yttr · GL05AU5Y · 1998-01-01 00:00:00 — behöver en genomgripande företagandereform för att styra förutsättningar för nya riktiga jobb. var sysselsättningen - dvs. antalet människor med riktiga jobb - den lägsta . är det totala antalet arbetslösa, mätt som antalet öppet arbetslösa, arbetslösa i åtgärder och arbetslösa i , över en halv miljon människor. För att öka antalet jobb behöver en förnyelse av politiken. Denna kräver ett långsiktigt och strukturellt reformarbete - i kontrast till vårbudgeten som till stor del är ett kortsiktigt och konjunkturellt prognosarbete. Utskottet ansluter sig till alternativ till den ekonomiska politik som förs av regeringen. Det är nödvändigt att bryta eftersläpning, att skapa förutsättningar för nya riktiga jobb i privat sektor och att göra det möjligt för vanliga löntagare att försörja sig själva. Det behövs en politik för lägre skatter för alla, mindre krångel för företagen, förnyelse i välfärden och ett starkt svenskt engagemang i . De övergripande målen för den ekonomiska politiken skall enligt utskottets mening vara att skapa förutsättningar för snabb tillväxt, en kraftig ökning av antalet nya arbetstillfällen, en god reallöneutveckling och minskat bidragsberoende. Att främja nyföretagande och att ge dagens företag, små och stora, möjlighet att växa i är det viktigaste. Ett program för företagande måste ha bl.a. följande inslag: - sänkt skatt på företagande och arbete - särskilda skattelättnader riktade mot hushållstjänster - en modernisering av arbetsrätten - en reformering av arbetsmarknadspolitiken - minskat inflytande för den politiska sektorn - utbildning i världsklass - säker energiförsörjning genom att kärnkraften behålls - avveckling av företagskrånglet - svenskt deltagande i . Dagens höga skatter leder till skärpta lönekrav och färre arbeten. Sänkta skatter - däremot - ger fler nya jobb. som skatterna sänks måste arbetsmarknadens parter ta ett stort ansvar för att lönebildningen inte motverkar de positiva effekterna av skattelindringarna. Den grundläggande moderniseringen av arbetsrätten bör ha som utgångspunkt att arbetets rättigheter skall tillkomma den enskilde, inte dennes organisationer. Det innebär att avtalen måste bli mer individuella. Dessutom måste lagarna utformas så att de små företagen ges större möjligheter att nyanställa. Den arbetsrättsliga lagstiftningen har stor betydelse för företagens möjligheter till smidig anpassning till nya krav. Detta förhållande kommer att förstärkas i takt med att omvandlingshastigheten på arbetsmarknaden ökar. Den lagstiftning som reglerar villkoren på arbetsmarknaden är i stora delar skapad för förhållanden som är för handen. Lagstiftningen måste därför förändras och moderniseras. De regler som gäller innebär i många stycken direkta hinder för företagande. Särskilt gäller detta för småföretagare som med dagens regler knappast vågar nyanställa och som inte kan avsätta resurser för att sätta sig in i det komplexa regelverket. Att ledande socialdemokrater är väl medvetna om behovet av förändringar speglas i ett uttalande av förra arbetsmarknadsministern : "Vi sa att vi skulle se över lagarna så att inte småföretagarna drabbades, men det gjordes visst aldrig i någon större utsträckning" (24 ). Likväl står regeringen som handfallen inför uppgiften. En modern arbetsrätt skall vara enkel och fungera för små företag likaväl som för stora. Lagstiftningen bör ha karaktär av ramlag med möjlighet till stora individuella variationer allt efter enskildas och företags behov och önskemål. Omedelbara insatser för att göra den arbetsrättsliga lagstiftningen mera förenlig med ambitionerna att skapa fler jobb är att medge undantag från de dispositiva stadgandena i lagen om anställningsskydd, semesterlagen och arbetstidslagen. En reformering av arbetsrätten enligt dessa riktlinjer är angelägen om företagen skall kunna växa och jobben bli fler. Det krävs vidare förändringar av arbetsmarknadspolitiken och stödet till de arbetslösa. Volymmålet i arbetsmarknadspolitiken bör avskaffas och ersättas av ett mål som tar sikte på antalet arbetslösa som får arbete. Arbetsmarknadspolitiken bör koncentreras på två åtgärder - ett erbjudande om lärlingsutbildning i företagen för alla arbetslösa ungdomar mellan och en fokuserad arbetsmarknadsutbildning. De andra arbetsmarknadsåtgärderna bör avvecklas successivt. För äldre kan en skattereduktion vara en möjlighet. Arbetslöshetsförsäkringen bör göras om till en verklig omställningsförsäkring med ersättning och ett efterskydd på grundnivå . För arbetslösa förlängs den ursprungliga ersättningsperioden . Ersättningsnivån bör sättas till och all ersättning vid arbetslöshet samordnas i försäkringen. En förändring av det slag utskottet nu föreslår bör genomföras successivt i takt med att de övriga förslag för fler jobb som förs fram i motion Fi17 (m) genomförs och får effekt. Med det anförda förordar utskottet att finansutskottet tillstyrker motion Fi17 (m) yrkandena 1 och 3 (båda delvis). Regeringens förslag och övriga i avsnitt 2 upptagna motioner bör avstyrkas. Utskottet hänvisar vidare till avvikande mening nr 7 i fråga om volymmålet, till avvikande mening nr 8 i fråga om regelförenkling, till avvikande mening nr 9 i fråga om hushållstjänster och till avvikande mening nr 10 i fråga om finansiering av arbetslöshetsförsäkringen. Allmän inriktning av politiken () anser att utskottets ställningstagande i avsnitt 2 Allmän inriktning av politiken fr.o.m. andra stycket bort ha följande lydelse: Utgångsläget för en politik för sysselsättning, trygghet och tillväxt är gott. Utskottet kan med tillfredsställelse konstatera att den saneringspolitik som regeringen tillsammans med genomfört har inneburit att den negativa trend som funnits i svensk ekonomi har brutits. Räntorna är låga, inflationen ligger stabilt på en låg nivå och uppnår med god marginal budgetbalans. Alla problem är dock inte undanröjda. Arbetslösheten måste pressas tillbaka och sysselsättningen öka. Likaså måste kraftfulla åtgärder till för att regional balans skall kunna uppnås. I likhet med i motion Fi18 yrkandena 1 (delvis) och 20-22 anser utskottet att arbetsgivaravgifterna måste sänkas för att skapa fler arbeten. Av sysselsättningsskäl är det nödvändigt med skattesänkningar på arbete och företagande. Sänkningen bör särskilt inriktas mot de mindre företagen där tillväxtpotentialen är störst. Företagandets villkor måste förbättras bl.a. genom förenklingar av regelverken. Arbetsmarknadspolitiken måste moderniseras om sysselsättningen skall kunna öka. Utskottet instämmer i uppfattning att arbetsmarknadspolitikens roll har vidgats. Från att traditionellt ha varit inriktad på att bryta obalanser, undvika flaskhalsar, åstadkomma korta vakanstider och motverka långtidsarbetslöshet skall den numera också syfta till att höja kompetensen hos arbetslösa för att öka möjligheterna till arbete samt förhindra passivering och social utslagning. Arbetsmarknadspolitiken måste i större utsträckning inriktas på kvalitet och i mindre på kvantitet. Ökad flexibilitet skall stimuleras. Volymkraven måste förändras för att skapa utrymme för åtgärder som leder till arbete. Dagens kvantitativa mål bör ersättas av effektmål eller mer kvalitativa mål. Arbetsmarknadspolitiken bör i större utsträckning inriktas på att främja nya arbeten, bl.a. genom satsningar på arbetsmarknadsutbildning. delar uppfattning att decentraliseringen av arbetsmarknadspolitiken måste fullföljas. Hur de arbetsmarknadspolitiska resurserna skall användas på mest effektiva sätt bör i större utsträckning avgöras regionalt och lokalt. En nationell arbetsmarknadspolitik är viktig för att klara en god lönebildning och för att s.k. flaskhalsar skall kunna undvikas på arbetsmarknaden. Lönebildningen är av fundamental betydelse för samhällsekonomin. Genom en ansvarsfull lönebildning kan inflationen hållas nere. måste stärkas och konfliktbenägenheten minska. Utskottet, som instämmer i uppfattning, anser också att det finns anledning att överväga om restriktioner bör införas som gör att konfliktvapnen står i rimlig proportion till stridsfrågans dignitet. Blockad av enmansföretag bör förbjudas och varsel om stridsåtgärder bör inte tillåtas när medling pågår. Utskottet anser i likhet med att en modern och mer individuellt anpassad arbetsmarknad kräver mer flexibla arbetstider. Arbetstiden måste kunna variera beroende på livsmönster eller livssituation i olika skeden av livet. Förkortad arbetstid leder till välfärdsvinster. Den som har arbete bör i litet större utsträckning än bidra till finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen. Egenfinansieringen bör höjas med . Arbete måste alltid löna sig. Kombinationen minskade bidrag och ökade kostnader innebär att det inte lönar sig att ta ett anvisat arbete. I likhet med efterlyser utskottet starkare incitament att ta arbete eller att utbilda sig bort från arbetslöshet. En översyn bör göras av erforderliga regelförändringar för att öka benägenheten bland arbetslösa att söka och ta ordinarie arbete. Debatten om subventionering av s.k. hushållsnära tjänster motiverar enligt utskottets uppfattning att en försöksverksamhet genomförs för att utröna vid vilken subventionsnivå som hushållen efterfrågar hushållsnära tjänster. När det gäller subventionsgraden bör försöksverksamheten ge underlag för att bedöma subventionens effekter på samhällsekonomi och på andra skattebaser. Försöksverksamheten bör vidare belysa vilka sysselsättningseffekter som kan uppstå och vilka gränsdragningsproblem som finns gentemot tjänsteproducenter utanför hushållssektorn i fråga om liknande tjänster som utförs utanför hemmen. Ytterligare en fråga som bör studeras är hur användningen av svart arbetskraft påverkas. Ett system med hemservicecheckar för pensionärer bör införas främst av sociala men även av sysselsättningsskäl. Utskottet har ovan betonat arbetsmarknadsutbildningens betydelse. Som ett led i strävanden mot ett decentraliserat kunskapssamhälle bör bl.a. utredas att ge arbetslösa möjlighet att läsa in gymnasiekompetens som en första åtgärd innan andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder sätts in. Fortbildning av vuxna underlättas genom införande av kompetenskonton. Fortsatta satsningar på distansutbildning och kvalificerad yrkesutbildning bör göras. Regional balans är en förutsättning för att den svenska ekonomin skall klara uthållig tillväxt. Hela landet måste ges likvärdiga villkor för utveckling. På utbildningsområdet bör även i fortsättningen satsningar ske på bl.a. små och medelstora högskolor samt distansutbildning. Staten måste ta ett mer aktivt ansvar för lokaliseringen av statliga arbetstillfällen. Företagsamheten måste stimuleras i hela landet. Det gäller inte minst jordbruks- och livsmedelsområdet där vissa redan framlagda utredningsförslag bör genomföras. Det anförda innebär att arbetsmarknadsutskottet anser att finansutskottet bör tillstyrka motion Fi18 yrkandena 1 (delvis) och 20-22. Därmed bör regeringens förslag och övriga motionsyrkanden avstyrkas i berörda delar. Utskottet hänvisar vidare till avvikande mening nr 7 i fråga om volymmålet, till avvikande mening nr 8 i fråga om regelförenkling och till avvikande mening nr 10 i fråga om finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen. Allmän inriktning av politiken () anser att utskottets ställningstagande i avsnitt 2 Allmän inriktning av politiken fr.o.m. andra stycket bort ha följande lydelse: Utskottet menar i likhet med att behöver en ny politik för fler riktiga arbeten. Den socialdemokratiska politiken har alltför starkt inriktats på att gömma undan problemen med arbetslösheten. Antalet företag minskar och färre personer har ett arbete än när mandatperioden inleddes. Den bedömning som görs i propositionen om arbetslöshetsnivån fram är helt orealistisk med de åtgärder som regeringen föreslår. I stället måste regeringens halveringsmål bytas ut mot ett sysselsättningsmål. Den totala arbetslösheten skall på så sätt angripas. Målet bör vara 300 000 nya arbeten under nästa mandatperiod. För att nå detta mål måste politiken inriktas på strukturella problem som skattepolitik, företagarklimat och lönebildning. Sänkta skatter på arbete ökar antalet anställningar. Arbetsgivaravgifterna i tjänstesektorn bör sänkas och en skattereduktion på hushållsarbete bör införas. Den fördubblade sjuklöneperioden som regeringen med centerstöd införde och som gällt till april har varit ett hårt slag mot möjligheten att nyanställa - särskilt för egen- och småföretagare. Arbete med regelförenklingar för framför allt småföretagare måste inledas. Utskottet delar också uppfattning att flexibiliteten på arbetsmarknaden måste öka. Anställningsskyddslagen och medbestämmandelagen måste i allt väsentligt återställas till de regler som infördes av den borgerliga regeringen. Möjligheterna till provanställningar måste utökas. Även åtgärder för en bättre fungerande lönebildning är av avgörande betydelse. Ett ökat finansiellt ansvar för a-kassornas finansiering är nödvändigt för att uppnå rätt incitament för de fackliga organisationerna. Konflikträtten behöver moderniseras. Arbetslöshetsförsäkringen bör vara allmän, obligatorisk och tidsbegränsad. Utskottet anser med detta att motion Fi19 yrkandena 1 (delvis) och 5 bör tillstyrkas. Regeringens förslag och övriga motioner bör avstyrkas i motsvarande delar. Utskottet hänvisar vidare till avvikande mening nr 7 i fråga om volymmålet, till avvikande mening nr 8 i fråga om regelförenkling, till avvikande mening nr 9 i fråga om hushållsnära tjänster, till avvikande mening nr 10 i fråga om finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen och till avvikande mening nr 11 om arbetsrätten. Allmän inriktning av politiken () anser att utskottets ställningstagande i avsnittet 2 Allmän inriktning av politiken fr.o.m. andra stycket bort ha följande lydelse: Utskottet anser i likhet med att den avgörande uppgiften för den ekonomiska politiken är att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten. Målet bör vara att sysselsättningen skall ligga på en nivå om 4,5 miljoner personer och att den öppna arbetslösheten skall vara högst . Den ekonomiska politiken bör inte vara inriktad på att anpassas till ett framtida medlemskap i utan på valutapolitisk neutralitet. Det är viktigt med starka offentliga finanser men en starkare samhällsekonomi förutsätter i första hand att fler arbetar. Utskottet instämmer därför i förslag att man bör anslå ytterligare medel för att öka antalet arbeten. 10, 20 respektive av de medel som regeringen vill använda för att amortera på den offentliga statsskulden bör i stället användas till ökad sysselsättning. I likhet med regeringen anser utskottet att det bör skjutas till mer medel till skola, vård och omsorg. Utskottet instämmer dock i kritik att regeringens förslag är otillräckliga och föreslår i enlighet med partiets förslag att det skjuts till ytterligare resurser till kommunsektorn. Tillskottet bör dels vara en riktad sänkning av arbetsgivaravgifterna med för att stimulera nyanställningar, dels en överföring av medel från arbetslöshetsförsäkringen med för extra anställningar i kommuner och landsting. Enligt utskottet räcker det inte bara med efterfrågestimulerande insatser för att få fram de nya arbetena. Som påpekar behövs det också åtgärder för att få ner den strukturella arbetslösheten. Arbetstiderna måste omfördelas. En omfördelning av arbetstiderna krävs om det skall vara möjligt att få ned den del av arbetslösheten som inte beror på för låg efterfrågan utan som orsakas av strukturella förhållanden, dvs. produktivitetsförändringar och omvandlingsproblem i näringslivet. Under nästa mandatperiod bör det införas lagstiftning om kortare normalarbetstidsvecka. Normalarbetstiden bör vara . bör därför redan nu besluta om en lagstadgad arbetstidsförkortning som kan inledas . En ny lag om 35 timmars arbetsvecka skall träda i kraft . Genom denna konstruktion ges arbetsmarknadens parter rimliga möjligheter att ta hänsyn till den nya lagstiftningen vid avtalsförhandlingar. Vidare bör det ske överläggningar med dessa parter om ikraftträdande och samordning med avtalsförhandlingar. En arbetstidsreform som genomförs på rätt sätt kommer att stärka samhällsekonomin genom att fler kommer i arbete och genom minskade kostnader för arbetslösheten. En arbetstidsförkortning är däremot inte självfinansierande utan påverkar löneutrymme och produktionskostnader. En arbetstidsreform bör därför efter förebild från kombineras med avgiftssänkningar för de parter som går före och avtalar om en förkortning/omfördelning av arbetstiden. För att finansiera detta bör man sätta av 4, 8 och . Vidare bör arbetstidsförkortningen kombineras med att "taket" för övertid halveras och att det blir mer kostsamt för arbetsgivarna att låta arbetstagarna arbeta övertid. Kortare arbetstider kommer också att bidra till att könsorättvisorna minskar. För att öka efterfrågan i samhället måste konsumtionsutrymmet omfördelas. För att skapa nya arbeten krävs en ny fördelningspolitik och en progressiv skattepolitik. En åtgärd bör vara att höja ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen samt i föräldra- och sjukförsäkringen till av den sjukpenninggrundande inkomsten. En sådan höjning kommer att tillfalla grupper med lägre inkomster, vilka kan använda den ökade inkomsten till konsumtion. De nya tjänsteföretagen måste uppmuntras. För att stimulera den sektorn bör det genomföras riktade skattesänkningar om sammanlagt , bl.a. sänkta arbetsgivaravgifter och sänkt moms. Demokratin i näringslivet måste utvecklas. Löntagarnas makt över företagens arbetsorganisation och investeringar måste öka eftersom det är en viktig förutsättning för näringslivets framsteg. Det bör införas s.k. framtidsfonder. Avsikten med dessa fonder skall vara att de skall användas för investeringar i höjd kunskapsnivå och bättre arbetstagarorganisationer. Fonderna skall finansieras av avgifter som skall belasta företagens vinster. De skall administreras gemensamt av arbetsgivare och fackliga organisationer på lokal nivå. Det europeiska samarbetet måste utökas för att skapa fler arbeten och social rättvisa. Utskottet förordar att verkar för ett mellanstatligt samarbete om att utveckla välfärden och garantera ett större folkligt inflytande över politik och ekonomi. Det samarbete som existerar inom EU är i alltför stor utsträckning styrt av . EMU driver fram en högre arbetslöshet, ökade samhällsklyftor och marginalisering av stora folkgrupper. Utskottet instämmer i ståndpunkt att Europapolitiken behöver ett nytt innehåll. Regeringen bör därför ta konkreta initiativ för att möjliggöra en samordnad och expansiv ekonomisk politik i . För att öka sysselsättningen krävs att det skapas fler nya företag. Egenavgifterna för småföretagare bör sänkas. Vidare bör företag med högst tio anställda undantas från arbetsgivarinträdet. Det bör också genomföras en "grön skatteväxling" som skulle bidra till att öka sysselsättningen. Utskottet instämmer i åsikt att det är regeringen som har det övergripande ansvaret för en fungerande lönebildning. För att underlätta en hållbar lönebildning krävs en aktivare fördelningspolitik. Lönebildningen underlättas genom bl.a. avsättning av vinstmedel till utbildnings- och arbetslivsinvesteringar, sänkta arbetsgivaravgifter i nya och mindre företag, arbetstidsförkortning m.m. För att förbättra lönebildningen anser utskottet att man bör verka för en återgång till centrala och samordnade förhandlingar. För att motverka den pågående lönediskrimineringen anser utskottet att det bör införas en likalönelag. Vidare bör regeringen ges i uppdrag att återkomma till med en tidsplan för genomförandet av handlingsplanen för . Utskottet delar ståndpunkt att arbetsmarknadspolitiken måste reformeras från grunden. Näringslivet måste ta ett betydligt större ansvar för rekrytering, praktik, kompetensutveckling, rehabilitering och inrättande av anpassade arbetstillfällen för funktionshindrade. Utskottet anser att de lågkvalitativa åtgärderna bör tas bort. Detta gäller bl.a. ALU, API, OTA m.fl. I stället bör de ersättas av kompetenshöjande utbildningsvikariat och arbetsmarknadsutbildning. Det arbetsmarknadspolitiska volymkravet bör tas bort. Detta gäller även detaljregleringen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Härigenom ökar flexibiliteten och ökar handlingsfriheten hos arbetsförmedlingsnämnderna. Medelsanvändningen måste inom ramen för decentraliserade beslutsformer tillåtas bli friare. Insatserna för de särskilt utsatta grupperna, exempelvis funktionshindrade, lågutbildade och äldre måste öka. Utskottet instämmer också i synpunkter på att det krävs reformer inom arbetsrättens område för att öka tryggheten för korttidsarbetare, uthyrd arbetskraft och egenföretagande. Sammanfattningsvis anser arbetsmarknadsutskottet att finansutskottet bör tillstyrka motion Fi20 (v) yrkandena 1 (delvis), 10, 15-19 och 21 och avstyrka propositionen i motsvarande del liksom övriga partimotioner i berörda delar. Allmän inriktning av politiken () anser att utskottets ställningstagande i avsnitt 2 Allmän inriktning av politiken fr.o.m. andra stycket bort ha följande lydelse: Den ekonomiska tillväxten i nuvarande former är ekologiskt ohållbar. Den har också inneburit växande ekonomiska och sociala orättvisor. Utskottet förordar liksom en omläggning av den ekonomiska politiken i syfte att åstadkomma ett ekologiskt och socialt hållbart samhälle. Målet för den ekonomiska politiken bör vara bl.a. en öppen arbetslöshet på och ett kraftigt minskat antal personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ökad jämlikhet mellan könen, en stärkt fördelningspolitik samt att miljöskulden upphör. Enligt utskottets bedömning är regeringens prognos i fråga om arbetslösheten alltför optimistisk och har karaktären av politiskt betingad glädjekalkyl. Baserat på prognos kan man räkna med en arbetslöshet på med den av regeringen föreslagna politiken . Utskottet delar uppfattning att det inte är möjligt att uppnå hög tillväxt utan att antingen miljön utarmas eller att andra delar av världen blir fattigare. Den tillväxt som kan åstadkommas medför dessutom endast i mindre utsträckning fler arbetstillfällen. För att få ner arbetslösheten till en acceptabel nivå, dvs. öppen arbetslöshet, måste framför allt två förändringar genomföras. Arbetstiden måste sänkas liksom beskattningen på arbete. Fortsatta insatser för en reformerad arbetsmarknadspolitik och bättre spelregler för företagen behövs också. Skatten på arbete bör sänkas medan skatter på energi, utsläpp och råvaruförbrukning höjs. Enligt utskottet bör skatteväxlas . Liksom anser utskottet att egenavgiften för vanliga löntagare bör sänkas. Vidare bör arbetsgivaravgifterna sänkas. I praktiken är arbetsgivaravgifterna en form av skatt på lönen som betalas av arbetsgivaren. De höga arbetsgivaravgifterna försvårar särskilt för småföretag att kunna växa. Höga arbetsgivaravgifter missgynnar särskilt arbetsintensiva verksamheter. Detta är allvarligt eftersom tjänstesektorns relativa betydelse för ekonomin som helhet har ökat kraftigt. Detta gäller särskilt sysselsättningen. Det är i tjänstesektorn de nya jobben finns. Tiden är en stor bristvara för många heltidsarbetande, särskilt småbarnsföräldrar. har vi massarbetslöshet. Det är rimligt att anta att denna grundläggande obalans i ekonomin kommer att bestå. Utskottet delar därför uppfattning att det är nödvändigt att fördela arbetstiden på ett mer rättvist sätt. I ett första steg bör arbetstiden förkortas . Arbetstidsförkortningen skall genomföras genom övergripande "kontrakt" mellan staten och parterna på arbetsmarknaden. Staten inför ändringar i arbetstidslagen och detaljerna fastställs i avtal på arbetsmarknaden. Den nuvarande dispositiviteten behålls i arbetstidslagen. skall arbetstiden vara . Frågan om lönekompensation bör avgöras vid fackliga förhandlingar. Reformen kommer enligt utskottets bedömning att innebära ett minskat skatteunderlag men också minskade kostnader för arbetslösa. Den beräknas innebära en nettobesparing på .