sou · GLB3192d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Rätten att använda finska gäller också hos domstolar i förvaltningsärenden, exempelvis i rent administrativa ärenden som rör vid domstolarna anställd personal. Rätten omfattar de förvaltningsmyndigheter som har tjänsteställe i någon av de kommuner som omfattas av förvaltningsområdet sam t och i . Dessutom omfatta s myndigheter dit ett ärende från en , landstingskommunal eller statlig förvaltningsmyndighet eller ett förvaltningsärende hos domstol ka n överklagas även om den myndigh et dit ärendet överklagas ligger utanför förvaltningsområdet. Rätt att använda finska vid kontakt med myndigheter 3 § Enskilda har rätt att använda finska vid såväl muntliga som skriftliga kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndighetsutövning. Om en enskild använder finska vid kontakt med en myndighet i ett sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska. Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använt finska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftlig upplysning på finska om att beslutet kan översättas muntligen till finska av myndigheten på begäran av den enskilde. Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta finsktalande på finska. I första stycket stadgas att enskilda har rätt att använda f inska vid kontakt med myndigheter i förvaltningsområdet i ärenden som avser myndig - hetsutövning. Sådana ärenden rö r myndighetens utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpå - följd, avskedande eller annat jämförbart förhållande. Rätten avser såväl muntliga som skriftliga kontakter i enskilda ärenden. Innehållet i skrifter som ges in till myndigheterna på finska språket skall översättas till de n del innehållet är av betydelse för ärendets handläggning så att ärendet s gång kan följas också på svenska. När en motpart finns i ett ärende ha r motparten dock rätt att få skrift på finska i sin helhet översatt till svenska om motparten begär det. Den enskilde har rätt att välja vilken varietet av finska som han/hon vill använda. Rätten att använda finska gäller oavsett om den enskilde ä r svensk eller utländsk medborgare. Rätten att använda finska tillkommer enskilda. Rätten omfattar sålunda även föreningar och organisationer som väljer att använda finska. I andra stycket regleras myndighetens skyldighet att svara på finska när en enskild använder finska. Denna innebär att myndigheten skall använd a finska vid myndighetens muntliga kontakter med den enskilde och att på begäran av den enskilde muntligen till finska översätta skriftliga med - delanden och beslut riktade till den enskilde. Däremot innefattar bestämmelsen inte någon skyldighet att avfatta skriftliga beslut även på finska. Myndigheten skall kunna ge muntliga översättningar av skrivelse r och beslut riktade till enskilda på den varietet av finska som den enskilde använt. Skriftlig upplysning om att beslutet kan översättas muntligen av myndigheten på begäran av den enskilde behöver bara avfattas p å standardfinska för att myndighetens skyldighet i denna del skall anse s fullgjord (se vidare angående sådana skriftliga upplysningar i de n allmänna motiveringen). I tredje stycket regleras användningen av finska hos myndigheter när det inte rör sig om verksamhet som rör myndighetsutövning. Exempel p å sådan verksamhet är rådgivning och information till allmänheten , erbjudande av vård och undervisning. I denna verksamhet har inte myndigheten någon absolut skyldighet att svara på finska men bör ändå i sådan verksamhet eftersträva att muntligen bemöta finsktalande på finska. 4 § Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats för finsktalandes besök och telefonsamtal. I paragrafen anges att den enskildes rätt att använda finska kan begränsas till och plats. Rätten att använda finska vid kontakt med myndig- heten kan sålunda begränsas till att gälla under vissa tider på myndighe- tens kontor då tolk kan finnas tillgänglig. När sådan a tider bestäms är det viktigt att beakta att viss översättning måste ske skyndsamt. Detta ka n exempelvis gälla myndighetsbeslut riktade till enskilda där den enskilde är beroende av översättning för att förstå innebörden av beslutet. 5 § Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättning eller tolkning betalas av myndigheten. För att de som använder finska fullt ut skall kunna utnyttja möjlighete n att använda sitt eget språk skall så som angetts i den allmänna motivering - en kostnaden för tolk och översättare betalas av allmänna medel. 6 § Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en viss myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av denna lag. Detsamma gäller för för myndigheter som lyder under och för kommunfullmäktige för myndigheter som lyder under kommunfullmäktige. Regeringen kan enligt denna bestämmelse besluta att en viss statlig förvaltningsmyndighet inte skall omfattas av bestämmelserna i denna lag. Ett sådant beslut kan vara motiverat av att en viss myndighet har mycket liten kontakt med allmänheten och det därför inte är befogat för myndig- heten att hålla tolkberedskap. På samma sätt kan landstingsfullmäktig e och kommunfullmäktige undanta förvaltningsmyndigheter inom sin a respektive verksamhetsområden. Möjligheten att undanta myndighete r från lagens tillämpningsområde bör användas restriktivt så att lagens syfte inte urholkas. Finska i förskoleverksamhet och äldreomsorg 7 § Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall när den erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2a kap.1 och 7 §§ skollagen (1985:1100) ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på finska. Innebörden av paragrafen är att varje kommun inom förva ltningsområdet för finska språket, när den erbjuder förskoleverksamhet, måste erbjud a någon form av förskoleverksamhet som bedrivs på finska om vårdnadsha- vare begär det. Omfattningen av verksamheten kan variera beroende på hur många barn den omfattar och tillgången på språkkunnig personal. Om det bara rör sig om enstaka barn kan man tänka sig att dessa barn bemöts på finska av den personal som kan finska. Finns det tillräckligt mång a barn och tillräckligt mycket personal som behärskar finska ka n verksamheten på finska bedrivas mer organiserat i särskilda grupper eller på särskilda tvåspråkiga daghemsavdelningar eller helt tvåspråkig a daghem. Den varietet finska som används av barnen skall användas ino m förskoleverksamheten. 8 § Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska. Arten och omfattningen av den äldreomsorg som erbjuds på finska bli r beroende av hur många som önskar omsorg av personal som talar finska och vilken typ av omsorg de önskar samt tillgången på finskspråki g personal. Det grundläggade kravet på kommunerna enligt denna paragraf är att de organiserar äldreomsorgen så att den personal som finns i äldreomsorgen och som talar finska så långt m öjligt arbetar med de äldre som har finska som första språk. Den varietet finska som används av de äldre skall användas ino m äldreomsorgen. Personalens kunskaper i finska 9 § Vid anställning av personal vid en myndighet i förvaltningsområdet skall tvåspråkighet i finska-svenska betraktas som en särskild merit. Så som vi påpekat i den allmänna motiveringen är det av flera skä l angeläget att öka kunskaperna i finska hos den egna personalen ho s myndigheterna. Ett sätt att göra detta är att utöver de krav som normal t ställs för anställning hos en viss myndig het också betrakta tvåspråkighet i svenska-finska som en merit vid sidan av de övriga krav som ställs p å sökande till viss anställning. Personalen inom förskoleverksamheten och äldreomsorgen är i juridis k mening myndighetspersonal som omfattas av bestämmelserna i denna och följande paragraf. 10 § Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning det bedöms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i det finska språket. När en myndighet bedömer om det finns behov av att ge anställd a fortbildning i det finska språket bör efterfrågan på information på finska från allmänheten ställd i relation till kunskaperna hos finskspråki g personal vid myndigheten vara avgörande för myndighetens beslut. Utökad rätt att använda finska vid domstol 11 § Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda finska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för finska språket. Rätten att använda finska omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar som avses i första meningen överklagas. Utöver den rätt enskilda har att i förvaltningsärende hos domstol an vända finska enligt 2 och 3 §§ regleras i denna och följande paragrafer parts rätt att använda finska vid muntliga eller skriftliga kontakter med domstol som har en domkrets som till någon del omfattar förvaltningsområdet för finska språket. Såväl allmänna domstolar, förvaltningsdomstolar som särskilda domsto - lar, såsom fastighetsdomstol eller vattendomstol, omfattas av bestämmel- sen. Domstolar till vilka mål eller ärenden från dessa domstolar ka n överklagas omfattas också av rätten för part att använda finska. 12 § Rätten att använda finska i mål eller ärende hos domstol omfattar rätt att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på finska, rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till finska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala finska. Även i övrigt bör domstolen sträva efter att bemöta finsktalande part på finska. Rätten att använda finska under rättegång eller ett ärendes behandlin g omfattar att få yttra sig muntligen eller skriftligen på finska i enlighet med de regler som gäller för rättegången eller ärendes behandling i domstol. Den innebär också en rätt att med hjälp av tolk få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till finska. Rätten att få tal a finska vid muntlig förhandling omfattar både att själv få tala finska oc h att få det som i övrigt sägs vid domstolen muntligen översatt till finska. Även i övrigt, exempelvis då part riktar sig till domstolen me d förfrågningar, bör d omstolen sträva efter att bemöta finsktalande part på finska. 13 § Part som vill använda finska under ett måls eller ärendes handläg- gning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller ärendet. En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran sker i otillbörligt syfte. Rätten att använda finska gäller under hela rättegån gen och hela ärendets behandling i domstol, dvs från det att målet eller ärendet inleds vi d domstolen till och med att ett eventuellt överklagande kommer in til l domstolen. För att domstolen skall kunna planera anlitande av tolk oc h öv ersättare i mål eller ärende där finska används, skall begäran om at t använda finska framföras i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första gången part yttrar sig i målet. Det bör också anges vilken varietet finska som den enskilde vill använda. Möjligheten att avslå en begäran om att få använda finska bör använda s mycket restriktivt exempelvis då det är uppenbart att begäran framställs i syfte att förhala rättegången. Ett beslut av domstolen i fråga om rätte n att använda finska i mål eller ärende får inte överklagas särskilt. 14 § Om part begär att få använda finska i rättegång skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 68 §§ och 5052 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). De regler som enligt respektive förvaltningsprocesslage n gäller för vem som skall anlitas som tolk, tolked och ersättning till sådan tolk skall tillämpas också när tolk anlitas enligt denna lag. 10.3Förslag till lag om ändring i lagen (1979:411) om ändring i rikets indelning i kommuner, landstingskommuner och församlingar 22 § Utredning om en ändring i den kommunala indelningen skall omfatta alla omständigheter som inverkar på frågan. En sådan omständighet är att en ny indelning inte får hindra ett främjande av de svenska landsdels- eller minoritetsspråken, samiska och finska. Vid utredningen skall samråd ske med de kommuner som har intresse av frågan. Om den ändring i den kommunala indelningen som utredningen avser bör föranleda en ändring också i någon annan indelning, skall utredning- en omfatta även en sådan ändring. Genom vårt förslag till ändring i lagen om ändring i rikets indelning i kommuner, landstingskommuner och församlingar tryggas åtagandet i konventionen att en ändrad administrativ indelning av landet inte får ske på ett sådant sätt att det hindrar att samiskan och finskan som är språ k med en geografisk historisk förankring främjas. Bestämmelserna gälle r såväl indelningen i kommuner som indelningen i landstingskommuner och församlingar. Reservation och särskilda yttranden Kommittén har valt att i sina förslag om finska använda sig av meänkieli i och Malmfälten som alibi för att stärka finskans ställning i . Jag tar bestämt avstånd från ett sådant förfaringssätt. Kommittén s förfaringssätt är kränkande för såväl sverigefinnarna s om de meänkielita- lande. Sverigefinnarna finns utspridda över hela landet med koncentration i storstadsområdena. Det finns övertygande dokumentation som styrke r att språket funnits där åtminstone detta årtusende. Kommittén tar emeller - tid inte fasta på det, utan sverigefinnarnas språk i rättfärdigas med att meänkieli talas i ! Att vara sverigefinne är alltså int e tillräckligt! För de meänkielitalande är förslaget kränkande eftersom en statli g kommitté utnyttjar dem som en svag språkgrupp i samhället. Under detta århundrade har de meänkielitalande påtagligt fått känna vad det svenska majoritetsspråksförtrycket har inneburit. föreslår kommittén at t finska skall erkännas som landsdels- och minoritetsspråk i . I finska med- räknar kommittén också meänkieli. Med förslaget inför kommittén i själv a verket en ytterligare majoritetsspråksrelation för de meänkielitalande . Majoritetsspråket finska är ju ett officiellt språk i vårt östra grannland . Men varför denna rädsla för att även i ord erkänna meänkieli? Varfö r måste det språket gömmas undan i en definitionsparagraf längst bak i betänkandet? Ett sådant förfarande förstärker uppfattningar om meänkie li som en sämre sorts finska vars namn till och med är onämnbart. Visserligen kan man konstatera att samhället har blivit hårdare de t . Kanske har också förvaltningen blivit brutalare, s å varför skulle inte den utvecklingen också drabba språken? Då är de t emellertid viktigt att försöka vara i ntellektuellt hederlig och kalla förslag vid sina rätta namn. Kommitténs förslag om finska och meänkieli måste betecknas som införande av strukturellt våld mot både meänkielitalande och sverigefinnarna. Människans språk är utan tvekan livgivande för hela hennes kultur. När debatten om tvångssteriliseringen nu pågår som bäst kan man dra parallellen till kommitténs undangömmande av meänkiel i som en form av kulturell kastrering. Dessutom borde en eventuell kommande utredning om den förra företeelsen noga undersöka d e drabbades etniska och språkliga bakgrund. Detta inte minst mot bakgrund Reservation och särskilda yttranden av att ledaren för den rasbiologiska institutionen, professor n , bedrev sin forskning i kärnan av det meänkielitalande området. Kommittén har också valt att inte erkänna jiddisch i detta samman - hang. Ställningstagandet är ologiskt utifrån det underlag vi kommit i kontakt med under kommittéarbetet. Särskilt verkar hänvisningarna til l det empiriska underlag som presenterats från judiskt håll inte ha tagits på fullaste allvar. Överhuvudtaget verkar kommitténs majoritet ha haft e n viss misstänksamhet mot forskning som emanerar från personer med egen kulturell bakgrund i de berörda språkgrupperna. Annars brukar sådan t räknas som en viktig del av sakkunskapen. Tveksamheter har anförts mot att jiddisch inte skulle ha förekommi t från generation till generation. Det är möjligt att tveksamheten har sitt berättigande under detta århundrade, men då bortser man ifrån förintel - sens effekter. Kommitténs ställningstagande mot jiddisch är att sända ut felaktiga signaler till nynazister. Jag kan inte biträda kommittén i si n förnekelse av jiddisch utan anser att språket skall erkännas. Kommittén har valt att inte erkänna sydsamiska, lulesamiska och nordsamiska var och en för sig utan överlåter hant eringen av språkfrågan till samerna själva. Det låter demokratiskt och fint men är v i medvetna om att dessa språkgrupper sinsemellan är mycket olika i styrka och omfattning. Jag anser att det hade varit bättre att erkänna de tr e språken och överlåta åt respekti ve språkgrupp att avgöra i vilken mån de vill samverka eller låta sig uppslukas av varandra. Reservation och särskilda yttrandan Särskilt yttrande av ledamoten För att stärka de samiska och finska språken samt chib i har utredningen lagt fram flera förslag som jag stöder. Utredningen anser att den enskilde skall ha rätt att lämna in skriftliga inlagor på samiska till myndigheter i det s.k. förvaltningsområdet. D e skrivelser som inkommer till myndigheten skall biläggas ärende t tillsammans med en sammanfattande översättning till svenska a v innehållet i skriften så att ärendet kan följas också av den som int e behärskar samiska. Däremot begränsas myndighetens skyldighet till at t muntligen översätta och förklara till den samisktalande sina skriftiga svar. Jag anser att den enskildes skrivelser till förvaltningsmyndigheter p å samiska också skall besvaras på samiska. Om myndigheten inte ha r personal med kompetens att besvara skrivelserna på samiska, är de t möjligt att anlita utomstående översättare. Kostnaderna för sådan a övers ättningar skall dock inte belasta den enskilde. I förlängningen bö r dock myndigheterna sträva efter att de har egen personal med kompetens att också handlägga och besvara skrivelser på samiska. Genom att bl.a . förvaltningsmyndigheter använder det samiska språket i skrift visas at t samiskan i offentliga sammanhang inte bara är ett talat språk utan också har status att kunna användas i skrift. Utredningen har tyvärr bortsett från möjligheten att under en för - söksperiod utröna konsekvenserna av att förvaltningsmyndigheter i förvaltningsområdet avfattar skriftliga be slut på samiska, vilket jag anser olyckligt. Enligt språkreglerna i och kan samiskan användas både muntligt och skriftligt i officiella sammanhang i de samiska förvaltnings- områdena. Det är därför beklagligt om inte skulle ha en harmoni- serande lagstiftning för ett folk som av flera skäl bor i olika länder. Av de samiska språkvarieteterna är sydsamiskan särskilt utsatt fö r risken att utarmas. Det är otillfredsställande att utredningen inte föreslagi t någon kommun med sydsamisk bosättning att ingå i det samisk a förvaltningsområdet. Reservation och särskilda yttranden Särskilt yttrande av ledamoten Jag konstaterar med tillfredsställelse att kommittén i sitt betänkande tagit det principiellt viktiga steget mot en nationell minoritetspolitik genom att förorda ett officiellt erkännande av minoritetsspråken i , däribl and det finska språket. Detta ställningstagande är av grundläggande betydels e för den finskspråkiga minoriteten. Ställningstagandet kan enligt min åsikt också ses som ett viktigt erkännande av finska språkets historiska rötte r och hemortsrätt i . Jag är vidare nöjd med att kommittén i sitt minoritetspolitisk a resonemang betonat det nordiska och lyft fram betydelsen av det bilaterala samarbetet mellan och på det språkliga och kulturell a området. Att framhålla betydelsen av folkbildningen och folkhögskolor- nas roll som kulturcentra är också ett positivt drag i betänkandet. För att ytterligare markera minoritetsspråkens och de na mino- riteternas betydelse i det svenska samhället anser jag att dessa skall få ett grundlagsfäst skydd. Situationen framför allt i kommuner och landsting visar tydligt att det utan en lagstiftning eller bindande myndighetsbeslut finns en stor risk att minoriteternas rättigheter på dessa nivåer inte respekteras. Därför anser jag att kommittén skulle ha föreslagit lagstiftning för att garantera de t finska språket och den sverigefinska kulturens överlevnad i hela landet. Det har under kommitténs arbete klart framkommit att den kommunala och landstingskommunala självbestämmanderätten tillsammans me d besparingar lett till försämringar och ökad ojämlikhet när det gälle r modersmålsstöd i förskolan, undervisning på och i finska i och gymnasieskolan samt i olika former av finskspråkig samhällsservice. Nedläggningar framför allt på förskolans och ungdomsskolans områden samt inom hälso- och sjukvården kräver snabba åtgärder genom lagstift- ning för att verksamheten skall kunna räddas och utvecklas. Betänkand et har t.ex. inte kunnat jämställa reglerna för modersmålsundervisning fö r sverigefinska elever med de som gäller för andra nationella minoritete r och inte heller beaktat mitt förslag om lagstadgad rätt till modersmåls stöd i förskolan. Det ökande antalet äldre sverigefinnar behöver e n utbyggd finskspråkig service inom äldreomsorgen . Detta behov kommer dessutom att öka drastiskt. Jag har i kommittén yrkat att det måste till lagstiftning på ovannämnd a områden för att garantera den finskspråkiga minoriteten grundläggand e rättigheter och service i hela landet. Dessutom anser jag att man skall lagstifta och i vissa fall genom myndighetsbeslut befästa finska språkets minoritetsställning och fort - Reservation och särskilda yttrandan levnad t.ex. inom universitets- och högskoleutbildningar, folkhögskolor, massmedia, kulturpolitik (inklusive Finska Riks), Sverigefinska språk- nämnden samt Sverigefinska Arkivet. De i kommitténs betänkande före- slagna åtgärderna är otillräckli ga och garanterar inte existensen av finsk- språkig verksamhet på ovannämnda områden ens på nuvarande nivå. Beträffande folkhögskolor anser jag att fortlevnaden av de befintliga finskspråkiga folkhögskolorna och folkhögskolelinjerna dvs. - finska folkhögskolan i , (inklusiv e filialer), i samt finska linjen på skulle ha garanterats genom ett mera långtgående förslag i betänkandet. Kommittédirektivens krav att ledamöterna måste redovisa finans - ieringskällor som inte ökar budgetramarna har tyvärr inneburit att flera a v de förslag som jag lämnat och som jag annars betraktar som självklara fö r en modern europeisk minoritetspolitik inte fått gehör i kommittén. Reservation och särskilda yttranden Särskilt yttrande av ledamoten behöver en ny politik som sätter den enskildes trygghet oc h valfrihet främst. Stat och kommun styr alltför mycket av medborgar - nas vardag. förordar en omläggning a v politiken som syftar till att öka den enskildes och samhällets resurser . Alternativa lösningar skall ge människorna ökade möjligheter at t välja de lösningar de själva förordar. Den ökade valfriheten är av särskild vikt för personer som av olika skäl vill ha alternativ till de lösningar som i da g gäller för flertalet medborgare. Det kan gälla verksamheter ino m barnomsorg, utbildning, vård, service av olika slag samt omsorg. Dessa möjligheter att skapa egna alternativ är av särskild vikt för grupper som t.ex. språkliga minoriteter. Betydelsen av kunskap och kompetens ökar, men trots de hög a skatterna fö rmår inte skolan leva upp till de krav som man har rätt at t ställa. Den ökande internationaliseringen förutsätter goda språkkunskape r och det är därför särskilt viktigt att uppmuntra den potential för tvåsprå- kighet som våra minoriteter har. Eleven måste sättas i centrum och ett aktivt skolval måste uppmuntras. Med fler enskilda förskolor och fler friskolor skulle en reell valfrihet för elever och föräldrar kunna uppnås.