sou · GLB349 · 1998-01-01 00:00:00 — Därvid bör dock inte bortses från att effektiviteten i ett grundlagsskydd för friheten att yttra sig i nya massmedier kan vara beroende av att skyddet avser användningen av en mer eller mindre definierad teknik. Frågor om ansvar för det förmedlade innehållet skall särskilt tas upp. Kommittén är emellertid fri att diskutera och föreslå andra angreppssätt på frågeställningarna. En reglering i vanlig lag kan vara ett alternativ. Konsekvenserna av ett eventuellt utökat grundlagsskydd för nya medier skall analyseras, särskilt vad gäller TF:s och YGL:s be- stämmelser om tvångsmedel och konfiskering. Kommittén skall vidare analysera räckvidden av grundlagarnas tillämpningsområde när ny teknik används vid tillkomsten av fram- ställningar som omfattas och kan komma att omfattas av grundlagarnas skydd. Integritetsskyddsaspekter bör beaktas, bl.a. mot bakgrund av den fortsatta beredningen av de frågeställningar som behandlas i pro- memorian. Skyddet för enskilda personers privatliv (Ds 1994:51). Kommittén bör även hålla sig informerad om arbetet med den pågående översynen av bestämmelser om hemlig teleavlyssning m.m. och med det arbete som inletts med anledning av de förslag IT- kommissionen lagt fram. Kommittén bör föreslå de grundlagsändringar och andra lagändringar den finner motiverade. Som har nämnts är det av tekniska skäl inte möjligt att ha en total etableringsfrihet i fråga om radiosändningar på annat sätt än genom tråd, dvs. för sändningar i luften. I 3 kap. 2 § YGL föreskrivs sålunda att rätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Den tekniska utvecklingen medför emellertid möjligheter att mer effektivt utnyttja radiofrekvensspektrum, vilket får till följd att utrymmet för fler samtida sändningar ökar. Utvecklingen innebär att antalet företag som bedriver trådlösa radio- och TV sändningar till allmänheten har ökat väsentligt. Om de medieformer som möjliggörs genom den nya informationsteknologin får ett utökat skydd för yttrandefriheten kommer rätten att vända sig till allmänheten genom sådana medier att bekräftas. Mot denna bakgrund bör kommittén överväga en ändring i YGL som bättre ger uttryck för den i praktiken allt friare etableringsrätten för trådlösa radio- och TV-sändningar än vad som gäller enligt 3 kap. 2 § YGL. Beslag, konfiskering och allm änna handlingar Kommittén skall analysera förhållandet mellan TF:s och om beslag och konfiskering å ena sidan och offentlig- hetsprincipen å den andra. Arkivfrågor och processrättsliga frågor skall ingå i analysen. Kommittén bör i denna fråga förutsättningslöst pröva lämpliga lösningar. En väg är att bygga på Justitiekanslerns förslag, en annan att undanta i beslag tagna skrifter och framställningar från reglerna om allmänna handlingar. En annan väg kan vara att närmare titta på arkivfrågor och processrättsliga frågor i tryckfrihets- och yttrandefri- hetsmål eller att utgå från den gällande bestämmelsen i 5 kap. 6 § sekretesslagen. Det kan även krävas ändringar på samtliga nu nämnda regelområden för att nå en tillfredsställande lösning. Kommittén skall samråda med (Ju 1991:05) och Utredningen om rättsliga överväganden kring informationsteknologi (Ju 1994:05). Utredningsarbetet skall vara avslutat senast vid utgången av . Tilläggsdirektiv till kommittén om nya medier och grundlagarna m.m. (Ju 1994:13) Kommittén om nya medier och grundlagarna m.m. (Ju 1994:13) skall inte längre ha till uppgift att överväga någon ändring i yttrandefrihets- grundlagen (YGL) som avser frågor kring etableringsrätten för trådlösa radio- och TV sändningar. beslutade regeringen direktiv till en utredning om nya medier och grundlagarna m.m. (dir. 1994:104). Kommittén håller nu på att tillsättas. Kommittén har bl.a. i uppgift att analysera hur tryckfrihetsför- ordningen (TF) och YGL skall tillämpas på nya medier som används vid förmedling av yttranden och annan information till allmänheten. Mot bakgrund av den analysen skall kommittén undersöka frågan om ett grundlagsskydd för moderna medier som inte har ett sådant skydd. Kommittén skall också överväga en ändring i YGL som, enligt formuleringen i direktiven, bättre än den nuvarande lydelsen av 3 kap. 2 § YGL ger uttryck för den i praktiken allt friare etableringsrätten för trådlösa radio- och TV sändningar. Etableringsfriheten är grundlagsfäst, eftersom YGL tillförsäkrar varje svensk medborgare och svensk juridisk person rätt att sända radiopro- gram genom tråd. Däremot ger YGL utrymme för lagstiftning om krav på tillstånd och villkor i fråga om användningen av radiofrekvenser för trådlösa sändningar av radioprogram. Skälet till kravet är behovet av att fördela de tillgängliga radiofrekvenserna så att störningar undviks och radiofrekvensspektrum kan nyttjas fullt ut. 3 kap. 2 § andra stycket YGL innehåller dock en bestämmelse som anger att det allmänna skall eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. I den juridiska litteraturen har detta kommenterats med att "det torde kunna sägas att den rättspraxis som utvecklats av domstolen för de mänskliga rättigheterna i vid tillämpningen av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna här har fått en viss åter- spegling på konstitutionell nivå i ..." (m.fl., Yttrandefrihetsgrundlagen, 1995, s. 43). Som beskrivits i kommitténs direktiv har i sitt slutbetänkande Ny lagstiftning om radio och TV (SOU 1994:105) i fråga om utformningen av 3 kap. 2 § YGL funnit att denna be- stämmelse inte behöver ändras och att inte heller grunderna för den prövning som regeringen gör i ärenden om tillstånd till att sända radio- eller TV program behöver anges i lag (betänkandet s. 264 f.). Den nuvarande ordningen bör enligt den särskilde utredaren bestå oför- ändrad, i varje fall till dess att en förändrad rättslig, teknisk eller massmediepolitisk verklighet tydligt kan skönjas. Betänkandet har nyli- gen varit ute på remiss och ingen remissinstans har motsatt sig förslaget om att inte ändra 3 kap. 2 § YGL. Kommittén skall inte längre ha till uppgift att överväga en ändring i YGL i syfte att förändra reglerna för etableringsfriheten för etermedier. Frågan om förändringar av reglerna om etableringsfrihet i YGL har analyserats av , varvid den särskilde utredaren fann att någon förändring i detta avseende inte borde ske. Regeringens uppfattning är att det inte finns något behov av att nu ytterligare låta denna fråga utredas. Kommitténs uppdrag i övrigt skall vara oförändrat. Promemoria om vissa frågor rörande yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring m.m. - Justitiekanslerns erfarenheter och syn- punkter Regeringen uppdrog åt Justitiekanslern att utreda behovet av åtgärder rörande bestämmelserna om olaga våldsskildring. Justitie- kanslern redovisade uppdraget i en rapport (dnr , JKBeslut s. 180 ff.). I rapporten förutskickades att Justitiekanslern kunde komma att underrätta regeringen om sina erfarenheter på området. Det är en sådan redogörelse som lämnas i denna promemoria. Här behandlas ett antal frågor med viss anknytning till nu pågående utredningsarbete. En sak av betydelse i sammanhanget tas dock inte upp. Det gäller export och import av vålds- och barnpornografiska videogram m.m. Den saken kan nämligen förväntas bli närmare behandlad inom barnpornografiutredningen. Det som framförs i det följande, i avsnitt 4, 6 och 7, bör ses mera som tänkbara justeringar, grundade på de hittillsvarande erfarenheterna av tillämpningen, än som slutligt utarbetade förslag. 2 Brottsrekvisiten för våldspornografisk olaga våldsskildring Yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) trädde i kraft . Den medförde att Justitiekanslern fick uppgiften att vara åklagare i fråga om yttrandefrihetsbrott, liksom tidigare i fråga om tryckfrihets- I fråga om yttrandefrihetsbrott i videogram var detta en nyhet i sak. hade denna uppgift åvilat det allmänna åklagarväsendet. Föreskriften i 16 kap. 10 b § (jämför 7 kap. 4 § 13 tryckfrihetsförordningen, TF, och 5 kap. 1 § YGL) om straff för våldspornografisk olaga våldsskildring gäller den som i stillbild eller i en film, ett videogram, ett televisionsprogram eller andra rörliga bilder skildrar sexuellt våld eller tvång med uppsåt att bilden eller bilderna sprids eller som sprider en sådan skildring, om inte gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. I motiven till bestämmelsen (prop. 1986/87:151 s. 101 ff, 183 f) har gjorts vissa uttalanden om vilka slags skildringar som bör anses falla inom det straffbara området. Av motiven framgår att det har avsetts vara fråga om framställningar i bild där sexuella motiv kombineras med våldshandlingar eller inslag av sadistiska beteenden, t.ex. avbildningar av sexuella övergrepp, tortyrscener eller liknande tvångssituationer. Alla sexuella skildringar i bild som innehåller våld i någon form har avsetts komma att träffas av förbudet. Det ställs inte något krav på att det skall framgå av bilden att våldet kan återföras till en människa; även våld som härrör från djur eller tekniska anordningar o.d. har avsetts falla under straffbe- stämmelsen. Något krav på att våldet skall vara grovt e.d. gäller inte heller. Klart är dock enligt motiven att det beträffande stillbilder i praktiken måste vara fråga om våld av någorlunda kvalificerat slag för att det skall kunna konstateras att bilden faller under straffbe- stämmelsen. Förutom våld omfattas enligt motivuttalandena sexuella situationer som innehåller tvångsmoment av förbudet mot våldspornografisk olaga våldsskildring. Hit räknas enligt motiven främst skildringar av sadistiska beteenden eller likartade förfaranden som är ägnade att uppfattas så att någon mot sin vilja blir utsatt för kränkande eller nedvärderande behandling. Det förekommer enligt motiven inte sällan att modellen har avbildats på ett sätt som av betraktaren är avsett att uppfattas så att den betvingande eller förnedrande behandlingen är njutbar. I motiven anförs att även sådana situationer naturligtvis skall omfattas av bestämmelsen, om brottsrekvisiten i övrigt är uppfyllda. 3Skildringar av s.k. fistfucking kan falla under olaga våldsskildring uppmärksammade Justitiekanslern problemet med s.k. fistfucking i främst videogram. Ett problem som Justitiekanslern då mötte i sammanhanget var att vissa skildringar i form av fistfucking friats i ett lagakraftvunnet hovrättsavgörande . Domen kom att uppmärksammas i skilda sammanhang, bl.a. i . videogram i vilka det förekom att en hand eller handen och delar av armen fördes in i en kvinnas könsorgan eller ändtarm eller som det kallas i pornografiska sammanhang "fistfucking". Domen hade inte av Riksåklagaren överklagats till utan vunnit laga kraft. Skälen att inte föra just detta speciella fall till synes i och för sig ha varit välgrundade av helt andra anledningar än skildringarnas karaktär. Av en redovisning för rättstillämpningen som inhämtats med hjälp av Riksåklagaren framgick också att den avsedda domen hade föranlett att ett antal brottsanmälningar avseende videofilmer med skildringar av likartat handlande inte lett till förundersökning eller åtal. I min rapport till regeringen anmälde jag min uppfattning att Justitiekanslern inte ansåg att möjligheterna att med stöd av den nu gällande regleringen uppnå fällande domar i fråga om skildringar av fistfucking måste bedömas som uttömda. I fråga om rättstillämpningen på området anförde Justitiekanslern i rapporten till regeringen att det fall i vilket bestämningen av gränserna för det straffbara området synes ha kommit att uppmärksammas mest i den allmänna debatten var den förut nämnda hovrättsdomen om skildringar av "fistfucking" i videogram. Vidare anförde Justitie- kanslern. "Det är inte någon uppgift för mig att i detta sammanhang gå in på en närmare värdering av den domen. Jag vill för egen del endast framhålla att domen enligt min mening knappast tvingar till den slutsatsen att varje framställning av likartat innehåll skall anses straffri. Givetvis bör domstolspraxis avspegla sig i den praxis som utvecklas i frågor om att väcka åtal. Ändå måste varje ärende prövas för sig. Jag har för inte länge sedan inlett förundersökning om olaga våldsskildring som yttrandefrihetsbrott i videogram bl.a. i fråga om ett par fall liknande det som har diskuterats." förekom på Justitiekanslerns beslut omfattande beslag av olaga våldsskildring i videogram hos postorderföretag. Bland dessa skildringar fanns många skildringar av " fistfucking". Yttrande inhämtades från . Justitiekanslern bad också rättsläkaren att yttra sig i medicinska frågor i samman- hanget. I ett ärende väckte Justitiekanslern åtal vid . Åtalet avsåg ca 130 olika videogramtitlar som Justitiekanslern ansåg utgöra olaga våldsskildring. I fråga om 25 av dessa titlar angav Justitiekanslern att fråga var om "fistfucking". meddelade sin dom i målet. I domen anförde tingsrätten bl.a. att den vid sin granskning av de videogram som innehöll "fistfucking" funnit att samtliga innehåller straffbart våld eller tvång av sexuellt natur och att samtliga är mer graverande än det jämförelsematerial som den tilltalade åberopat. tilltalade fälldes till ansvar för bl.a. dessa skildringar som också föranledde beslut av rätten om konfiskering. Den tilltalade överklagade domen till . I sin dom anförde hovrätten om skildringarna av " fistfucking" bl.a. att denna typ av sexuellt beteende får anses vara ägnad att hos åskådaren inge föreställningen att offret utsätts för sexuellt våld, som är både smärtsamt och kränkande och som kan föranleda svåra skador även om skildringen i vissa fall kan ge betraktaren uppfattningen att be- handlingen är lustfylld. Scenerna med "fistfucking" skildrade således enligt hovrätten sexuellt våld. Hovrätten anförde slutligen att samtliga videogram som varit föremål för prövning i hovrätten innehöll olaga våldsskildring och var avsedda för spridning samt att de skulle konfiskeras. Andra frågor som behandlades i hovrättens dom går jag inte in på här. beslöt att inte meddela prövningstillstånd. dom står nu fast. Det kan alltså nu rapporteras att ett stort antal skildringar av typ "fistfucking" i videogram av domstol genom lagakraftägande dom har befunnits straffbara som olaga våldsskildring enligt yttrandefrihets- grundlagen. Sådana skildringar är alltså inte till sin karaktär straffria. Sådana skildringar förekommer i flera utredningar om yttrandefrihets- brott hos Justitiekanslern, bl.a. inom ramen för den s.k. Norrköpings- utredningen. De föranleder att Justitiekanslern väcker åtal för yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring. Justitiekanslern avvaktar nu flera domar i frågan. 4 våldsskildring, räckvidd och systematik Såväl barnpornografibrottet som brottet olaga våldsskildring infördes i vår straffrätt då förberedelserna för yttrandefrihets- grundlagen pågick. Till grund för förslaget om straff för barnpornogra- fibrott låg ett betänkande som utarbetats av (Ds Ju 1978:8). Bestämmelsen fick från början sin plats i som 16 kap. 10 a § (SFS 1979:375). Förbudet mot olaga våldsskildring kom och fick sin plats i en särskild lag, lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag. Bestämmelsen om förbud mot olaga våldsskildring har senare inarbetats i som 16 kap. 10 b § (SFS 1988:835). Både barnpornografibrott och olaga våldsskildring är straffbara som yttrandefrihetsbrott enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Barnpornografibrott och olaga våldsskildring fick en ökande aktualitet, åtminstone delvis som en följd av vid- eogramteknikens genombrott som massmedium. till efter begränsade utredningar i syfte att söka komma till rätta med de problem som hade uppenbarat sig. I första hand spridningen av våldsskildringar i videogram tilldrog sig en betydande uppmärksamhet och gav anledning till önskemål om obligatorisk förhandsgranskning av videogram. En sådan lösning, som hade inneburit ett avsteg från de grundsatser på vilka yttrandefrihetsgrundlagen skulle vila, valdes slutligen inte. I stället genomfördes en tämligen omfattande serie av andra åtgärder för att få spridningen av olaga våldsskildring i videogram under kontroll. För att detta skulle bli möjligt infördes i den nya grundlagen vissa medgivanden till särreglering genom vanlig lag i fråga om olaga våldsskildring. Medgivandena gällde till en del också barnpornografibrott. Enligt 7 kap. 1 § andra stycket YGL gäller vad som är föreskrivet i lag i fråga om tid för väckande av talan beträffande barnpornografi- brott och olaga våldsskildring. De kortare preskriptionstider som annars är föreskrivna i grundlag när det gäller beivrande av yttrandefrihets- brott behöver alltså inte iakttas i fråga om dessa två brott när de förekommer i filmer och videogram. Vidare får enligt samma bestämmelse i lag föreskrivas att filmer inte skall anses ha lämnats ut för spridning förrän de har lämnats för registrering hos en myndighet. En sådan föreskrift har också införts i 5 kap. 8 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrund- lagens områden, enligt vilken ett videogram som inte har getts in till för granskning enligt lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram skall anses ha lämnats ut för spridning först när pliktexemplar enligt lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument har lämnats. Denna reglering är till för att förebygga att utgivning sker mer eller mindre i smyg i syfte att få preskriptionstiden att börja löpa så att utgivning i full skala senare kan ske utan risk för straff. I detta sammanhang bör också nämnas att yttrandefrihetsgrundlagen i 7 kap. 5 § innehåller ett medgivande till den tillsyn över att yttrandefriheten i filmer inte missbrukas genom olaga våldsskildring m.m. som enligt lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram ankommer på . Såvitt gällde olaga våldsskildring innehöll yttrandefrihetsgrundlagen från början i 5 kap. 6 § första stycket ett medgivande att genom vanlig lag föreskriva om särskild rättsverkan. Medgivandet har numera sträckts ut till att omfatta även barnpornografibrott. Avsikten är att företagsbot skall kunna följa på brottslighet av de två slagen. 1993 har barnpornografibrott och olaga vålds- skildring numera återigen liksom från början samma straffskala, böter eller fängelse i högst . Härav följer bl.a. att preskriptionstiderna sammanfaller. 4.2 Justitiekanslerns erfarenheter av till ämpningen Sedan yttrandefrihetsgrundlagen trädde i kraft har Justitiekanslern haft att handlägga åtskilliga ärenden om yttrandefrihetsbrott i videogram. Vanligen har det därvid rört sig om olaga våldsskildring eller barnpor- nografibrott, ofta i s.k. skräddarsydda videogram, dvs. på ett videoband individuellt sammanställda kompilat av scener från skilda videogram. Som här senare kommer att framgå av avsnitt 6 har erfarenheterna av dessa ärenden visat att det är förenat med vissa svårigheter att på skräddarsydda videogram tillämpa de föreskrifter om handläggningen av ärenden om yttrandefrihetsbrott som finns i grundlagen. En annan iakttagelse är att innehållet i ett videogram inte sällan kan bedömas som både olaga våldsskildring och barnpornografibrott. Detta har vid åtalsprövning och lagföring varit av särskild betydelse i sådana fall där fullbordade yttrandefrihetsbrott har ansetts vara begångna innan brotten åter fick samma straffskala. Den ordning som gäller nu har alltså visat sig förenad med vissa tillämpningsproblem. Från praktisk synpunkt måste det medges att handläggningen av ärenden om olaga våldsskildring och barnpornog- rafibrott nu tar en större del av Justitiekanslerns resurser i anspråk än vad som kan anses sakligt motiverat. Jag går i annat sammanhang (bilaga till Justitiekanslerns enkla anslagsframställning för ) vidare in på denna sida av saken och föreslår vissa förändringar i fråga om handläggningsordningen. Det kan också sägas att den nuvarande uppdelningen på två brott, olaga våldsskildring och barnpornografibrott, kanske inte alltid svarar mot någon skillnad i motiven för kriminaliseringarna och i vart fall inte alltid mot någon åtskillnad i de faktiskt förekommande videofilmernas innehåll. Bestämmelserna nuvarande placering som a och b §§ i 16 kap. 10 § framstår också som mindre tilltalande i ett lagverk som . Enligt Justitiekanslerns mening finns det flera skäl att ta upp reglernas utformning till ett förnyat övervägande. En nära till hands liggande tanke är att barnpornografibrott och i vart fall våldspornografisk olaga våldsskildring skulle sammanföras till ett brott. Grunderna för att sådana framställningar skall vara brottsliga torde vara nära besläktade i sak. Brottens straffvärde har ansetts vara i stort detsamma (prop. 1992/93:141 s. 44). På liknande sätt torde man kunna se på frågan om skildringar i vilka människor deltar med djur i gemensamma handlingar med en sexuell innebörd. Gemensamt för barnpornografibrott och sexuell olaga våldsskildring är att de innehåller skildringar med sexuell innebörd som ligger bortom en gräns som accepteras. Grunden för kriminaliseringen synes ligga i en värdering av vad som anses godtagbart i ett civiliserat samhälle. Detta talar juridiskt sett för att föreskrifter om straff för skildringar av sådant slag bör hållas samman i en gemensam bestämmelse. mening bör vissa skildringar av sexualhandlingar mellan människor och djur bedömas på samma sätt. Något som de nämnda straffvärda skildringarna också har gemensamt är att de rymmer ett inslag av våld, ibland tydligt och klart framställt, andra gånger mer eller mindre underförstått. Barnpornogra- fibrottet kan sägas regelmässigt innefatta ett sådant inslag, i vart fall på så sätt att sexualhandlingar mellan barn och vuxna typiskt sett innebär att den vuxne begagnar ett övertag till egen fördel på ett sätt som barnet inte kan förstå. Det kan med andra ord i de typiska fallen med små barn inte vara tal om att frivillig medverkan av barnet innebär att sexualhandlingarna genomförs utan våld. I dessa fall kan det också vanligen lätt iakttas att barnet inte medverkat i inspelningen av egen önskan. Ett liknande synsätt kan ofta nog anläggas på sådana skildringar som återger sexualhandlingar mellan människor och djur. Att sexuell olaga våldsskildring innefattar våld eller tvång framgår redan av den nu gällande lagtextens lydelse. 4.3 Särskilt om s.k. djursex Jag har i rapporten uttalat, att skildringar med detaljrika och utdragna sekvenser, t.ex. med kvalificerade former av s.k. djursex, är sådana att de får anses visa kränkning och nedvärdering och en ibland latent tvångssituation snarare än våld eller konkretiserat tvång. Jag har där också uttalat, att sådana skildringar enligt min mening kan vara straffvärda men att det generellt sett får anses osäkert om det med nuvarande bestämmelser skulle gå att vinna bifall till åtal för dem. Sedan 1992 års rapport lämnades har Justitiekanslern väckt åtal för olaga våldsskildring med anledning av innehållet i videogram med ett par skildringar av sexualhandlingar mellan människor och djur. Det har här rört sig om våldsskildringar som enligt min mening gått över gränsen till det straffbara. I ett av fallen föreligger nu en lagakraftvun- nen dom enligt vilken en film, , bedömts som olaga våldsskildring. Filmen kan inte sägas innehålla någon skildring av öppet direkt fysiskt våld. Snarare skildras en tvångssituation sa tillvida att den kvinnliga aktören företer tydliga tecken på att vara underkastad tvång eller vara utsatt för ett psykiskt lidande genom en manlig aktörs åtgärder bl.a. för att föra in en ål i hennes slida.