sou · GMB3106 · 1998-08-01 00:00:00 — Genom att garantinivån stiger med ökad ålder skulle något äldre perso- ner med habiliteringspenning inte kunna få något bostadsbidrag alls. En sådan situation är inte hållbar eftersom garantinivån är konstruerad för att ge en tryggad ekonomi vid sidan av boendet. Om yngre funktionshindrade personer inte ges ekonomisk möjlighet att efterfråga en egen bostad kan det komma att utgöra ett allvarligt hinder för den frigörelseprocess från föräldrarna som är viktig för alla ungdomar. Ur frigörelsesynpunkt är det inte lämpligt med ett så be- gränsat bostadsstöd att yngre funktionshindrade av ekonomiska skäl hänvisas till att bo kvar i föräldrahemmet längre än vad som är normalt för andra i motsvarande ålder. Vissa funktionshindrade är hänvisade till kostsammare bostäder än normalt Vissa funktionshindrade bor i gruppbostad eller någon annan särskild boendeform. Dessa är normalt sett betydligt dyrare än de lägenheter som personer vanligtvis bor i. Hyresnivåerna ligger ofta högre än i det ordinarie bostadsbe- ståndet. Reglerna i det generella bostadsbidragssystemet är inte anpas- sade efter den högre hyresnivå som många funktionshindrade är hän- visade till. Det faktum att vissa funktionshindrade bor i någon särskild boende- form understryker behovet av särskilda regler inom bostadsstödssyste- met för personer med habiliteringspenning. Visserligen finns det i vissa kommuner kompletterande bostadsstöd som riktar sig bl.a. till gruppen funktionshindrade. Eftersom det dock finns mycket stora olikheter kommunerna emellan är det inte en heltäckande lösning att hänvisa till kompletterande kommunala system. Det kan också hävdas på princi- grunder att de särskilda behov av bostadsstöd som finns bland yngre personer med nedsatt arbetsförmåga till följd av stora funktions- hinder i huvudsak bör tillgodoses inom ramen för ett generellt och riks- täckande system. Det kan påpekas att också BTP-systemet för pensionärer är otillräckligt i förhållande till hyresnivåerna i de särskilda bo- endeformerna. Här finns dock det kompletterande särskilda bostads- tillägget till pensionärer () som kan ge ytterligare bidrag till bo- endet om vissa förutsättningar är uppfyllda. 11.3Frågan om bostadsstöd bör utredas vidare Utredningens förslag: Ett särskilt bostadsstöd för personer med habiliteringspenning i form av utfyllnad upp till skälig levnadsnivå bör utredas. Lösningen bör motsvara den som har föreslagits för för personer med långtidssjukpenning. I SOU 1997:166 konstaterade utredningen att det bör införas ett särskilt bostadsstöd för att göra det möjligt för sjukskrivna personer att ha en bra bostad också under tid med långtidssjukpenning. Med hänvisning till tidsbrist och att frågan är komplicerad och kräver omfattande över- väganden lade dock inte utredningen fram något konkret förslag i denna del. Utredningen förordade emellertid en lösning liknande det särskilda bostadstillägget till pensionärer (). SBTP är ett stöd som garanterar den enskilde en skälig levnadsnivå, i princip motsvarande en schabloniserad lägstanivå och kostnader för en skälig bostad. SBTP utges till pensionärer som efter avdrag för skä- liga boendekostnader har inkomster som inte når upp till en viss fast- Ersättningen utgår i form av ett utfyllnadsbelopp upp till den lägsta inkomstnivån. Utredningen kommer till samma slutsats beträffande behovet av ett särskilt bostadsstöd för personer som har försörjning i form av ha- biliteringspenning. Det finns inte några skäl för att utforma reglerna annorlunda beroende på om personen har långtidssjukpenning eller ha- biliteringspenning. Tvärtom bör själva utformningen av reglerna för ett särskilt bostadsstöd vara identiskt för de två ersättningsformerna, bl.a. eftersom nivån på försörjningsersättningen är densamma. I SOU 1997:166 förordades att frågan om ett särskilt bostadsstöd för personer med långtidssjukpenning bör behandlas inom utredningen om en översyn av systemet för inkomstprövning av bostadstillägg till pensionärer m.m. (S 1997:25). Den utredningen () har i uppdrag att se över reglerna för BTP (dir. 1997:50). En förutsättning för arbetet är att nya regler skall anpassas till reglerna för det reforme- rade ålderspensionssystemet, men även till nya regler för bl.a. förtids- pension. Det är enligt uppfattning lämp- ligt att reglerna för bostadsstöd till personer med ersättning från ohälsoförsäkringen övervägs i ett sammanhang, inom ramen för BTP- utredningens arbete. skall enligt sina direktiv lämna sina förslag . 12.1Höjd åldersgräns inom ohälsoförsäkringen får vissa konsekvenser för vårdbidrag och handikappersättning I kapitel 6 föreslås att åldersgränsen för rätt till försörjningsstöd från ohälsoförsäkringen vid en av medicinska skäl långvarigt nedsatt arbets- förmåga skall höjas från nuvarande , dvs. den åldersgräns som gäller för rätt till förtidspension och sjukbidrag. Sådan ersättning skall, i form av habiliteringspenning eller långtidssjukpenning, i stället kunna utges först från och med det år då den försäkrade fyller . I utredningens direktiv har som en utgångspunkt för arbetet angivits att funktionshindrade unga studerande skall kunna få ersättning för merkostnader som uppstår på grund av funktionshindret men i övrigt skall ha samma ekonomiska villkor som andra studerande. Frågan är vilka konsekvenser förslaget om att höja åldersgränsen för försörjningstödet det år ungdomen fyller bör få för de merkostnadsersättningar som finns inom socialförsäk- ringen. Inledningsvis måste slås fast att det naturligtvis inte är önskvärt att genom höjning av merkostnadsersättningarna helt och fullt ekonomiskt kompensera för att åldersgränsen för försörjningsstödet höjs. Huvudan- svaret för den dagliga försörjningen av funktionshindrade och sjuka barn och ungdomar skall precis som i fråga om andra barn och ung- domar alltid åvila föräldrarna enligt regler. Grunden för att bevilja ett försörjningsstöd som förtidspension eller sjukbidrag är att den försäkrade av medicinska skäl saknar förmåga att förvärvsarbeta och inte att han eller hon har merkostnader till följd av ett funktionshinder. I formell mening kan och bör inte försörjningsstöd och merkostnadsersättningar ses som utbytbara storheter. 166 Vårdbidrag och handikappersättning Det kan dock i detta sammanhang inte bortses från det faktum att i nuvarande system innebär förtidspension och sjukbidrag för barn och ungdomar med funktionshinder och deras familjer i vissa fall faktiskt sett den enda möjligheten att täcka merkostnader som uppkommit till följd av funktionshindret. Det gäller i första hand kostnader för funk- tionshindrade barn och ungdomar som har fyllt men som av olika anledningar inte är berättigade till handikappersättning samt de andra merkostnader som till följd av funktionshindret kan uppstå för föräldrar till sådana barn. Detta medför enligt utredningens uppfattning att det vid en höjning av åldersgränsen för försörjningsstödet till funktions- hindrade ungdomar med nödvändighet måste ske en viss anpassning av dagens system för merkostnadsersättning till funktionshindrade och deras anhöriga. Valet torde då huvudsakligen stå mellan att ändra handikappersätt- ningen så att ersättning kan utges även vid såväl en lägre som en högre merkostnadsnivå än vad som gäller eller att höja åldersgränsen för vårdbidraget, som endast utges till en förälder vars funktions- hindrade barn inte fyllt . I sammanhanget måste dock en inte berörd faktor beaktas, nämligen det befogade intresset av att ersätta föräldrar till funktions- hindrade barn för vård- och tillsynsinsatser, som sker även efter det att barnet fyllt . Skall detta tillgodoses bör man välja alternativet att höja åldersgränsen för vårdbidrag. Även av vissa andra skäl kan inte en justering av handikappersätt- ningen anses vara ett lika bra alternativ. Detta utvecklas längre fram i detta avsnitt. 12.2Nuvarande regler om vårdbidrag, handikappersättning och vissa andra stöd till funktionshindrade Vårdbidrag är enligt nuvarande regler en särskild folkpensionsförmån som enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring kan utges till en för- älder för vård av barn som inte fyllt om barnet på grund av sjuk- dom, psykisk utvecklingsstörning eller något annat funktionshinder är i behov av särskild tillsyn och vård . Vid be- dömningen av om rätt till vårdbidrag föreligger och vid beräkningen av ersättning skall även beaktas sådana merkostnader som uppkommer på grund av barnets sjukdom eller handikapp. Vårdbidrag och handikappersättning 167 gäller att vårdbidrag kan beviljas även i det fall då det enbart föreligger behov av ersättning för merkostnader. När det gäller rätten till vårdbidrag likställs med förälder en person som stadigvarande sammanbor med en förälder till barnet om personen är gift eller har varit gift med föräldern eller har eller har haft barn med föräldern samt den som med socialnämndens tillstånd tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det. Av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap följer att registrerat partnerskap skall jämställas med äktenskap när det gäller att bedöma om en partner skall likställas med förälder vid bedömning av rätt till vårdbidrag. Däremot har särskilt förordnad vårdnadshavare eller den som tar emot ett barn i ett familjehem enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) eller socialtjänstlagen (1980:620) inte likställts med förälder. Rätten till vårdbidrag infördes som en särskild form av in- validitetsersättning till dem som var och som på grund av sjukdom eller funktionshinder för avsevärd tid och i avsevärd omfatt- ning var i behov av särskild tillsyn och vård. Bakgrunden till att ersätt- ningsformen infördes var oron för att föräldrar av ekonomiska skäl skulle kunna känna sig tvingade att lämna sitt handikappade barn till vård på institution. Generellt ansågs det kunna förutsättas att familjer med handikappade barn förorsakades merkostnader och hade en större arbetsbörda än familjer med barn utan handikapp. Ersättningen var av- sedd att i viss mån kompensera föräldrarna för den ökade belastningen och att underlätta för dem att i materiellt hänseende bättre sörja för barnen. särskildes vårdbidraget från invaliditetsersättningen till ett fristående bidrag som tillkommer den förälder som vårdar barnet, i stället för som tidigare barnet självt. Vårdbidraget blev därmed också pensionsgrundande för den förmånsberättigade. Alltsedan dess utges vårdbidrag som en självständig ersättning till försäkrad förälder för vård av barn om barnet på grund av sjukdom, psykisk ut- vecklingsstörning eller annat handikapp är i be- hov av särskild tillsyn eller vård. Vårdbidraget är alltså avsett att vara ett ekonomiskt stöd som underlättar för föräldrar med funktionshind- rade eller sjuka barn att i hemmet kunna ge barnet den tillsyn, vård och stöd i olika former som krävs för att barnet skall kunna utvecklas på bästa sätt. Det kan ses som ersättning för det vårdarbete som en för- älder utför men även som en kompensation för en del av det inkomst- bortfall som barnets behov av omvårdnad kan medföra om en förälder måste avstå från förvärvsarbete (se prop. 1981/82:216 s. 11 f och 27). Rätten till ersättning vid vårdinsatser förutsätter dock att det är för- äldern som faktiskt utför insatserna. 168 Vårdbidrag och handikappersättning Helt vårdbidrag uppgår till av prisbasbeloppet men kan, om enbart behovet av tillsyn och vård grundar rätt till hel förmån, höjas med maximalt av basbeloppet som ersättning för merkost- nader. Allt efter tillsyns- och vårdbehovets omfattning samt merkost- nadernas storlek kan vårdbidrag utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån. Om bidrag skall utges endast för merkostnader skall bidraget be- stämmas till eller av prisbasbeloppet, beroende på merkostnadernas storlek. Bidraget utges ograverat utan hinder av om den berättigade sam- tidigt uppbär pension. Behovet av bidrag skall dock omprövas minst , om det inte finns skäl för omprövning med längre mellanrum. Inom reformeringen av ålderspensionssystemet har föreslagits att vårdbidraget liksom handikappersättningen, som följd av att grund- skyddet i form av folkpension, pensionstillskott och särskilt grundav- drag i det reformerade systemet skall ersättas av garantipension, skall behållas enligt nuvarande regler men göras om till självständiga för- måner (se prop. 1997/98:152 s. 128 ff.) som regleras i en ny lag om handikappersättning och vårdbidrag. Vårdbidrag är enligt kommunalskattelagen (1928:370) skatteplik- tigt, dock med undantag för den del av vårdbidraget som utgör ersätt- ning för merkostnader. Handikappersättning utges dels som en självständig förmån, dels som tillägg till pension. En förutsättning för rätt till ersättning är att den försäkrade har fyllt . Handikappersättning har, liksom vård- bidrag, sitt ursprung i bestämmelserna om invaliditetsersättning och in- validitetstillägg som infördes vid tillkomsten av lagen (1962:381) om allmän försäkring. Ersättningarna motiverades av de särskilda behov som de som är svårt invalidiserade har på grund av höjda levnadskost- nader och försämrade möjligheter till normal levnadsföring och att dessa behov inte tillgodosågs genom de generella pensionsförmånerna. Vissa grupper av funktionshindrade har alltid rätt till handikappersätt- ning, nämligen blinda, döva och gravt hörselskadade. Handikappersättning är i princip en merkostnadsersättning som en- ligt nuvarande regler utges till den som för avsevärd tid har fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han eller hon a) i sin dagliga livföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan, Vårdbidrag och handikappersättning 169 b)för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan eller c)i övrigt har betydande merutgifter på grund av sin nedsatta funk- tionsförmåga. Vid bedömningen av rätten till handikappersättning vägs den handi- kappades hjälpbehov samman med hans eller hennes merutgifter till följd av handikappet. Hjälpbehovet beaktas i termer av behovet av fak- tisk tidsåtgång för en vårdare för att tillgodose den försäkrades behov. Om hjälpen till den försäkrade lämnas på annat sätt än genom sam- hällets försorg, t.ex. hjälp av anhörig, rekommenderar Riksförsäkrings- verket i sitt allmänna råd Handikappersättning enligt lagen om allmän försäkring (AFL) 1991:4 att vid bedömningen av hjälpbehovet tar hänsyn till tidsåtgången för hjälpinsatsen och att eventuell ersättning till vårdaren inte beaktas som merutgift. Riksför- säkringsverket rekommenderar vidare i det allmänna rådet att hjälpbe- hovet skall anses som mera tidskrävande om hjälpinsatsen motsvarar minst . Handikappersättningen uppgår, beroende på hjälpbehovets respektive merkostnadernas omfattning, till 69, av prisbasbeloppet. En sammanvägning av ett hjälpbehov på omkring per dag och merutgifter som motsvarar av prisbasbeloppet kan innebära att handikappersättning av prisbasbeloppet är motiverat. Ersättningen är inte skattepliktig. Behov av handikappersättning skall omprövas när den försäkrade tillerkänns förtids- eller ålderpension. De samordningsregler som gäller innebär att handikappersättningen anpassas till att förtids- eller ålderspension utges. I fråga om den som är blind sker dessutom en au- tomatisk förändring av storleken på ersättningen. Ersättning till den som är blind uppgår för tids före förtids- eller ålderspension till av prisbasbeloppet och för tid därefter till av prisbasbeloppet. Assistansersättning och annat stöd till funktionshindrade tillkom en ny rättighetslagstiftning för personer med svåra funktionshinder. I två lagar, lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och lagen (1993:389) om assistanser- sättning, () regleras funktionshindrades rätt till vissa insatser, bl.a. rätt till personlig assisstans. Lagstiftningen utgjorde ett led i han- dikappreformen, vars övergripande syfte är att åstadkomma så jämlika 170 Vårdbidrag och handikappersättning villkor som möjligt mellan människor med omfattande funktionshinder och andra människor. Rätten till personlig assistans finns inskriven i LSS. Med personlig assistans avses ett personligt utformat stöd som ges i olika situationer av ett begränsat antal personer. Stödet skall vara knutet till personen och inte till någon viss verksamhet. Om stöd och hjälp kan lämnas i form av personlig assistans och anordnas på det sätt som den enskilde finner bäst ges den enskilde funktionshindrade mycket goda möjlig- heter till självbestämmande och inflytande över sin egen livssituation. Den enskilde kan också oavsett ålder ansöka om bistånd enligt social- tjänstlagen (1980:620), som kan utformas som personlig assistans. Kommunen har enligt LSS ett basansvar för insatsen personlig assi- stans för den som inte fyllt . Med kommunens basansvar avses bl.a. att denna alltid skall stå beredd att ombesörja tillhandahållande av personlig assistans eller att ge ekonomiskt bidrag för att enskilda skall kunna ordna insatsen på annat sätt än genom kommunen om denna be- räknas understiga genomsnittligt . Det statliga stöd som kallas assistansersättning regleras i . Stödet lämnas till den enskilde i form av bidrag. Assistansersättning utges för kostnader för personlig assistans. Staten har en del av kost- nadsansvaret för personlig assistans i situationer då behovet av assi- stans för hjälp med de grundläggande behoven överstiger . I dessa fall ersätter staten kostnaderna för det antal timmar som överstiger 20. Kommunen där den ersättningsberättigade är bosatt skall ersätta kostnaderna för de första . Med assistansersättningen kan den enskilde själv anställa en eller flera personliga assistenter eller mot ersättning anlita kommunen eller annat organ som arbetsgivare för dessa. Om den enskilde önskar ha någon som han lever i hushållsgemenskap med som personlig assistent, måste han begära att assistansen ordnas genom kommunens eller ett fristående organs försorg. 12.3Höjd åldersgräns för vårdbidrag och för handikappersättning Utredningens förslag : Nuvarande rätt till vårdbidrag för föräldrar till barn utsträcks till att även gälla äldre barn och ung- domar, dock längst det år de fyller . Vid handläggning av en ansökan om rätt till vårdbidrag som avser tid efter det att en ungdom har fyllt och blivit myndig skall Vårdbidrag och handikappersättning 171 bereda den unge tillfälle att yttra sig över ansökan om det inte kan anses uppenbart obehövligt. Rätt till handikappersättning enligt 9 kap. 2 § 1 st c) lagen (1962:381) om allmän försäkring för täckande av merutgifter skall, fram det år en försäkrad fyller , inte föreligga för den som stadigvarande bor tillsammans med båda föräldrarna eller med någon av dem. Däremot skall handikappersättning oberoende av bosättning alltjämt kunna utges till den som i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan eller för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan. I likhet med vad som gäller i fråga om förtidspension bör rätten till handikappersättning omprövas i samband med beslut om habiliteringspenning eller långtidssjukpenning. Höjd åldersgräns för rätt till långvarigt försörjningsstöd från ohälsoförsäkringen Inom den allmänna försäkringen spelar och sextonårsgränsen en betydande roll. Den kan sägas representera grän- sen mellan försäkringsskydd till stöd för barn och försäkringsskydd till stöd för vuxna. En konsekvens av detta är att rätt till förtidspension eller sjukbidrag kan föreligga . Dessutom upphör som ovan nämnts rätten till vårdbidrag till föräldrar när barnet fyller . Därefter kan i stället barnet få handikappersättning. Samhällsutvecklingen har emellertid inneburit att det finns skäl att se över denna åldersgräns inom ohälsoförsäkringen. Det kan generellt sett starkt sättas i fråga om den - främst till följd av utbildnings- väsendets utbyggnad och de ökade kraven på erfarenhet och utbildning på arbetsmarknaden - kan sägas utgöra en naturlig gräns mellan livet som barn och livet som vuxen om man tar fasta på möjligheterna till egen försörjning som ett mått på inträdet i vuxenlivet. I linje med denna utveckling föreslås också att åldersgränsen för försörjningsstödet inom ohälsoförsäkringen skall höjas till , dvs. den ålder då det i generell mening framstår som realistiskt att en ungdom kan för- sörja sig långsiktigt genom eget arbete. 172 Vårdbidrag och handikappersättning Utveckling mot ökad självständighet och ökat inflytande för unga har man dock allmänt i större utsträckning än tidigare kom- mit att betona att samhället skall underlätta för unga att leva ett själv- ständigt liv och att unga personer skall ha verklig möjlighet till makt, inflytande och delaktighet såväl i sin egen vardag som i ett vidare pers- pektiv. I linje med detta har den allmänna myndighetsåldern i föräldra- balken sänkts; först från till och till . Vid funktionshinder hos barn riktas samhällets stöd allt mer till familjen På olika sätt har dessutom uppmärksammats ungdomars behov av fri- görelse från hemmet och de insatser som ungdomar med funktions- hinder kan behöva för att uppnå en acceptabel situation. En angränsande fråga är de närståendes behov av insatser för att de skall kunna ge de funktionshindrade barnen och ungdomar en god om- vårdnad. En strävan finns att genom stöd och service av skilda slag göra det möjligt för barn och familjer att leva som andra som inte hind- ras av sjukdom eller funktionsnedsättningar. En tendens som vunnit in- steg är alltså även att samhället tar visst ansvar även för den ekono- miska situationen för närstående till funktionshindrade barn och ung- domar. Det är i många situationer naturligt att samhället tar ett sådant ansvar. De allra flesta barn med funktionshinder växer numera upp i sina egna familjer och går i reguljära förskolor och skolor nära hem- met. Denna utveckling ligger också i linje med om delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning, vilka riksdag och regering ställt sig bakom. Samhällets stöd har efterhand anpassats till denna utveckling och riktas till familjer och andra som finns nära barnet i vardagen. Vissa funkionshindrade ungdomar bor kvar hemma längre än normalt Vid gymnasiestudier som bedrivs i normal studietakt avslutas grundut- bildningen i regel under det år den unge fyller . För vissa funk- tionshindrade tar dock studierna , varför den grundläggande utbildningen pågår till 20–och ibland ännu längre. om frigörelseprocessen är viktig är det ur en familjs perspektiv det enda godtagbara alternativet att en ung funktionshindrad bor kvar i hemmet till dess att hela skolgången slutförs. Vårdbidrag och handikappersättning 173 detta kan vara flera. Ett exempel är brist på bostäder med personlig service lämpade för unga personer med funktionshinder. Ett beroende mellan en ungdom och föräldrar kan också kvarstå på många plan även efter det att den unge passerat myndighetsåldern. Detta kan kräva en längre övergångstid och större förberedelser för alla berörda innan den unge finner ett plattform i sin egen bostad, daglig verksamhet, person- lig assistans m.m. Behovet för en ungdom att bo kvar i föräldrahemmet kan också vara påkallat utifrån ett särskilt omvårdnadsbehov. Andra lösningar än att en förälder tar hand om honom eller henne inger kanske inte tillräcklig tr ygghet vid vissa typer av funktionshinder. Be- hovet av detta slag av trygghet varierar av olika skäl naturligtvis starkt mellan olika individer. De vårdinsatser som föräldrarna utför i de nu berörda situationerna och andra liknande fall har generellt sett en mycket stor betydelse för den förlängda vården och omsorgen om de unga och bör därför på olika sätt stödjas av samhället. Vid sidan av systemet för ekonomisk ersättning inom socialförsäk- ringen pågår också verksamheter som syftar till att ge föräldrar till funktionshindrade barn ett stöd föräldrarollen.