och en särskild undersökning av underrättelsekaraktär har inletts. Regeringen föreslår vidare att alla uppgifter som är nödvändiga för ändamålet med den särskilda undersökningen skall få behandlas. Om uppgifter om en person som det inte finns någon misstanke mot behandlas skall uppgiften förses med en anteckning om detta förhållande. När det gäller kriminalunderrättelseregister föreslår regeringen att sådant register skall få användas för att ge underlag för särskilda undersökningar avseende allvarlig brottslig verksamhet samt för att underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till underrättelseverksamhet. Enligt förslaget får uppgifter som kan hänföras till en enskild person föras in i ett kriminalunderrättelseregister endast om uppgifterna ger anledning att anta att allvarlig brottslighet utövats eller kan komma att utövas och den som avses med uppgifterna skäligen kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva den allvarliga brottsligheten. Därutöver föreslår regeringen att uppgifter om transportmedel eller om varor som kan antas ha samband med allvarlig brottslighet eller om hjälpmedel kan antas ha använts i samband med sådan verksamhet får registreras även om de kan hänföras till en person som det inte finns någon misstanke mot. En sådan uppgift skall förses med en anteckning om att det inte finns någon misstanke mot personen, s.k. indirekta personuppgifter. Skälen för regeringens förslag I skälen för sitt förslag rörande kriminalunderrättelseverksamhet konstaterar regeringen att polisens verksamhet för att förebygga, upptäcka och beivra brott kan bedrivas inom ramen för en förundersökning enlig regler, men kan också utgöra verksamhet som faller utanför en förundersökning. Den verksamhet som förekommer hos polisen innan förundersökningen inleds brukar benämnas kriminalunderrättelseverksamhet eller förspaning. Den innebär enligt regeringen i korthet att polisen samlar in och bearbetar uppgifter om personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet utan att det finns misstanke om något konkret brott. När det gäller förslaget att polisen nu skall få möjlighet till automatiserad behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet anför regeringen att den alltmer välorganiserade och gränsöverskridande brottsligheten gör det angeläget att polisen har tillgång till effektiva hjälpmedel för att brott skall kunna upptäckas och förhindras. En utbyggd underrättelseverksamhet och användning av modern informationsteknik är därför grundläggande för att verksamheten skall fungera. Vid utformandet av de regler som skall gälla för automatiserad behandling av personuppgifter måste integritetsfrågorna ställas i förgrunden. En utgångspunkt är härvid bestämmelserna i 2 kap. 3 § andra stycket regeringsformen att en person i den utsträckning som föreskrivs i lag skall skyddas mot att den personliga integriteten kränks genom att uppgifter om honom eller henne registreras med hjälp av automatiserad databehandling. Regeringen konstaterar härvid att personuppgiftslagens bestämmelser i och för sig innebär att det - så länge de allmänna bestämmelserna för behandling av uppgifter är uppfyllda - skulle vara möjligt för polisen att behandla personuppgifter av underrättelsekaraktär automatiserat, såväl i särskilda undersökningar som i datoriserade register. Enligt regeringen innebär detta ofrånkomligen ett ökat intrång i den personliga integriteten i förhållande till vad som gäller . Behovet av datorstöd i polisens underrättelseverksamhet måste därför noga vägas mot integritetsskyddsintresset. Regeringens uppfattning är därför att det behövs särskilda bestämmelser om automatiserad behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet. För att minska risken för kränkningar av den personliga integriteten som en automatiserad behandling av uppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet kan innebära bör det enligt regeringen krävas att verksamheten bedrivs på en viss nivå. Användningen av datorstöd bör vidare förbehållas den allvarliga brottsligheten. Regeringen anser att det är av stor vikt att bestämmelserna utformas på ett sådant sätt att de kan accepteras av allmänheten som ett nödvändigt redskap i kampen mot den allvarligare brottsligheten. Regeringen anför att som en förutsättning för automatiserad behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet skall vara att en särskild undersökning har inletts. En ytterligare förutsättning bör vara att verksamheten är inriktad mot allvarlig brottslighet. Det bör enligt regeringen därför finnas anledning att anta att viss sådan brottslighet har utövats eller kan komma att utövas. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Regeringen anser vidare att det bör göras skillnad mellan personer som är misstänkta för brottslighet och de som inte är det. Detta måste emellertid göras på ett sådant sätt att syftet med behandlingen inte går förlorat. En lämplig lösning enligt regeringen är att uppgifter om personer som själva inte är misstänkta för brottslighet förses med en anteckning om att de inte är misstänkta. På så sätt kan det integritetsintrång som den automatiserade behandlingen innebär för en icke misstänkt person begränsas utan att ändamålet med registret går förlorat. I sina skäl för inrättandet av kriminalunderrättelseregister anför regeringen att kriminalunderrättelseverksamhet inte enbart bedrivs i särskilda undersökningar. Genom iakttagelser, tips eller upplysningar samlar polisen oavbrutet in information som ger anledning att misstänka att brottslig verksamhet förekommer även om något konkret brott inte är känt och att grund för att inleda förundersökning således inte föreligger. Det internationella samarbetet på brottsbekämpningens område leder enligt regeringen också till att polisen får uppgifter från utländska polismyndigheter som tyder på att svenska med borgare ägnar sig åt brottslig verksamhet. Sådana uppgifter kan komma att få betydelse längre fram, när andra uppgifter tillkommit. Uppgifterna kan då tillsammans göra att det finns skäl att inleda en särskild undersökning. Regeringen anför att det därför är viktigt att sådan information kan tas till vara.