sou · GLB344 · 1998-01-01 00:00:00 — Det tillsynsansvar som biskopen och har avseende lära, böcker, sakrament, gudstjänst och övriga hand- lingar anses omfatta inte bara prästernas verksamhet utan också för- samlingarnas. Inom diskuteras nu möjligheten att tyd- liggöra de förtroendevaldas ansvar för de kyrkliga uppdragen. Den inomkyrkliga stiftsorganisationsutredningen lade fram promemorian "Stift och stiftsledning - roller och uppgifter", som har överlämnats till de nu arbetande inomkyrkliga utredningarna i stat- kyrkafrågan. I den promemorian sägs bland annat följande (s. 16 f), som ger exempel på de frågeställningar som kan uppkomma. "Det är angeläget att ansvaret på båda sidor i den dubbla ansvarslinjen tydliggörs, särskilt som den komplikationen ibland uppstår att förtroende- Präster och biskopar 107 mannasidan vill utkräva ansvar av ämbetssidan. Men båda har sina uppdrag och bör kunna avkrävas ansvar för dessa. Att de båda sidorna förenas i samma organ - kyrkoherden är ledamot i kyrkorådet, biskopen ordförande i såväl domkapitel som stiftsstyrelse - är ett sätt att tydliggöra det gemensamma uppdraget, uttrycka den dubbla ansvarslinjen och undvika maktkamp. - Slutligen bör understrykas att den ena linjen inte kan ta ansvar från den andra. Kyrkoherden har ett övergripande ansvar vad gäller lärofrågor, även om kyrkorådet också fattar beslut och har ansvar inom detta område. Utifrån sitt övergripande ansvar kan och bör kyrkoherden påtala när kyrkorådet fattar beslut som inte stämmer med kyrkans tro och grundläggande uppdrag." Den dubbla ansvarslinjen är således inte i första hand en gränsdrag- ning mellan anställda präster och förtroendevalda beslutsfattare. Den dubbla ansvarslinjen handlar mer om att alla som står i kyrkans tjänst har ansvar dels för att kyrkans lära följs och består, dels för att demo- kratin inom kyrkan upprätthålles. För prästerna ligger t yngdpunkten i uppgiften på det förstnämnda ansvaret. Men oavsett hur relationerna mellan anställda och förtroendevalda struktureras, löper den dubbla ansvarslinjen genom all kyrklig verksamhet. Den markerar en bestående intressekonflikt och ett kraftfullt spänningsfält. Att anförtros det kyrkliga ämbetet har ibland liknats vid att få en andlig fullmakt. Ämbetet som präst överlämnas av biskopen i och med präst- vigningen. Det kan i princip bara överlämnas till den som har avlagt prästexamen inför . Den som en gång har fått ämbetet behåller det livet ut. Att man är anställd som präst är således inte på något sätt en förutsättning för att "fullmakten" skall gälla. Ämbetet som präst ger behörighet att predika och att förvalta sakramenten. Möjligheten att meddela föreskrifter om det kyrkliga ämbetet regleras nu i en övergångsbestämmelse till regeringsformen. Enligt den bestäm- melsen är det möjligt att lagstifta om att kyrkomötet skall få meddela föreskrifter om ämbetet. Så har också skett genom 29 kap. 13 § kyrko- lagen, varefter kyrkomötet har meddelat föreskrifter om ämbetet i flera kyrkliga kungörelser. Vidare är det möjligt att lagstifta om att kyrko- mötet skall få överlåta till någon myndighet under kyrkomötet att meddela sådana föreskrifter. har på så sätt bemyn- digat kyrkomötet att genom kyrklig kungörelse överlåta till att meddela föreskrifter om det kyrkliga ämbetet. De kyrkliga kungörelserna om ämbetet som präst och biskop rör inte främst ämbetets innebörd. De rör i stället formfrågor som exempelvis behörighet att utöva ämbetet, prästexamen, inträde i det kyrkliga ämbetet och skiljande från rätten att utöva det kyrkliga ämbetet. 108 Präster och biskopar SOU 1997:44 Om en präst har blivit avskedad från sin anställning får besluta att han eller tills vidare skall skiljas från rätten att utöva det kyrkliga ämbetet, vilket alltså inte medför att prästen skiljs från ämbetet. Detsamma gäller om en präst som saknar prästanställning har skadat det anseende en präst bör ha. I vissa fall kan också en präst som har avstängts från sin anställning förklaras obehörig att utöva ämbetet. Om en präst har övergett lära måste skilja honom från rätten att utöva ämbetet. En något utförligare redogörelse för dessa bestämmelser finns i avsnitt 4.1.1 ovan. Det finns ett par lagregler som direkt knyter an till prästämbetet. Dels stadgas i 36 kap. 1 § kyrkolagen att den som har vigts till ämbetet som präst har tystnadsplikt i fråga om uppgifter som han har erfarit under själavårdande samtal. Dels stadgas i 4 kap. 3 § att vigselrätt tillkommer präst i , varmed avses var och en som har fått ämbetet som präst. Ämbetet som präst är, som framgått, något annat än prästanställ- ningen. Prästen har ett uppdrag i sitt ämbete och ett annat i sin anställ- ning. I praktiken sammanfaller uppdragen dock till stor del. I en anställ- ning som präst ingår uppgiften att utöva det kyrkliga ämbetet som präst. Och i de flesta fall utövar prästen sitt ämbete huvudsakligen inom ramen för sin anställning. Vad innehåller prästens anställningsavtal? Ett anställningsavtal hämtar sitt innehåll från författningar, kollektiv- avtal, tjänstereglementen och personliga överenskommelser. Avsnitt 4.1.4 ovan innehåller en relativt utförlig redogörelse för de författningar och kollektivavtal som präglar prästernas anställningar. Den lagstiftning som styr prästens anställningsavtal är främst kyrko- lagen. Redan av dess 2 kap. 4 § framgår att det bara är den som be- känner lära som får inneha en prästtjänst. i lagens 33 kap. regler om vilka anställningsformer som kan kan komma ifråga. I lagens 34 kap. finns regler om skyldighet att utöva andra präst- tjänster, om tjänstebostäder, om bisysslor och om arbetskonflikter. Kyrkolagens 35 kap. innehåller en uttömmande reglering av förutsätt- ningarna för att en präst skall kunna skiljas från sin anställning. Reg- lerna i kyrkolagen innehåller ofta en upplysning om vem som i aktuellt avseende företräder eller anses vara arbetsgivaren. Ytterligare lagstiftning som styr anställningsavtalen för prästerna är framför allt anställningsskyddslagen, jämställdhetslagen, lagen mot SOU 1997:44 Präster och biskopar 109 etnisk diskriminering i arbetslivet, semesterlagen och övriga s.k. ledig- hetslagar. Dessa lagar gäller allmänt på arbetsmarknaden. Reglerna ger ingen närmare anvisning om vem som i varje avseende är att betrakta som arbetsgivare. I sammanhanget bör nämnas att anställningsskydds- lagen blir tillämplig endast i den mån annat ej bestämts i kyrkolagen. Vidare finns styrande bestämmelser i förordningen om biskops- och prästtjänster och i förordningen om tjänstebostäder för biskopar och präster. Den förstnämnda förordningen avser främst behörighetskrav, men innehåller också regler om disciplinpåföljder, läkarundersökning, bisysslor och förening av tjänster. Här sägs också att domkapitlen skall meddela tjänstgöringsföreskrifter för präster. Liksom reglerna i kyrko- lagen innehåller reglerna i de nu nämnda förordningarna ofta anvisningar om hur arbetsgivarsidan företräds. Härutöver finns en rad styrande föreskrifter som har meddelats med stöd av kyrkomötets grundlagsfästa normgivningsrätt. Här kan särskilt nämnas vissa av de kyrkliga kungörelserna och delar av kyrkohand- boken. Det är av dessa dokument som det framgår att uppgiften att för- valta det kyrkliga ämbetet ingår i prästens anställning. Medbestämmandelagen innehåller regler som främst rör förhållandet mellan de fackliga organisationerna och arbetsgivarsidan. Lagen gäller även på de kyrkliga arbetsplatserna och styr i viss mån prästernas anställningsavtal. Slutligen brukar hävdas att viss offentligrättslig lagstiftning, som alltså inte syftar till att reglera själva avtalsförhållandet, får återverk- ningar på anställningsavtalet. Detta gäller arbetsmiljölagen, arbetstids- lagen och de s.k. socialförsäkringslagarna. I dessa lagar regleras arbets- givarens ansvar i olika avseenden gentemot det allmänna. De angivna normerna får dock betydelse även för de enskilda arbetstagarna. En anställd som har ålagts eller åtagit sig att utföra arbete som är förbjudet enligt arbetsmiljölagen kan exempelvis vägra att utföra arbetet ifråga, utan att bryta mot sitt anställningsavtal. En rad kollektivavtal reglerar också prästernas anställningsavtal. Flertalet av dessa avtal har på arbetsgivarsidan ingåtts av Arbetsgivar- verket. De rör allmänna anställningsvillkor, löner, arbetskonflikter och trygghetsfrågor. Vidare finns ett personalpolitiskt utvecklingsavtal som har slutits av och de berörda arbetstagarorganisatio- nerna. Med tjänstereglemente menas föreskrifter som arbetsgivaren ensidigt har bestämt. Trots att anställningsförhållandet är ett avtal finns det plats för sådana föreskrifter. Ett anställningsavtal anses nämligen medge arbetsgivaren rätt att ensam bestämma angående ledning och fördelning av arbetet. Inom ramen för sin arbetsledning kan arbetsgivaren ensam fastställa tjänstereglementen. Arbetsgivaren kan dock inte ensidigt ändra 110 Präster och biskopar SOU 1997:44 vad som bestämts i kollektivavtal. Inte heller kan arbetsgivaren ensam besluta om ändringar avseende arbetstagares ekonomiska förmåner. Som redan nämnts åligger det domkapitlen att meddela tjänstgörings- föreskrifter för stiftets präster. Dessa föreskrifter kan anses vara ett slags tjänstereglementen och ingår som sådana också i anställnings- avtalen. Föreskrifternas innehåll varierar mellan stiften. Det finns andra tjänstereglementen än domkapitlens tjänstgörings- föreskrifter som formar prästernas anställningsavtal. Som exempel kan nämnas att det på prästens arbetsplats, i stiftet eller pastoratet, kan finnas föreskrifter eller ordningsregler rörande lokalanvändning eller liknande. Förutom från författningar, lagstiftning, kollektivavtal och tjänste- reglementen hämtar prästens anställningsavtal sitt innehåll från de en- skilda överenskommelser prästen kan ha träffat med sin arbetsgivare. Ett hyresavtal kopplat till anställningen kan vara ett exempel på en sådan överenskommelse. Kyrkoherdarnas anställningsavtal skiljer sig i vissa avseenden från övriga prästers. Det finns en kyrkoherdetjänst i varje pastorat. En äldre beteckning som fortfarande används för kyrkoherdarna är det latinska ordet pastor, som betyder herde. Skillnaderna mellan kyrkoherdars och andra prästers anställningsavtal består främst i att kyrkoherden har vissa särskilda förpliktelser utöver dem som åvilar andra präster. Främst bland dessa förpliktelser bör nämnas kyrkoherdens skyldighet att ingå i församlingens kyrkoråd. Denna skyldighet framgår av 18 kap. 2 § kyrkolagen. Andra förpliktelser som enligt lag särskilt åvilar kyrko- herden är att fatta beslut om kyrkotillhörighet och att förteckna kultur- minnen. Frågor om tillhörighet till skall enligt 3 kap. kyrkolagen prövas av kyrkoherden, om denne inte delegerat till någon annan präst i församlingen att göra prövningen. Sådana myndighets- beslut kan överklagas till . Enligt 4 kap. 7 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall det i varje församling finnas en förteckning över kyrkliga inventarier av kulturhistoriskt värde. Förteck- ningen skall föras av kyrkoherden och en av kyrkorådet utsedd kyrkvärd. Dessa båda personer skall också se till att föremålen förvaras och vårdas väl. Här kan inskjutas att kontraktsprosten genom samma lag har ålagts att kontrollera förteckningen. och har också tillsyn över inventarierna. Vidare finns bestämmelser i kyrkliga normer som särskilt riktar sig till kyrkoherdarna. Särskilt bör nämnas den definition av kyrkoherdens uppdrag som återfinns i kyr kohandboken. Den lyder som följer. Präster och biskopar 111 Kyrkoherden har därtill ett särskilt ansvar för pastoratet. Kyrkoherdens uppgift är att vara församlingens/församlingarnas andlige ledare och tillsammans med övriga präster och de förtroendevalda tillse att allt sker med god ordning och efter vilja. Kyrkoherden skall planera och samråda, uppmuntra och inspirera med- arbetarna, fördela uppgifterna i församlingen och verka för församlingens tillväxt i tro på . Frågan om kyrkoherdens övergripande samordnings- och tillsynsan- svar har varit mycket omdiskuterad inom . Bakgrunden är att det i flera fall har konstaterats att relationerna mellan de förtroendevalda och kyrkoherden varit oklara och att bland annat arbetsledningen av övrig personal i pastoratet därför komplicerats. Sedan 1993 års kyrkomöte uppdragit åt att ge en redovisning och ett förslag rörande kyrkoherdens övergripande chefsansvar och ansvarsfördelningen i församlingen, har centralstyrelsen i samverkan med biskoparna och presenterat ett dokument med titeln . I dokumentet ges vissa rekommendationer om vad som skall gälla därvidlag. Bland annat rekommenderas att kyrkoherden skall vara överordnad alla dem som arbetar med församlingens gudstjänstliv, undervisning, diakoni och evangelisation. Vidare rekommenderas att kyrkoherden skall vara underställd kyrkorådet i sin uppgift som arbets- ledare för kyrkokommunalt anställd personal och i frågor där kyrkorådet annars har att besluta. Möjligen kan även det nu redovisade dokumentet anses vara ett slags tjänstereglemente, som styr kyrkoherdens anställ- ningsförhållande. Kyrkoherdens särskilda förpliktelser är således inte sprungna ur ämbetsansvaret utan ur anställningsavtalet. När meningsskiljaktigheter uppkommer om vad dessa förpliktelser innebär, handlar det egentligen om att kyrkoherdens anställningsavtal är oklart till sitt innehåll. Ramar- na för kyrkoherdens ansvarsområde är otydliga. Den saken har inget direkt samband med tolkningen av den dubbla ansvarslinjen. De punkter som är oklara i kyrkoherdarnas anställningsavtal är sådana som ligger inom ramen för det arbetsledningsansvar deras arbets- givare har. Att det inte alltid har fungerat har sannolikt sin förklaring i att det har varit oklart vem som i det avseendet skall betraktas som kyrkoherdens arbetsgivare. Ingen har riktigt tagit på sig att fastställa ramarna för kyrkoherdens ansvar och beslutsbefogenheter. I viss mån kan det sägas att arbetsledningen av övriga präster har brustit på samma sätt, men problemet blir tydligast i fråga om kyrkoherden. 112 Präster och biskopar Vilka uppträder som arbetsgivare för prästen? Arbetsgivarrollen är mångfasetterad. Arbetsgivaren ingår anställnings- avtalet och kan bringa det att upphöra. Sedvanliga arbetsgivaruppgifter i förhållande till arbetstagaren är bland annat att anvisa arbets uppgifter, leda och kontrollera arbetet, tillhandahålla lokaler och arbetsredskap samt betala lön. Av rättspraxis framgår att arbetsledningen inte får strida mot god sed på arbetsmarknaden. Kollektivavtalen innebär ofta att arbetsgivaren skall erbjuda kompetensutveckling. Även det allmänna har anspråk på den som är arbetsgivare. Denne är exempelvis skyldig att betala sociala avgifter och att erbjuda en säker arbetsmiljö. Det finns en rad olika organ som författningsenligt uppträder som arbetsgivare för prästen. Här följer en schematisk och något förenklad översikt. Det bör observeras att översikten inte gäller biskoparnas anställningsförhållanden. Detta avsnitt handlar inte om dem. -tillsätter kyrkoherdetjänster två gånger av tre -beslutar om församlingens verksamhet -betalar lön till pastoratspräster -anvisar tjänstebostad för kyrkoherde eller komminister -betalar kostnaden för tjänstebostaden och uppbär hyra för densamma -tillhandahåller lokaler och arbetsredskap -tillsätter kyrkoherdetjänster två gånger av tre i flerförsamlingspastorat -tillsätter komministertjänster i flerförsamlingspastorat -beslutar efter delegation från stiftsstyrelsen om tillsättning av korta vikariat på kyrkoherdetjänster och komministertjänster -beslutar efter delegation från stiftsstyrelsen om semesterledigheter - har tillsynsansvar avseende läran, ämbetet m.m. Präster och biskopar 113 -inrättar prästtjänster (utom domprost) -beslutar om ledig tjänst skall tillsättas, vakantsättas eller dras in -beslutar om förflyttning -beslutar om skyldighet att utöva annan tjänst -beslutar om ledigheter -beslutar om stiftssamfällighetens verksamhet - betalar lön för stiftspräster -beslutar angående rätt att utöva ämbetet -prövar sökandes behörighet -tillsätter kyrkoherdetjänster var tredje gång -kan besluta att tjänst skall vakantsättas om få söker -ger närmare information om bisysslor -befriar från skyldighet att bo i tjänstebostad -beslutar i disciplinärenden -beslutar om åtalsanmälan -beslutar om uppsägning -beslutar om avskedande -beslutar om entledigande -beslutar om avstängning -tillsätter långtidsvikariat på domprosttjänster -prövar överklagade tjänstetillsättningsbeslut från -uppdrar åt att sluta kollektivavtal - meddelar föreskrifter om ämbetet (uppgiften kommer att övergå till ) 114 Präster och biskopar - ingår på uppdrag av regeringen och som företrädare för kyr kokommuner- na kollektivavtal om löneförmåner -avgör frågor om stridsåtgärder rörande sådana avtal -för talan i tvister rörande vad som nämnts Bilden av prästens arbetsgivare är som framgått svåröverskådlig. Särskilt bör noteras att det inte alldeles klart framgår vem som anvisar arbete, vilket är den mest centrala arbetsgivaruppgiften. Vem är prästens arbetsgivare? Det finns inget enkelt och rent svar på frågan om vem som faktiskt är prästens arbetsgivare. En mycket vanlig ståndpunkt är att det är pastoratet som är arbetsgivare för pastoratsprästen medan stiftssamfäl- ligheten är arbetsgivare för stiftsprästen. Prästen skulle således ha en kyrkokommunal anställning, som dock är statligt reglerad. En annan ståndpunkt är att staten, främst genom , är prästens egentlige arbetsgivare. När arbetsgivarbegreppet omtalas i den juridiska litteraturen rör det ofta frågan om hur man skiljer ett anställningsavtal från ett uppdrags- avtal. Vanligen konstateras då följande. Om förhållandet är grundat på ett avtal som innebär att ena parten personligen skall prestera arbete som anvisas av den andra parten, talar detta för att det är fråga om ett anställningsavtal. Om beställaren kontrollerar när, var och hur arbetet utförs samt tillhandahåller maskiner, råvaror och andra kapitalinsatser ger detta ytterligare belägg för samma slutsats. Ger beställaren vederlag som står i relation till den arbetade tiden eller till både tiden och anspänningen talar detta också för anställningsavtal. Slutligen har arbetets intensitet betydelse, på så sätt att varaktighet och omfattning talar för anställningsavtal. Den som är arbetspresterande part i ett anställningsavtal kallas arbetstagare. Med arbetsgivare avses arbets- tagarens motpart i anställningsavtalet. När arbetsgivarbegreppet diskuteras inom handlar det vanligen inte om att dra gräns mellan uppdragsförhållande och anställningsförhållande. I regel handlar det i stället om vem av flera möjliga aktörer som skall anses vara arbetsgivare för prästen. Skall det vara staten eller kyrkokommunen? Liknande frågeställningar kan uppstå i koncerner, i föreningar och i andra trossamfund. Den generella frågan om vem som är arbetsgivare för en präst i har inte ställts på sin spets i rättstillämpningen. har dock aktualiserats i det alldeles vid Arbetsdomstolen anhängiggjorda Präster och biskopar 115 målet A 24/97. Arbetsdomstolen prövade en gång frågan om vem som var att betrakta som arbetsgivare för en metodistpastor (1986 nr 1). Det kan vara intressant att jämföra rättsfallet med de förhållanden som råder inom . Pastorn i mål riktade krav mot , som hävdade att arbetsgivaransvaret i stället åvilade en av dess församlingar. Arbetsdomstolen skulle alltså avgöra om församlingen eller var arbetsgivare. Vid den prövningen fäste Arbetsdomstolen avseende vid att församlingen inte kunde godkänna någon för utövning av tjänst som pastor inom Metodist- kyrkan. Detta ankom på centrala organ inom , vilka även hade att fortlöpande pröva pastorns lämplighet för tjänsten. Försam- lingen saknade vidare befogenhet att bevilja tjänstledighet, att säga upp och att avskeda. Visserligen var församlingen primärt ansvarig för pastorns lön, men hade centrala funktioner när det gällde lönesättningen och svarade dessutom ytterst för att pastorn fick den lön hon var berättigad till. Arbetsdomstolen fann att skulle anses vara arbetsgivare för pastorn ifråga. Det arbete som en präst i utför i sin anställning kan till en del anses vara anvisat av den kyrkokommun som hans anställning är knuten till. Genom de beslut som tas om den kyrkokommunala verk- samhetens omfattning och inriktning får prästen en del av sina arbets- uppgifter. Det är kyr kokommunen som håller med lokaler och arbets- redskap. Vidare är det kyrkokommunen som betalar lön. I de flesta fall är det också kyrkokommunen som har fattat beslutet att anställa prästen i fråga. Dessa omständigheter talar med styrka för att prästens arbetsgivare är den kyrkokommun där han är sysselsatt. Å andra sidan kan prästens arbete också anses vara anvisat av bis- kopen, eller kyrkomötet. Det är hos dessa statliga instanser som ansvaret för det kyrkliga ämbetet finns och tyngdpunkten i prästens arbetsuppgifter ligger just i ämbetsut övningen. utövar arbetsledning genom att meddela tjänstgöringsföreskrifter samt genom fortbildning och kompetensutveckling. Endast har möjlighet att besluta om disciplinära åtgärder mot en präst och om en präst- anställnings upphörande. Det är hos arbetet kontrolleras. I den mån prästen i sin anställning utövar myndighet finns ett annat kon- trollsystem, som också är statligt. Vidare är det var tredje gång domka- pitlet som beslutar om tillsättning av kyrkoherdetjänster. Domprost- tjänster tillsätts alltid av regeringen. Slutligen har regeringen inflytande över prästernas anställningsvillkor genom att sluter kollektivavtal. Vad som har nämnts talar för att prästens arbetsgivare är staten, närmast genom . I debatten förekommer också andra argument rörande frågan om vem som är prästens arbetsgivare. Här har t.ex. nämnts vissa uttalanden 116 Präster och biskopar som lagstiftaren gjorde i samband med att den s.k. ställföreträdarlagen avskaffades (se prop. 1993/94:77 och bet. 1993/94:KU 19). Dessa ut- talanden anses tyda på att kyrkokommunen är arbetsgivare för prästen. Vidare har pekats på att kyrkolagens konfliktregler uttryckligen anger att är prästens arbetsgivare. Enligt min mening kan dessa omständigheter inte tillmätas någon avgörande betydelse om man verkligen vill försöka ta ställning till vem som faktiskt är prästens arbetsgivare . Då krävs grundligare överväganden av det slag som ovan skisserats. Säkert finns det också andra uppfattningar om vem som är prästens egentlige arbetsgivare. Människor som får en sådan fråga kan spontant tänkas svara exempelvis "stiftet", biskopen, "kyrkan" - eller . Situationen är till viss del lik den som rådde för lärarna, innan deras anställningar "kommunaliserades". Lärarna hade tidigare statligt regle- rade anställningsvillkor. Kollektivavtal slöts under medverkan och vissa föreskrifter rörande anställningarna utfärdades av statliga organ. Inför beslutet om kommunalisering konstaterades att arbetsgivaransvaret för lärarna inte låg samlat hos vare sig stat eller kommun, utan var delat mellan dem (se prop. 1989/90:41 s. 2). kom i sitt slutbetänkande (s. 196) t ill slutsatsen att arbetsgivaransvaret för prästerna är delat mellan flera organ. Enligt min mening är det i den situation som står inför dörren riktigast att utgå från att såväl den berörda kyrkokommunen som staten - genom - har ansvar som arbetsgivare för prästen. Omplacering kan ske inom hela stiftet Det har diskuterats hur vidsträckt arbetsskyldigheten är för statstjänste- män (som biskoparna) och anställda med statligt reglerade tjänster (som prästerna). I de följande avsnitten gör jag ett försök att redovisa de håll- punkter som rättsläget ger för bedömningen. Jag gör det eftersom frågan kan antas ha stor praktisk betydelse både för de präster som eventuellt överväger att motsätta sig övergång till ny arbetsgivare och för dem som planerar den nya personalorganisationen. Kyrkolagen innehåller inga direkta lagregler om arbetsskyldighet.