sou · GLB3141d4 · 1998-01-01 00:00:00 — sou 1997 141 d4 Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppdrag att kartlägga situationen för boken och kulturtidskriften. Utredaren skall pröva hur ändamålsenliga de nuvarande statliga insatserna på området är samt lämna förslag till fram- tida statliga insatser. till mitten av behandlades litteratur- området av flera statliga utredningar i olika rapporter och betänkanden. Det gemensamma uppdraget för dessa utredningar var att hitta former för staten att främja en bokutgivning som präglades av mångfald och kvalitet och som skulle göra boken tillgänglig i hela landet. Se bl.a. litteraturutredning och betänkandet Boken (SOU 1974:5), bokhandels- utredningen och betänkandet Stödet till bokhandeln (Ds U 1976:17), bokutredning med betänkandet Läs mera! (SOU 1984:30). De statliga stöd som beslutat om mot bakgrund av utredning- arna har med några mindre undantag varit oförändrade . Tyngdpunkten har legat på utgivningsstöd till bokförlagen. Därutöver har bidrag lämnats till utgivningen av lågprisserien bok för alla och läs- främjande insatser i anslutning till denna utgivning. Ett visst stöd har också lämnats till bokhandeln. Ett särskilt distributionsstöd till bok- branschen upphörde då branschavtalet på bok- marknaden sades upp. På kulturtidskriftsområdet lämnas ett produktionsstöd som kompletterats med ett Den senaste mera omfattande prövningen av statens insatser på bok- och kulturtidskriftsområdet gjordes av inför /94 (prop. 1992/93:100, bet. 1992/93:KrU21, rskr. 1992/93:252). I slutbetänkande Kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84) behandlas, förutom de traditionella statliga insatserna, även vissa andra omdebatterade åtgärder på litteraturområdet. Det gäller frågan om fria eller fasta priser på böcker, förslag om s.k. bokfrid, liksom förslag om lägre mervärdesskatt på böcker. Utredningen pekar i det sammanhanget på en rad problem för boken som förändringar i förlagsstrukturen, bokdistri- butionen samt att möjligheten att köpa äldre litteratur och klassiker är begränsad. Om bredden i bokutgivningen minskar bör, enligt Kulturutred- ningen, ytterligare åtgärder övervägas. I propositionen 1996/97:3 Kulturpolitik framhåller regeringen att även om det finns en bred kvalitetsutgivning av litteratur tyder mycket på att den inte når ut till människor på det sätt som är önskvärt. Den statliga litteraturpolitiken etablerades i då situationen på den svenska bok- marknaden såg annorlunda ut än . Flera skäl talar därför för att en översyn bör göras. Regeringen noterar i propositionen om kulturpolitik även att många kulturtidskrifter har stora ekonomiska problem och att det finns en rik flora av kulturtidskrifter som av olika skäl står utanför det statliga stödsystemet. har svårigheter att nå sin läsekrets och passar inte in i etablerade distributionsnät. Mot denna bakgrund är det angeläget att en utredning tillsätts för att närmare kartlägga förhållandena på bokmarknaden och för att pröva de statliga insatserna. Utredningen bör även belysa kulturtidskrifternas situation och därvid redogöra för problem och tänkbara lösningar med hänsyn tagen till kulturtidskrifternas särart. utgör en milstolpe i historien om den svenska bokmarknaden. Då upphörde bokbranschens generella dispens från bruttoprisförbudet, dvs. förbudet för en leverantör att binda en återförsäljare vid ett lägsta pris. avskaffades det s.k. kommissionssystemet. Inför det nya syste- met med fria priser träffade branschorganen på bokmarknaden emellertid ett branschavtal - det s.k. fackbokhandelsavtalet - i syfte att det även i fortsättningen skulle finnas tillräckligt många bokhandlar som var välsor- terade med svensk litteratur. innebar att bokhan- deln åtog sig en viss lagerhållning av aktuella titlar, medan förlagen förband sig att skicka ut en viss andel av sin nyutgivning i abonnemang till Avtalet omförhandlades men behöll de grund- läggande inslagen från det ursprungliga avtalet. avskaffades efter att parterna beslutat att inte förlänga det dåvarande avtalet. finns det inte längre något gemensamt branschavtal på den svenska bokmarknaden. Därmed är dagens bokmarknad i den mest avreglerade i . Bokmarknaden har genomgått betydande strukturomvandlingar under . Förlagsstruktur, distribution och bokhandels- bransch har förändrats. domineras t.ex. förlagsmarknaden av fyra stora förlagsgrupper och inom bokhandelsbranschen har det bildats olika kedjor. Affärsvillkoren avgörs i förhandlingar mellan den enskilda bok- handeln eller bokhandelskedjan å den ena sidan och varje förlag eller förlagsgrupp å den andra. kan bokmarknaden komma att förändras än mer som en följd av informationsteknik och multimedia. I den kulturpolitiska debatten om villkoren för den svenska bokmark- naden finns det en betydande oenighet om vad de senaste årens struktur- förändringar beror på och vad de inneburit för människors möjligheter att ta del av en bred utgivning av kvalitetslitteratur. Två olika synsätt kan urskiljas. Enligt t.ex. innebär förlagskoncentrationen och kedjebildningen inom bokhandeln ett hot mot en bred utgivning av kvalitetslitteratur. Det fria prissystemet har, enligt detta synsätt, medverkat till att bokhandeln fått en alltför hård konkurrenssituation, framför allt från bokklubbar, vilket bidragit till att många orter saknar en bokhandel och till att utbudet av böcker numera domineras av anglosaxisk underhåll- ningslitteratur. Enligt t.ex. har avregleringen på bok- marknaden bidragit till förekomsten av livskraftiga bokhandlare. har en samverkan inom bokhandelsledet medfört en förbättrad konkur- renskraft i förhållande till andra försäljningskanaler. De fria priserna har inneburit att olika distributionsvägar kunnat uppstå som effektivt verkar vid sidan av varandra. Mot bakgrund av de senaste decenniernas utveckling och de olika bil- der som ges av dagens situation är det angeläget att situationen klarläggs. Många kulturtidskrifter har trots statligt stöd stora ekonomiska problem och det finns en rik flora av tidskrifter som av olika skäl står utanför det statliga stödsystemet. I strävandena att få ned produktionskostnaderna och att nå en större läsekrets används den nya informationstekniken (IT) i allt Den ekonomiska basen för kulturtidskriften är dock prenumerationerna. Biblioteken har hållit en mycket god tillgång på kulturtid- skrifter. De flesta finns dock för läsning på , inte för utlåning. Enligt bestämmelser i upphovsrättslagen är det möjligt för bl.a. folkbib- liotek att utan upphovsmannens samtycke för låntagare kopiera artiklar ur tidningar och tidskrifter. Bibliotekens prenumerationer har minskat . finns som regel inte att köpa i handeln. En orsak är att de som ger ut dessa inte har tillgång till de etablerade distributions- system som gäller för andra tidningar och tidskrifter. Upplagorna är för små, utgivningen är inte periodisk och kostnaderna för höga. Enligt utkommer hälften av alla kulturtidskrifter med 1 -4 nummer och andelen kulturtidskrifter med månadsutgivning utgör endast av samtliga utgivna titlar. Den kvalificerade essän har länge haft en plats i kulturtidskrifterna. Den är en längre, genomarbetad artikel, byggd på omfattande inläsning och reflektion. En allt mer trängd ekonomi för kulturtidskrifterna riskerar både ett brett utbud och en kvalificerad essäistik. En särskild utredare tillkallas med uppgift att kartlägga situationen för boken och kulturtidskriften i . Det står utredaren fritt att göra jämförelser med situationen i andra länder. När det gäller bokmarknaden skall utredaren identifiera och synliggöra vad som begränsar människors möjligheter att ta del av en bred utgivning av kvalitetslitteratur. Det kan t.ex. handla om förlagsstrukturen, förlagens utgivning, distributionen, samarbetsformer och kedjebildningar i branschen, bokhandelns situation, andra försäljningskanaler, sortiments- bredd i handeln, och försäljningspriset på kvalitetslitteratur. Utredaren skall även göra en bedömning av kvalitetslitteraturens ställning på folk- biblioteken, t.ex. hur tillgänglig den är och i vilken omfattning den sprids. När det gäller kulturtidskrifterna skall utredaren bedöma möjligheten att främja en fortsatt bred utgivning av tidskrifter som når en vid läsekrets. Det kan t.ex. gälla utgivningsstrukturen, distribution och tidskrifternas utnyttjande på bibliotek. I anslutning till detta utnyttjande skall de upp- hovsrättsliga problemen belysas. Utredaren skall vidare pröva hur ändamålsenliga de nuvarande statliga insatserna på bokens och kulturtidskrifternas område är och lämna förslag till framtida statliga insatser. Utgångspunkten för utredarens ställnings- tagande i denna del skall vara den inriktning som regeringen anger för statens framtida insatser för litteraturen och språket i proposition 1996/97:3 Kulturpolitik. Det handlar om att statens insatser skall stimulera en bred utgivning av kvalitetslitteratur samt öka tillgången till och intresset för litteratur i hela landet. Vidare skall staten medverka till att barn och ungdom har tillgång till litteraturen och på kulturens område stödja en informationsteknik i allmänhetens tjänst. och det svenska språket skall värnas. I utredarens uppdrag ingår även att lämna förslag på statistik- och ana- lysmetoder som gör det möjligt att kontinuerligt följa utvecklingen på den svenska bok- och kulturtidskriftsmarknaden. Därvid bör också strävanden som görs internationellt, bl.a. inom EU, att nå fram till en jämförbar statistik studeras. Förslagens ekonomiska effekter för staten skall redovisas. I budgetpro- positionen för anger regeringen ramarna för statens insatser på litteratur- och kulturtidskriftsområdet . Förslag som ej ryms inom dessa ramar skall åtföljas av förslag till annan finan- siering inom utgiftsområdet. Det ingår inte i utredarens uppdrag att pröva frågor om mervärdesskatt. Utredaren skall beakta regeringens direktiv om redovisning av re- gionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om prövning av offentliga åtaganden (dir. 1994:23), om redovisning av jämställdhetspolitiska aspek- ter (dir. 1994:124) och om redovisning av konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). Utredaren skall vidare beakta regeringens och beslut om former för verksamhet som är beroende av statligt stöd m.m. (prop. 1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1995/96:79). Utredningsarbetet skall vara avslutat . !V 0ETER '¤RDENFORS Ett oöverträffat sätt att fånga människors intresse är att BER¤TTA en god historia. Berättandet är lika gammalt som människan: Man kan argu- mentera för att uppkomsten av narrativer hänger nära samman med ut- vecklingen av den moderna människan - (OMO SAPIENS (se Berättarkonsten har haft ett oöverträffat inflytande på männi- skans kulturella utveckling. (1990, s. 161) ger följande omdöme i sin bok -UNTLIG OCH SKRIFTLIG KULTUR: "På sätt och vis är berättandet den förnämsta av alla verbala konstformer eftersom det lig- ger bakom så många andra konstformer, ibland även de mest abstrakta." I denna artikel vill jag spekulera över hur utvecklingen av de mo- derna medierna kommer att påverka berättandet och berättandets förut- sättningar . Hur kommer exempelvis berättelser i att se ut ? Som underb yggnad till de trender jag vill peka på skall jag först presentera några drag i den historiska utvecklingen av Ett genomgående fenomen är att tillkomsten av ett nytt medium också har gett upphov till NYA FORMER av berättande. ofta förekommande effekt är att de narrativa former som uppstår när ett nytt media tillkommer också får återverkningar på berättandet i de gamla medierna. De centrala frågorna blir därmed: ·Vilka nya berättarformer kommer multimedia och andra tekniker att ge upphov till? ·Hur kommer dessa berättarformer att påverka redan existerande former? Att berätta är ETT sätt att förmedla kunskap. Kunskap har vi i våra huvuden. När vi löser ett problem utnyttjar vi saker som vi vet, även om det ibland kan vara svårt att ur det inre få fram det man lärt sig. utnyttjar vi också allt mer YTTRE medier för att komplettera vår De kraftigt ökade lagringsmöjligheterna har lett till en kraftig förskjutning av var informationen finns. När vi vill veta något måste vi allt oftare leta upp det på yttre lagringsställen. packad i olika sorters lådor - i böcker och datorer, på magnetband och disketter.1 Den moderna trenden att lagra information i yttre medier har, med teknikens hjälp, accelererat under det senaste århundradet. Det tryckta ordet, i form av böcker och tidningar, har blivit var mans egendom. Med tillkomsten av fotografiet fick vi ett effektivt sätt att bevara syn- intryck. Rörliga bilder firar nu 100-årsjubileum, och teknik för att lagra ljud är bara äldre. har de elektroniska medierna kommit att i allt större omfattning användas för lagring av många sorters information. Sett ur ett evolutionärt tidsperspektiv är denna hantering av den mänskliga kunskapen mycket ny. De allra första yttre lagringsformerna är bilder. De äldsta bevarade spåren är grottmålningar som är i runda tal . Skriftspråket uppstod för ungefär 5 . Men det är först med uppfinning av tryckpressen på 1400- talet som lagrad information blir mer allmänt tillgänglig. I människo- släktets historia är inte mer än ett andetag. Följande tabell ger en grov uppskattning av de olika sätten att lägga kunskap utanför våra egna huvuden. -%$)%2. !3 ,$%2 »1 500 000 år »300 000 år »5 000 år 1Se Gärdenfors (1996), kap. 1. 2De första tidsuppskattningarna skall tas med en rejäl nypa salt. Utvecklingen av media och olika narrativa former I detta avsnitt skall jag ge en rask genomgång av hur olika media gett upphov till olika narrativa former. Jag går igenom dem i ungefär den historiska ordning de uppstått. Med hjälp av sin kropp har människor berättat även innan det fanns talat språk. -IMANDE och är de äldsta narrativa formerna. Mimandet har en klart berättande struktur medan dansens berättelse- form är mer expressiv - den framställer emotioner snarare än händel- ser. Båda formerna möter publiken främst visuellt, men kan komplette- ras med ljud eller sång; och de är dynamiska. De narrativa formerna har sina begränsningar eftersom det bl.a. är svårt att uttrycka skillnader mellan det närvarande och det frånvarande och mellan verkligt och Det TALADE SPR¥KETS uppkomst innebär en revolution som utökar uttrycksmedlen enormt. Den ursprungliga användningen av det talade språket har förmodligen varit att förmedla information om sociala rela- tioner (Dunbar 1997), men även att ge praktiska upplysningar rörande jakt och samlande. Småningom har språket kommit att användas i berättelser för att beskriva verkliga eller mytiska händelser. Berättandet är huvudsakligen monologiskt till skillnad från samtalet eller dansen som utförs gemensamt. Det muntliga berättandet blir med tiden så vik- tigt att en del personer får det som yrke; de blir sagoberättare eller bar- der om berättandet kombineras med sång. Hela kulturer bärs upp av narrativer.3 En originell idé om språkets uppkomst presenteras av den engelske antropologen (1997). Han hävdar att språket inte främst har använts för kommunikation, utan för att stärka de SOCIALA BANDEN mellan medlemmarna i en grupp. Som socialt kitt kan språkljuden ha ersatt den putsning av pälsen som apor ägnar varandra. Enligt Dunbar har språket ursprungligen varit EMOTIONELLT snarare än informativt. En konsekvens av hans resonemang är att SKVALLER kan ha varit (och fort- farande vara) en viktigare användning av språket än exempelvis upp- lysningar om var jaktbyten finns att hämta. Även om (OMO SAPIENS var de första som hade ett talat språk, så tog det innan ett språk med en GRAMMATIK i modern mening upp- Med tempus och andra grammatiska markörer kan man skilja mellan om det man berättar verkligen har hänt, förutspås att hända, eller bara är fantasi. Tonfallet i talet används för att uttrycka emotioner och attityder. Dessa aspekter av ett budskap måste beskrivas indirekt i 3Se (1985). det skrivna språket. Berättaren använder sig ofta av en viss mimik som kompletterar berättelsen. Även denna försvinner i skriftspråket. Berät- taren har också sin publik närvarande vilket ger möjlighet till inter- aktion. Det är svårt att veta vilka former av berättande som uppstått först. Myter och sagor har varit viktiga kulturbärare. De har också innehållit mycket av den kunskap som ett samhälle lagrat på sig. Innan de yttre medierna fanns fick man hålla all kunskap i huvudet. Ong (1990) skri- ver: "Man vet det man minns". (s. 46) "Hur skulle man någonsin kunna återkalla i minnet det man med så mycken möda kommit fram till? Det finns bara ett svar: Tänk tankar som går att komma ihåg. I en primärt talspråklig kultur måste man, för att lösa problemet med att kvarhålla och minnas en omsorgsfullt artikulerad tanke, tänka enligt minnestek- niska mönster, utformade för att göra en muntlig upprepning möjlig." (s. 47) "Därför måste tanken röra sig långsammare framåt i talspråkliga sammanhang och hålla allt sådant nära uppmärksamhetens fokus som den redan behandlat. Redundans, omtagning av det just sagda, håller både talaren och lyssnaren kvar i samma spår." (s. 53) 3.4EATER är en annan form av berättande som kombinerar det kroppsliga mimandet med det muntliga berättandet. aktörernas möjligheter att påverka berättelsen varit mer begränsade än för en muntlig berättare. I OPERAN gör det musikaliska elementet berät- telsen ännu mer expressiv. 4.De första berättelser som förläggs utanför människornas huvuden Bildmediet är rent visuellt och statiskt. Men det är fullt möj- ligt att använda bilder för berättande: Man kan rita en jakthistoria med en serie bilder. En sådan bildserie kan också fungera som ett MIN NESST¶D för en muntlig tradition. Ett senare exempel är de bildtapeter som berättar om exempelvis krigståg eller religiöst betydelsefulla hän- delser. och mimande kan i en mening också beskrivas som att de visar bilder. Men en karakteristisk egenskap hos bilder och andra senare yttre medier är att publiken inte behöver (eller inte ens bör) vara N¤RVARANDE när berättelsen skapas. Det är främst genom SKRIFTEN som berättelser lagrade på yttre medier har kommit att få en genomgripande betydelse för oss. "Mer än någon annan enskild uppfinning har skrivkonsten omformat det mänskliga medvetandet." (Ong 1990, s. 94) Den moderna skriften är visuell, men symbolisk i stället för avbildande, och, i likhet med en bild, statisk. Skriften utvecklas från en BILDM¤SSIG form till en IDEOGRA 4Ong (1990, s. 119) noterar: "Att skriva är en solipsistisk handling. Jag är just nu i färd med att skriva en bok som jag hoppas kommer att läsas av hundratusentals personer, och jag måste därför isolera mig från alla människor." FISK (t.ex. hieroglyfer och kinesiska ideogram). Slutligen uppstår en FONOLOGISK form av skriften är borta och ersatta med representationer av de enskilda språkljuden. Ett språk uppträder vanligen i många olika dialekter. När man väljer en fonologisk representation måste man välja vilken dialekt som repre- En alfabetisk skrift, en "grafolekt", kommer därför att fungera NORMERANDE för talspråket. (Detta är ett första exempel på att ett nytt medium påverkar användandet av ett äldre). Samma sak gäller inte för de ideografiska skrifterna. De kinesiska dialekterna är så pass olika att det hade varit svårt att ha ett enhetligt alfabet för dem. Men genom att orden representeras som idéer och inte som ljud kan alla kineser förstå samma skrift. Ong påpekar att skriften ger upphov till ett större ordförråd: "Brukare av en grafolekt som Standard English har tillgång till ett ord- förråd som är hundratals gånger större än det som något muntligt språk kan uppbringa. I en sådan språkvärld är ordböcker den oundgängliga förutsättningen" (Ong 1990, s. 27). 6 "[G]rafolekten förfogar över resur- ser av en helt annan storleksordning än dialekten." (Ong 1990, s. 126) Talat språk är bundet till ett visst sammanhang och uttrycks med tonfall och mimik som kan vara mycket mer laddat än det "bokstavliga" budskapet.7 Allt detta går förlorat när språket fästs på en papperssida. MacLuhan (1962, s. 83) påminner om att läsning var liktydigt med högläsning - texten överfördes till det muntliga. Det är först efter att tryckkonsten etableras som man börjar läsa TYST. Därmed kopplas munnen bort från läsprocessen. Inte förrän vi får ett alfabetiskt skriftspråk blir vi medvetna om språkets LJUDSTRUKTUR och dess grammatiska uppbyggnad. språket som gör det möjligt att spekulera över språkets struktur snarare än tvärtom. 8 "Ironin är att när man lär sig att läsa, lär man sig att höra tal på ett nytt sätt!" (1994, s. 85) En orsak till denna nya medvetenhet är att de tankar som uttrycks bryts loss från sin KONTEXT i det skrivna ordet. "Allt eftersom bok- tryckarkonsten fick ett allt djupare inflytande började man uppfatta en bok som ett föremål som 'innehöll' information, av t.ex. naturveten- 5Se (1991) s. 278. 6"Försök tänka er en kultur där ingen någonsin har 'slagit upp något'. I en primärt talspråklig kultur är uttrycket 'att slå upp något' en tom fras" (Ong 1990, s. 44). 7Ong (1990, s. 126) skriver: "Orden får sin betydelse bara genom de ofrån- komliga, faktiska sammanhang där de förekommer och dessa sammanhang är inte, som i lexikon, bara ord, utan omfattar också gester, röstvariationer, ansiktsuttryck och hela den mänskliga, existentiella omgivning där det verkliga, talade ordet alltid förekommer." 8Se (1994), s. 68. skaplig eller skönlitterär art, och i allt mindre grad som ett nedtecknat yttrande." (Ong 1990, s. 146) Idén om att skriftspråket har en självstän- dig mening som är oberoende av författaren och läsaren etableras först - det är då texten får BOKSTAVLIG betydelse som inte för- ändras när kontexten ändras. Grammatiska markörer blir viktiga för skriftens entydighet. Skriftspråk använder exempelvis fler ord än talet för att berätta en historia. (1994, s. 111) argumenterar för att skriftspråket med olika medel måste KOMPENSERA för den del av det språkliga budskapet som förmedlas av tonfall, rytm och betoning. Han visar exempelvis att språkliga beteckningar för talakter som exempelvis "hävda", "förklara" och "föreslå" också uppstår först . Sådana markörer behövs inte i en muntlig tradition där talakten uttrycks direkt med sats- melodi och andra medel. När skriften utvecklades för ungefär 5 användes den framför allt för bokhållning vid affärer och i juridiska sammanhang. 9 Det dröjer innan skriften utnyttjas för att nedteckna muntliga berättelser och då används skriften mest som ST¶D för det muntliga berättandet. Ong (1990, s. 37) noterar: "Det innebar att man inte längre lagrade kunskap med hjälp av minnestekniska formler utan med hjälp av skriven text. Detta öppnade sinnet för ett mer originellt, mer abstrakt tänkande." Redan uppvisar en kluven inställning till skriftspråket. Å ena sidan är det genom att skriva ned sina dialoger som hans filosofiska lära är den första som till fullo kan bevaras till eftervärlden. Å andra sidan anser han att . I dialogen &AIDROS låter han säga: "Den som således tror, att han kan lämna efter sig en lära i skrift, och den som tar emot den ur en bok såsom vore det ett tydligt och säkert ord, han är mycket [...], han inbillar sig, att det skrivna ordet har annan uppgift än att utgöra en påminnelse om något för den, som redan känner det." I samma dialog berättar om guden som bland annat uppfann bokstäverna. Han ville ge dem i gåva till den egyptiske kungen . Men kungen avböjde. Han befarade att de skulle "skapa glömska i lärjungars själar [...] ty i förtröstan på skriften skall de hämta minne utifrån, från de främmande tecknen och ej från sitt eget inre". Tamus fortsätter: "Din uppfinning hjälper dem inte att få ett gott minne, utan ersätter deras eget dåliga minne. [...] De kommer att få höra mycket men inte lära sig något; de kommer att inbilla sig att de vet mycket men ändå vara okunniga i allmänhet; de kommer att bli odräg- liga att umgås med, sedan de blivit självkloka i stället för kloka."