yttr · GL05JUU4Y · 1998-01-01 00:00:00 — Vidare föreskrivs straff för den som bryter mot särskilt angivna föreskrifter, beslut och villkor som meddelats med stöd av eller som bryter mot vissa EG-rättsakter. För straffbarhet fordras i dessa fall att gärningen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet. Straffskalan sträcker sig från böter till fängelse i högst (29 kap. 8-9 §§ i förslaget). Förslaget upptar också en straffbestämmelse om skydd för fredade djur och växter (29 kap. 10 §). I fråga om andra brott än miljöbrott och vållande till miljöstörning gäller att ringa gärningar är fria från ansvar. Ansvar enligt inträder inte om en gärning är belagd med samma eller svårare straff i eller om ansvar kan följa enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (29 kap. 11 §). Slutligen upptar förslaget bestämmelser om bl.a. förverkande och s.k. frivilligt tillbakaträdande. I motion 1996/97:Ju926 (mp) begärs att strikt ansvar skall införas för miljöbrott. I motion Ju908 (mp) yrkas - såsom motionen får förstås - att grov oaktsamhet inte skall användas som rekvisit vid miljöbrottslighet; oaktsamhet av normalgraden skall vara tillräcklig. Ansvar för brott förutsätter enligt svensk rätt till en början att någon begått en viss gärning sådan denna beskrivs i ett straffbud eller att han överträtt en föreskrift, vartill ett straffbud hänvisar. Men härutöver krävs att gärningsmannen begått gärningen uppsåtligen; i de fall oaktsamhet räcker för straffbarhet kräver det en uttrycklig reglering. Detta brukar, vad gäller uppsåtsbrotten, uttryckas så att rekvisiten för gärningen skall ha subjektiv täckning. Detsamma gäller vid överträdelser av föreskrifter i specialstraffrätten, se 1 kap. 1-3 §§ (BrB). En bärande tanke bakom kravet på att gärningsmannen skall ha handlat uppsåtligen eller av oaktsamhet kan sägas vara att endast den som haft möjlighet att rätta sig efter lagen, men inte gjort det, skall kunna straffas. I svensk rätt torde ansvar utan krav på vare sig uppsåt eller oaktsamhet förekomma endast beträffande det formella ensamansvar för bl.a. ansvariga utgivare som till yttrandefrihetens skydd uppställs i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Här måste emellertid beaktas att ett huvudsyfte med den regleringen är att skydda t.ex. författare av tidningsartiklar mot straffansvar. Att införa strikt ansvar för miljöbrott skulle innebära att t.ex. en näringsidkare som driver en miljöfarlig verksamhet skulle kunna straffas för en skada som denna vållat, trots att han iakttagit alla för verksamheten gällande föreskrifter. Något skäl att införa en så ingripande ordning på miljöstraffrättens område kan utskottet inte finna. Motion 1996/97:Ju926 avstyrks i denna del (yrkande 12). När det gäller frågan om grov oaktsamhet som subjektivt rekvisit, förekommer en kvalifikation av oaktsamhetsbrottet på flera håll i lagstiftningen, t.ex. i 3 kap. 9 § BrB vari stadgas ansvar för bl.a. den som av grov oaktsamhet utsätter annan för livsfara. Utskottet har svårt att se varför domstolarna skulle finna gränsdragningen mellan oaktsamhet och grov oaktsamhet mer komplicerad vid miljöbrott än vid andra brott och avstyrker motion Ju908 i nu behandlad del (yrkande 1). I motion 1996/97:Ju926 (mp) begärs en utredning av beviskravet vid miljöbrott. Motionärerna anför att det ofta är svårt att bevisa vad som hänt vid denna typ av brott. Enligt 35 kap. 1 § gäller att rätten skall, efter samvetsgrann prövning av allt som förekommit, avgöra vad i målet är bevisat. För brottmålen brukar beviskravet formuleras så, att den tilltalade kan dömas endast om det är ställt utom rimligt tvivel att han gjort sig skyldig till den gärning som läggs honom till last, se t.ex. NJA 1996 s. 176. Att utredningen av misstänkta miljöbrott kan vara komplicerad utgör enligt utskottets mening inget skäl att ställa lägre krav på bevisningen vid denna typ av brottslighet. Utskottet avstyrker motion 1996/97:Ju926 i denna del (yrkande 11). I motion 1996/97:Ju926 (mp) begärs att juridiska personer skall kunna straffas för miljöbrott. finns bestämmelser om s.k. företagsbot i 36 kap. 7-10 §§ . Företagsbot är en form av sanktion som kan åläggas näringsidkare som en särskild rättsverkan av brott som begåtts i deras verksamhet. Med näringsidkare avses såväl fysiska som juridiska personer som yrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk art. Enligt 36 kap. 7 § BrB gäller att näringsidkare kan åläggas företagsbot för brott som begåtts i utövningen av hans näringsverksamhet, om brottsligheten har inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är av allvarligt slag och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Företagsbot skall dock inte åläggas, om brottsligheten varit riktad mot näringsidkaren eller det eljest skulle vara uppenbart oskäligt. Företagsbot skall fastställas till lägst 10 000 och högst (36 kap. 8 §). När storleken av företagsbot bestäms, skall särskild hänsyn tas till brottslighetens art, omfattning och förhållande till näringsverksamheten (36 kap. 9 §). Under vissa förutsättningar kan företagsbot efterges eller sättas ned (36 kap. 10 §). Enligt vad regeringen anför i den nu förevarande propositionen har företagsbot endast sällan ålagts för miljöbrott. Regeringen pekar på att de förslag som lagts fram av i betänkandet Straffansvar för juridiska personer (SOU 1997:127) kan antas få betydelse på miljöområdet. Betänkandet bereds i . Emellertid framhåller regeringen att det inte är möjligt att bedöma om förslag kommer att leda till lagstiftning och i vad mån denna i så fall kommer att tillgodose behovet av effektiva sanktioner på miljöområdet. Regeringen understryker att en effektivisering av sanktionssystemet på miljöområdet bör ske redan nu och föreslår därför införandet av miljösanktionsavgifter, vilka utskottet behandlat ovan (prop. del 1 s. 533 f). Utskottet delar motionärernas uppfattning att det på miljörättens område är nödvändigt med effektiva sanktioner även mot överträdelser som begås av juridiska personer. Utskottet anser emellertid att det, i avvaktan på en eventuell lagstiftning om straffansvar för juridiska personer, får anses tillräckligt att införa det av regeringen föreslagna systemet med miljösanktionsavgifter. Motion 1996/97:Ju926 i nu ifrågavarande del avstyrks (yrkande 13). Skärpta straff för miljöbrottslighet efterfrågas i motionerna Jo33 (kd) samt Ju908 (mp). I båda dessa motioner samt i motion 1996/97:Ju926 (mp), begärs att preskriptionstiden för miljöbrott skall förlängas. I propositionen anför regeringen att den vid ställningstagande till utformningen av en gemensam straffskala för de specialstraffrättsliga bestämmelser som samlas i beaktar att de intressen som balken ytterst syftar till att tillgodose är synnerligen skyddsvärda. Maximistraffet för dessa brott bör därför sättas till det högsta av de straff som gäller enligt de special-straffrättsliga bestämmelserna på miljöområdet, nämligen fängelse . Att bestämma ett högre straffmaximum skulle te sig orimligt med hänsyn till att straffbarhet i dessa fall inte förutsätter att skada eller konkret fara för skada skall ha inträffat. För vissa mindre allvarliga brott bör det dock vara tillräckligt med straffmaxima fängelse respektive sex månaders fängelse. Straffmätning och påföljdsval måste liksom i andra sammanhang ske med utgångspunkt från omständigheterna i det enskilda fallet; hit hör såväl de objektiva omständigheterna som gärningsmannens uppsåt eller grad av oaktsamhet. Vissa gärningar kan vara av så allvarlig art att de bör föranleda en frihetsberövande påföljd, även om detta inte motiveras av gärningens straffvärde eller gärningsmannens tidigare brottslighet. Exempel på sådana brott är plundring av utrotningshotade fåglars bon eller att uppsåtligen hälla ut farliga kemikalier (prop. del 1 s. 526 f). Vad gäller de brott som förs över från sker ingen ändring av straffskalorna. Utskottet anser att förslagen i propositionen angående straffen för miljöbrottslighet är väl avvägda. Maximistraffet för uppsåtligt miljöbrott motsvarar sålunda vad som stadgas för flertalet grova förmögenhetsbrott. Härtill kommer att mycket svåra fall av miljöbrottslighet kan träffas av vissa bestämmelser i 13 kap. BrB om allmänfarliga brott, för vilka maximistraffen ligger betydligt högre. Vad gäller åtalspreskription framhåller regeringen i propositionen att de föreslagna straffskalorna i medför att det kommer att gälla en minsta preskriptionstid utom för brotten bristfällig miljöinformation och nedskräpning samt sådana brott som endast har böter i straffskalan, för vilka preskriptionstiden blir . Vid sådana förhållanden och då kravet på att lika fall skall behandlas lika gör sig särskilt starkt gällande inom straffrätten anser regeringen att någon ändring av tiderna för åtalspreskription inte bör ske (prop. del 1 s. 530). När det gäller frågan om preskription, är utskottet medvetet om att det kan dröja innan miljöskador visar sig och att utredningssvårigheterna kan vara betydande. Av bestämmelserna i 35 kap. 1 § första stycket 3 BrB följer dock att preskriptionstiden för miljöbrott, som är det svåraste brottet enligt , är . Enligt utskottets mening måste en sådan frist för väckande av åtal i de flesta fall vara tillräcklig. Beträffande preskriptionstiden för lindrigare brott, delar utskottet regeringens uppfattning. Skall frågan om preskriptionstiden för miljöbrottslighet övervägas särskilt, bör det ske först om det visar sig nödvändigt att på nytt överväga straffskalorna för sådana brott. Utskottet avstyrker motionerna Jo33 (yrkandena 27 och 31), Ju908 (yrkandena 3 och 4) och 1996/97:Ju926 (yrkande 10). I motion 1996/97:Ju907 (m) begärs en översyn av lagstiftningen mot miljöbrott. Som framgått ovan innebär propositionen att en samlad reglering av de straffbestämmelser som i första hand kan anses miljörelaterade införs i . I samband med detta arbete har ett antal nya brottsbeteckningar införts och straffskalornas utformning har övervägts. Även miljösanktionsavgifterna har uppenbarligen betydelse i detta sammanhang. Utskottet kan inte finna att det nu finns skäl att göra en ytterligare översyn av lagstiftningen mot miljöbrott. En meningsfull översyn lär inte kunna göras förrän rättspraxis utbildats och erfarenhet vunnits av de nya bestämmelsernas tillämpning. Utskottet avstyrker motion 1996/97:Ju907 i denna del (yrkande 2). Ett klargörande av vad som avses med ringa miljöbrott efterfrågas i motionerna 1996/97:Ju926 och Ju908 båda (mp). Enligt förslaget skall andra gärningar i strid med straffbestämmelser än miljöbrott och vållande till miljöstörning inte föranleda ansvar, om gärningen är ringa. I propositionen konstaterar regeringen att flertalet specialstraffrättsliga bestämmelser på miljöområdet föreskriver ansvarsfrihet för ringa fall. Vad gäller bedömningen huruvida en överträdelse är ringa måste gärningen sättas i relation till det intresse som regeln syftar till att skydda. Om någon t.ex. underlåtit att iaktta föreskrifter om att vidta skyddsåtgärder och denna underlåtenhet är direkt förenad med straffansvar, saknar det betydelse för bedömningen av om gärningen är ringa huruvida någon faktisk skada eller fara för skada uppkommit genom underlåtenheten. Det intresse som straffansvaret syftar till att ta till vara i exemplet är att föreskrivna skyddsåtgärder vidtas. Överträdelsen kan därför anses ringa i objektivt hänseende endast om avvikelsen från den norm som gällt enligt föreskrifterna varit obetydlig. Ansvarsfrihet bör komma i fråga endast om gärningen vid en samlad bedömning framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som skall skyddas genom straffansvaret (prop. del 1 s. 529 f) Utskottet, som anmärker att en gränsdragning mellan ringa brott och brott av normalgraden förekommer på åtskilliga håll i strafflagstiftningen, delar regeringens uppfattning i fråga om bedömningen av när en gärning skall anses ringa. Ytterst måste bedömningar av detta slag, liksom i straffrätten i övrigt, överlåtas till rättstillämpningen. Utskottet avstyrker motionerna 1996/97:Ju926 och Ju908 i nu behandlade delar (yrkandena 9 respektive 2). I motion Jo37 (fp) begärs att en tjänst som miljöåklagare () skall inrättas. Enligt motionärerna bör MÅ ges befogenhet att väcka åtal mot dem som bryter mot miljöförfattningarna. MÅ bör vara underställd Riksåklagaren men ha likartade uppgifter som . Något förslag om miljöåklagare läggs inte fram i propositionen. I denna erinras dock om att det återkallade tidigare förslaget till miljöbalk (prop. 1994/95:10) upptog ett förslag om inrättande av en . Denne skulle bl.a. ta emot och utreda enskilda personers och organisationers klagomål på miljöområdet och följa rättsutvecklingen inom detta samt utfärda förelägganden om miljöskyddsavgift. Regeringen framhåller emellertid att propositionens förslag om miljöorganisationers talerätt och miljösanktionsavgifter bättre tillgodoser de syften MO var tänkt att tillgdose. Regeringen erinrar också om tillsynsverksamhet (prop. del 1 s. 490 f). Utskottet har berört frågan om inrättande av miljöåklagare i betänkandet 1997/98:JuU1. Utskottet anförde att miljöbrott ofta borde kunna betraktas som en kvalificerad typ av ekonomisk brottslighet. Erfarenheterna från senare år tydde också på att en mer sammanhållen organisation för bekämpande av miljöbrott skulle kunna vara till fördel. Enligt utskottets mening borde i vart fall kvalificerad miljöbrottslighet kunna handläggas av . Resultatet av ett pågående utredningsarbete borde dock avvaktas (bet. s. 41 f). Utskottet har i ett senare betänkande (1997/98:JuU8 s. 3) anmärkt att förordningen (1997:898) med instruktion för inte tar upp miljöbrottmål bland de måltyper som skall handläggas vid myndigheten. Däremot har regeringen, noterade utskottet, i sina myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten m.m. givit Riksåklagaren i uppdrag att utarbeta förslag till effektivare utredning av miljöbrott. En utgångspunkt skall därvid vara att skall spela en central roll när det gäller att utreda brott mot miljön. Utskottet delar regeringens bedömning att en ny myndighet med uppgifter liknande dem som tillkommer inte bör inrättas. När det gäller frågan om inrättande av särskilda tjänster som miljöåklagare, bör resultatet av Riksåklagarens utredning avvaktas. Utskottet avstyrker motion Jo37 i denna del (yrkande 4). I motion Jo33 (kd) begärs att de rättsvårdande myndigheterna inom miljöområdet skall få erforderliga resurser. har för beslutat en utgiftsram för rättsväsendet om 21 . beräknas utgiftsområdet till 21 647 respektive . Beslutet innebär att rättsväsendets ram för höjts med jämfört med föregående budgetår. Beslutet medför att både polisorganisationen och åklagarväsendet tillförs väsentliga förstärkningar. Enligt utskottets mening innebär dessa anslag att rättsväsendet disponerar erforderliga medel för att fullgöra sina uppgifter, däribland att bekämpa miljöbrottslighet. Motion Jo33 i denna del avstyrks (yrkande 26). I motion Ju908 (mp) efterfrågas ökad forskning om miljöbrott. Regeringen har beslutat vad som skall gälla under för () och angivna anslag. Av regleringsbrevet framgår bl.a. att huvuddelen av de medel som rådet tilldelats för forskning om ekonomisk brottslighet bör utlysas som projektmedel för sådan forskning, vilka forskare från universitet och högskolor kan ansöka om. BRÅ skall verka för att forskningen om ekonomisk brottslighet (inklusive miljöbrott) vid universitet och högskolor utvecklas, varvid den internationella dimensionen bör uppmärksammas särskilt. BRÅ skall upprätta en plan för hur detta arbete skall bedrivas. Planen skall lämnas till regeringen innevarande år. Utskottet instämmer i motionärernas uppfattning att forskning om miljöbrott är viktig. Enligt utskottets mening bör emellertid innehållet i avvaktas innan ytterligare åtgärder övervägs. Utskottet avstyrker motion Ju908 i denna del (yrkande 7). I övrigt har utskottet ingenting att anföra med anledning av propositionen eller motionsyrkandena. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (m), (), (), (), (), (), (), (), () och (). (), (m) och () anför: Vi är av flera skäl kritiska till det förslag till inrättande av miljödomstolar som läggs fram i propositionen. Enligt vår uppfattning bör specialdomstolarna avvecklas. Förslaget innebär i stället ett inrättande av nya specialdomstolar, vilket vi finner principiellt felaktigt. Det vore från såväl organisatoriska som ekonomiska utgångspunkter mera fördelaktigt att utnyttja den befintliga domstolsorganisationen. har en strävan vid reformeringen av domstolsväsendet varit att renodla domstolarnas dömande verksamhet. Enligt förslaget skall emellertid miljödomstolarna ägna sig åt tillståndsprövningar, bl.a. sådana som tidigare ankommit på . Förslaget har på denna punkt ifrågasatts av Lagrådet, och det strider klart mot strävan att koncentrera domstolarnas verksamhet till dömande. Vad gäller förslaget att avgöranden i mål som prövas enligt förvaltningsprocesslagen inte skall kunna överklagas, är det tydligt att denna ordning kan medföra att och Regeringsrätten fattar motstridiga avgöranden på miljörättens område. Propositionen innebär vidare ökade kostnader för domstolsväsendet på . Detta stämmer mindre väl överens med arbetet på att utforma en mindre kostnadskrävande organisation för hela domstolsväsendet. Enligt vår mening vore en lämpligare ordning för prövning av miljömål den följande. behålls och får i uppgift att som första instans pröva tillstånd till företag med betydande miljöpåverkan. skall kunna pröva frågor om ersättning och skadestånd. Nämnden skall även överpröva beslut av kommunala nämnder och länsstyrelser. Det bör utredas att låta arbeta under mera domstolsliknande former. beslut bör kunna överklagas till vissa länsrätter. Från länsrätterna skall sedan fullföljd kunna ske - under förutsättning av prövningstillstånd - till kammarrätt och regeringsrätten. Sammanfattningsvis anser vi att med bifall till motion Jo32 yrkande 32 skall dels avslå regeringens förslag i den del det avser inrättande av miljödomstolar, dels som sin mening ge regeringen till känna vad vi nu anfört. () anför: Enligt propositionen bemyndigas regeringen att i förordning bestämma antalet miljödomstolar. Av en inom upprättad promemoria framgår att antalet miljödomstolar är tänkt att bli fyra eller fem. Det är av vikt att miljödomstolarna tillvaratar den stora kompetens som finns vid vattendomstolarna och i . Härigenom kan övergången till den nya domstolsorganisationen underlättas. Det är vidare betydelsefullt att det finns en god kännedom om lokala och regionala förhållanden i miljödomstolarna. Jag anser att regionala miljödomstolar bör finnas på alla de sex orter där det finns vattendomstolar. Vad jag nu anfört med anledning av motionerna Jo34 yrkande 23 bör som sin mening ge regeringen till känna. () och ()) anför: Som uttalas i bl.a. Lagrådets yttrande innebär förslaget till miljödomstolsorganisation att ordningen för prövning av miljömål blir mycket komplicerad. Av propositionen framgår visserligen att regeringen avser att noga följa utvecklingen av miljödomstolarnas prövning och att, om problem uppkommer, rätta till dessa. Vi anser emellertid att regeringen så snart det finns erfarenheter av miljödomstolarnas verksamhet bör analysera vilka brister som visat sig och redovisa dessa för . Vad vi nu med anledning av motion Jo37 yrkande 11 anfört, bör som sin mening ge regeringen till känna. (), (m) och () anför: Vi motsätter oss förslaget att ge miljöorganisationer talerätt. Enligt vår uppfattning är förslaget en chimär. Miljöorganisationer kan framföra sina åsikter i miljömål genom att uppträda som ombud åt part. Begränsningen av talerätten till ideella föreningar innebär vidare att bl.a. Stiftelsen inte tillerkänns talerätt, trots att det kanske är den organisation som varit mest engagerad i miljöprocesser. Förslaget präglas av ett korporativistiskt synsätt och är dessutom poänglöst från miljösynpunkt. Propositionen bör avslås i denna del. Enligt vår uppfattning bör lagstiftaren verka för att stärka den enskildes rättsställning i miljöprocesser. Det bör alltså utredas om det genom lagstiftning bör bestämmas att rättsskyddsförsäkringar skall ersätta ett högre belopp i samband med miljötvister än vid andra tvister. Vi anser att skall dels med bifall till motion Jo32 yrkande 36 avslå regeringens förslag till talerätt för vissa miljöorganisationer, dels med anledning av motion Jo32 yrkande 37 som sin mening ge till känna vad vi nu anfört. (), () och () anför: Vi välkomnar regeringens förslag att miljöorganisationer skall få möjlighet att få överklaga vissa avgöranden, även när de själva inte intar ställning av part. Vi är emellertid kritiska till de kriterier regeringen angivit för att en miljöorganisation skall få talerätt. Dessa innebär för det första att flertalet ideella föreningar som sysslar med miljöfrågor inte kommer att få talerätt. Vidare utesluter förslaget organisationer som driver sin verksamhet i annan form än ideell förening. Särskilt anmärkningsvärt är det att Stiftelsen miljöcentrum som bl.a. uppträtt som ombud i både och domstol inte får talerätt. En annan kategori organisationer som starkt berörs av miljöproblemen är yrkesfiskarnas intresseorganisationer som inte heller får någon självständig talerätt enligt förslaget. Vi anser att förslaget bör omarbetas så att såväl flera ideella föreningar som andra juridiska personer som sysslar med miljöfrågor får talerätt av nu ifrågavarande slag. Regeringen bör få i uppdrag att återkomma till med ett förslag av den innebörd vi nu skisserat. Vi anser att med bifall till motionerna Jo30 yrkande 2, Jo33 yrkande 22, Jo34 yrkande 24, Jo35 yrkande 3 samt Jo37 yrkande 3 dels bör avslå regeringens förslag i denna del, dels som sin mening ge regeringen till känna vad vi nu anfört. (), (m), () och () anför: Vi anser att förslaget till miljösanktionsavgifter brister i flera avseenden. I detta sammanhang vill vi peka på att det föreslagna maximibeloppet är för lågt, även med beaktande av att flera avgifter kan åläggas om rättelse inte vidtas. Miljösanktionsavgiften måste motverka att en näringsidkare gör vinster på att inte följa gällande föreskrifter. Maximibeloppet för sådan avgift bör bestämmas till . Vi anser att med bifall till motionerna Jo32 yrkande 39 och Jo37 yrkande 9 och med anledning av regeringens förslag i denna del skall bestämma maximibeloppet för miljösanktionsavgiften enligt 30 kap. 2 § förslaget till miljöbalk till . (), (m), (), () och ()) anför: Enligt regeringens förslag skall ett beslut om miljösanktionsavgift kunna verkställas utan hinder av att den som påförs avgiften överklagat beslutet till miljödomstolen. Även om miljödomstolen har möjlighet att förordna att det överklagade beslutet inte får verkställas, anser vi att det är principiellt felaktigt att ett beslut om betalningsskyldighet skall kunna verkställas innan frågan om avgiftsskyldighet föreligger blivit slutligt prövad. Vi anser att med bifall till motion Jo32 yrkande 38 skall avslå 30 kap. 5 § förslaget till miljöbalk. () anför: Enligt min mening är det föreslagna maximibeloppet för miljösanktionsavgift - 500 000 - kr för lågt. När det gäller t.ex. stora företag, är det nödvändigt att miljösanktionsavgiften ger dem ett tillräckligt starkt incitament att följa tillstånd och villkor för verksamheten. Även om flera avgifter kan påföras om rättelse inte sker, är det föreslagna beloppet för lågt. Regeringen bör få i uppdrag att återkomma till med ett nytt förslag till miljösanktionsavgift där det maximala beloppet fastställs till ett betydligt högre belopp än . Jag anser vidare att högre avgiftsbelopp bör beslutas av miljödomstol och inte av tillsynsmyndighet. Även i denna del bör regeringen återkomma till med ett nytt förslag innan den nya lagstiftningen trätt i kraft.