yttr · GL05KU9Y · 1998-01-01 00:00:00 — Frågan huruvida en sådan anslutning är förenlig med EG-fördraget har också underställts enligt artikel 228.6 i EG-fördraget. fann emellertid i sitt yttrande i mål O-2/94 att en sådan anslutning av EG som organisation inte var möjlig enligt fördraget i dess nuvarande lydelse. Under regeringskonferensen diskuterades frågan om fördragsändringar som skulle göra det möjligt för gemenskapen att ansluta sig till . stödde för sin del en sådan ordning. Medlemsstaterna kunde emellertid inte enas på denna punkt. Däremot kunde enighet vinnas om de ovan beskrivna förstärkningarna av de grundläggande rättigheterna i fördraget. Här kan också nämnas att regeringskonferensen antagit gemensamma förklaringar om avskaffandet av dödsstraffet (1), om religiösa sammanslutningars och samfunds ställning i medlemsstaterna (11) och om personer med funktionshinder (22). I motion 1997/98:K715 begär m.fl. (kd) ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförts om införlivande av konvention om mänskliga rättigheter i (yrkande 1). anser att det var en besvikelse att konventionen inte införlivas genom Amsterdamfördraget, men att detta inte får innebära att frågan faller i glömska. Enligt motionärerna har bland andra starkt kritiserat reformens otillräcklighet och pekat på att det krävs ett införlivande av konvention för att få en extern rättslig kontroll. anser att skall fortsätta att driva denna fråga i Europasamarbetet. beklagar att medlemsstaterna inte kunde enas om sådana fördragsändringar att gemenskapen kunnat ansluta sig till . Utskottet ser dock positivt på att de grundläggande fri- och rättigheterna förstärks i Amsterdamfördraget genom att de fördragsfästs i artikel F. Unionens engagemang i fråga om icke-diskriminering och jämställdhet mellan kvinnor och män förstärks också. anser att det är för tidigt att ta ställning till i vilken utsträckning regeringen skall fortsätta att driva frågan om en anslutning till vid kommande regeringskonferenser och föreslår att utrikesutskottet avstyrker motion K715 (kd) yrkande 1. Institutionerna i ett utvidgningsperspektiv Under regeringskonferensen visade det sig inte möjligt att nå enighet om att nu genomföra en reform av röstviktningssystemet i rådet eller om kommissionens sammansättning. Resultatet blev i stället en överenskommelse i form av ett protokoll om hur frågorna skall hanteras i samband med utvidgningsprocessen. Protokollet om institutionerna inför en utvidgning av Europeiska unionen (D:11) innebär följande. Från det att den första utvidgningen träder i kraft, skall kommissionen bestå av en ledamot från varje medlemsstat, förutsatt att en reform av röstreglerna då har vidtagits, antingen genom ändrad röstviktning eller genom införande av krav på s.k. dubbel majoritet (artikel 1). Enligt artikel 2 i protokollet skall, innan antalet medlemsstater i EU överstiger 20, en regeringskonferens sammankallas för att genomföra en omfattande översyn av fördragets regler om institutionernas sammansättning och funktionssätt. Regeringen anför i propositionen (s. 142) att det naturligtvis var en besvikelse att regeringskonferensen inte kunde enas om en mera slutgiltig institutionell reform. Ett beslut om en sådan hade utan tvivel underlättat den fortsatta utvidgningsprocessen. Regeringen avser därför att verka för att en lösning nås och att denna lösning avser en utvidgning med alla de stater som är en del av den gemensamma utvidgningsprocessen. Regeringen understryker att en reform när det gäller röstviktningen och kommissionens sammansättning måste ske med beaktande av de mindre medlemsstaternas intressen. bör emellertid i utvidgningsperspektivet visa fortsatt öppenhet för en röstviktningsreform som innebär att det säkerställs att den befolkningsmajoritet som motsvaras av ett beslut med kvalificerad majoritet i rådet inte får understiga en viss nivå. Det torde, enligt regeringen, t.ex. stå klart att en ordning där kvalificerad majoritet kan uppnås genom röstetal från länder som motsvarar mindre än hälften av EU:s samlade befolkning inte är rimlig. Det är självklart inte heller rimligt att i fördraget ge vissa medlemsstater en rätt till representation i kommissionen som inte tillkommer samtliga. När det gäller , som har 626 ledamöter, enades man i regeringskonferensen inför kommande utvidgningar om att antalet ledamöter inte skall överstiga 700. Detta kommer till uttryck genom ett nytt stycke i artikel 137 i EG-fördraget (artikel 2.37 i Amsterdamfördraget). I enlighet med den uppfattning som bl.a. företrädde får denna regel dock inte tillämpas så att medlemsstater med liten folkmängd inte får en adekvat representation. När fördelningen av platserna skall ändras efter nya utvidgningar skall därför, genom en ändring av artikel 138 i EG-fördraget, antalet ledamöter från varje land säkerställa en lämplig representation av folken i de stater som har slutit sig samman i gemenskapen (artikel 6.I.65 i Amsterdamfördraget). Hur detta skall ske får enligt propositionen avgöras genom en senare fördragsändring. I motion 1997/98:K715 begär att regeringen ges till känna vad som i motionen anförts om att de mindre ländernas relativt starka ställning i rådet skall bibehållas (yrkande 18). Enligt motionärerna förutsätter ett välfungerande EU att även de mindre länderna finner det värt att bidra med kreativa lösningar på gemensamma problem och att dessa länders medborgare upplever delaktighet i europeisk politik. Motionärerna anser att det därför är en angelägen uppgift för att föra fram krav på att nuvarande proportioner när det gäller viktningen av röster i rådet bevaras. I samma motion begärs också ett tillkännagivande till regeringen om fullgod representation i för mindre länders politiska "landskap" (yrkande 19). Motionärerna beklagar att antalet ledamöter i parlamentet enligt Amsterdamfördraget permanent begränsas till maximalt 700, oavsett utvidgningar av medlemskretsen. uttalade i yttrande 1996/97:KU8y angående regeringens skrivelse 1996/97:80 om regeringskonferensen att utskottet inte ville motsätta sig ett tak på omkring 700 ledamöter i , under förutsättning att det vid fördelningen av platserna fortfarande på ett lämpligt sätt togs hänsyn till folkmängden, som det garanterades att de stater som har lägst folkmängd blev adekvat representerade. delade denna bedömning (bet. 1996/97:UU13 s. 63). I propositionen anförs nu att när fördelningen av nya platser skall ändras, skall, enligt en ändring av artikel 138 i EG-fördraget, antalet ledamöter från varje land garantera en adekvat representation. Något tillkännagivande till regeringen med anledning av motion K715 (kd) yrkande 19 behövs därmed inte enligt mening. delar regeringens uppfattning att en reform när det gäller röstviktningen i rådet måste ske med beaktande av de mindre medlemsstaternas intressen. Eftersom EU är ett samarbete mellan självständiga stater är det naturligt att fördelningen av rösterna i rådet inte motsvarar den befolkningsmässiga fördelningen. Inte heller med anledning av motionens yrkande 18 är något tillkännagivande till regeringen påkallat. föreslås därför avstyrka motionen. Gemenskapslagstiftningens kvalitet, subsidiaritetsprincipen, m.m. Frågan om gemenskapslagstiftningens kvalitet uppmärksammades i regeringskonferensen i samband med diskussionerna om att skapa en större öppenhet inom unionen. Medlemsstaterna enades i regeringskonferensen om en gemensam förklaring (39) om gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet. I förklaringen konstateras att gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet är av avgörande betydelse för att de behöriga nationella myndigheterna skall kunna tillämpa reglerna korrekt samt för att medborgarna och de ekonomiska aktörerna skall kunna förstå dessa bättre. Enligt förklaringen skall institutionerna även göra sitt yttersta för att påskynda kodifieringen av rättsakter, varmed i huvudsak förstås beslut om omtryck av rättsakter som blivit ändrade. När det gäller subsidiaritetsprincipen var den svenska utgångspunkten i regeringskonferensen att en väl avvägd tillämpning av subsidiaritetsprincipen leder till ett effektivare unionssamarbete och till att beslut fattas där de hör hemma. Den svenska uppfattningen var dock att det inte var nödvändigt att ytterligare fördragsfästa subsidiaritetsprincipen. Resultatet av regeringskonferensen blev att ett protokoll om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna (C.7) fogas till EG-fördraget. Där anges att gemenskapens åtgärder skall begränsas till frågor som har gränsöverskridande aspekter eller som inte i tillräcklig utsträckning kan hanteras på nationell nivå. Gemenskapen skall endast lagstifta i den mån det är nödvändigt, och de åtgärder som gemenskapen vidtar skall lämna så mycket utrymme som möjligt för beslut på nationell nivå. Gemenskapens institutioner skall noga pröva om och motivera varför åtgärder skall vidtas på gemenskapsnivå. Regeringens bedömning är att protokollet inte i sak förändrar innebörden av artikel 3b om subsidiaritet i EG-fördraget. Att principerna för tillämpning nu kommer till uttryck i ett protokoll till EG-fördraget innebär emellertid att de blir rättsligt bindande för institutionerna och att de skall ligga till grund för bedömning. I detta hänseende innebär det nya protokollet ett stärkande av principernas ställning, påpekar regeringen. () vill i motion 1997/98:K703, väckt under den allmänna motionstiden, ha ett tillkännagivande till regeringen om vad som i motionen anförts om EU. Enligt motionären måste svenska företrädare i EU med kraft driva frågor med målet att onödig byråkrati skall bekämpas. EU bör eftersträva och åstadkomma en fungerande union med ett så okomplicerat regelsystem som möjligt. bör enligt motionären verka inom EU för att unionens beslut och agerande i högre grad förankras och erhåller tilltro bland medlemsländernas invånare och att onödig byråkrati motarbetas. utgår från att de åtgärder som ovan redovisats, särskilt antagandet av protokollet om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, kommer att leda till ett effektivare unionssamarbete och till att beslut fattas där de hör hemma och därmed till en minskad byråkrati. Motion K703 (m) får därmed anses tillgodosedd och den bör således avstyrkas av utrikesutskottet. I motion 1997/98:U503, väckt under den allmänna motionstiden, begär () att regeringen inför rådet skall presentera ett förslag till utträdesparagraf. Enligt motionären måste det finns en juridisk möjlighet för och andra medlemsländer att utträda ur Europeiska unionen. Frågan om utträdesrätt handlar inte bara om utträdet som sådant, utan framför allt om villkoren. Om inte de ekonomiska och organisatoriska relationerna är reglerade på förhand finns det enligt motionären stora risker för konflikter. Det vore därför bättre för alla parter om man på förhand var överens om hur ett utträde skall gå till, vilka kostnader det skulle medföra och vilka nya relationer mellan det utträdande landet och unionen som skall råda. I motion 1997/98:U504 (c), som också väckts under den allmänna motionstiden, begärs en utredning om möjligheterna att lämna EU (yrkande 2). Motionärerna anser att alla måste få en utträdesparagraf, som gör det möjligt för ett land att lämna EU som helhet, lämna ett fördragsfäst samarbetsområde (till exempel Euratom) eller få varaktiga undantag från delar av samarbetet som enhetlig valuta, militära frågor och juridiskt samarbete. bör också hos regeringen begära en utredning om vilka alternativa samarbetsformer som står eller bör kunna stå till buds för ett land som lämnar EU, främst i form av , omförhandlat eller frihandelsavtal utan de omfattande bindningar till som innebär (yrkande 3). I yttrande till utrikesutskottet över skrivelsen om (1995/96:KU5y) lämnades en utförlig bakgrund till frågan om suspension och utträde ur unionen. Utskottet avstyrkte motionsyrkanden om införande av en utträdesparagraf av flera skäl. För det första skulle en bestämmelse om utträde inte ligga i linje med målsättningen i fördraget att skapa en allt fastare förening mellan medlemsstaterna. För det andra ansåg utskottet det inte heller ligga i linje med intressen att, efter inträdet i unionen, driva en fråga som måste uppfattas som att avsåg att lämna unionen. För det tredje ansåg utskottet att det visserligen måste anses föreligga en möjlighet för en stat att utträda ur unionen. Utskottet ansåg dock inte att det fanns anledning att "" tynga den förestående regeringskonferensen med problem som antingen inte kommer att aktualiseras eller, om de aktualiseras, ändå kommer att kräva omfattande förhandlingar mellan staterna. Enligt utskottets mening skulle dessutom en fastställd utträdesform kunna i onödan låsa medlemsstaternas handlingsutrymme. såg, i likhet med , inget behov av en reglering av utträdesfrågan. I yttrande till utrikesutskottet över regeringens skrivelse Berättelsen om verksamheten i Europeiska unionen (1996/97:KU8y) vidhöll utskottet sin uppfattning att en utträdesparagraf inte borde införas i fördraget. vidhåller sin tidigare inställning och föreslår att utrikesutskottet avstyrker motionerna U503 (mp) och U504 (c) yrkande 2. Eftersom det inte är aktuellt för att lämna EU saknas anledning att utreda alternativ till EU-samarbetet. Även yrkande 3 i motion 504 bör alltså avstyrkas av utrikesutskottet. De nationella parlamentens roll Den svenska utgångspunkten i förhandlingarna var att det i princip är genom sina regeringar som de nationella parlamenten skall utöva inflytande inom EU. Reglerna för rådets beslutsfattande måste därför säkerställa att det finns tillräcklig tid för erforderlig behandling i de nationella parlamenten. enades om ett protokoll om de nationella parlamentens roll i EU (D.13). Den viktigaste bestämmelsen i protokollet gäller en tidsfrist , som skall föreligga från den dag då ett lagstiftningsförslag eller ett förslag inom ramen för den tredje pelaren av kommissionen görs tillgängligt för och rådet på alla de officiella språken, till den dag då förslaget sätts upp på rådets dagordning för beslut. Härigenom underlättas de nationella parlamentens deltagande i beslutsprocessen, i enlighet med den ståndpunkt intog under förhandlingarna. Protokollet ger också en roll för COSAC, den s.k. konferensen mellan organ för EG-frågor, som är ett samarbetsorgan för de nationella parlamentens EU-nämnder och motsvarande. Protokollet innebär att COSAC allmänt ges rätt att bidra med allt som unionens institutioner bör uppmärksamma, särskilt när det gäller utkast till lagstiftning som medlemsstaternas regeringar i samförstånd beslutat att tillställa COSAC. På ett område skall COSAC alltid få granska lagförslag eller initiativ, nämligen när det gäller upprättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. I motion U17 begär ett tillkännagivande till regeringen om vad som i motionen anförts om att tillämpa protokollet om de nationella parlamenten också för hela tredjepelarområdet (yrkande 13). Motionärerna hänvisar till att det i föreslås att måste förflyta från det att regeringen lämnar ett dokument för yttrande till vederbörande parlamentsutskott till den tidpunkt när regeringen får ge sitt samtycke till ett beslut i rådet. vill också att regeringen skall ges till känna vad som i motionen anförts om möjlighet för att binda regeringen vid en viss handlingslinje i EU-arbetet (yrkande 5). Sådana möjligheter finns i andra länder, påpekar motionärerna. I betänkande 1994/95:KU22 om samverkan mellan riksdag och regering med anledning av anslutning till Europeiska unionen avstyrkte utskottet motioner, i vilka föreslogs att skulle kunna binda regeringen med fastställda förhandlingsdirektiv i EU-förhandlingarna. Om redan från början skulle binda regeringen med fastställda direktiv skulle, enligt utskottet, regeringens ansvar för agerandet i EU-förhandlingarna uttunnas avsevärt. Utskottet påpekade också att ett riksdagsorgans uttalanden inte kan bli bindande för hela och att sådana uttalanden saknar formell konstitutionell betydelse. Det är regeringen som företräder vid ministerrådets möten, och det är därigenom regeringen som har det politiska ansvaret för förhandlingarna, anförde utskottet. fick genom , enligt utskottets bedömning, ett reellt inflytande när det gäller ståndpunkter vid rådsmötena. Man borde nämligen kunna utgå från att regeringen inte skulle komma att företräda en ståndpunkt som stod i strid med vad nämnden hade gett uttryck för i samrådet. Det utskottet anfört om innebörden av samverkan hade enligt utskottet betydelse för det politiska ansvarstagandet. medverkan vid uppläggningen av förhandlingarna påverkade således inte möjligheter att använda de kontrollinstrument som anges i 12 kap. regeringsformen (bl.a. kritik mot statsråd med anledning av granskning eller avgivande av misstroendeförklaring). Sexveckorsfristen enligt protokollet om de nationella parlamentens roll gäller även beträffande förslag inom den tredje pelaren, i den mån kommissionen lagt fram förslaget. Som ovan framgått (s. 3) ökar kommissionens initiativrätt inom den tredje pelaren genom Amsterdamfördraget och kommer att gälla även de kvarvarande samarbetsområdena, dvs. polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Någon åtgärd med anledning av motion U17 yrkande 13 kan därför inte anses påkallad. När det gäller frågan om skall kunna binda regeringen vid en viss handlingslinje i EU-arbetet vidhåller den uppfattning utskottet gav uttryck för i betänkande 1994/95:KU22 och som ställt sig bakom. bör alltså avstyrka motion U17 yrkande 5. I beslutet har deltagit: (), (), (), Axel (), (), (m), (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Uppskjutande av beslut om Amsterdamfördraget (), () och () anser att den del av utskottets yttrande under rubriken som börjar med "anser inte" och slutar med "U18 (c) yrkande 2" bort ha följande lydelse: Det finns inget behov av en forcerad handläggning av Amsterdamfördraget i . Fördraget kommer inte att kunna träda i kraft förrän tidigast . kommer att folkomrösta om Amsterdamfördraget . För att inte ställningstagande skall påverka resultatet av danskarnas folkomröstning bör beslut skjutas upp till efter höstens val. Då får också det svenska folket möjlighet att säga sitt om fördraget. bör därför tillstyrka motionerna U16 (mp) yrkande 3 och U18 (c) yrkande 2. (), () och () anser att den del av utskottets yttrande som börjar med "I likhet med" och slutar med "K254 (c)" bort ha följande lydelse: Opinionen mot medlemskap i har vuxit sig mycket stark, och den djupare integration av EU som Amsterdamfördraget leder till har inte självklart ett brett folkligt stöd. I det alternativ som vann folkomröstningen om svenskt medlemskap i angavs på valsedeln att omröstningen gällde om skulle bli medlem i enlighet med det avtal som då förhandlats fram mellan och EU. De förutsättningar som gavs vid folkomröstningen har ändrats betydligt. Denna situation talar för en folkomröstning om Amsterdamfördraget. I , och kommer det att anordnas folkomröstningar. Även det svenska folket borde direkt få avgöra frågan om tillträde till Amsterdamfördraget. bör tillstyrka motionerna U16 (mp) yrkande 1, U17 (v) yrkande 4, K239 (v) och K254 (c). (), () och () anser att den del av utskottets yttrande under rubriken godkännande av Amsterdamfördraget som börjar med "Amsterdamfördraget innebär" och slutar med "U19 (fp) yrkande 1" bort ha följande lydelse: Genom Amsterdamfördraget tas ytterligare steg i riktning mot mer överstatlighet och minskad demokrati i EU. har sett som sin viktigaste uppgift att "effektivisera" EU genom att stärka dess institutioner på medlemsstaternas bekostnad. Såväl som rådet, kommissionen och ges genom fördraget ökad makt och ökade befogenheter. Risken för att utvecklingen går mot en europeisk federal stat utan inflytande för de nationella parlamenten och medborgarna i de enskilda länderna är enligt mening uppenbar. Beslut som har stor betydelse för den enskildes vardag kan i fortsättningen i praktiken komma att fattas av andra länders företrädare genom överstatliga beslut, eftersom besluten inte kräver enhällighet bland medlemsstaterna. Sammanfattningsvis ges mer makt åt EU:s institutioner, mindre makt åt riksdag och därmed också mindre makt åt det svenska folket. I fördraget finns beslutsprocedurer i både andra (gemensam utrikes- och säkerhetspolitik) och tredje (rättsliga och inrikes frågor) pelaren som innebär att vetorätten luckras upp eller kringgås. Inom den tredje pelaren införs en ny beslutsform, rambeslut, som i allt väsentligt kommer att väga lika tungt som direktiv. En förutsättning för rambeslutens bindande effekt skall inte vara att de - som mellanstatliga konventioner - i efterhand har godkänts av de nationella parlamenten. ifrågasätter därför hur rambesluten förhåller sig till bestämmelsen i 10 kap. 2 § RF om att regeringen får ingå vissa internationella överenskommelser endast med godkännande. Rambesluten innebär också en uttrycklig kompetensöverflyttning enligt 10 kap. 5 § första stycket RF. ser vidare en risk för att artikel 5 a om s.k. flexibel integration kommer att utnyttjas för att driva utvecklingen inom EU mot en federation. Artikeln borde ha kompletteras så att de länder som önskar återta beslutanderätten över vissa områden som betecknats vara av gemensamt intresse för unionen givits rätt att göra detta, ensamma eller i förening med andra medlemsländer. Om inte beslutet om Amsterdamfördraget skjuts upp eller underställs en folkomröstning bör utrikesutskottet med anledning av motionerna U14 (s) yrkande 1, U16 (mp) yrkandena 4-7, U17 (v) yrkande 1, U18 (c) yrkande 1 och U19 (fp) yrkande 1 avstyrka propositionen. () anser att den del av utskottets yttrande under rubriken utveckling som börjar med "delar" och slutar med "avstyrkas av utrikesutskottet" bort ha följande lydelse: Regeringen bör vid nästa regeringskonferens i EU deklarera att de medlemsländer som så önskar skall ha rätt att återta självbestämmande. Regeringen bör utarbeta förslag till fördragstext med en komplettering av artikel 5a så att de länder som önskar återta beslutanderätten över vissa områden som betecknats vara av gemensamt intresse för unionen ges rätt att göra detta ensamma eller i förening med andra medlemsländer. bör tillstyrka att med bifall till motion U20 (c) yrkande 1 och med anledning av motionerna U14 (s) yrkande 2, U15 (m), U17 (v) yrkandena 3 och 14 samt U504 (c) yrkande 1 som sin mening ger regeringen till känna vad anfört om EU:s fortsatta utveckling. () anser att den del av utskottets yttrande under rubriken utveckling som börjar med "delar" och slutar med "avstyrkas av utrikesutskottet" bort ha följande lydelse: beklagar att de förändringar beträffande EU:s institutioner som genomförts i fördraget inneburit ökad överstatlighet. Regeringen borde vid konferensen ha verkat för ändringar i mer antifederalistisk riktning. Vid en omförhandling av Amsterdamfördraget bör regeringen deklarera att inte längre vill medverka till en ständigt mer omfattande federation inom EU, utan att i stället mer beslutsmakt bör återföras till nationell nivå, så att de nationella parlamenten och den demokratiska legitimiteten stärks. bör tillstyrka att med anledning av motionerna U14 (s) yrkande 2, U15 (m), U20 (c) yrkande 1, U17 (v) yrkandena 3 och 4 samt U504 (c) yrkande 1 som sin mening ger regeringen till känna vad anfört om EU:s fortsatta utveckling. Öppenhet och insyn i EU:s institutioner () anser att den del av utskottets yttrande under rubriken och insyn i EU:s institutioner som börjar med "delar" och slutar med "vidare uttalande" bort ha följande lydelse: anser att det är bra att öppenheten nu ges en fördragsmässig status i Amsterdamfördraget, även om det inte handlar om att införa en offentlighetsprincip av svenskt snitt. En svaghet är dock att handlingsoffentligheten begränsas till rådet, kommissionen och parlamentet. Domstolen och andra institutioner borde också ha omfattats av de grundläggande öppenhetsreglerna.