sou · GLB391d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Utbild- ningen omfattar ett brett fält allt från möjligheter att delta i praktisk jaktutövning till den bakomliggande teoriutbildningen inom ämnesområdet. Forskningsverksamhetens resultat publiceras primärt i internationella tid- skrifter. För att göra dem tillgängliga för den svenska publiken medverkar personal vid SLU i betydande utsträckning med artiklar i jakt- och andra tidskrifter, publicerar eget och medverkar i populärvetenskapliga böcker, håller föredrag för olika intressegrupper, medverkar i betydande utsträck- ning som sakkunniga presentatörer vid olika konferenser inom det aktuella området, deltar som sakkunniga i utredningar och arbetsgrupper, tar emot studiegrupper på institutionerna etc. Ett problem för SLU, när det gäller att kunna nå ut till allmänheten med information i tillräcklig omfattning, är bristen på ekonomiska resurser. En kompetenshöjning av den personal som är verksam inom informations- och upplysningsverksamheten utanför organisation finner SLU angelägen. Polisen är en myndighet som finns tillgänglig dygnet runt. Därför är det mycket vanligt att allmänheten vänder sig till polisen för upplysningar beträffande jakt m.m. De trycksaker som berör detta område brukar finnas tillgängliga hos polisen. har utgivit föreskrifter be- träffande t.ex. jakttillsynsmän och naturvårdsvakter. Samråd har givetvis förekommit med berörda myndigheter och organisationer. I utbildning för jägarexamen förekommer det att polisen deltar. Museet informerar i utställningar om landets fauna, dess sammansättning, utnyttjande och hotbilder. I samband med uppbyggandet av nya basutställ- ningar kommer detta behov givetvis att beaktas. 482 Administrationen av jakten För att beskriva verksamheten inom länsstyrelserna har utredningen valt att redovisa svaret från en länsstyrelse. beskrivit sitt arbete på följande sätt och vilka problem den upplever inom den egna verksamheten. De problem som nämns är representativa för de bedriver informations- och upplysningsverksamhet till jägare/markägare och till allmänheten. Det sker genom telefonkontakter, skriftväxling och besök. De dominerande frågorna gäller registrering av älgjaktsområden, jakttider och – för allmänheten viktiga upplysningar under pågående älgjakt – besked om vem som företräder visst jaktområde. Det senaste årets ändring i jaktlagstiftningen har medfört starkt ökade in- formationsinsatser från sida. () sänder information till alla företrädare för registrera- de älgjaktsområden: påminnelse om redovisning av jaktresultat (efterlevnaden av bestämmelserna är mycket dålig) och information om nyheter på området samt föreskrifter m.m. inför förestående jakt. Information behövs kontinuerligt, insatserna begränsas av resurser. Olika regionala myndigheter och organisationer känner infor- mationsansvar och arbetar sida vid sida. Visst dubbelarbete kan då inte undvikas. De totala resurserna för informationen kunde möjligen användas effektivare genom bl.a. ökade centrala informationsinsatser. För hantering av en nyetablerad viltart, t.ex. vildsvinen, krävs särskilda insatser, dels för rätt beskattning av stammarna och – inte minst viktigt – för allmän kunskapsspridning till allmänheten. har egna erfarenheter av detta. Vid sidan av förbättrad central information är den regionala insatsen viktig på grund av närheten till problemen. Frågan om ansvarsfördelning, resurser m.m. på informationsområdet bör ses över. Många länsstyrelser har inte besvarat frågan om informationsproblem utanför den egna verksamheten. De problem länsstyrelserna uppmärksam- mat utanför den egna verksamheten sammanfattar utredningen enligt –Eftersom information ges från flera håll på regional nivå finns viss risk för dubbelarbete. Ordentliga centrala informationsinsatser minskar behovet av regionala insatser. –Det vore naturligt att jaktvårdsföreningarna får ett ökat ansvar för informations- och upplysningsverksamheten. är det viktigt att mottagarenuppleverinformationensomobjektiv.Frivilligorganisationer vill gärna framhålla sina egna uppfattningar som de lämnar allsidig information i en fråga. Detta gör att informationen ibland inte får den genomslagskraft den borde fått. –Informationen från myndigheter på central nivå borde kunna förbättras. Särskilt angeläget är detta i de fall nya författningar beslutas. –För del kan sägas att aldrig så brett upplagda informa- tionskampanjer inte annat än i mindre utsträckning minskar/förebygger behovet av upplysning i enskilda ärenden, som ju ändå utgör huvud- delen av informationsverksamhet. När det gäller in- formation om behovet av att bedriva en god älgvård kan budskapet däremot inte nog upprepas. Här måste inriktningen vara långsiktig och såväl jägarorganisationerna som berörda myndigheter, både lokalt och centralt, har en stor uppgift att fylla. centralt framtagna blanketter (ansökningar, anmälningar m.m.) behövs i det dagliga arbetet. Här brister en del . måste framhållas att den allra mest verksamma insatsen för att minska informationsbehovet drastiskt skulle vara att också minska ändringsfrek- i jaktlagstiftningen. –Om den policy skall fullföljas som innebär att markägare och jägare lokalt skall ta ett större ansvar för jakt- och viltvårdsfrågorna, måste givetvis deras organisationer vara beredda att satsa ekonomiskt och på annat sätt för att tillhandahålla erforderlig utbildning och information. –Informationsverksamhet från intresseorganisationer kan ibland uppfattas som vinklad om informationsmottagaren representerar en annan in- tressegrupp. För att beskriva verksamheten inom skogvårdsstyrelserna har utredningen valt att redovisa svaret från en skogsvårdsstyrelse. har beskrivit sitt arbete på följande sätt och vilka problem den upplever inom den egna verksamheten. är representerad i och har ledamöter i älgvårdsdistriktens samrådsgrupper. Betestrycksinventeringar och vilt- skadeinventeringar genomförs. I samråd med jägarna har en broschyr Älg och skog sammanställts och distribuerats till markägare och jägare. 484 Administrationen av jakten vårdsstyrelsen har i samarbete med hela skogsbruket, LRF och startat projektet och skog. Ett projekt som syftar till att genom aktivare avskjutningspolitik, anpassad skogsskötsel och god viltvård försöka minska de alltför omfattande betesskadorna på skogsplan- tor. I informationsverksamhet om skogsskötsel och biologisk mångfald ingår viltvårdsfrågorna som en naturlig del. Skogs- vårdsstyrelsen förmedlar bidrag till natur- och kulturmiljövårdsåtgärder. Åtgärder som i flera fall även omfattar viltvårdande insatser. Problem vad gäller den egna verksamheten är bristen på ekonomiska och personella resurser. skulle kunna ges ett ökat enga- gemang i att utveckla viltvårdsplaner, medverka i betestrycksinventeringar och anpassa skogsskötseln till god natur- och viltvård samt ge ökad in- formation och rådgivning i jakt- och viltvård i samband med att man arbetar med produktions- och miljöåtgärder i skogsproduktionen. De flesta skogsvårdsstyrelserna har påtalat att bristen på resurser är ett problem vad gäller den egna verksamhet. De flesta skogsvårdsstyrelser har besvarat frågan om informationsproblem utanför den egna verksamheten. De problem de uppmärksammat utanför den egna verksamheten sammanfattar utredningen enligt följande. –Det militanta motståndet mot företeelser man inte sympatiserar med växer sig allt starkare i vårt samhälle. Det gäller även motstånd mot jakt och jägare. Det kan leda till att man måste söka sig nya vägar för information och upplysning. Här kommer även trovärdig- hetsfrågor in, där det ligger i sakens natur att särintressen alltid misstros, då de förutsätts tala i egen sak. Ett sätt att dämpa dessa motsättningar och öka trovärdigheten är just att ha allsidigt sammansatta organ som representerar olika särintressen. Om dessa gemensamt står bakom olika beslut ökar trovärdigheten och det blir svårare för extremintressen att hitta bränsle för sin upprördhet. –Det är viktigt att ansvarsfördelningen mellan olika nivåer på det lokala planet tydliggörs. –Opartiskhet nödvändigt. Utöver den information som olika intressen (jägar- och markägarintressen m.fl.) förmedlar behövs myndighetsin- formation, där en sammanvägning av olika intressen gjorts. –Jakt- och viltvårdsfrågor bör i ökad omfattning delegeras till det lokala och regionala planet. T.ex. skulle skogsvårdsorganisationen och länens jaktvårdsorganisationer få ta över mer av informations- och rådgiv- ningsfrågorna till skogsägare och jägare. –En viktig förutsättning för att informationen skall få avsedd effekt är trovärdigheten i informationen och hos förmedlaren av informationen. bedömer exempelvis att trovärdigheten bör upp- fattas som hög om jaktvårdsföreningarna ger objektiv information om skador av vilt och påtalar behov av åtgärder. –Mer information till skogsägare och jägare med alltför stora viltstammar om viltets påverkan när det gäller flora, lägre fauna och skogsföryngring. –Enligt SVS:s erfarenheter finns ett ökat behov av naturvårdsutbildning och information hos de som ideellt eller yrkesmässigt arbetar med jakt och viltvårdsfrågor. –Erfarenheterna när det gäller studiekampanjen är att jägarna visar stort intresse att delta medan markägare som inte jagar har ett svagt intresse. Jaktlagstiftningen bygger på att jägarna och skogsägarna tar ett gemensamt ansvar för viltstammarnas utveckling. Ett för svagt engagemang från skogsägarnas sida kan vara en bidragande orsak till att stammarna av klövvilt har blivit så stora på sina håll att det har lett till oacceptabla skador på skogen. –Intresseföreningars information riskerar att inte tillräckligt ta upp sådana åtgärder som exempelvis skulle minska jaktutbytet även om det vid en samlad samhällelig bedömning visar sig nödvändigt att genomföra dem. Låt SVS få ett större ansvar. –Opartiskhet är nödvändigt. Det behövs myndighetsinformation, utöver partsintressenas information, där en sammanvägning av olika intressen gjorts. Bristande resurser är dock ett problem. –Mer riktad information till markägare som inte jagar. Dagens in- formation är ofta enkelriktad och går bara till jägarna. Markägarnas organisationer måste ta ett större ansvar för de sina eller att någon opartisk sköter information och upplysning. –Informations- och upplysningsverksamheten till jägarna utförs av jägar- organisationerna och det till dem knutna studieförbundet. Budskapet riskerar att bli ensidigt med betoning på rena jaktkurser. Näringens och naturvårdens behov kommer ofta i skymundan. –För snävt ekologiskt synsätt hos en stor del av jaktens utövare. 486 Administrationen av jakten Utbildning, information och upplysning har sedan tillkomst varit väsentliga inslag i förbundets verksamhet. Ut- bildning sker dels vid jaktvårdsskola, , och vid samt i länsjaktvårdsföreningars regi vid några kursgårdar, dels genom av förbundet producerat studiematerial i form av kursböcker och videofilmer, lämpade för såväl enskilda studier som för studiecirkelverk- samhet. Informationsverksamhet bedrivs genom den av förbundet producerade tidskriften , med en TS-kontrollerad upplaga på 175 800 ex/mån. Flertalet av förbundets länsjaktvårdsföreningar producerar också egna medlemsskrifter med information i regionala och lokala frågor. Inom organisationen produceras vidare i stor omfattning foldrar, broschyrer och videor. Vidare sker en omfattande informationsverksamhet genom tidnings- artiklar, radio och TV – ofta riktad till såväl allmänheten som jägarkåren, samt vid jägarträffar och föreläsningar. Rådgivning och information genom telefonsamtal och besök vid länsjaktvårdsföreningarnas expeditioner är vidare av stor omfattning och efterfrågas av såväl myndigheter (t.ex. polis, åklagare, länsstyrelse) som andra organisationer, allmänhet och, givetvis, jägare. Problemen är de samma som övriga ideella föreningar, studieförbund etc. ställs inför; konkurrens med det moderna mediasam- hällets stora utbud, kommersiella TV-kanaler, elektronisk underhållning m.m.. För att möta dessa problem är det viktigt att det finns resurser för en utveckling av studie- och informationsverksamheten, t.ex. genom CD- och annan modern, interaktiv utbildningsteknik. Det gäller samman- fattningsvis, att anpassa en traditionell utbildningsorganisation till den nya tidens krav och möjligheter, som det gäller att utbilda den stora kadern av cirkelledare, ungdomsledare, skjutinstruktörer m.fl. så att de kan tillgodogöra sig de nya möjligheterna. Utöver traditionell utbildning genom studiecirklar och liknande verksamhet, arbetar förbundet självfallet med andra informationsbärare, främst trycksaker och böcker. Här ställs för- bundet inför samma problem som övriga bokutgivare, svårigheterna att med sund ekonomi producera och vidareutveckla förlagsverksamheten. Sammanfattningsvis gäller det för förbundet, att ha sådana resurser att det kan föra ut de nya kunskaper om jakt, viltvård, naturvård etc. som i rask takt kommer fram i första hand till landets jägare men också till övriga naturintresserade människor. Förbundet måste också ha resurser för att kunna ta tillvara ny pedagogisk teknik. Det skall understrykas att lag- stiftningen och den allmänna samhällsutvecklingen inom jaktens område lägger allt mer ansvar på den enskilde jägaren; han eller hon måste vara välutbildad. Han eller hon måste också vara utbildad för att möta krav och frågor från en icke-jagande allmänhet. Allmänt kan konstateras att hoten mot jakten numera inte kommer från felaktigt hanterande av viltstammarna. De hot och begränsningar förbundet kan se kommer från brist på kunskap och förståelse för jakten och viltvården hos samhällsdebattörer, massmedia och opinionsströmningar, vilka har ringa kunskap om eller förståelse för jakt och viltvård. Ett prioriterat mål för kommer följaktligen att bli informa- tionsarbete gentemot olika viktiga målgrupper. Det finns en stor risk för att kunskaperna om jakt och viltvård kommer att minska i samhället. Som en följd av detta finns det också en risk att attityderna till jakt som rekreation och urgammal kulturform kommer att bli negativa. Detta kan få till följd att klyftan mellan stadsbor och lands- bygdsbor ökar. För landets drygt 300 000 jägare innebär också ev. negativa attityder i samhället otrivsel och stress. De flesta jägare finns också bland grupper i samhället vilka har små kunskaper eller vana att delta i samhälls- debatten via media eller på annat sätt med stort genomslag. En väl fungerande extern informationsverksamhet skall kunna lösa följande uppgifter: –service till allmänheten –service till massmedia –service med kunskaper till jord- och skogsbruk samt andra näringar för vilka jakt och viltvård har betydelse –service med fackkunskaper till riks- och kommunpolitiker –service med fackkunskaper till tjänstemän och samhällsplanerare –service med fackkunskaper och deltagande i kommunernas Agenda 21- arbete –aktivt deltagande i skolans arbete –aktivt arbete med ungdomsverksamhet –samverkan med andra organisationer inom miljöområdet. För att lösa dessa uppgifter behövs –ett över landet jämt fördelat nätverk av jaktligt utbildade personer – det är svårt att se någon bättre struktur än det system med länsjaktvårdskonsulenter och länsjaktvårdare som finns –påbyggnadsutbildning i informationsteknik för redan befintlig personal samt utbildning i informationsteknik för de viltmästare som kommer att utbildas –förstärkning av informationskompetensen inom regioner 488 Administrationen av jakten –en väl dimensionerad informationsavdelning på centrala kansli –över landet jämt fördelade resurser för skolinformation och ungdoms- verksamhet –över landet jämt fördelade resurser för arbete med politiker, sam- hällsplanerare, andra miljöorganisationer etc. –ett systematiskt utbildningsarbete inom informationsområdet. För att på ett bra sätt kunna lösa de frågor som är förknippade med jakt- och viltvård och annat markutnyttjande krävs kunskap. Bl.a. mot denna bakgrund har förbunden prioriterat utbildning . ingår också information och rådgivning som en del i förbundens serviceut- bud till medlemmar och förtroendevalda. Förbundens målsättning är att avsätta ytterligare resurser till utbildning, in- formation och rådgivning i jakt- och viltvårdsfrågor. För att nå det upp- ställda målet om balans mellan viltstammarnas storlek och de skador viltet åstadkommer är det enligt förbundens mening nödvändigt med en fortgående och målinriktad information och utbildning. Det är också viktigt att information och utbildning får ett konkret innehåll som kommer till praktisk nytta för jägare och markägare. De personer som skall delta i de lokala samråden bör t.ex. kunna analysera de insamlade resultaten från vilt- och skadeinventeringarna och dra riktiga slutsatser av dem. Under alla omständigheter står dock klart att jaktpolitik medfört ett bestående utbildningsbehov. För att skapa en fungerande lokal viltskötsel som svarar mot de krav som ställts upp av staten behövs också långsiktig samverkan mellan myndig- heter, jägare och markägare. Lika viktigt är att formerna för detta accepteras av berörda parter och att de åtgärder som beslutats verkligen genomförs. En målmedveten och samlad insats från samtliga intressenter är nödvändig för att den förda jaktpolitiken skall få önskat genomslag. Likaså att regeringen och berörda myndigheter utnyttjar sina möjligheter att aktivt styra resurser till de mest angelägna utbildningsområdena. En viktig förutsättning för att informationen skall få avsedd effekt är trovärdigheten i informationen samt att den når ut till flertalet intresserade. Särskilt viktigt är att gemensamma resurser används för att nå ut med bred information och att informationen även riktas till andra än jägare. Enligt förbundens uppfattning vilar ett särskilt ansvar på länsviltnämnderna som bör ta initiativ till och genomföra olika informationsinsatser på länsnivå. Detta bör med fördel kunna göras tillsammans med de partsintressen som finns representerade i nämnden. Föreningen har ingen informationsverksamhet utan detta sköter medlems- företagen själva. Informationsbehovet för att skapa kännedom om och förståelse för skogsbrukets verksamhet är enormt stort. Det ökar också med den ökande urbaniseringen. För skogsbruket är viss jakt en förutsättning för att detta skall kunna producera varor, som är nödvändiga för landets ekonomi och som behövs i det dagliga livet. Utebliven jakt på exempelvis älg och rådjur skulle snabbt medföra att det skulle vara mycket svårt att få fram återväxt av sådan kvalitet, som långsiktigt fordras. Eftersom branschen anses vara part i målet, ifrågasätts dess information och beskrivs ofta som oriktig, färgad och allt vad som annars kan sägas för att misstänkliggöra budska- pen. För att råda bot på detta fordras att de, som skall ta emot informatio- nen har större kunskap, i detta fall inom det biologiska och ekonomiska området, samt att beslutsfattare också får sådant stöd att de kan stå emot osakliga ageranden och aktioner. utgör projektet i Samverkan en dominerande del av förbundets informations- och utbildningssatsning. Detta projekt skall övergå i en fortlöpande verksamhet för samordning mellan viltvårdsintresset och andra former av markanvändning. Djurskyddsfrågorna har alltid haft en framskjuten ställning i riksförbundets verksamhetsprogram. Trots jägarexamen och ökat kunnande bland jägarna är frekvensen av skadeskjutningar i samband med jakt otillfredsställande hög. Det finns mycket att förbättra i dessa avseenden genom information och utbildning. Förbundet kommer att kraftigt förstärka sina insatser inom detta viktiga område. Ett annat område som kommer att prioriteras i förbundets informations- och utbildningsprogram är allemansrätten kontra faunavården. Genom saklig och lättfattlig information till allmänheten kan mycket förbättras i fråga om hänsynstagande och skydd för faunan och känsliga naturmiljöer. förbereder en utökning av informationsinsatsen i dessa avseenden. disponerar en tredjedel av förbundets totala årsomsättning på informationsverksamhet. Detta är en tung men nödvändig belastning för att förbundet skall kunna fullgöra sina uppdrag och åtaganden för den svenska faunavården och jakten. Det framstår som ofrånkomligt att det ökande behovet av saklig information om miljö, fauna- 490 Administrationen av jakten vård och jakt medför ytterligare prioriteringar av denna verksamhetsdel från riksförbundets sida. Förbundets samlade resursbehov måste fortsättningsvis bedömas utifrån dessa förutsättningar. Den turbulens som av och till förekommit i en del av jaktpressen och övrig massmedia om bl.a. EU-frågor, jakttider, vapenlagsfrågor och den s.k. "fria" fjälljakten, är exempel på svårigheter att nå ut med en saklig och objektiv information om jaktfrågor. Allt för ofta överflyglas dessutom fakta och saklighet i medierna av kortsiktiga jaktpolitiska eller andra ego- intressen. Sammantaget kan det konstateras att både allmänheten, och till viss del jägarna, bibringas ett informationsflöde om jakt och faunavård som ofta är missvisande och inte sällan direkt felaktig. Enligt Jägarnas riksförbunds mening kan detta förhållande avsevärt förbättras genom samordnade informationsinsatser där flertalet av berörda intresseorganisa- tioner och partsintressen samverkar. bedömer att föreningen kontinuerligt måste ägna en hel del arbete åt att bevaka jakt- och faunafrågor och hävda naturvårdens ståndpunkter. Dessa frågor engagerar ett stort antal av föreningens medlemmar och är ofta föremål för förslag till föreningens riksstämmor. Med anledning av riksstämmobeslut (1995) kommer föreningen att ut- arbeta en särskild policy i jaktfrågor. Det är angeläget för föreningen att även fortsättningsvis medverka i arbetet i jakttidsberedningen, som föreningen dock anser ska ombildas och flyttas från till . Förbundet utger 6 st. informationsbrev och anordnar ibland speciella temadagar för medlemmarna. När det gäller informationsproblem utanför den egna organisationen är in- formation och samråd på lokal nivå inom ej tillfyllest. Icke jagande markägare är ej tillräckligt representerade. Som en del av SOF:s fågelskyddsarbete bedriver föreningen aktivt upplys- ningsarbete när det gäller jaktens ekologiska effekter och behovet av faunahänsyn vid jakt. Det absolut största problemet är bristen på ekonomiska och personella resurser. Det finns ett stort behov av att inrätta en tjänst som fågelskydds- intendent på i , men pengar saknas . Det finns inte heller ekonomiska medel för att anställa en informatör. Det mesta arbetet måste ske på ideell basis vilket medför stora problem med att nå ut till allmänheten med den stora kunskap om fåglar och faunavård som föreningen besitter. Svenska jägareförbundets tidskrift illustrerar tydligt det olämpliga i jägareförbundets dubbla roller. Jaktfrågorna får inte den allsidiga belysning som behövs, genom att tidningen propagerar för vissa jägares uppfattning och utestänger kritiska insändare och debattartiklar. har också helt andra ekonomiska resurser för sin informationsverksamhet. Många av de myndigheter och organisationer som besvarat utredningens enkät har pekat på behovet av opartisk information och att den riktas till andra än bara jägare. Några länsstyrelser efterfrågar ordentliga centrala in- Detta skulle bl.a. minska behovet av regionala insatser. Den viktigaste informationskällan till jägarna torde vara jägarorganisation- erna via deras tidskrifter. Den största spridningen har Svenska jägareför- bundets tidning jakt. En stor del av den officiella informationen rörande främst jaktfrågor sker alltså med hjälp av jaktpressen. myndigheter och organisationer har påpekats att informationen i jaktpressen i vissa lägen blir sensationsvinklad och inte alltid utgör en objektiv redo- görelse av fakta. Frågorna ges därvid inte den allsidiga belysning som be- Det finns, enligt utredningen, ett betydande informations- och upp- lysningsproblem i det att jägaranknutna tidskrifter är dominerande på