sou · GLB3107 · 1998-01-01 00:00:00 — Kommittén påpekar nu att det finns flera frågor beträffande lärlingsutbild- ningen som behöver lösa s (om och hur och när en elev skall söka lärlingsut- bildning, vem som avgör vilka elever som skall få lärlingsutbildning , branschorganisationernas medverkan m.m.). Kommittén betonar att det är viktigt att ett system för kvalitetssäkrin g utvecklas för yrkesutbildningen, oavsett om utbildningen är förlagd til l skolan eller till arbetslivet. Yrkesprov behöver utvecklas i samarbete mellan skolan och branschorganisationerna. Proven bör allsidigt belysa eleven s teoretiska och praktiska kunnande. Ansvaret för att yrkesutbildningen utvecklas delas mellan staten , kommunerna och branschorganisationerna. Samverkan med arbetslivet är viktig såväl på riksnivå, t.ex. vid kursplanearbete, som på lokal nivå, dä r yrkesråd/programråd har viktiga uppgifter. Kursutformning – varför och för vem? För all gymnasial utbildning gälle r att ämnen är indelade i kurser. Varje kurs har en kursplan, betyg sätts på varje kurs och varje godkänd kurs ger ett visst antal gymnasiepoäng. De åtgärder man i övrigt kan vidtaga i en kursutfor- mad gymnasieskola är frivilliga för kommunen/skolan. I vilken utsträckning de olika inslagen förekommer varierar mellan skolorna. Att åtgärde n förekommer vid en skola behöver inte innebära att den gäller hela skolan. av skol orna lägger i schemat ut det individuella valet i block. Koncentrationsläsning förekommer vid av skolor na och olika studietakt vid . Vid ca 55–av skolorna förekommer specialutforma t program, samverkan med komvux, samordnad schemaläggning, mentorer eller periodindelning av läsåret. Ur ett styrningsperspektiv kan kursutformningen ge en snabbare förnyelse av utbildningar, möjlighet att anpassa gymnasieskolan till lokala behov och en rationell organisation. Den flexibilitet och fortlöpand e modernisering av utbildningen som kursutformningen ger möjlighet till är än så länge föga utnyttjad. Undantaget är de specialutformade programmen . Alltför små kurser kan styra undervisningen i en icke önskvärd riktning. Ur elevperspektiv kan kursutformningen ge eleverna ökade valmöjligheter och göra det möjligt att ta hänsyn till elevernas behov av inlärningstid. Kommittén anser det vara viktigt att kommunerna använder den flexibilitet som finns i gymnasieskolan så att deras elever kan slutföra sina gymnasiestudier med framgång. Kommittén konstaterar att det går att utan ökade kostnader öka utbudet av kurser – och möjligheterna att genomföra dem – om kommunern a utnyttjar tillgängliga planeringsverktyg. Genom samverkan mellan skolor, skolformer och kommuner kan fler kurser komma till stånd och utbildningar utvecklas. Kommittén föreslår att bestämmelserna som reglerar läsåret i gymnasieförordningen minskas. Kommittén f öreslår också att det i skollagen tas in en bestämmelse om att kommunerna skall sträva efter att tillgodos e elevernas val av kurs. En gymnasieskola för envar – en fullständig gymnasieskola för alla är det av alla ungdomar i kommunerna som slutför en gymnasial utbildning. Denna andel är högre än an delen elever som började en gymnasial utbildning för 15–. Andelen varierar mella n kommunerna. I flera kommuner är den . Enligt kommittén bör ambitionerna höjas så a tt en ännu större andel fullföljer gymnasieskolan med godkända betyg. Kommittén anser att uppmärksamheten alltför ensidigt har inriktats mot betygen – i synnerhet betygen i kärnämnen på programmen med yrkesämen. Självfallet anser kommittén att det är betydelsefullt hur gymnasieskolan lyckas med kärnämnena. Gymnasieskolan har emellertid också andra mål . Utbildningen skall ge ungdomar möjlighet till en harmonisk och allsidi g utveckling och förmåga att arbeta såväl självständigt som tillsammans med andra. Arbetsgivarna i en pilotstudie anser att gymnasieskolan borde ha gett ungdomarna större självförtroende. Ungdomarna själva anser att skola n utvecklat deras personliga egenskaper något sämre än baskunskaperna. En undersökning av betygsresultat efter fem terminers studier i ått a undersökta program på ett 60-tal skolor visar att det finns i genomsnitt Icke Godkänd (IG) på de undersökta kurserna. Den högsta andelen IG, , gäller kärnämnet Matematik A och den lägsta, , kärnämnet Svenska A. I de undersökta karaktärsämneskurserna har i genomsnitt av elevern a fått IG på sin första och på sin andra kurs. Andelen elever som fått betyget Icke godkänd varierar mellan program- men. Kommittén redovisar också resultaten per program. På några program är andelen elever med betyget Icke godkänd betydande. Antalet elever på dessa program är dock lågt, vilket innebär att skolorna borde kunna ök a ansträngningarna att finna lämpliga åtgärder för dessa elever. Studien visar enligt kommitténs uppfattning att eleverna klarar gymnasi- eskolan bättre än vad som framkommit i den aktuella debatten. Kommittén anser emellertid att det finns utrymme för ytterligare förbättringar a v resultaten i hela gymnasieskolan. Kommittén understryker vikten av att eleverna har en god grund av kunskaper från när de bör jar gymnasieskolan. De elever som går i gymnasieskolan har gått i den gamla . I den nya grundsko- lan är ambitionerna högre och resultatkraven tydligare. Fr.o.m. läsåre t 1998/99 kommer det att krävas godkända grundskolebetyg i Svenska, Engelska och Matematik för att komma in på gymnasieskolans nationell a och specialutformade program. Om inte lyckas med sin uppgift kommer andelen elever på det individuella programmet att bli större än . Kommittén betonar vikten av ett väl fungerand e samarbete mellan och gymnasieskolan. I gymnasieskolan finns ett stort antal möjligheter för att hjälpa elever som har studiesvårigheter. Kommittén beskriver följande åtgärder: –stöd- och specialundervisning –utökning av undervisningstiden för hela gymnasieutbildningen eller för delar av den –bortval av ämne, s.k. reducerat program –större genomslag för elevers intresse och inflytande –förändring av arbetsformer så att elev erna ser sammanhang och värdet av kunskaper i olika ämnen –individuellt program (IV). IV fungerar bäst som språngbräda till ett nationellt program om eleven börjar på IV direkt efter . Eleverna på IV bör få tillgång til l kurser de kan tillgodoräkna då de övergår till nationellt eller specialutformat program. Lärarna har fått alltför lite möjlighet att diskutera med varandra och på så sätt tillsammans eller genom varandras exempel utveckla arbetsformerna. Kommittén anser att gymnasieskolans resultat kan bli bättre om skolorna och kommunerna utnyttjar de möjligheter som den nya gymnasieskola n faktiskt ger. En reformering av gymnasieskolan var både nödvändig och brådskande . Reformen avsåg både skolformens struktur och innehåll. Den genomfördes med att den förändrade styrningen av skolan ställde krav på ny a arbetsformer i skolan. Också personalens anställningsvillkor ändrades . Skolan är största arbetsplats. skulle de största förändringarna någonsin genomföras inom gymnasieskolan. Den beslutade fyraårig a genomförandetiden blev i själva verket . Om alla i stället hade väntat till 1994 hade de kunnat börja med ny läroplan, nya programmål, kursplaner och det nya betygssystemet. Eleverna har känt sig som försökskaniner när bestämmelser inte har funnits, såsom antagningsbestämmelserna til l högskolan, eller varit okända av lärarna. Kommittén anser att denna stora reform inte borde ha haft en så överoptimistisk tidplan och att mycket av svårigheterna kan hänföras til l detta. Gymnasiereformen har varit framgångsrik i de organisatoriska avseende- na, dvs. avvecklingen av linjer och specialkurser och införandet av program- men samt förlängningen av yrkesutbildningen. Praktiskt taget hela årskullen ungdomar går i gymnasieskolan, vilket är en stor framgång både fö r reformen och kommuner och landsting som genomfört den. medför det en del problem. Det finns elever som går i gymnasieskolan för att det inte finns andra alternativ. Deras motivation för att gå i gymnasieskolan är låg. Det är framför allt dess a elever som har studiesvårigheter och får låga betyg och som den allmänna debatten handlar om. Det är särskilt viktigt för dessa elever att skolorna utnyttjar de många möjligheter i undervisningen som den nya gymnasieskolan ger. Ett av de viktigaste inslagen i gymnasiereformen är elevinflytandet. Det fungerar relativt tillfredsställande när det gäller val av utbildning me n inflytandet över upplä ggningen av undervisningen är svårare att få till stånd överallt. Enligt en intervjuundersökning är eleverna nöjda med det program de valt och den kunskap de fått där. Det finns emellertid tecken på att den social t betingade synen på olika program som olika fina består. När det gäller personlighetsrelaterade förmågor såsom att kunn a samarbeta med andra, vara flexibel, ta initiativ, hitta nya lösningar, var a serviceinriktad och tro på sin egen förmåga har de som gått på program med yrkesämnen en mera positiv bild av hur gymnasieskolan påverkat dem än vad de som gått Samhällsvetenskaps- eller Naturvetenskapsprogrammen har. Kommunerna har haft ambitioner att införa den nya gymnasieskola n snabbt men sedan har ansvaret för det praktiska genomförandet i många fall kommit att falla helt på rektor och lärare. Lärarna har ställts inför stora utmaningar i form av ny läroplan , programmål, kursplaner som är skrivna på nytt sätt, nytt betygssystem och i många fall nya elevgrupper. har inte alla lärare haft kännedom om motiven för och tankarna bakom reformen. Det finns exempel på lärare som visserligen känner till reformen men som inte accepterar den. Det finns också lärare som i den nya läroplanen fin ner bekräftelsen på att de arbetar på rätt sätt. Det finns också lärare – allt fler – som ser reformen som e n möjl ighet att förnya arbetsformerna i skolan på ett sätt som både elevern a och de själva känner stimulerande. Samarbetet mellan lärare ansågs till e n början vara svårare än i den gamla gymnasieskolan. Den verkliga utvecklingspotentialen finns i de skolor dä r lärare i yrkesämnen och lärare i kärnämnen samarbetar. Goda kontakter mellan skola och arbetsliv är en förutsättning för at t utbildningen på program med yrkesämnen skall fungera. I vissa fall finns det goda kontakter. I andra fall finns det utrymme för förbättringar – både från arbetslivets och skolans sida. Kommittén menar att en kvalitetssäkring av utbildningen på alla program och som engagerar inte enbart skolan utan också det omgivande samhället och avnämarna skulle behöva utvecklas. Kommunerna har genomfört gymnasiereformen då de haft en krympande ekonomi och ökade åtaganden genom st ora barnkullar, flera äldre och hög arbetslöshet. Resursknappheten har ibland åberopats som e n förevändnin g för att inte pröva en del av de möjligheter som den ny a gymnasieskolan innehåller – möjligheter som i slutänden inte behöve r medföra ökade kostnader. Den ö kade kommunala friheten med åtföljande skillnader mella n kommuner och skolor syns i förverkligandet av gymnasiereformen. Viss a skolor – eller delar av skolor – har hunnit långt medan det i andra fall är en bit kvar. Kommittén menar att man måste acceptera att en så omfattand e reform tar tid att genomföra fullt ut överallt. Den nya gymnasieskolan har den flexibilitet som gör det möjligt att införa fö rbättringar utan att man behöver bryta upp hela gymnasieskolan oc h ersätta den med något helt nytt. Det har också gjort s smärre förändringar inom den nya gymnasieskolan. Det är väsentligt att gymnasieskolan kan utvecklas och förändras i takt med utvecklingen i samhället. Detta innebär att gymnasieskolan måste vara öppen mot samhället. Gymnasieskolan skall ge ungdomar kunskaper och självförtroende så att de kan bidra till utvecklingen av samhället. Skolan skall förbereda sina elever på förändringa r men också ge dem en stabil grund av kunskaper. Kommittén tillkallades för att följa utvecklingen i gymnasiesko- lan. Kommittén har arbetat och gett ut två delbetänkanden, Den nya gymnasieskolan – hur går det? (SOU 1996:1) och Den nya gymnasieskolan – steg för steg (SOU 1997:1), där utvecklinge n inom de områden redovisats, som två regeringar angett i direktiven till kommittén. Sammanfattningarna av de två delbetänkandena bifogas dett a betänkande som bilaga 3 och 4. De områden kommittén har i uppdrag at t följa är *utvecklingen av den kursutformade gymnasieskolan *effekterna av utbyggnaden av gymnasieskolan på nya orter *i vilken utsträckning får eleverna sina utbildningsval tillgodosedda *i vilken utsträckning nås målet att alla ungdomar skall få en fullständig gymnasieutbildning *effekterna av den höjda ambitionsnivån inom de yrkesförberedand e utbildningarna *i vilken utsträckning svarar gymnasieskolan mot avnämarnas förvänt - ningar *hur tillämpas det nya betygssystemet i gymnasieskolan *hur tillgodoses elevernas inflytande på skolans verksamhet, framför allt på planeringen av undervisningen *hur organiserar kommunen utbildning för elever med studiesvårigheter *hur utvecklas undervisningen i kärnämnen *hur upprätthålls den arbetsplatsförlagda utbildningens omfattning oc h kvalitet och hur utvecklas lärlingsutbildningen samt *hur främjas flickors och pojkars lika rätt och möjligheter. Bakgrunden till att regeringen tillsatte en parlamentarisk kommitté för att följa utvecklingen i gymnasieskolan var ett tillkännagivande av vid behandlingen av propositionen om ny läroplan och nytt betygssystem (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93). Kommittén har haft i uppdrag att följa gymnasieskolans utveckling inom de ramar som finns; med den struktur i fråga om program, grenar och kurser som finns; med de ämnen som finns; med den timplan som finns; med det betygssystem som finns. Direktiven räknar mycket precist upp vilka inslag i den nya gymnasieskolan vi skall följa. Utgångspunkten för arbetet har således inte varit att lämna förslag t ill förändringar av gymnasiereformen eller till någon ny reform. Vi är en parlamentarisk kommitté som består av före trädare för vart och ett av partierna i . I våra båda först a delbetänkanden har vi varit eniga i vår bedömning av utvecklingen inom de områden vi har att följa och också om de smärre justeringar i reformen som vi ansett behövas. lades förslaget om den nya gymnasieskolan på bord och fattade beslutet (prop. 1990/91:85 Växa med kunskaper – om gymnasieskolan och vuxenutbildningen, bet. 1990/91:UbU16, rskr. 1990/91:356). Reformen var mycket omfattande i fö rhållande till gymnasieskola, som den nya gymnasieskolan ersatte. Regeringen har presenterat en utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning – Kvalitet och likvärdighet (Skr. 1996/97:112). I den anger regeringen inriktningen av regeringens fortsatta arbete med utvecklingen av bl.a. gymnasieskolan. I flera fall tar regeringen upp sådana problem och förslag som kommittén lyft fram i sina båda delbetänkanden. Kommitténs uppdrag står fast. Vi har inte fått några tilläggsdirektiv med anledning av utvecklingsplanen. När vi nu skall göra den slutliga redovis- ningen av våra bedömningar är det således f ortfarande så att vi skall göra det inom de områden direktiven anger. Vi analyserar frågorna utifrån två perspektiv, ur eleverna s perspektiv och ur styrningsperspektiv. Kommittén har valt detta sätt att analysera frågorna för att få en bättr e helhetsbild av utvecklingen i gymnasieskolan inför de slutliga bedömningar- na. 2.2Vad säger läroplanen? Den samlade verksamheten i gymnasieskolan skall nå de mål som anges i läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). Här följer citat ur viss a strategiska avsnitt av läroplanen. Huvuduppgiften för de frivilliga skolformerna är att förmedla kunskaper och skapa förutsättningar för att eleverna skall tillägna sig och utveckl a kunskaper. Utbildningen skall främja elevernas utveckling till ansvarskän- nande människor, som aktivt deltar i och utvecklar yrkes- och samhällslivet Gymnasieskolan skall med den obligatoriska skolan som grund fördjupa och utveckla elevernas kunskaper som förberedelse för yrkesverksamhet och studier vid universitet och högskolor m.m. och som förberedelse fö r vuxenlivet som samhällsmedborgare och ansvariga för sina egna liv ... Gymnasieskolan ... syftar till att ungdomar skall genomgå en fullständig gymnasieutbildning. Utbildningen skall inom ramen för den utbildningsväg ungdomarna valt ge var och en möjlighet till en harmonisk och allsidi g utveckling. De skall få en sådan grund för ett livslångt lärande att de ha r beredskap för den omställning som krävs när betingelser i arbetsliv oc h samhällsliv förändras. 2.3Om man betraktar gymnasieskolan ur elevernas synvinkel Det är en truism att säga att gymnasieskolan är till för eleverna. Enlig t skollagen (5 kap. 2 §) skall de ha inflytande över hur deras utbildnin g utformas. Vad innebär den nya gymnasieskolan för eleverna? Har eleverna fullföljt gymnasieskolan i högre utsträckning, har de fått det lättare att tillägna sig och utveckla kunskap som förbereder för såvä l yrkesverksamhet som vidare studier, har de lärt sig att ta ansvar, får de e n harmonisk och allsidig utveckling, får de en grund för livslångt lärande, en beredskap för förändring genom *genom att det inrättats gymnasieskola på nya orter och *genom den höjda ambitionsnivån inom de yrkes förberedande utbildning- arna? *Får eleverna gå på den utbildning de vill? *Går de en hel gymnasieutbildning och hur lyckas de? *Tycker de att de har inflytande och i så fall över vad? *Vad tycker de om att ha kärnämnen och om undervisningen i kärnämnen? Och hur lyckas de? *Vad tycker de om arbetsplatsförlagd utbildning (APU)? I vilke n utsträckning får de APU – på olika program? Vad skulle lärlingsut - bildning innebära? *Vad händer när en elev får svårt med något eller några ämnen i gymnasi- eskolan? *Vad har eleverna, i sin egenskap av avnämare, för syn på sin gymnasieut- bildning? *Finns det i de ovanstående avseendena skillnader mellan flickors och pojkars bedömningar osv. 2.4Om man betraktar gymnasieskolan ur styrningssynvinkel Principen är att staten styr genom att sätta upp mål och genom att utvärdera resultaten. Kommunerna har ansvaret för att genomföra men också ett eget uppföljnings- och utvärderingsansvar. *Hur var kursutformningen tänkt att styra utbildningen och hur har det blivit? *Vad har det blivit för effekter av att det inrättats nya gymnasieskolor – har utbildning blivit mera tillgänglig eller inte? Har det lett till flera eller färre utbildningsalternativ? Har kvaliteten blivit lika god som i andra gymnasieskolor? Vilka garantier finns i styrsystemet för utbud respektive kvalitet? *Vad är det som styr att eleverna får sina val tillgodosedda? Och när d e inte får det, vad beror det på? Brister regelverket eller tillämpningen? *Hur uppfylls målet alla ungdomar skall få en fullständig gymnasieutbild- ning i olika skolor och orter samt på olika program? Vad garanterar måluppfyllelsen? *Hur garanteras en höjd ambitionsnivå inom de yrkesförberedand e utbildningarna? Hur har den uppnåtts? *Vilka är skolans avnämare och vad har de för förväntningar? Hur svarar skolan på dem? *Kan betygssystemet fungera som en garant för en likvärdig skola? *Vad är avsikten med elevinflytandet? Hur garanteras det? Hur går det? *Vad finns det för alternativa möjligheter till utbildning för elever me d studiesvårigheter? Finns det skillnader i framgång som är beroende av alternativ? *Har resultatet i kärnämnen förändrats sedan förra redovisningen? Vilka faktorer påverkar undervisningen i kärnämnen och hur kan de utveck - las/har de utvecklats? *Har APU förändrats till kvantitet och kvalitet sedan förra redovisningen? Vad beror det på om APU fungerar bra kvantitativt och kvalitativt? *Vad återstår för frågor att lösa beträffande lärlingsutbildningen efte r utvecklingsplanen? *Utbildningen för flickor och pojkar – någon utveckling sedan föregående betänkande? När vi analyserat frågorna i vårt uppdrag utifrån de två valda perspektiven, dvs. eleverna och styrningen, fann vi att båda perspektiven behövs på e n fråga för att det skall bli en rät tvisande bild. Vi har därför valt en konventio- nell disposition av vårt slutbetänkande. Kommittén har också funnit det angeläget att i ett separat kapitel ge en bild av ungdomarna, deras värderingar och deras syn på gymnasieskolan . Kommittén har också funnit det viktigt för förståelsen av gymnasieskolans utveckling att redovisa dess organisatoriska förutsättningar ur styrningssynvinkel. I enlighet med direktiven har kommittén fortsatt att använda underlag från uppföljnings- och utvärderingsverksamhet, från Svensk a , kommuner, organisationer och forskare. Det kommer att framgå av texterna. Kommittén har också fått underlag f ör sina bedömningar vid studiebesök inom landet och också i och , vid föredragningar infö r kommittén, vid seminarier som kommittén anordnat själv och tillsammans med , vid konferenser som kommitténs ledamöter och sekretariat medverkat vid eller deltagit i och från samtal som kommittén, enskilda ledamöter, sakkunniga och sekretariatet fört med skolpolitiker, skolchefer, rektorer, lärare och elever. Kommittén har haft överläggningar me d företrädare för lärarnas och skolledarnas fackliga organisationer och me d i . Också remissyttrandena över kommitténs båda delbetänkanden har givit värdefulla synpunkter. 3 Vad ungdomar i gymnasieåldern vill Risken med att beskriva vad unga människor i gymnasieåldern är att man behandlar ungdomarna som en homogen grupp. Självfallet visar ungdomar upp skillnader i åsikter och beteenden på samma sätt so m vuxna gör, skillnader som är beroende av bl.a. kön, social bakgrund, indi - viduella egenskaper och om man bor i storstad eller på landsbygden. Kommittén kommer ändå att redovisa uppgifter om vad en majoritet av ungdomar enligt undersökningar visat sig ha för åsikter i olika frågor. Vi vill därmed öka förståelsen av ungdomarnas situation i gymnasieskolan och slå hål på en del myter, t.ex. om vad ungdomar har för inställning till arbete. Vi börjar detta kapitel med en redovisning av hur olika ungdomars syn på livet i gymnasieskolan kan vara. 3.2Att vara elev i en obligatorisk Ett av de områden som anges i direktiven från regeringen är att kommittén skall följa i vilken utsträckning gymnasieskolan svarar mot avnämarna s förväntningar. Den allra viktigaste avnämargruppen är eleverna. Ungdomar inser att en gymnasial utbildning är om inte en garanti så dock en förutsättning för att få ett arbete. av dem som är långtidsar- betslösa har endast grundskola eller en kortare yrkesutbildning. Gymnasieskolan är inte formellt en obligatorisk skolform såsom och motsvarande utbildningar. När nu av alla som lämnar börjar gymnasieskolan är det emellertid i praktiken inte längr e fråga om ett val till en frivillig gymnasieskola. Det bör innebära en änn u större utmaning för alla, skolpolitiker och skolans personal och elevern a själva, att göra gymnasieskolan så bra att ungdomarna upplever si n utbildning i gymnasieskolan som meningsfull och utvecklande. Elevernas syn på gymnasieskolan kan fångas in på olika sätt. De n enskilda skolan kan få en mycket påtaglig information om elevernas syn på 28 Vad ungdomar i gymnasieåldern vill olika delar av undervisningen genom t.ex. elevers val, respektive bortval av kurser och genom elevers ströfrånvaro. Enligt läroplanen åligger det lärarna att utvärdera undervisningen tillsammans med eleverna. Det börjar nu också komma fram mera systematiskt gjorda utvärderingar av vad elever anser om gymnasieskolan. Vad är gymnasieskolan bra respektive dålig på? har som ett av inslagen i utvärderingen av gymnasieskolan gjort intervjuer med 20 ungdomar, hälften kvinnliga och hälften manliga elever på olika program i gymnasieskolan. Även om man måste var a försiktig med att dra generella slutsatser av denna studie ger den dock intressanta upplysningar om hur olika elever på olika program ser på gymnasieskolan och sin tid i .