sou · GLB3173 · 1998-01-01 00:00:00 — Ämnet är så omfattande att även experterna behöver stöd av litteratur, så kräver exempelvis bedömning av stabila organiska ämnen tillgång till ämneslistor. Vi har tidigare givit "miljöaspekter" en bred definition enligt . har en miljö- och naturresursdimension, en ekonomisk dimension och en social dimension. dominerar "de vanliga miljö- frågorna" men utvecklingen går klart mot större tyngd för de två övriga dimensionerna. Det betyder att vid en framtida sammanfattande miljö- bedömning av standarder även ekonomiska och sociala synpunkter skall ingå. Miljöbedömarna behöver en bred samhällskompetens. Detta leder till att miljöbedömningen blir ett lagarbete, vilket alltid varit det normala inom standardiseringsarbetet, där olika experter med olika profil deltar. Miljöbedömningar i det svenska standardiseringsarbetet kommer att göras från en svensk horisont. Det är emellertid viktigt att komma ihåg att av alla standarder är europeiska eller internationella och kan komma att användas i länder med de mest skilda förutsättningar vad avser infrastruktur, kultur, klimat, ekonomi, marknad, utbildningsnivå osv. Detta faktum måste ingå i bilden när miljöbedömningar förhopp- 80 Bakgrund till utredningens förslag SOU 1997:173 ningsvis en bit in på nästa sekel blir ett obligatoriskt moment i all standardisering. En hög kompetensnivå hos miljöbedömarna är av största betydelse för arbetets framgång. Kompetensutveckling och erfarenhetsåterföring blir viktiga moment. Stöd i form av standarder, tolkningsdokument, hand- böcker, checklistor, kurser och konferenser måste finnas. Det måste både i det nationella och internationella standardiseringsarbetet, liksom i allt annat standardiseringsarbete, skapas ett samförstånd om former och rutiner för miljöbedömningen. Kurser och konferenser har en viktig roll även i detta sammanhang. Att medverka i standardiseringsarbetet 81 5Att medverka i standardiseringsarbetet 5.1Hur standard kommer till Standardisering är i detta sammanhang processen att utarbeta en stan- dard. Det är aktiviteter som skall ge lösningar avsedda för allmän och återkommande användning på ett existerande eller potentiellt problem. Allmänt kan man säga att en standard är en rekommendation att göra någonting på ett visst bestämt sätt. Standarder kan indelas i grupper på många olika sätt. Ett kan vara att se dem som delar i produktcykeln i en tillverkande verksamhet Genom att standardisera begrepp, produkter, material, metoder etc. kan man uppnå *Samordning av mått, dimensioner m.m. *Begränsning av antalet varianter *Specificering av egenskaper och funktioner *Beskrivning av metoder för provning, kontroll och beräkningar Standardiseringen har som mål att *Uppnå fri handel *Rationell tillverkning och effektiva arbetsmetoder *Säkerhet för person och egendom *Skydd av den yttre miljön 82 Att medverka i standardiseringsarbetet Arbetet med att ta fram en standard bedrivs i en kommitté. Alla som är intresserade av det specifika ärendet har i princip rätt att delta i kom- mittén främst om det gäller verksamhet i . Standardiseringen grundar sig på några huvudprinciper. Själva ar- betet genomförs i kommittéform, teknisk kommitté (TK), där deltagan- det är frivilligt och bekostat av intressenterna. Enkelt uttryckt: Om det finns ett intresse för standard inom ett visst område, tillsätter och betalar de intresserade en kommitté för att utarbeta standarder. Arbetet i organiseras och leds sedan av ett standardiseringsorgan som är auktoriserat av SIS. Deltagandet i kommittéarbetet är öppet för alla intresserade. Varje standardiseringsprojekt har alltså sina intressenter i form av företag, organisationer, myndigheter etc. Dessa avgör inte bara om ett projekt skall bli av, de bestämmer också t.ex. hur starkt det internationella engagemanget skall vara. De svarar också för finansieringen av pro- jektet; såväl egna direkta kostnader som gemensamma omkostnader för projektet. Standardiseringen i är organiserad i åtta standardiseringsorgan som vart och ett i huvudsak är knutet till en eller flera branscher inom svenskt näringsliv. SIS – Standardiseringen i –är centralorgan för den svenska standardiseringen. De åtta standardiseringsorganen är *BST – Byggstandardiseringen *HSS – Hälso- och sjukvårdsstandardiseringen *IKH – Kran- och hisstandardiseringen *ITS – Informationstekniska standardiseringen *SEK – Svenska Elektriska Kommissionen *SMS – Svensk Material- & Mekanstandard *STG – Allmänna standardiseringsgruppen *TKS – Tryckkärlsstandardiseringen SIS – Standardiseringen i – har ingen egen standardiserings- verksamhet utan allt arbete med att utarbeta standarder är uppdelat mellan de åtta standardiseringsorganen. Standardiseringsorganen är juridiskt och ekonomiskt helt fristående organisationer som är organi- serade som ideella allmännyttiga verksamheter. Som centralorgan för standardiseringsverksamheten i har SIS till uppgift att företräda svensk standardiseringsverksamhet genom samarbete och medlemsskap i internationella standardiseringsorgan. Inom det elektrotekniska områ- det och inom telekommunikationsområdet företräder dock SEK Att medverka i standardiseringsarbetet 83 respektive ITS som nationella medlemsorgan. SIS svarar alltså för det svenska medlemsskapet i ISO och . SIS ger genom auktorisation en för uppgiften lämplig organisation uppdraget att ansvara för det svenska standardiseringsarbetet inom ett i avtalet väl definierat område. SIS har också till uppgift att i svara för att ge ut standarder och en del andra publikationer som tas fram inom den svenska standar- diseringsverksamheten. SIS och standardiseringsorganen utformar tillsammans de regler som skall gälla för utformningen av de standar- der som skall ges ut i samt hur dessa skall fastställas. Dessa regler fastställes av SIS. Den organisation som har auktoriserats för det ärendeområde som standarden behandlar ansvarar för standardens innehåll. Inom SIS ligger också SIS Miljömärkning som svarar för svenskt arbete på miljömärkningsområdet. SIS Miljömärkning svarar för det svenska deltagandet i den nordiska miljömärkningen Svanen och i EU:s miljömärkningsarbete, Blomman. Arbetet finansieras av licens-intäkter och statligt anslag. Bland SIS övriga organ finns som skall främja konsumenternas medverkan i standardiseringsverksamheten samt höja medvetenheten om konsumentfrågornas betydelse i den tekniska stan- dardiseringen. fanns inom SIS en Po- licygrupp för miljöfrågor. Uppgifterna har bl.a. tagits över av STG:s miljöledningsprojekt. Verksamhetsområdet omfattar huvudsakligen standarder för husbygg- nad, vägar och broar samt anläggningar. HSS – Hälso- och sjukvårdsstandardiseringen Verksamhetsområdet omfattar främst material, utrustning och vissa andra teknikområden för sjukvård och tandvård. 84 Att medverka i standardiseringsarbetet IKH – Kran- och hisstandardiseringen Verksamhetsområdet omfattar främst hissar för person- och gods- befordran, rulltrappor, kranar, skidliftar, linbanor och liknande för personbefordran samt industriportar. ITS – Informationstekniska standardiseringen Verksamhetsområdet omfattar i huvudsak datasystem, datamedia, programspråk, kommunikationsprotokoll för telenät, informations- skydd, datasäkerhet och identifieringskort. ITS är en av de svenska medlemmarna i det europeiska standardiseringsorganet ETSI. ITS ansvarar för den nationella delen av ETSI:s röstningsprocess. Genom avtal med administrerar ITS också det svenska röstningsarbetet i ITU-T och ITU-R. ITS har även arbetsgrupper där förberedelser för vissa möten inom ITU-T och ITU-R görs. SEK – Svenska Elektriska Kommissionen SEK är svensk nationalkommitté av IEC och CENELEC vilket innebär en särställning bland de svenska standardiseringsorganen och dess roll internationellt kan jämföras med den SIS har. SMS – Svensk Material- & Mekanstandard Verksamhetsområdet omfattar främst de standarder som verkstads- industrin och dess materialleverantörer utarbetar och tillämpar. Även viss standard för byggi ndustrin ingår. Nuvarande SMS verksamhet startade genom att dåvarande MMS antog ett nytt firmanamn. STG – Allmänna standardiseringsgruppen Verksamhetsområdet består av standarder av allmän och övergripande karaktär samt standarder för branscher som inte är representerade i de övriga standardiseringsorganen. Att medverka i standardiseringsarbetet 85 Verksamhetsområdet omfattar materialval, beräkningsregler, säker- hetsregler etc. för tryckbärande anordningar, vilket innefattar alla typer av tryckkärl samt rörledningar som arbetar under tryck och i många fall i kombinationen tryck och värme. 5.3Standardiseringens finansiering och statens stöd Huvudprincipen är att ett standardiseringsprojekt finansieras av del- tagande företag, organisationer, myndigheter och andra. Med projektets finansiering menas i detta sammanhang alla de kostnader som är direkt förbundna med verksamheten i projektet. I allmänhet utgör det ansvari- ga standardiseringsorganets kostnader för ledning och administration den allra största delen av dessa kostnader men i vissa fall ingår också kostnader för en del expertmedverkan och annat. Allt enligt den upp- läggning av arbetet som de medverkande intressenterna kommit över- ens om och de krav som standardiseringsorganet har. Finansieringen av standardiseringsorganens verksamhet sker genom *Anslag från näringslivet *Uppdragsmedel från statliga verk och myndigheter Anslag från näringslivet till standardiseringsverksamheten kommer dels direkt från enskilda och statliga företag, dels samordnat från olika näringslivsorganisationer. De företag och organisationer som står för dessa kontanta medel är också normalt aktiva intressenter i standardise- ringsarbetet. Standardiseringsorganen i får över statsbudgeten ett in- dustrirelaterat statsanslag för sin verksamhet. beräknades detta anslag som en viss procentsats av näringslivets kontantinsatser i verk- samheten och fördelades enligt samma principer till de enskilda pro- jekten. har staten i stället anslagit en viss summa pengar som inte varit bunden till nivån på några andra anslagsmedel. Standardiseringsorganen har sedan kommit överens om att fördela dessa medel enligt samma princip som gällde tidigare för motsvarande anslag. 86 Att medverka i standardiseringsarbetet har, främst inom Euro- pastandardiseringen, tagits upp standardisering inom områden med stort intresse för staten främst hälsa, säkerhet, arbetsmiljö och yttre miljö. För att öka de svenska resurserna att delta i och påverka dessa områden har staten anslagit medel speciellt riktade till dessa aktiviteter. Det tidigare nämnda inom SIS har en egen budget och även inom EU är konsumenternas företrädare en erkänd part i CEN- arbetet med egen budget. 5.4Internationellt arbete, ISO, IEC, , CENELEC, ETSI och ITU Global standardisering IEC, ISO, ITU På internationell global nivå bedrivs standardiseringsarbete i huvudsak inom två privaträttsliga organisationer IEC och ISO. IEC, International Electrotechnical Commission, svarar för det glo- bala standardiseringsarbetet inom det elektrotekniska området. IEC etablerades och anledningen var att elektrisk energi tidigt kom att distribueras över landgränser som säkerheten i hante- ringen krävde stränga säkerhetsbestämmelser. ISO, , svarar för den globala standardiseringen inom alla teknikområden utanför det elek- trotekniska området och områdena telekommunikation och informa- tionsteknik. ISO:s föregångare var , International Standards Asso- ciation, en organisation som bildades . upphörde att fungera under varför den nya organisationen bildades och övertog sin föregångares verksamhet. För verksamheterna inom telekommunikation finns ett samarbete mellan ländernas teleförvaltningar i ITU, International Tele- communication Union. ITU är ett FN-organ och ägnar sig i huvudsak åt internationell standardisering för tele- och radiokommunikation. Man har bildat två organ inom ramen för ITU för internationell standardise- ring ITU-T – Telecommunication Standardization och ITU-R – Radi- ocommunication Standardization. Global standardisering för informationstekniken sker inom en för IEC och ISO gemensam kommitté JTC 1, number 1. Man tog 1987 till denna lösning därför att IT ingår som Att medverka i standardiseringsarbetet 87 komponent i många standardiseringsområden inom IEC såväl som inom ISO. JTC 1 har ett väl utvecklat samarbete med ITU-T. Regional, europeisk, standardisering inom Standardiseringen i bedrivs inom tre organ *CENELEC – zation *ETSI – som på samma sätt som ITU på det globala planet ansvarar för olika delar När handeln över gränserna i började komma i gång på allvar efter kriget noterade man att handeln ofta försvårades av de olikheter som fanns bland annat i ländernas standarder. bildade därför de flesta nationella standardiseringsorganen i Västeuro- pa två samarbetsorgan, och , med målet att åstadkom- ma gemensamma standarder för medlemmarna. Genom behov som senare tillkommit främst inom telekommunikationsområdet bildades ett tredje europeiskt standardiseringsorgan, ETSI. För att få till stånd gemensamma eller åtminstone likalydande standarder bland medlemsländerna ingår i medlemsvillkoren att ett medlemsland förbin- der sig att anta de standarder som fastställs enligt det europeiska stan- dardiseringsorganets regler. De två organisationerna och har sina säten i Brys- sel. De arbetar båda efter gemensamma regler, /CENELEC Inter- nal Regulations. Arbetsfördelningen mellan dem är ungefär den som gäller mellan ISO och IEC. Det innebär att CENELEC i huvudsak ägnar sig åt uppgifter inom det elektrotekniska området. ägnar sig åt den standardisering som ligger utanför det elektrotekniska områ- det med undantag för telekommunikation och informationsteknik. CEN:s och nuvarande stora uppgifter är att på EU- kommissionens uppdrag ta fram de standarder som behövs för att den inre marknaden i skall kunna fungera som man avsett. Man fann det nödvändigt att också bilda ett särskilt organ för standardiseringen inom teleområdet och 1987 grundades ETSI. För och såväl som för ISO, IEC och ITU gäller att medlemsskapet är nationellt vilket innebär att man i allmänhet har ett organ per land som medlem. ETSI har en annorlunda medlems- struktur där medlemskretsen utgörs dels av nationella standardiserings- organ dels av industrier, teleoperatörer och IT-företag. 88 Att medverka i standardiseringsarbetet För att utöka möjligheterna att få med konsumentintressen i stan- dardiseringen har ett särskilt organ bildats med stöd av EU- kommissionen, betecknat ANEC. Miljöfrågor är ett prioriterat område inom ANEC, som följs av en särskild arbetsgrupp. Denna har tagit fram ett policydokument angående hur konsument- och miljöaspekter skall samordnas och främjas i det europeiska standardiseringsarbetet. ANEC är bl.a. representerat inom . 5.5EU:s regelverk och samarbete med , CENELEC och ETSI EU (EG) strävar efter att genom direktiv, som alla medlemsländer måste anpassa sig till, harmonisera erforderliga lagar och föreskrifter så att man skapar en fri inre marknad. Denna fria marknad skall omfatta fri rörlighet för Ursprungligen innebar harmoniseringen att direktiven innehöll alla erforderliga tekniska detaljer som krävdes för varor för att de skulle accepteras av alla medlemsländer. Av flera skäl blev detta arbete mycket långsamt och i många fall blev de tekniska detaljerna föråldra- de innan direktivet blev antaget. För att råda bot på detta beslutade EG 1985 om en ny metod för teknisk harmonisering och standardisering. Denna den Nya metoden (The New Approach) baseras på fyra grundläggande principer *Direktiven (och därmed nationella lagar och föreskrifter) begrän- sas till att ange de väsentliga säkerhetskrav (och andra krav av allmänt intresse) som produkter skall uppfylla för att få fritt mark- nadsföras inom Gemenskapen *De tekniska kraven som produkter skall uppfylla enligt direktivens krav definieras i harmoniserade standarder som skall utarbetas av , CENELEC eller ETSI *Dessa harmoniserade standarder skall vara frivilliga att tillämpa *Produkter tillverkade enligt harmoniserade standarder förutsätts uppfylla de väsentliga säkerhetskrav som direktiven fastlägger Den Nya metoden innebär att legala och tekniska aspekter hålls i sär. De mål som läggs fast i direktiven (den legala delen) tolkas i harmoni- serade standarder. Det betyder att den nya harmoniseringsmetoden innebär att direktiven innehåller allmänt formulerade krav på åtgärder Att medverka i standardiseringsarbetet 89 så att produkten är säker ur användarens synpunkt samt åtgärder till skydd för hälsa och miljö. De nödvändiga tekniska detaljerna utformas i kompletterande harmoniserade standarder. En harmoniserad standard har i allmänhet utarbetats på direkt upp- drag av Kommissionen. Efter det att den remissbehandlats på nationell nivå och godkänts vid omröstning bland det europeiska standardise- ringsorganets medlemmar kontrolleras på initiativ av Kommissionen att standarden tillfredsställande behandlar alla krav som direktivet ställer. När det är fallet publiceras uppgifter om standarden i och den blir därmed harmoniserad i den mening som den Nya metoden avser. Harmoniserad standard i den mening som den Nya metoden har skiljer sig påtagligt från den definition som används vid global standar- disering. I ISO/IEC Guide No 2 anges att harmoniserad standard är standard utarbetad av olika standardiseringsorgan för ett gemensamt ämne som fastlägger utbytbarhet för produkter, processer m.m. När diskussionerna startade i om att bilda svenska standardiseringsorganisationer var det några industrifö- retag som var engagerade i export som var de mest pådrivande. Så förutom syftet med standardisering för dem som var producenter och genom standardisering skapa förutsättningar att uppfylla företagseko- nomiska mål insåg man de möjligheter som standardisering erbjuder i internationell handel. De globala standardiseringorganisationerna bildades också strax efter att en del nationella organisationer kommit i gång. För att hävda sig i konkurrensen krävs inte bara billiga produkter utan även i allt högre grad produkter som möter konsumenternas ökade krav på funktion, säkerhet, miljöskydd etc. Även samhällsorgan utfor- mar regler som ställer tvingande krav i dessa avseenden. Gemensamma eller likalydande standarder i olika länder och regio- ner skapar större marknader vilket i sin tur är av stort intresse för internationellt inriktat näringsliv. Till följd av långt gående specialise- ring uppträder företag i stor utsträckning också som konsumenter genom inköp av utrustningar, material etc. Detta ökar kraven på kom- patibilitet mellan maskiner, utrustningar och insatsvaror m.m. Arbets- kraftens allt högre krav på god arbetsmiljö bidrar också till utveckling av säker och ergonomisk utrustning. Samhällsorganen kan förutom intressen att värna hälsa och säkerhet för medborgarna, miljöskydd osv. också ha ett handelspolitiskt syfte med global och regional standardisering. Detta går ut på att bidra till en 90 Att medverka i standardiseringsarbetet harmonisk utveckling och tillväxt av världshandeln. Detta kan uppnås genom att stater avvecklar befintliga och motverkar uppkomsten av nya tekniska handelshinder. Tekniska handelshinder är hinder som tillver- kare och leveratörer möter vid mellanstatlig handel genom att varor vid import måste anpassas till nationella särkrav som kan finnas i lagar, föreskrifter, standarder etc. Dessa särkrav kan gälla varans utformning eller beskaffenhet, krav på varans provning och/eller märkning eller liknande. I internationell handel spelar de respektive berörda nationernas na- regler en avgörande roll för hur smidigt handeln kan ske. Den inhemska industrin anpassar sig i första hand till det egna landets regler och möter svårigheter vid export till andra länder som har avvikande regler. Om det dessutom är flera länder som är intressanta för landets industri att idka handel med och dessa i sin tur har olika tekniska regler blir företagens svårigheter mycket stora. I den globala handelsöverenskommelsen inom WTO () säger man därför speciellt om samspelet mellan tekniska föreskrifter och global standardisering att när det finns behov av tekniska föreskrifter eller standarder och det finns relevanta internationella standarder skall parterna använda dessa som grundval. Det innebär i huvudsak att nationella tekniska föreskrifter och standarder skall baseras på interna- standarder då sådana finns. I detta sammanhang definierar man tekniska föreskrifter som regler som är tvingande och standarder som regler vars tillämpning är frivillig. Inom integrationen i har man också tidigt arbetat med integ- ration mellan tekniska föreskrifter och standarder. När man tog beslut som behövdes för att effektivisera EG:s harmoniseringsarbete genom resolutionen om en ny harmoniseringsmetod –"The New Approach"– slogs standardernas roll i det sammanhanget fast. (se avsnitt 5.5). Miljöhänsyn i det svenska standardiseringsarbetet Beslut vid regeringssammanträde . Regeringen uppdrar åt en särskild utredare att föreslå en metod för hur miljöhänsyn kan integreras i det svenska standardiseringsarbetet. Miljöfrågorna har fått en ökad betydelse inom standardiseringsarbetet bl.a. genom att miljöaspekter inklusive resurs- hushållning blivit ett allt viktigare inslag i konsument- och marknads- frågor. I det övergripande målet för statens bidrag till SIS- Standardiseringen i är miljöskydd angivet som ett prioriterat område. Att miljöfrågorna skall beaktas i standardiseringsarbetet berörs även i betänkandet Konsumenterna och miljön (SOU 1996:108). Den europeiska kommissionens förslag till aktionsplan om miljön och en hållbar utveckling behandlar frågan om integration av miljöhänsyn i standardiseringsarbetet. Regeringen har i propositionen om vissa åtgärder för att halvera ar- betslösheten (prop. 1996/97:222) aviserat tillkallandet av en särskild utredare för att, tillsammans med den svenska standardise- ringsorganisationen, näringslivet och berörda myndigheter, analysera och föreslå hur miljöhänsyn kan integreras i det svenska standardise- ringsarbetet. av den svenska standardiseringsverksamheten äger rum i globala och europeiska standardiseringsorgan. I standardiserings- arbetet deltar tekniska experter från näringslivet, myndigheter och organisationer. Miljöfrågor kommer in i det arbetet dels i form av standardisering inom miljöområdet t.ex. miljöledningssystem samt metoder för att analysera utsläpp, dels genom att miljöaspekter beaktas vid standardiseringsarbete i allmänhet. De globala och de europeiska standardiseringsorganen arbetar för att föra in miljötänkande i allt standardiseringsarbete. De globala standardiseringsorganen ISO och IEC har utarbetat var sin vägledning för att tillvarata miljöaspekter i arbetet med produktstandarder. Diskus- sioner pågår , både globalt och inom de europeiska standardiserings- organen , CENELEC och ETSI om att testa vägledningarna i konkret standardiseringsarbete, inom bl.a. för byggnadsmaterial och byggavfall samt förpackningar. I den svenska standardiseringsor- ganisationen pågår diskussioner inom Allmänna standardiseringsgrup- pen (STG) om hur ISO:s vägledning skall genomföras i det löpande svenska standardiseringsarbetet. Även om det på flera håll pågår arbete om miljöhänsyn i standardi- seringsarbetet går utvecklingen förhållandevis långsamt. Det råder fortfarande en betydande oklarhet om begrepp och definitioner samt om vilka metoder som konkret skall användas. Det är önskvärt att den svenska standardiseringsorganisationen och svenska tekniska experter är aktiva när det gäller att bevaka och utveckla miljöaspekterna. För att ge svenska experter möjlighet till aktivt agerande och även bidra till att de får ett tekniskt underlag att använda som argumentation i internatio- nellt samarbete behövs klarlägganden och handlingsplaner för det fortsatta arbetet.