yttr · GL05FÖU3Y · 1998-01-01 00:00:00 — har berett försvarsutskottet tillfälle att yttra sig över regeringens skrivelse 1997/98:29 och det fördjupade Partnerskap för fred-samarbetet, jämte tillhörande motioner. Utskottet behandlar endast de motioner som väckts med anledning av skrivelsen. Vid Natotoppmötet skapades en ny form för europeiskt samarbete, Partnerskap för fred (PFF). deltar i detta samarbete (skr. 1993/94:207, bet. 1993/94:UU18). PFF-samarbetet har inneburit att Natos 16 medlemsstater samverkat med ett stort antal länder i syfte att öka Natos och partnerländernas förmåga att delta i internationella krishanteringsinsatser, förbättra räddningstjänst, effektivisera civilt försvar och beredskapsplanering samt stärka den demokratiska kontrollen av försvarssektorn. Särskilt viktigt har PFF blivit som instrument för de deltagande staterna att samordna, förbereda och öva sina styrkor för insatser i fredsbevarande verksamhet. Utgångspunkten för deltagande i PFF-samarbetet är den svenska viljan att medverka till en alleuropeisk säkerhetsordning. medverkan i PFF sker på den militära alliansfrihetens grund. Samarbetet medför inte några försvarsförpliktelser. Det bygger på frivilliga åtaganden där varje stat själv bestämmer ambitionsnivån för sin medverkan. Förutom att stärka den svenska förmågan till medverkan i internationell krishantering syftar vårt PFF-deltagande även till att sätta in det militära säkerhetssamarbetet i i ett brett, alleuropeiskt perspektiv med engagemang från Nato, och andra partnerländer. PFF-samarbetet har bidragit till att göra svenska insatser säkrare och mer effektiva samt ökat vår förmåga till samverkan i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser. beslöt regeringen att skulle delta i det (). EAPR bildades formellt och höll sitt första möte i , . Samtliga 43 PFF-länder, inklusive , deltog i upprättandet av EAPR. Rådet utgör en politisk ram för det fördjupade PFF-samarbetet, vars syfte är att vidareutveckla det samarbete mellan Nato och en bred krets av partnerländer på områden som inte rör försvar av det egna territoriet. Varje partnerland avgör självt på vilka områden och i vilken utsträckning det vill delta i beslut och i samarbetet mellan Nato och andra partnerländer. EAPR stärker den politiska dimensionen av det praktiskt inriktade PFF-samarbetet, och har en central roll i strävan att utveckla detta samarbete. Genom EAPR kommer partnerländerna att ges möjligheter att på olika nivåer erhålla information, hålla överläggningar och eventuellt fatta gemensamma beslut med Nato i PFF- och krishanteringsfrågor. I EAPR:s grunddokuments artikel 11 nämns flera andra ämnesområden som kan bli föremål för överläggningar och samarbete med partnerländerna. Exempel på sådana områden är civil beredskap inklusive räddningstjänst, försvarsrelaterade miljöfrågor, kärnenergisäkerhet, försvarsmaterielsamarbete och forskningsfrågor. De frågor som kan bli föremål för samarbete i EAPR kan också komma att behandlas i , vilket bildades . Regeringen konstaterar att utgångspunkten för medverkan i EAPR och det fördjupade PFF-samarbetet är att det sker på den militära alliansfrihetens grund. Samarbetet medför inte några försvarsförpliktelser. Det bygger på frivilliga åtaganden där självt bestämmer omfattningen av sin medverkan. Den militära alliansfriheten utesluter deltagande i samarbete som rör territorialförsvar och säkerhetsgarantier. Bevarande av den militära alliansfriheten förutsätter dock inte att i något annat avseende skulle behöva ålägga sig restriktioner när det gäller deltagande i det framväxande, mångfasetterade europeiska säkerhetssamarbetet. Den svenska säkerhetspolitiken karakteriseras i den nya situationen av ett aktivt och fullvärdigt deltagande i arbetet för de mål som delas av alla europeiska stater. Det är därför viktigt att bevarar handlingsfriheten att i takt med förändringar i omvärlden kunna utveckla sitt deltagande i det europeiska säkerhetssamarbetet. Genom EAPR och PFF bidrar vidare till att stärka uppbyggnaden av demokratiskt kontrollerade försvarsmakter i . Det fördjupadet PFF-samarbetet och det breddade övningsinnehållet I en s.k. högnivågrupp under ledning av Natos biträdande generalsekreterare har ett arbete pågått i syfte att bredda och fördjupa det praktiska PFF-samarbetet. Arbetet har skett i nära samråd med partnerländerna. Högnivågruppens rapport antogs av Natos utrikesministrar som en rekommendation för det fortsatta arbetet. Bland högnivågruppens förslag kan märkas: - Att öka partnerländernas insyn och deltagande i beslutsfattande i framtida Natoledda krishanteringsoperationer till vilka de bidrar med trupp. - Att utvidga PFF:s övningsprogram till att omfatta övningar för alla typer av krishanteringsoperationer utanför de kollektiva försvarsförpliktelserna i Washingtonfördragets artikel 5. Partnerländerna skall därvid ges en ökad roll i planeringen och ledningen av PFF-övningar. - Att erbjuda partnerländerna möjligheten att upprätta en delegation vid Nato under ledning av en ambassadör. - Att bereda PFF-länderna möjlighet till utökat deltagande i Natos civila och militära kommittéer i frågor som rör PFF och krishantering. I erbjudandet ingår att utse en militär representant att delta i i dessa frågor. - Att erbjuda partnerländerna utökade möjligheter att etablera förbindelseofficerare vid Natohögkvarteret och olika Natostaber för att hantera PFF-frågor. - Att tillskapa särskilda PFF-enheter med deltagande av officerare från partnerländerna. Dessa skall ingå som separata delar i de reguljära Nato-staberna och medverka i planeringen av PFF-övningar och fredsfrämjande operationer. PFF:s övningsprogram har omfattat tre områden: fredsbevarande, räddningstjänst och humanitära insatser. Övningsprogrammet breddas nu till att omfatta alla typer av uppgifter som inte berör territorialförsvar och säkerhetsgarantier. Tyngdpunkten kommer framgent att ligga på fredsfrämjande verksamhet. Enligt försvarsbeslut skall med militära och civila resurser kunna delta i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser och förberedelser för sådana. En förutsättning för svenskt deltagande i sådana insatser är att de har mandat från FN eller . PFF-övningar utgör ett viktigt instrument för att hålla en hög beredskap på området. Genom att PFF:s övningsprogram breddas till att omfatta alla typer av fredsfrämjande uppgifter ges övningarna mer realistiska förutsättningar och utbytet av dessa kan öka. Det utvidgade PFF-samarbetet ger också partnerländerna möjligheter att spela en större roll i planering och ledning av gemensamma övningar. Stärkt ansvarstagande av partnerländerna rörande övningar bidrar till att öka det ömsesidiga utbytet mellan Nato- och partnerländerna och kan enligt regeringens bedömning också verka stimulerande för de länder som deltagit i begränsad omfattning i PFF. EAPR kommer att tilldelas en betydande roll för att vidareutveckla PFF-samarbetet. Regeringen vill även understryka det praktiska PFF-samarbetets förtroendeskapande roll. Grundandet av ett regionalt PFF-centrum vid försvarets internationella kommando i () skall ses i detta sammanhang. Detta centrum är ett viktigt redskap för att förbättra förmågan att delta i fredsfrämjande övningar och krisinsatser. En av de svenska målsättningarna med PFF-deltagandet är att stödja uppbyggnaden av civilt försvar i andra länder. har, tillsammans med bl.a. , aktivt deltagit i PFF på detta område. EAPR innebär ökade möjligheter till fördjupat samarbete beträffande det civila försvaret. Det är regeringens bedömning att deltagande i PFF:s breddade övningsprogram stärker förmåga att medverka med militära och civila resurser i fredsfrämjande och humanitär verksamhet på ett säkert och effektivt sätt. Det ligger i intresse att aktivt delta i EAPR och det fördjupade PFF. Detta är ett sätt på vilket kan medverka till skapandet av en alleuropeisk säkerhetsordning, i vilken EAPR och PFF utgör viktiga beståndsdelar. Inom ramen för PFF-samarbetet inleddes en planerings- och översynsprocess, den s.k. Planning and Review Process (PARP). Processen syftar till att identifiera och värdera resurser som partnerländerna skulle kunna bidra med i fredsfrämjande och humanitära övningar och insatser tillsammans med Natostyrkor. Särskilda mål för samverkansförmåga, s.k. interoperabilitet, fastställs i en dialog mellan varje enskilt partnerland och Nato. Processen bygger på frivillighet och att varje partnerland självt bestämmer inom vilka områden och i vilken utsträckning som samverkansförmågan skall förbättras. Den första översynen avslutas . har deltagit i planerings- och översynsarbetet i den utsträckning som motiveras av vårt intresse att främja effektiva och säkra fredsfrämjande och humanitära insatser. Som ett led i det fördjupade PFF-samarbetet vidareutvecklas nu planerings- och översynsprocessen. Inför nästa tvåårsperiod har antalet samverkansmål ökat och kvalitativt utvecklats. Räckvidden har vidgats så att planerings- och översynsprocessen i sin utvecklade form, liksom PFF:s övningsprogram, innefattar styrkor och resurser avsedda för hela det fredsfrämjande området, i enlighet med såväl kapitel VI som kapitel VII i . Vidare avses målen för samverkan utvecklas till att även beröra sammansättning och kapacitet hos olika förband, s.k. partnerskapsmål. Tanken är att öka säkerheten i planeringen inför internationella fredsinsatser genom att på förhand söka utröna tillgängligheten av och beredskapen hos olika länders styrkor och resurser. Liknande tankegångar ligger bakom existerande arrangemang inom FN (UN Stand By Forces). Planer finns på att införa särskilda partnerskapsmål för PFF-länderna, i syfte att underlätta identifieringen av styrkor och resurser som kan göras tillgängliga för fredsfrämjande operationer. Partnerskapsmålen kommer inte att innebära några bindande åtaganden för partnerländerna. Beslut om att ställa styrkor till förfogande skall även fortsättningsvis fattas från fall till fall. I linje med den övergripande utvecklingen inom PFF kommer partnerländerna att ges ett allt större inflytande även i planerings- och översynsprocessen. Öppenheten i översynsprocessen stärks på frivillig basis, vilket ligger i linje med de övergripande målen för PFF. Den för grundläggande möjligheten att självt kunna avgöra på vilka områden och i vilken utsträckning vi vill samarbeta kommer även framgent att gälla. Utifrån försvarsbeslutet gav regeringen Försvarsmakten i uppdrag att utreda behovet av interoperabilitet i ett internationellt perspektiv. Uppdraget redovisades till regeringen . deltagande i IFOR/SFOR i Bosnien har understrukit värdet av planerings- och översynsprocessen som ett instrument för fortsatt utveckling av vår samverkansförmåga beträffande fredsbevarande och humanitära insatser. Möjligheterna att utveckla metoder för att använda enheter ur samtliga försvarsgrenar i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser bör tillvaratas. Samverkansmålen kommer att fastläggas med utgångspunkt från regeringens övergripande bedömning av behoven av internationella samverkansförmåga. Den studie som Försvarsmakten har redovisat utgör härvidlag ett värdefullt underlag. Behov av ökad interoperabilitet finns även i civila insatser som t.ex. humanitär katastrofhjälp. På detta område är FN det ledande organet. Regeringen anser det angeläget att stödja det arbete som pågår inom FN för att förbättra den internationella samverkansförmågan vid civila insatser. Regeringen har tillsatt en särskild utredare med uppgift att bl.a. ta initiativ till civil-militära utbildningsprojekt. Regeringen har också utsett en särskild interdepartemental grupp för beredning av beslut om svenskt deltagande i fredsfrämjande insatser där olika civila liksom militära aspekter på insatserna samordnas. Regeringen anser att samtliga försvarsgrenar bör ha en internationell grundförmåga. Vissa enheter bör även ha en förhöjd förmåga. Den förhöjda förmågan skall i första hand eftersträvas för sådana förband som kan förväntas efterfrågas i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser och där svenska resurser är särskilt lämpade. På kort sikt bör tonvikt läggas vid att öka den militära samverkansförmågan för fredsfrämjande och humanitära insatser vad gäller metod och arbetssätt enligt Natostandard. Strävan bör vara att samtliga svenska officerare skall ha sådana kunskaper och färdigheter i internationella metoder och arbetssätt att de med viss kompletterande utbildning vid behov skall kunna samarbeta med personal från Natos medlemsländer och partnerländer. Särskild hänsyn skall i detta arbete tas till förmåga att samverka med de nordiska länderna i fredsfrämjande insatser. Svensk Natoambassadör och närvaro i Natostaber Nato har inbjudit partnerländerna att utse ambassadör och upprätta delegation vid organisationen. De diplomatiska och militära kontakterna kan väntas öka genom EAPR och det fördjupade PFF-samarbetet. Genom EAPR kommer ett antal Natokommittéer att öppnas för deltagande från partnerländerna i frågor som rör PFF. Regeringen har med anledning härav utnämnt ambassadör i att även var ombud vid Nato. Regeringen avser vidare att stärka den militära representationen vid ambassaden i . Regeringen planerar att utse en svensk militär representant att delta i möten mellan och partnerländerna i frågor som avser PFF. Natohögkvarteret i har det övergripande politiska och militära ansvaret för PFF-verksamhet och krishanteringsfrågor. Det militära planeringsarbetet för PFF-aktiviteter och fredsfrämjande operationer sker på olika nivåer i Natos staber. I det fördjupade PFF-samarbetet erbjuds partnerländerna möjligheter till representation vid Natostaber. Avsikten är att partnerländerna i större utsträckning skall kunna delta i planering och genomförande av övningar och andra PFF-aktiviteter samt Natoledda fredsfrämjande och humanitära operationer. Partnerländernas representation vid Natostaber kommer att kunna ta olika former. Särskilda PFF-enheter med officerare från partnerländerna skall tillskapas, vilka skall ingå som separata delar i reguljära Natostaber. Innebörden av denna organisatoriska lösning är att en tydlig gräns dras mellan krishanteringsuppgifter och territoriellt försvar. Möjligheten till ökad insyn och inflytande i militära PFF-frågor kommer att stärkas vid och staber. kommer att sammanträda regelbundet med partnerländerna inom EAPR för att diskutera PFF- och krishanteringsfrågor. Partnerländerna kommer även att kunna utse nationella förbindelseofficerare att i ökad omfattning bidra till det dagliga PFF-arbetet i och i olika Natostaber. har , i likhet med de flesta PFF-länder, en förbindelseofficer vid i , , och en förbindelseofficer vid i . Även om arrangemanget inte ger partnerländerna något formellt inflytande, kommer det att ge värdefull kunskap om Natos strukturer och arbetssätt samt planering av konflikthanteringsoperationer. Närvaron av förbindelseofficerare förbättrar möjligheter att påverka utformningen av PFF-aktiviteter och fredsfrämjande insatser. Nationella ställningstaganden underlättas och beredskapen att agera förbättras. har intresse av representation vid och staber på olika nivåer. Regeringen kommer att från fall till fall ta ställning till representation i internationella staber. Ett politisk-militärt ramverk för krishanteringsoperationer Det har länge varit en uttalad svensk uppfattning att länder som bidrar med trupp till en internationell krishanteringsoperation också skall ges insyn i och inflytande över planering och ledning av insatsen. Genom ett svensk-finskt initiativ vid har denna princip skrivits in i den del av som behandlar militära krishanteringsinsatser till vilka EU tagit initiativet och som genomförs av Västeuropeiska unionen (VEU). Diskussioner om att skapa ett särskilt politisk-militärt ramverk för Nato-ledda krishanteringsinsatser förs inom Nato och med partnerländerna i EAPR. Regeringen välkomnar detta och avser att aktivt delta i arbetet för att stärka partnerländernas möjligheter till insyn och inflytande i Natos planerings- och beslutsprocesser för krishanteringsinsatser. Ambitionen är att finna en modell som ger partnerländerna möjligheter till insyn i och inflytande över såväl den politiska som militära styrningen av Natoledda krishanteringsoperationer. Det har också varit ett uttalat svenskt önskemål att partnerländerna ges möjlighet att framföra sina ståndpunkter i ett tidigt skede av planerings- och beslutsprocesserna. Under IFOR- och SFOR-operationerna har det efter hand utvecklats former för att ge länder som inte är medlemmar i förbättrade möjligheter att medverka i planering och styrning. Dessa erfarenheter är av stort värde i diskussionerna om partnerländernas insyn och inflytande i framtida krishanteringsoperationer. Det är en svensk målsättning, med beaktande av erfarenheterna från IFOR och SFOR, att arrangemangen för insyn och inflytande ges en permanent och förstärkt form i det politisk-militära ramverk för krishanteringsinsatser som avses utarbetas inom EAPR. Moderata samlingspartiet välkomnar i motion U29:1 (m kommitté) det fördjupade samarbetet med Nato som skrivelsen är ett uttryck för. Motionärerna beklagar dock att regeringen inte tillvaratagit inbjudan att utse en ambassadör till Nato. Enligt mening är det och det fördjupade PFF-samarbetet av så stor framtida betydelse för att den ökade resurs, och den positiva markering, som en särskild ambassadör innebär vore välmotiverad. liberalerna välkomnar i motion U29:5 (fp kommitté) den fortsatta utvecklingen av PFF-samarbetet och inrättandet av det , liksom ett fördjupat svenskt deltagande i detta. instämmer i princip med regeringens bedömning att militära alliansfrihet "utesluter deltagande i samarbete som rör territorialförsvar och säkerhetsgarantier". Man påpekar i sammanhanget att genom sitt FN-medlemskap är skyldigt att enligt - om så erfordras och beslutas av säkerhetsrådet - med militära medel komma en annan FN-stat till undsättning till skydd för internationell fred och säkerhet. Det fördjupade PFF-samarbetet skapar en ökad förmåga till gemensam hantering av kriser och andra påfrestningar sett i ett vidgat säkerhetsbegrepp. Det viktiga och omfattande arbetet som rör Nato motiverar att en särskild ambasssadör inrättas i . pekar i motion U29:4 (v parti) på att erfarenheterna från IFOR- och SFOR-operationerna visar att länder såväl inom som utanför PFF-samarbetet har kunnat delta. anser att ledningen, i operationer av den typ det nu varit fråga om, bör utövas direkt av FN eller . Det finns risker med att i längden låta en militärallians med starkt beroende av ledning och militära resurser dominera fredsfrämjande operationer. borde utvecklas så att den blir det ledande säkerhetspolitiska organet i med ansvar även för fredsfrämjande operationer. Ett centralt inslag i PFF-samarbetet är militära enheters och systems förmåga att samverka. Detta innebär en ensidig anpassning till Natostandard. tidigare framförda farhågor om en harmonisering av svenska stridskrafter med Nato har besannats. Det fördjupade PFF-samarbetet har fått en alltför stark militär prägel. bör lämna PFF-samarbetet. erinrar i motion U29:2 (mp kommitté) att det tidigare krävt att regeringen för presenterar en övergripande redovisning för alla de försvars- och säkerhetspolitiska verksamheter där finns representerat. Regeringen måste återkomma med en handlingsplan för hur trovärdigheten för den svenska militära alliansfriheten kan återupprättas. måste all övningsverksamhet i PFF, som inte har med strikt fredsbevarande, miljöskydd, räddningstjänst eller humanitär verksamhet att göra, för svensk del vara utesluten. måste även få ta ställning till det individuella partnerskapsprogrammet (IPP) som reglerar svensk medverkan i PFF. skall inte delta med representation i Natostaber eller ha en ambassadör. avvisar ett svenskt deltagande i EAPR. välkomnar i motion U29:3 (kd kommitté) deltagande i den nya samarbetsformen. Det är viktigt att deltar i och bidrar till samarbetet när det gäller fredsfrämjande och humanitära uppgifter samt även civil beredskap. bör verka för och delta i sådant samarbete som avser civil beredskap. För att bättre kunna delta i ett fördjupat samarbete inom området civil beredskap och i militära PFF-frågor anser att en svensk totalförsvarsdelegation bör inrättas vid . EAPR och det fördjupade PFF-samarbetet Utskottet anser i likhet med regeringen att bildandet av det samt utvidgningen och fördjupningen av PFF-samarbetet är viktiga inslag i en grundläggande förändring av den europeiska säkerhetspolitiska miljön. Natos och EU:s förestående utvidgning, samt Natos vidgade relationer med , representerar ytterligare steg i framväxten av en alleuropeisk säkerhets- och samarbetsstruktur. medverkar aktivt i en lång rad säkerhetsfrämjande organisationer. I , genom medverkan i EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, i , i samt som observatörer i VEU. har ett samarbete med Nato genom det s.k. Partnerskapet för fred. Utskottet anser att det ligger i intresse att aktivt delta i EAPR och det fördjupade PFF. Detta är ett av många sätt på vilket kan medverka till skapandet av en alleuropeisk säkerhetsordning, i vilken EAPR och PFF utgör viktiga beståndsdelar. Moderata samlingspartiet, liberalerna samt ställer sig alla bakom regeringens beslut att skall delta i det samt att utvidga och fördjupa sitt partnerskapssamarbete. anser att PFF-samarbetet fått en alltför stark militär prägel varför bör lämna PFF-samarbetet. anser att all övningsverksamhet inom PFF, som inte har med strikt fredbevarande, miljöskydd, räddningstjänst eller humanitär verksamhet att göra, skall vara utesluten. Det individuella partnerskapsprogrammet (IPP) måste ta ställning till. avvisar deltagande i EAPR Utskottet konstaterar sålunda att det råder ett brett stöd för regeringens beslut. Det är utskottets mening att bör kunna samarbeta med Nato på alla områden utom de som rör försvaret av vårt eget territorium eller vad gäller kravet på ömsesidiga försvarsgarantier. Samarbetslinjen är självklar eftersom den gagnar såväl vår egen säkerhet som säkerheten i vårt närområde och i som helhet. EAPR kan bli en viktig mötesplats för planering och samordning av bl.a. internationella insatser. har genom betänkande 1995/96:UFöU1 säkerhetspolitik tagit ställning till att bevarandet av den militära alliansfriheten inte förutsätter att i något annat avseende skulle behöva ålägga sig restriktioner vad gäller deltagandet i det framväxande, mångfasetterade europeiska samarbetet. Utskottet vill därför betona att regeringen särskilt framhåller att medverkan i PFF sker på den militära alliansfrihetens grund. Samarbetet medför inte några försvarsförpliktelser. Det bygger på frivilliga åtaganden där varje stat själv bestämmer ambitionsnivån för sin medverkan. Förutom att stärka den svenska förmågan till medverkan i internationell krishantering syftar vårt PFF-deltagande även till att sätta in det militära säkerhetssamarbetet i i ett brett, alleuropeiskt perspektiv med engagemang från Nato, och andra partnerländer. Utskottet - som delar regeringens bedömning - anser därför att bör medverka till att utveckla samarbetet mellan Nato och militärt alliansfria länder inom EAPR. framhåller betydelsen av att aktivt bör verka för att fördjupa samarbetet inom området civil beredskap. En av de svenska målsättningarna med PFF-deltagandet är att stödja uppbyggnaden av civilt försvar i andra länder. har, tillsammans med bl.a. , aktivt deltagit i PFF på detta område. EAPR innebär ökade möjligheter till fördjupat samarbete beträffande det civila försvaret. anser att det individuella partnerskapsprogrammet (IPP) skall underställas prövning. Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet behandlade en liknande motion i betänkande 1996/97:UFöU1 säkerhetspolitik. Utskottet ansåg inte att det individuella partnerskapsprogrammet var av en sådan karaktär att det behövde föreläggas . gör samma bedömning i denna fråga .