yttr · GL05LU2Y · 1998-01-01 00:00:00 — Konkurrerande anbud förutsätter emellertid antingen att utländska försäkringsbolag visar intresse eller att de bolag som ingår i konsortiet, eventuellt med bildande av andra konsortier, börjar att konkurrera med varandra. Till detta kommer att svårigheter att beräkna riskens storlek förmodligen inte ökar intresset för att lämna anbud. I utredningsbetänkandet förordas att dagens system bibehålls. konstateras att det inte föreligger något formellt hinder mot att staten vid lämpligt tillfälle genomför en upphandling för att få en bild av om det föreligger något intresse av att avge konkurrerande anbud. Enligt lagutskottets mening finns det mot denna bakgrund inte skäl för att ta initiativ till ytterligare utredningar i frågan. Utskottet utgår från att regeringen beaktar de synpunkter som kommit till uttryck i Miljöskadeförsäkringens slutbetänkande. Motion 1997/98:Jo32 yrkande 40 bör således avstyrkas. Ansvaret för återställande av förorenade områden Propositionen innefattar förslag om att verksamhetsutövare i större omfattning och solidariskt skall ansvara för efterbehandling av förorenade områden (avsnitt 4.15.1). Efterbehandlingsansvarets omfattning framgår av 10 kap. Ansvarig för efterbehandling av sådana områden, byggnader eller anläggningar som är så förorenade att det kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön är den som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtagit en åtgärd som har bidragit till föroreningen (verksamhetsutövare). Efterbehandlingsansvaret innebär att den ansvarige i skälig omfattning skall utföra eller bekosta de efterbehandlingsåtgärder som på grund av föroreningarna behövs för att förebygga, hindra eller motverka att skada eller olägenhet uppstår för människors hälsa eller miljön. När ansvarets omfattning bestäms skall det beaktas hur som har förflutit sedan föroreningarna ägt rum, vilken skyldighet den ansvarige hade att förhindra skadeverkningarna och omständigheterna i övrigt. Om verksamhetsutövaren visar att han bidragit till föroreningen endast i begränsad mån, skall även detta beaktas vid bedömningen av ansvarets omfattning. Om flera verksamhetsutövare är ansvariga skall de svara solidariskt om inte annat följer av att ansvaret är begränsat. En verksamhetsutövare, som visar att hans eller hennes bidrag till föroreningen är så obetydligt att det inte ensamt motiverar efterbehandling, skall dock ansvara endast för den del som motsvarar bidraget. Vad de solidariskt ansvariga har betalat skall fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till omfattningen i vilken var och en har medverkat till föroreningen och till omständigheterna i övrigt. I motion 1997/98:Jo32 anför m.fl. (m) att den föreslagna lösningen rörande solidariskt ansvar har den uppenbara nackdelen att en enda delansvarig verksamhetsutövare kan drabbas av en kostnad som vida överstiger dennes rättmätiga ansvar. Betalningsansvaret bör därför, enligt motionärernas mening, vara delat så att varje förorenare svarar för sin del av föroreningen. I motionen yrkas att beslutar att betalningsansvaret för återställande av förorenade områden skall fördelas i relation till verksamhetsutövarens del av ansvaret i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 27). När det gäller frågan om ansvaret skall vara solidariskt eller delat när flera verksamhetsutövare har medverkat till föroreningen måste beaktas, såsom också har gjorts i propositionen, att det i praktiken torde vara omöjligt att dela upp ansvaret. Den av motionärerna förordade lösningen är således, såvitt utskottet kan bedöma, knappast genomförbar. Från skadeståndsrättsliga utgångspunkter finns enligt lagutskottets mening inga erinringar mot förslaget. Inom skadeståndsrätten är det nämligen vanligt att man i fall då det inte är möjligt att dela upp ansvaret föreskriver ett solidariskt ansvar. I exempelvis 6 kap. 3 § skadeståndslagen föreskrivs som huvudregel att om två eller flera skall ersätta samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet. Också enligt den föreslagna bestämmelsen i 32 kap. 8 § är ansvaret för flera som medverkat till att en skada uppkommit solidariskt. Bestämmelsen innebär att om exempelvis flera verksamhetsutövare orsakat en förorening på en grannfastighet ansvarar de solidariskt. Utskottet delar regeringens bedömning att det då är naturligt att även ansvaret för föroreningen på den fastighet där verksamheten ägt rum är solidariskt. Som regeringen anfört uppstår annars en omotiverad skillnad när föroreningen sträcker sig över flera fastigheter. Vidare bör påpekas att den föreslagna lagstiftningen innebär att en skälighetsprövning av ansvarets omfattning alltid skall komma till stånd och att denna prövning alltefter omständigheterna kan leda till jämkat eller inget ansvar alls. Undantag från det solidariska ansvaret kan också göras för den som visar att hans bidrag till föroreningen är så obetydligt att det inte ensamt motiverar en efterbehandling. Med det anförda förordar lagutskottet att motion 1997/98:Jo32 yrkande 27 avstyrks. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), (), (), (), (), (), () och de (). Handläggningen av miljö- och saneringsförsäkringarna , , och de (alla m) anser att den del av utskottets yttrande under rubriken av miljö- och saneringsförsäkringarna som börjar med "De spörsmål" och slutar med "således avstyrkas" bort ha följande lydelse: Enligt lagutskottets mening är den fråga som tas upp i motionen angelägen. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte ens berört spörsmålet i propositionen trots att det varit föremål för behandling i Miljöskadeförsäkringens slutbetänkande (SOU 1993:78) Miljöskadeförsäkringen . vill för sin del anföra följande. hade försäkringsgivarna tillgodogjort sig , ränteintäkter inte medräknade, utan att någon skadeersättning över huvud taget hade betalats ut. Såsom framgår av propositionen hade fram till ännu inte något fall föranlett att ersättning betalats ut. Mot denna bakgrund uppkommer fråga dels om inte premiesättningen bygger på överdrivna uppskattningar av såväl skadefrekvens som ersättningsbehov, dels om man över huvud taget bör gå vidare med den nuvarande ordningen för handläggningen av den nya miljö- och saneringsförsäkringen enligt . En upphandling av miljö- och saneringsförsäkringen i fri konkurrens måste, såvitt lagutskottet kan bedöma, leda till en mer rimlig premiesättning. Till saken hör också att miljöskadeförsäkringens nuvarande konstruktion, som innebär att ett konsortium som täcker mycket stora delar av den svenska marknaden har getts en monopolställning, torde vara svår att förena med grundläggande konkurrensrättsliga principer. En bättre ordning vore, enligt utskottets mening, att endast försäkringarnas skyddsnivå och omfattning fastställdes av regeringen och att försäkringsvillkoren i övrigt gjordes till föremål för en fri förhandling mellan företrädare för betalarna och försäkringsgivarna, varvid också utländska försäkringsbolag fick delta i anbudsgivningen. Premiebetalarna skulle därigenom få möjligheter att själva införskaffa erforderligt försäkringsskydd på bästa möjliga villkor. Det har gått dessa frågor var föremål för behandling av . Enligt utskottets mening är nu tiden mogen för att på nytt få till stånd en allsidig belysning av spörsmålen i syfte att förbättra konkurrensen och minimera kostnaderna för miljöskadeförsäkringen och den nya saneringsförsäkringen. Det bör ankomma på regeringen att ta initiativ till att ett sådant arbete kommer till stånd. Med det anförda anser lagutskottet att motion 1997/98:Jo32 yrkande 40 bör tillstyrkas. Ansvaret för återställande av förorenade områden , , och de (alla m) anser att den del av utskottets yttrande under rubriken för återställande av förorenade områden som börjar med "När det" och slutat med "27 avstyrks" bort ha följande lydelse: delar de synpunkter som förts fram i motionen. Vid remissbehandlingen har invändningar från flera håll riktats mot utredningsförslaget i denna del och kritiska synpunkter har också framförts av Lagrådet. För den som endast i mindre mån har medverkat till en förorening leder förslaget otvivelaktigt till resultat som kan uppfattas som orättvisa och som kan vara svåra eller omöjliga att förutse eller avvärja för en verksamhetsutövare som upphört med den miljöfarliga verksamheten. Dessutom uppkommer betydande orättvisor i det fallet att bidraget till föroreningen visserligen har varit ringa men dock inte obetydligt. Mot denna bakgrund bör förslaget, enligt lagutskottets mening, inte genomföras i denna del. bör i stället med bifall till motion 1997/98:Jo32 yrkande 27 besluta att betalningsansvaret för återställande av förorenade områden skall fördelas i relation till verksamhetsutövarens del av ansvaret på så sätt att varje förorenare svarar för sin del av föroreningen.