yttr · GL05FIU1Y · 1998-01-01 00:00:00 — har genom beslut berett finansutskottet tillfälle att yttra sig över proposition 1997/98:40 om ställning jämte de motioner som väckts i ärendet. tillstyrker i yttrandet i huvudsak propositionens förslag till förändringar av lagstiftningen kring . Utskottet tillstyrker att skall ha ansvaret för penningpolitiken och att ställning skall stärkas. Vidare föreslås att målet för penningpolitiken skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor överförs från till regeringen. Regeringen skall därvid bestämma system för att fastställa kronans värde i förhållande till utländska valutor (växelkurssystem). skall bestämma om centralkurs och bandbredd i ett fast växelkurssy- stem och om den praktiska tillämpningen av valutapolitiken i ett system med flytande växelkurs. Vidare föreslås en förändring av ledningsstruktur. Fullmäktige ges en kontrollerande funktion. En direktion med sex heltidsanställda ledamöter inrättas som skall besluta i alla penningpolitiska frågor och leda . Direktionens ledamöter utses av fullmäktige för en period av och en direktionsledamot kan endast skiljas från sina uppdrag om han inte längre uppfyller de krav som ställs för att han skall kunna fullgöra sina uppgifter eller om han har gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Riksbankschefen får föra talan mot sådant beslut vid . Övriga direktionsledamöter föreslås enligt propositionen få väcka sådan talan vid Arbetsdomstolen. Detta motsätter sig i en motion och förordar att talan i stället skall föras vid Regeringsrätten. Enligt den fempartiuppgörelse som ligger till grund för förslagen i propositionen skulle direktionsledamöterna föra sin talan vid . Utskottet förordar i enlighet med den ursprungliga uppgörelsen att annan ledamot av direktionen än riksbankschefen skall få väcka talan vid . Utskottet tillstyrker att det i regeringsformen tas in ett uttryckligt förbud för myndigheter att bestämma hur skall besluta i frågor som rör penningpolitiken. En motsvarande bestämmelse om att en ledamot av direktionen inte får söka eller ta emot instruktioner när han fullgör penningpolitiska uppgifter tas in i riksbankslagen. skall minst lämna en rapport till om den förda penning- och valutapolitiken. förutsätter att dessa redogörelser föranleder motionsrätt, men anser att behandling av redogörelserna och motionerna självfallet inte bör ske på ett sådant sätt att det uppstår en konflikt med instruktionsförbudet. Utskottet gör i yttrandet ett förtydligande angående revisorers rätt att granska verksamhet. Moderata samlingspartiet, , liberalerna, och har avgivit sammanlagt elva avvikande meningar i anslutning till yttrandet. behandlar i detta yttrande till förslagen i proposition 1997/98:40 om ställning samt de motionsyrkanden som väckts med anledning av förslaget. Därtill behandlas två motioner, Fi219 av m.fl. (mp) yrkande 8 och Fi220 av m.fl. (v) yrkande 9, som väckts under allmänna motionstiden och som remitterats till finansutskottet. Dessa motioner föreslår finansutskottet överlämnas till för behandling i anslutning till detta ärende. I detta yttrande behandlas inledningsvis frågorna om Ansvaret för valutapolitiken. Därefter behandlas ställning generellt och vilket penningpolitiskt mål bör ha. I de därpå följande avsnitten behandlas synpunkter på Öppenhet och insyn i verksamhet samt ett antal frågor med anknytning till nya ledningsstruktur. Under rubriken frågor behandlas slutligen revisorers granskning av samt motionsyrkanden om folkomröstning om medlemskap i och om sedelutgivningsrätt. I proposition1997/98:40 föreslås att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i regeringsformen, 2. lag om ändring i riksdagsordningen, 3. lag om valutapolitik, 4. lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank, 5. lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering, 6. lag om ändring i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ, 7. lag om ändring i lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän, 8. lag om ändring i lagen (1957:684) om betalningsväsendet under krigsförhållanden, 9. lag om ändring i lagen (1988:46) om revision av riksdagsförvaltningen m.m., 10. lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av och myndigheter. Motioner väckta med anledning av propositionen 1997/98:K2 av m.fl. (m) vari yrkas 1. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning angående utskottsutfrågningar av riksbanksledningen i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning angående offentliggörande av direktionens protokoll i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att beslutar ändra 33 b § lagen om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank i enlighet med vad som anförts i motionen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kraven på direktionsledamöter och fullmäktiges ordförande och vice ordförande att offentliggöra sina ekonomiska förhållanden, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om karensperioden innan en direktionsledamot får inneha nya uppdrag eller befattningar utanför , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om direktionsledamots avsättlighet och om instruktionsförbudet. 1997/98:K3 av () vari yrkas att beslutar att de högst prioriterade målen för skall vara full sysselsättning och finansiering av omställningen till ett kretsloppssamhälle. 1997/98:K4 av m.fl. (s) vari yrkas 1. att beslutar avslå propositionens hemställanspunkt 1 utom vad avser föreslagen ändring i 9 kap. 11 § regeringsformen, 2. att beslutar avslå propositionens hemställanspunkter 2 och 4-10. 1997/98:K5 av m.fl. (mp) vari yrkas 1. att avslår regeringens proposition 1997/98:40 ställning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts under rubriken om att , eller riksdagspartierna, måste ges inflytande över valutapolitiska beslut. 1997/98:K6 av m.fl. (v) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att eventuella medlemskap i skall prövas i en rådgivande folkomröstning, 2. att i enlighet med vad i motionen anförts beslutar att - med undantag för förslaget till lag om valutapolitik - avslå proposition 1997/98: 40. 1997/98:K7 av m.fl. (c) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att den formulering om EMU och sedelutgivningsrätten enligt proposition 1994/95:19 som återges i motionen och som en enhällig riksdag ställt sig bakom fortsatt skall gälla. 1997/98:K8 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lagfäst offentliggörande av direktionens protokoll , 2. att beslutar om sådan ändring av regeringsformen i enlighet med vad i motionen anförts att monopol på utgivning av sedlar och mynt upphör. Motioner från allmänna motionstiden 1997/98:Fi219 av m.fl. (mp) vari yrkas 8. att hos regeringen begär förslag om lagstiftade övergripande mål för i enlighet med vad som anförts i motionen, 1997/98:Fi220 av m.fl. (v) vari yrkas 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ställning (4.4), I propositionen tar regeringen ställning till ett antal förslag som har behandlats i andra sammanhang. Dessa är bl.a. följande. riksbanksutredning lämnade förslag till ett antal förändringar i syfte att stärka oberoende och anpassa dess ställning till EG-fördragets krav (SOU 1993:20). I en skrivelse från riksbanksfullmäktige till finansutskottet aktualiserade fullmäktige bl.a. vissa förslag från . Denna skrivelse har behandlats i regeringens tillväxtproposition (prop. 1995/96:25) och av finansutskottet i betänkandet 1995/96:FiU1. Vid partiledaröverläggningar beslutades att överläggningar om grundlags- och andra lagstiftningsfrågor som har samband med framtida ställning skulle ske i en arbetsgrupp med representanter för samtliga riksdagspartier. I arbetsgruppen ingick riksdagsledamöterna (), (), (), (), (), () och (). Statsrådet var ordförande i arbetsgruppen. Resultatet av arbetsgruppens arbete redovisades i departementspromemorian ställning (Ds 1997:50). Promemorian har remitterats till riksbank och . Arbetsdomstolen har beretts tillfälle att inkomma med yttrande. Regeringen lämnade proposition 1997/98:25 om och den ekonomiska och monetära unionen till . Där föreslås att inte bör införa den gemensamma valutan euron då den tredje etappen av EMU startar . Propositionen behandlades av finansutskottet i betänkandet 1997/98:FiU9. Utskottet och ställde sig bakom regeringens förslag i propositionen (rskr. 1997/98:75). Förslagen i här föreliggande proposition är dock inte beroende av ställningstagande till EMU-propositionen. Regeringen konstaterar att när det blir aktuellt med ett svenskt deltagande i valutaunionen skall frågorna om integration i det europeiska centralbankssystemet (ECBS) aktualiseras, och nödvändiga lagändringar kommer då att föreläggas . Det finns därför enligt regeringen inte anledning att i den nu föreliggande propositionen behandla de av synpunkter som tar sikte på tredje etappen av EMU. I denna proposition behandlas lagstiftningsfrågor som bl.a. följer av åtaganden enligt EG-fördraget i fråga om andra etappen av EMU. I propositionens avsnitt 6 redogörs för vilka krav EG-rätten ställer på medlemsstaternas lagstiftning. Europeiska monetära institutet () har i sitt yttrande pekat på att förändringar krävs för att skall bli en integrerad del av ECBS. Regeringen har i propositionen bemött synpunkter beträffande säkerhetsbestämmelse, mandatperiod för direktionsledamot, ansvarsfrihet, information från till regeringen, sedelutgivning och ikraftträdande. Regeringen föreslår att bestämmelserna i regeringsformen om valutapolitiken ändras så att ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor överförs från till regeringen. Regeringen skall därvid bestämma system för att fastställa kronans värde i förhållande till utländska valutor (växelkurssy- stem). Bestämmelser om valutapolitiska frågor tas in i en ny lag om valutapolitik. Regeringen skall således besluta om växelkurssystem, dvs. välja mellan fast och flytande växelkurs och, i det fall fast växelkurs väljs, fastställa utformningen av det arrangemang till vilket kronan skall knytas. Det gäller exempelvis om kronan skall knytas till ett multilateralt system såsom ERM2 eller om ett unilateralt system skall upprättas. I det senare fallet beslutar regeringen till vilken valuta, eller vilken korg av valutor, kronan skall knytas. Det är ytterst osannolikt, anförs det i propositionen, att , efter när förslagen avses träda i kraft, skulle knyta sig till något annat fastkursarrangemang än ERM2. Regeringens förslag innebär att ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor såsom att bestämma växelkurssystem, oavsett om de är baserade på mellanstatliga avtal eller inte, kommer att ligga hos regeringen. skall bestämma om centralkurs och bandbredd i ett fast växelkurssystem och om den praktiska tillämpningen av valutapolitiken i ett sy- stem med flytande växelkurs. får hemställa om att regeringen skall fatta beslut om växelkurssystem. Regeringen skall enligt förslaget samråda med inför valutapolitiska beslut. I motion K5 anför de gröna att regeringens förslag att överföra ansvaret för att bestämma om växelkurssystem till regeringen är riktigt och att det innebär en formalisering av den modell för beslutsfattande om valutapolitiken som tillämpats i den praktiska politiken. Enligt motionärerna har alla avgörande valutapolitiska beslut i realiteten avgjorts av regeringen snarare än av . Motionärerna anser dock att eller riksdagspartierna måste ges inflytande över sådana beslut. Det kan ske genom informella konsultationer på motsvarande sätt som i säkerhetspolitiska frågor, anför motionärerna (yrkande 2). medlemskap i innebär att liksom övriga medlemsstater skall behandla sin valutapolitik som en fråga av gemensamt intresse. Detta allmänna åtagande uppfyller genom den nuvarande penningpolitiska regimen med ett inflationsmål och rörlig växelkurs inom ramen för en stabilitetsorienterad ekonomisk politik. Ett annat sätt att uppfylla detta allmänna åtagande är deltagande i eller ERM2. EU-medlemskapet ställer därutöver inga formella krav på den nationella ansvarsfördelningen rörande valutapolitiska frågor. Även i departementspromemorian (Ds 1997:50) konstaterar arbetsgruppen att EG-fördraget inte innehåller några regler om ansvarsfördelningen i valutapolitiska frågor på nationell nivå. Det står således fritt att inom detta område välja den institutionella ram som bäst är anpassad för svenska behov. Regeringen konstaterar dock i propositionen att en ordning där har ansvar för val av det system som skall användas för att fastställa kronans värde i förhållande till andra valutor i större utsträckning sammanfaller med ordningen i övriga EU-länder. Regeringen föreslår att ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor överförs från till regeringen. Enligt regeringens mening utgör val av växelkurssystem inte i sig en restriktion för möjligheter att uppnå målet om prisstabilitet. Denna slutsats torde vara generell för alla val av växelkurssystem. Om ansvaret för tillämpningen ligger kvar hos kan således regeringen ha ansvar för val av växelkurssystem utan att det uppstår problem för när det gäller att uppnå målet om prisstabilitet. kommer å sin sida, enligt 10 § riksbankslagen, att ha ansvaret för tillämpningen av det växelkurssystem som regeringen bestämt. Avtal med andra stater på detta område innefattas i denna befogenhet. Även om har denna befogenhet, är det regeringen som ingår internationella överenskommelser enligt 10 kap. 1 § regeringsformen. Utskottet tillstyrker med det anförda regeringens förslag att bestämmelserna i regeringsformen om valutapolitiken ändras så att ansvaret för övergripande valutapolitiska frågor överförs från till regeringen. Även den nya lagen om valutapolitik tillstyrks. Vidare tillstyrker utskottet att skall bestämma om centralkurs och bandbredd i ett fast växelkurssy- stem och om den praktiska tillämpningen av valutapolitiken i ett system med flytande växelkurs. får hemställa om att regeringen skall fatta beslut om växelkurssystem. Regeringen skall samråda med inför valutapolitiska beslut. Utskottet anser emellertid att förändringen av ansvaret för valutapolitiken inte ger anledning att nu särskilt besluta om ytterligare samråd av det slag som föreslås i motion K5 (mp), varför yrkandet bör avstyrkas. ställning generellt och penningpolitiska mål I propositionen föreslår regeringen att skall ha ansvaret för penningpolitiken och att ställning skall stärkas. Vidare föreslås att målet för penningpolitiken skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Detta mål anges i lagen (1988:1385) om riksbank. Såsom myndighet under skall därutöver, utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt och hög sysselsättning. I motion K6 hävdar att de lagstiftningsförändringar som föreslås i propositionen innebär att anpassar delar av penningpolitikens regelverk till de krav som ställs för ett framtida EMU-medlemskap. Beträffande målformuleringen anför att full sysselsättning skall vara det överordnade målet för den ekonomiska politiken. Den s.k. inflationsbekämpning som bedrivits i många länder har medfört mycket stora ekonomiska problem. Den har lett till massarbetslöshet och ekonomisk ineffektivitet. Motionärerna ifrågasätter sambandet mellan låg inflation och ekonomisk tillväxt. De förändringar i ställning och organisation som förordas i propositionen är egentligen en förberedelse för ett inträde i EMU och förändringarna behövs egentligen inte i sak anser motionärerna. riksbank har med nuvarande ordning i huvudsak fungerat väl. De ekonomiska motiven som angivits är enligt motionärerna något grumliga. behöver inte ha en mer oberoende riksbank; vi behöver inte undandra penningpolitiken politiskt inflytande. Även i motion Fi220 (v) från allmänna motionstiden som föreslås bli överlämnad till med detta yttrande motsätter man sig en anpassning av grundlagen till EMU:s krav på en oberoende riksbank. Motionärerna anser det vara fel att en del av den ekonomiska politiken lyfts undan politiskt inflytande till en bank ledd av en direktion där medlemmarna inte skall ta några politiska hänsyn. Varje politisk fråga skall skötas av personer som får ett politiskt ansvar och vars mandat med jämna mellanrum skall prövas av väljarna. de gröna anser i motion K5 att förslagen i propositionen för att stärka oberoende innebär en demokratisk försämring. Riksbanksfullmäktige fråntas sitt politiska inflytande och ersätts med en direktion som enligt motionärerna är onåbar för väljare, riksdag och regering. Förslagen motiveras inte av ekonomiska eller några andra sakliga skäl. Enligt bör ändringar av grundlagen inte göras förrän har tagit ställning till ett svenskt deltagande i valutaunionen. Att styra penningpolitiken genom ett lagfäst mål om verksamhet innebär att den direkta politiska styrningen genom Riksbanksfullmäktige försvinner. Det är enligt en ordning som försvårar och begränsar folkstyret utan att ge motsvarande vinster i form av effektivare och mer trovärdig penningpolitik. Det är viktigt att inflationsmålet men det är endast ett av flera mål. Inflationsmålet bör kompletteras med ett mål om att stödja den allmänna ekonomiska politiken. Även i motion K3 av () föreslås att inflationsmålet kompletteras så att det högst prioriterade målet är full sysselsättning och finansiering av omställningen till ett kretsloppssamhälle. I motion K4 av m.fl. (s) ifrågasätts värdet av att öka oberoende och att i lag lägga fast ett ekonomisk-politiskt mål för . Motionärerna åberopar vad Socialdemokraterna anförde i sin reservation till förslag (SOU 1993:20). Ingen har kunnat visa att det finns ett entydigt och allmängiltigt samband mellan en centralbanks oberoende och resultatet av stabiliseringspolitiken. De studier som har gjorts och som åberopas är mycket osäkra och kan tolkas på ett godtyckligt sätt. I motionen tror man inte heller på en ordning där en fristående riksbank ser som sin uppgift att systematiskt ställa sig i motsättning till de folkvalda politiska församlingarnas ekonomiska politik. Det anförs vidare i motionen att det inte är praktiskt att gå så långt i precisering av ändamål för att man i lag låser vilken typ av ekonomisk politik eller penningpolitik som skall föras i landet. Det bör ankomma på att träffa de val och göra de avvägningar som är nödvändiga. Målen för den ekonomiska politiken liksom de medel som används för att uppnå dessa mål kan självfallet skifta över tiden. Något ekonomisk-politiskt mål bör därför inte ingå i ändamålsbestämningen. Det är en naturlig uppgift för att värna penningvärdet. Men grunden för att skapa trovärdighet läggs inte genom att införa formella lagregler utan i stället genom att bygga upp förtroende för den ekonomiska politiken och skapa en bred ekonomisk acceptans i samhället för betydelsen av en låg inflation. Inflationen låter sig inte enkelt lagstiftas bort. Att lagstifta målsättningar ger i sig inga resultat, anförs det i motionen. ansvarar relativt självständigt för penningpolitiken och har som sin övergripande uppgift tagit på sig att upprätthålla en stabil prisnivå. formella och reella oberoende har ökat bl.a. som en följd av de förändringar i riksbankslagen som genomfördes . Det finns emellertid enligt regeringen i huvudsak två skäl att se över den institutionella ramen kring penning- och valutapolitiken för att ytterligare öka oberoende. För det första kan det specifika trovärdighetsproblemet för penningpolitiken och dess negativa konsekvenser begränsas om statsmakterna gör troligt att avvikelser från prisstabilitetsmålet inte kommer att ske. Den institutionella ramen för penningpolitiken kan bidra till detta. Genom att delegera ansvaret för utformningen av penningpolitiken till en självständig riksbank med ett klart angivet prisstabilitetsmål kan politiken ges det långsiktiga perspektiv som skapar förutsättningar för att målet skall vara trovärdigt. För det andra har medlemskap i medfört att förutsättningarna för penning- och valutapolitiken har förändrats. Som en följd av medlemskapet i EU har åtagit sig att stärka självständighet. Utskottet delar regeringens uppfattning att en delegering av penningpolitiken till en självständig riksbank inte bör ske utan att målet för verksamheten är tydligt. En självständig riksbank måste därför ges ett demokratiskt förankrat mål för verksamheten. Utskottet delar uppfattningen att målet för penningpolitiken bör vara lagfäst. bör också som huvudman för ges möjlighet att utvärdera verksamheten mot det mål som sätter för penningpolitiken. Utskottet vill framhålla att principen om en oberoende riksbank inte innebär att målen för den ekonomiska politiken eller prioriteringen mellan dem ändras. Tvärtom är tanken att den samlade måluppfyllelsen kan förbättras genom att trovärdigheten för den ekonomisk-politiska strategin stärks. Genom att förstärka förtroendet för en långsiktig prisstabilitet kan möjligheterna att i ett kort- och medelfristigt perspektiv anpassa penningpolitiken till det ekonomiska läget öka. Flera EU-länder har ett lagfäst huvudmål för penningpolitiken som syftar till att upprätthålla prisstabilitet. Det är dessutom vanligt att huvudmålet kombinerats med lagfästa, underordnade mål, formulerade som att , utan att åsidosätta det överordnade målet, skall stödja den allmänna ekonomiska politiken. Även ECBS har underordnade mål. Enligt ECBS-stadgan skall huvudmålet för ECBS vara att upprätthålla prisstabilitet. Utan att åsidosätta detta mål skall ECBS stödja den allmänna ekonomiska politiken inom gemenskapen i syfte att bidra till att förverkliga gemenskapens mål. Dessa är att främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna. kommer att omfattas av ECBS verksamhetsmål såsom det är formulerat i stadgan. Det är därför inte möjligt att fastställa ett verksamhetsmål som strider mot detta mål. Enligt propositionen bör ett underordnat mål inte föras in i lag. Däremot finns det utrymme för att i den mån det är förenligt med det överordnade långsiktiga målet för penningpolitiken stödja den av beslutade ekonomiska politiken. Även gjorde denna bedömning, men anförde att uppgiften att stödja den allmänna ekonomiska politik lagt fast inte behöver anges i lag eftersom det följer av att är en myndighet under . I departementspromemorian (Ds 1997:50) görs samma bedömning, och riksbanksfullmäktige delar denna uppfattning. Det är också utskottets uppfattning att , som en myndighet under , bör ha skyldighet att stödja de allmänna ekonomisk-politiska målen i den mån dessa inte strider mot prisstabilitetsmålet. Denna skyldighet behöver enligt utskottets mening inte lagfästas. De traditionella målen för ekonomisk politik brukar vara hållbar tillväxt, hög sysselsättning, prisstabilitet, rättvis fördelning, regional balans och god miljö. Penningpolitiken kan påverka målet om prisstabilitet och medverka till att uppfylla målen om hållbar tillväxt och full sysselsättning. Däremot är mål som t.ex. god miljö, regional balans och rättvis fördelning inte särskilt väl lämpade som mål för penningpolitik. Utskottet delar regeringens och arbetsgruppens uppfattning beträffande formuleringen av det penningpolitiska huvudmålet så att skall upprätthålla ett fast penningvärde. Orden fast penningvärde anger att det är den allmänna prisnivån som avses. Av propositionen framgår att målet inte skall tolkas så att alla enskilda priser skall vara stabila.