yttr · GL05SOU2Y · 1998-01-01 00:00:00 — har beslutat bereda socialutskottet tillfälle att yttra sig över proposition 1996/97:115 Mer tillgänglig kollektivtrafik jämte motioner. begränsar detta yttrande till frågorna om ökad tillgänglighet för funktionshindrade i kollektivtrafiken, villkor för meddelande av tillstånd till färdtjänst och färdtjänstresenärernas egenavgifter i propositionen samt till motionerna 1996/97:T69 (s), 1996/97:T71 (mp), 1996/97:T72 (c), 1996/97:T73 (m) yrkandena 1 och 2, 1996/97:T74 (v) yrkandena 1 och 3-6, 1996/97:T75 (fp) yrkande 1, 1996/97:T213 (kd) yrkande 23 och 1996/97:T214 (fp) yrkande 16. Med anledning av regeringens skrivelse 1996/97:120 om handikappolitik har väckts motionerna 1996/97:So51 (kd) yrkande 3, 1996/97:So54 (v) yrkandena 4-6 och 1996/97:So55 (fp) yrkande 2, vilka rör frågor som tas upp i propositionen. Dessa motionsyrkanden behandlas i yttrandet och överlämnas till trafikutskottet. I propositionen redovisar regeringen förslag som syftar till att göra kollektivtrafiken mer tillgänglig för funktionshindrade. Syftet är vidare att begränsa kostnaderna för färdtjänst och riksfärdtjänst genom ändrat resande, främst genom fler resor i linjetrafiken och genom ökad samordning av olika slag av offentligt betalda resor. Regeringen föreslår att nuvarande lagstiftning om handikappanpassning av färdmedel inom kollektivtrafiken skall kompletteras med bestämmelser som avser att underlätta hela reskedjan för funktionshindrade. Förslaget ger kommuner och landsting en möjlighet att hantera såväl färdtjänst och riksfärdtjänst som ordinarie kollektivtrafik genom samma organ. Därmed skapas ett ekonomiskt incitament för bättre samordning och bättre handikapp-anpassning av kollektivtrafiken. Anpassningen skall övergångsvis även stimuleras med hjälp av statliga medel. Målet är att öka resandet inom kollektivtrafiken och funktionshindrades valfrihet i resandet. En ny lag om färdtjänst föreslås ersätta socialtjänstlagens (1980:620) - SoL - nuvarande bestämmelser om färdtjänst. Färdtjänst skall i första hand betraktas som en transportform i stället för som en form av bistånd. Riksfärdtjänst skall tillhandahållas på i stort sett oförändrade villkor. Ökad tillgänglighet för funktionshindrade i kollektivtrafiken m.m. Regeringen har i skrivelsen 1996/97:120 om handikappolitik uttalat att den samlade strategin inom handikappområdet syftar till att inrikta den nuvarande och framtida handikappolitiken på målet ett samhälle tillgängligt för alla, dvs. även för personer med funktionshinder. Enligt regeringen har de handikappolitiska reformer som genomförts i hög grad inriktats på att förbättra det individuella stödet till personer med funktionshinder, insatser som ibland fått kompensera brister i den generella utformningen och planeringen. Regeringen anser att åtgärderna inom handikappområdet nu i större utsträckning måste inriktas på att åstadkomma bättre tillgänglighet för funktionshindrade i verksamheter och miljöer, exempelvis utemiljön och kollektivtrafiken. Även insatser avseende tillgång till information och service m.m. krävs för att personer med funktionshinder skall kunna delta i samhällslivet på samma villkor som andra. Enligt 2 § lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik skall den som har tillsyn över kollektivtrafik och den som utövar sådan trafik se till att trafiken anpassas med hänsyn till resenärer med funktionshinder. När kollektivtrafik planeras och genomförs skall funktionshindrades särskilda behov beaktas. De färdmedel som används skall så långt det är möjligt vara lämpade för resenärer med funktionshinder. I 2 § förordningen (1980:398) om handikappanpassad kollektivtrafik anges att handikappanpassningen skall ske i den takt och i den omfattning som bedöms skälig med hänsyn till syftet och till de tekniska och ekonomiska förutsättningarna hos dem som utövar trafiken. I förordningen regleras vidare , , och befogenheter att meddela föreskrifter om handikappanpassning av färdmedel och terminaler. Föreskrifter för anpassning finns med successivt ikraftträdande . Bestämmelserna är tvingande för trafikutövarna genom kravet på att deras fordon måste vara besiktigade och godkända enligt föreskrifterna för att få användas i inrikes trafik. Enligt propositionen 1996/97:115 har bestämmelserna om handikappanpassning av kollektivtrafiken medfört att tillgängligheten för funktionshindrade i kollektivtrafiken har ökat. Bl.a. används s.k. låggolv- eller lågentrébussar i allt större omfattning. Stödhandtag och stödrör har fått en mer ergonomiskt riktig placering och skall vara kontrastmarkerade. Destinations-skyltarna har blivit större och tydligare. Vidare finns det bl.a. särskilda bestämmelser som syftar till att underlätta för allergiker att resa. Några föreskrifter som reglerar den funktionshindrades möjligheter att exempelvis ta sig till eller från en hållplats finns emellertid inte. Regeringen påpekar att själva hållplatsens utformning liksom bristande information kan utgöra sådana hinder i reskedjan som omintetgör hela resan. Enligt regeringen fungerar tvingande föreskrifter inte alltid som det är tänkt. De slår "blint" mot alla fordon av ett visst slag och på alla linjer, vilket leder till att åtgärderna för anpassning blir dyra utan att behovet av transport kan garanteras. Till följd av detta har det vuxit fram andra trafiklösningar som inte är reglerade genom några statliga föreskrifter men som på ett allt bättre sätt kunnat tillgodose funktionshindrades resbehov, exempelvis ser- vicetrafik och låggolvbussar. Enligt propositionen är det i allmänhet skilda huvudmän för färdtjänst och ordinarie linjetrafik. Trafikhuvudmannen får inte del av de minskade kostnader inom t.ex. färdtjänsten som en ökad handikappanpassning kan medföra utan i regel enbart ökade kostnader för sina anpassningsåtgärder. Följden blir brister i tillgängligheten för funktionshindrade men också onödigt höga kostnader för den kommunala färdtjänsten eller för sådan servicelinjetrafik som bedrivs vid sidan av den ordinarie linjetrafiken. Regeringen anser mot bakgrund härav att den nuvarande lagstiftningen om handikapp-anpassning av kollektivtrafiken bör kompletteras med åtgärder som skapar drivkraft för ökad tillgänglighet för funktionshindrade vad gäller hela reskedjan. Servicelinjetrafik kan därvid vara ett utmärkt medel för att förbättra tillgängligheten, anförs det. Ytterligare åtgärder behövs emellertid också i form av bättre möjligheter att nå hållplatserna, ökad tillgänglighet i terminaler och andra hållplatsanläggningar, förbättrad information om resmöjligheter m.m. Regeringens förslag går ut på att färdtjänstresandet skall kunna integreras med den ordinarie linjetrafiken. Enligt 4 § förslaget till lag om färdtjänst och 3 § förslaget till lag om riksfärdtjänst kan kommunen, efter överenskommelse med , överlåta sina uppgifter enligt nämnda lagar till trafik-huvudmannen i länet. Vad som enligt propositionen bör åstadkommas är en så långtgående anpassning av kollektivtrafiken och den yttre miljön att de med funktionshinder betydligt oftare kan resa med kollektiva färdmedel. Dyra resor med taxi kan därmed minska i antal. Ett sådant ändrat resande ligger också helt i linje med målen för handikappolitiken i form av en ökad normalisering av funktionshindrades resor, anförs det. Genom en bestämmelse i den föreslagna lagen om ansvar för viss kollektiv persontrafik åläggs trafikhuvudmannen att verka för en handikappanpassning av all den trafik han har ansvar för (2 §). Regeringen gör den bedömningen att fördelarna till stora delar bör kunna uppnås utan en tvingande lagstiftning. Enligt propositionen har , och () uttalat sig för att gentemot kommuner, landsting och trafikhuvudmän verka för en ökad tillgänglighet inom kollektivtrafiken och för att arbetet med en samordning av offentligt betalda resor påskyndas. Regeringen förutsätter att arbetet påskyndas på lokal och regional nivå. Enligt regeringen bör dock ges i uppdrag att utvärdera effekterna av de nya bestämmelserna och avlämna en rapport vid utgången av . Rapporten skall ligga till grund för nya överväganden om behovet av ökad samordning och tillgänglighet för funktionshindrade. Om målen inte uppnåtts i tillräcklig omfattning får åter övervägas om det skall vara obligatoriskt att överföra an-svaret för färdtjänst och riksfärdtjänst till trafikhuvudmannen, anförs det. Regeringen anser att det även behövs vissa ekonomiska stimulansmedel i syfte att påskynda handikappanpassningen. Med anledning av proposition 1996/97:53 Infrastrukturinriktning för framtida transporter har (1996/97:TU7, rskr. 1996/97:174) uttalat att särskilda medel bör avsättas för att anpassa kollektivtrafiken och den fysiska miljön till de funktionshindrades förutsättningar. uttalade att en ekonomisk ram på sammanlagt avspeglar en rimlig ambitionsnivå. Regeringen har beslutat om ändringar i förordningen (1988:1017) om statsbidrag till vissa regionala kollektivtrafikanläggningar m.m. Statsbidrag kan fr.o.m. ges också till åtgärder som ökar tillgängligheten i kollektivtrafiken för funktionshindrade resenärer avseende kollektivtrafikfordon, terminaler, hållplatser eller andra anläggningar i anslutning till dessa samt investeringar i reseinformationsanläggningar som underlättar funktionshindrades resor. Bidrag lämnas av kostnaderna. För andra slags investeringar kan bidrag utgå av kostnaderna, om det finns särskilda skäl. Enligt nu ifrågavarande proposition anser regeringen det rimligt att bidrag av kostnaderna skall kunna utgå även för åtgärder som ökar tillgängligheten för funktionshindrade. Såvitt avser trafikverkens insatser på området anges i skrivelsen 1996/97:120 om handikappolitik att samtliga verk har ökat insatserna för att åstadkomma en bättre handikappanpassning på sina respektive ansvarsområden. har ett sektorsövergripande ansvar som innebär att man skall verka för att anpassningen av kollektiva färdmedel samordnas mellan olika trafikslag, initiera, planera och följa upp anpassningen samt tillsammans med olika trafikverk utfärda nödvändiga föreskrifter. har som ett led i detta arbete bildat en samordningsgrupp med representanter för , , , och . har utarbetat en policy med bl.a. den innebörden att funktionshindrades behov skall vägas in vid alla beslut som rör väghållning, vägtrafikmiljö och vägtrafikfordon. Verket har också organiserat regionala råd för handikappfrågor. I råden arbetar företrädare för handikapporganisationer, kommunförbund och trafik-huvudmän med att ta fram åtgärdsprogram för handikappanpassning av kollektivtrafiken och trafikmiljön. Verket har också startat ett arbete med att ta fram ett nationellt kollektivtrafikprogram där ökad tillgänglighet för funktionshindrade har en viktig roll. Vidare har ingått ett avtal med SLTF. Föreningen skall enligt avtalet rekommendera trafikhuvudmännen i länen att ta fram program för en stegvis anpassning av fordon och trafikmiljöer till funktionshindrades behov. Regeringen anför i skrivelsen 1996/97:120 att ett pilotprojekt bör påbörjas där bl.a. kommuner, handikapporganisationer och berörda myndigheter utformar ett program för generellt ökad tillgänglighet för funktionshindrade. En del av tillgänglighetsprogrammet bör enligt regeringen inriktas på att hitta former för en integrerad anpassning av trafiksystem och bebyggelse, dvs. att få till stånd ett fungerande nätverk i kommunerna där varje del av resandet som en funktionshindrad person gör är anpassad, från hemmet över hållplats och färdmedel fram till och in i den byggnad/evenemang resan avser. Insatser bör göras för att öka informationen till bl.a. kommuner, byggbransch, arkitekter och andra som arbetar med plan- och byggfrågor om vilka brister i tillgängligheten som finns och hur dessa kan undvikas och avhjälpas. Regeringen avser att ge i uppdrag att samordna arbetet med ett tillgänglighetsprogram. skall även få i uppdrag att undersöka vad kommunerna m.fl. fastighetsägare nu gör för att begränsa de hinder för framkomlighet som finns i publika lokaler och på allmänna platser och vad som planeras för att förbättra tillgängligheten och användbarheten. föreskrifter (TPRFS 1985:10) om handikappanpassad kollektivtrafik reglerar säkerheten vid färdtjänsttransporter. kommer att revidera reglerna i författningssamlingen. Kommunikationsminister har besvarat en skriftlig fråga om trafiksäkerheten för färdtjänstresenärer och därvid anfört bl.a. följande: Inriktningen vid revidering av transportrådets föreskrifter är bl.a. att rullstolsburna passagerare skall kunna färdas lika säkert som övriga passagerare i färdtjänst eller i annan trafik. I samband med revideringen kommer verket att överväga om kraven på fastspänning av rullstol, bilbälte för den resande och användning av olika rullstolar i fordon behöver skärpas. kommer även att studera alternativa lösningar, som t.ex. transport av rullstolsburna passagerare med ryggen mot färdriktningen och mot en stödvägg. Det är helt upp till beställaren av transport-tjänsten att ställa krav på operatörerna, exempelvis rörande utbildning av förarna och tillämpning av de rekommendationer som finns om fastsättning av rullstolar och passagerare. Kommunikationsministern framhöll behovet av utbildning och attitydpåverkan hos personal och företag som arbetar med transporter av funktionshindrade människor och utgick från att vid sin översyn även beaktar behovet av att komplettera de nuvarande, i huvudsak tekniska, reglerna med tillämpningsföreskrifter. Ministern fann, med hänsyn till det arbete som bedriver, ingen anledning att nu vidta några ytterligare åtgärder på området. I motion 1996/97:T74 av m.fl. (v) begärs ett tillkänna-givande av vad i motionen anförts om ökad tillgänglighet när det gäller att komma till och från kollektivtrafiken (yrkande 1). Motionärerna påpekar att regeringen satsar för att stimulera en ökad tillgänglighet till kollektivtrafiken för funktionshindrade resenärer men att motsvarande satsning inte görs när det gäller den byggda miljön. Här finns enligt motionärerna en klar brist i samordningen mellan de olika departementen, något som strider mot den övergripande målformuleringen om att handikapppolitiken måste beaktas inom alla politikområden. I motion 1996/97:So54 av m.fl. (v), som väckts med anledning av regeringens skrivelse 1996/97:120 om handikappolitik, framförs samma synpunkter (yrkande 4). I motion 1996/97:T75 av m.fl. (fp) begärs ett tillkännagivande av vad i motionen anförts om ökad tillgänglighet för funktionshindrade i kollektivtrafiken (yrkande 1). Motionärerna anser det viktigt att regeringens uttalande om att underlätta hela reskedjan för funktionshindrade, liksom förslaget om att trafikhuvudmannen skall verka för en handikappanpassning av den trafik som lyder under huvudmannen, genomförs i praktiken. Motionärerna påpekar att målet är att så många som möjligt skall kunna använda allmänna kommunikationer och att en förutsättning härför är att den omgivande miljön, exempelvis gatumiljön, så långt som möjligt är handikappanpassad, ett ansvar som åligger kommunerna. I motion 1996/97:So55 av m.fl. (fp), som också väckts med anledning av skrivelsen om handikappolitik, yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bättre tillgänglighet i trafiken (yrkande 2). Även dessa motionärer framhåller vikten av handikappanpassning av fordon och omgivande miljö. För att färdtjänsten skall bli ett bra komplement för dem som behöver denna tjänst oavsett handikappanpassning, krävs enligt motionärerna att ansvaret för färdtjänst och kollektivtrafik ligger hos en och samma huvudman. I motion 1996/97:T214 av m.fl. (fp) från den allmänna motionstiden begärs ett tillkännagivande av vad i motionen anförts om en handikappanpassning av kollektivtrafiken (yrkande 16). Motionärerna anför att beslutade att kollektivtrafiken skulle handikapp-anpassas men att det inte hänt så mycket. bör därför uppdra åt regeringen att förverkliga besluten om en ökad handikapp-anpassning av kollektivtrafiken, anförs det. I motion 1996/97:T213 av m.fl. (kd) från den allmänna motionstiden yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökad tillgänglighet i kollektivtrafiken för funktionshindrade (yrkande 23). Motionärerna påpekar att regeringen gav trafikverken i uppdrag att utreda ökad tillgänglighet för funktionshindrade i trafiken och att en rapport avlämnats. Motionärerna efterlyser nu en handlingsplan från regeringen med målsättningen att kraftfullt öka kollektivtra-fikens tillgänglighet för funktionshindrade. I motion 1996/97:So51 av m.fl. (kd), som också väckts med anledning av regeringens skrivelse 1996/97:120 om handikappolitik, yrkas ett tillkännagivande av vad i motionen anförts om trafiksäkerheten för färdtjänstresenärer (yrkande 3). Enligt motionärerna har krocktest visat att dagens rullstolar inte tål kraftigare kollisioner. Fastspänning av färdtjänstpassagerare i rullstol ger därför inte alltid ett tillräckligt skydd. Enligt motionärerna bör i anges som ett uttalat mål att färdtjänstpassagerare skall ha rätt till samma trafiksäkerhet som övriga grupper. Motionärerna anser att måste skärpa kraven på fastsättning av rullstolar, bilbälten för resande och användning av olika rullstolar i fordon. Enligt motionärerna måste vidare beställarna av transporttjänster uppställa tydligare och hårdare säkerhetskrav. Den svenska handikappolitiken har bl.a. som mål att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för personer med funktionshinder, att ge dem förutsättningar för ökad självständighet och självbestämmande samt att möjliggöra för funktionshindrade personer att skapa sig ett värdigt liv i gemenskap med andra. Utgångspunkten är alla människors lika värde och lika rätt. Utskottet ser positivt på regeringens förslag att kommuner och landsting skall ha möjlighet att hantera såväl färdtjänst och riksfärdtjänst som ordinarie kollektivtrafik genom samma organ. En överlåtelse av ansvaret för färdtjänst och riksfärdtjänst till trafikhuvudmannen skapar ett ekonomiskt incitament för en utökad handikappanpassning av kollektivtrafiken, vilket är ett betydelsefullt steg i riktning mot de handikappolitiska målen. Utskottet anser därför att propositionen i denna del bör tillstyrkas. Utskottet kan konstatera att det på bred front pågår arbete för att förbättra tillgängligheten för funktionshindrade i trafiken, genom handikappanpassning av såväl fordonen i kollektivtrafiken som av den omgivande miljön. Samtliga trafikverk har ökat insatserna för att åstadkomma en bättre handikappanpassning. Samverkansgrupper där bl.a. kommuner och handikapp-organisationer deltar har organiserats på regional nivå. Det planerade s.k. tillgänglighetsprogrammet som samordnar inriktas bl.a. på att förbättra tillgängligheten i hela reskedjan. Statliga stimulansmedel om avses ställas till förfogande för åtgärder som ökar tillgänglig-heten i kollektivtrafiken för funktionshindrade resenärer. Statsbidrag kan därvid ges inte bara för anpassningsåtgärder avseende fordonen utan även för exempelvis terminaler och hållplatser samt för investeringar i reseinformationsanläggningar. Utskottet anser det mycket angeläget att arbetet med att öka tillgängligheten för funktionshindrade i trafiken fortsätter och förutsätter att regeringen fortlöpande följer utvecklingen på området. Bl.a. kommer en utvärdering av effekterna av de i den nu aktuella propositionen föreslagna reglerna att göras. Enligt utskottet får motionerna T74 (v) yrkande 1, T75 (fp) yrkande 1, T213 (kd) yrkande 23, T214 (fp) yrkande 16, So54 (v) yrkande 4 och So55 (fp) yrkande 2 i allt väsentligt anses tillgodosedda och bör därför avstyrkas. Såvitt avser trafiksäkerheten för färdtjänstresenärerna genomför en genomgång av gällande föreskrifter på området. Revideringen av bestämmelserna syftar bl.a. till att göra rullstolsburna passagerares resor lika säkra som övriga passagerares i färdtjänst eller i annan trafik. Enligt utskottet är det viktigt att färdtjänsttransporterna sker på ett trafiksäkert sätt. Resultatet av översyn bör emellertid avvaktas. Motion So51 (kd) yrkande 3 bör enligt utskottet därför avstyrkas. Enligt propositionen skall färdtjänst inte längre primärt behandlas som en form av bistånd för att uppnå skälig levnadsnivå eller på annat sätt vara en del av utan i stället behandlas som en trafikpolitisk fråga i syfte att bidra till en tillfredsställande trafikförsörjning också för funktionshindrade. Regeringens förslag innebär att en ny lag om färdtjänst ersätter nuvarande regler i socialtjänstlagen. Tillstånd till färdtjänst skall enligt 7 § förslaget till lag om färdtjänst meddelas den som på grund av funktionshinder, som inte endast är tillfälligt, har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att resa med allmänna kommunikationsmedel. Tillstånd behöver dock inte ges om transportbehovet kan tillgodoses på annat sätt. Enligt regeringen skall tillstånd till färdtjänst meddelas om det finns otillgängligheter i de allmänna färdmedlen, i terminaler och vid hållplatser samt i den yttre miljön i anslutning till dessa som medför att den sökande, på grund av sitt handikapp, inte utan väsentliga svårigheter kan förflytta sig på egen hand eller resa med allmänna kommunikationer. Regeringen påtalar att kommunerna har möjlighet att vid bedömningen av huruvida bistånd skall ges i form av färdtjänst enligt 6 § SoL beakta den enskildes ekonomiska förhållanden. Det är emellertid mycket sällan som en framställan om färdtjänst avslås med motiveringen att sökanden har alltför god ekonomi. Enligt regeringen finns det dock skäl att även fortsättningsvis kunna beakta sökandens ekonomiska förhållanden. Avsikten är inte att vidga den personkrets som kan få färdtjänst. Genom att i den föreslagna lagen om färdtjänst ange att tillstånd till färdtjänst inte behöver meddelas om transportbehovet kan tillgodoses på annat sätt får tillståndsgivaren möjlighet att inför sitt ställningstagande beakta inte bara funktionshindret utan också den sökandes ekonomiska förhållanden. Ingenting hindrar givetvis att kommunerna, liksom det förekommer , erbjuder färdtjänst utan att beakta sökandens ekonomi, anförs det. Enligt förslaget till 9 § samma lag får tillstånd till färdtjänst i skälig omfattning förenas med föreskrifter om vilket färdsätt som får användas, hur många resor tillståndet omfattar och inom vilket område resor får göras. Om det finns särskilda skäl får tillståndet även i övrigt förenas med villkor. Enligt regeringen innebär den, i jämförelse med riksfärdtjänsten, generösare lagstiftningen om färdtjänst ett större behov av att av kommunalekonomiska och andra skäl kunna förena ett tillstånd med föreskrifter. Sådana föreskrifter bör dock bara meddelas i skälig omfattning. Enligt propositionen gör flertalet av de färdtjänstberättigade ganska få resor . En begränsning av antalet tillåtna resor drabbar därför inte genomsnittsåkaren utan blir mer ett sätt att minska storförbrukarnas resor. Möjligheten att begränsa antalet resor bör dock inte utnyttjas för nödvändiga resor, såsom resor till och från arbetet, anförs det. Det bör enligt förslaget kunna föreskrivas inom vilket geografiskt område som resor med färdtjänst får företas. Regeringen anför att problemen för en funktionshindrad person att göra resor i en annan kommun än folkbokföringskommunen inte skall överdrivas. Enligt 3 § förslaget till lag om färdtjänst ansvarar kommunen för att kommuninvånarna tillhandahålls färdtjänst inom kommunen samt, om det finns särskilda skäl, även mellan kommunen och en annan kommun. Särskilda skäl kan föreligga om den sökande har sitt arbete i en grannkommun eller måste göra en nödvändig serviceresa till en närliggande kommun. Kommunen har utöver denna skyldighet även möjlighet att för sina kommuninvånare anordna färdtjänst i eller mellan andra kommuner. Motsvarande ansvar gäller för trafikhuvudmannen i de fall där kommunen överlåtit sina uppgifter till denne (5 § samma lag).