sou · GLB3187 · 1998-01-01 00:00:00 — De skulle ge mamman frukost men kom ... In stormade två tjejer. Inga blev jättearg och bad dem gå. "Min mamma har ätit frukost för länge sedan. Kom tillbaka så kan ni hjälpa henne att duscha." När biståndsbedömaren kom ägnade hon mycket tid att tala om hur mycket de hade att göra inom , att de hade så många pensionärer. För Inga var det ointressant. Hon ville prata om sin mamma och vilken hjälp mamman skulle få. "Där startade hennes och min kamp." !LLA SOM SITTER RUNT BORDET HAR ¤GNAT MYCKET TID ¥T SINA GAMLA OCH SJUKA F¶R¤LD RAR $ERAS UPPLEVELSER AV SVENSK ¤LDREV¥RD OCH OMSORG SKILJER SIG MYCKET -EN HUR HAR DERAS (AR DE K¤NT ORO ELLER OTILLR¤CKLIGHET &INNS DET N¥GON GR¤NS D¤R SAMH¤LLET B¶R TA ¶VER ANSVARET R DET SAKER SOM MAN SOM AN H¶RIG INTE SKA TA ¶VER AV H¤NSYN TILL DEN GAMLE ,EIF: Pappas sjukdom påverkade oss ganska lite. Men det var förfärligt att se när han förvandlades och blev hjälplös. Vi tog inte hand om pappas personliga hygien, där går en integritetsgräns. Där ställde samhället upp, vilket gjorde att vi kunde fortsätta att ha vår gamla relation. För mig går gränsen mellan samhällets ansvar och de anhörigas ansvar där - att den äldre kan behålla sin status i förhållande till omgivningen. #HRISTIN: Min man tyckte att det var helt naturligt att jag skulle hjälpa till. Hem- tjänst var också något självklart. Jag har försökt få uppdrag i närheten av mamma. Jag känner en oro över att vara på fel ställe . I början fick jag inte hjälpa mamma, jag gav henne omsorg som hon inte märkte. Jag lagade mat åt henne . För varje sak jag tog över så kände hon att hon tappat något. är jag hennes syster och ibland hennes dotter, jag 14 /MSORG OM ANH¶RIGA har olika roller beroende på hur hon mår. kan hon se mig laga mat utan att det gör något. kan jag byta blöjor. Jag får tvätta hennes hår. Jag kommer närmare och närmare men måste göra det på hennes sätt. ": Min mamma sa att jag har minsann ställt upp för dig hela livet, nu är det din tur att ställa upp för mig. Byta blöjor var känsligt i början men det gick över. Hon behövde känna sig stolt. )NGA: Min familj har inte hunnit påverkas så mycket . Mina vuxna barn har ringt till mormor och hört henne bli annorlunda. På sjukhuset ringde hon till alla och sa att nu tror jag att jag inte kommer hem igen. ses vi inte mer. Det var ju jättesvårt. Hon ska ta hand om alla. Det omvända förhållandet vill hon inte ha. +ARIN: Min flicka stod min mamma mycket nära. Det var jobbigt när vi bodde ihop, när så mycket av min tid gick till mormor och inte till henne. är min dotter ofta med på besöken på . Hon är en liten solstråle och åker fort med rullatorerna. !NDERS: Mor kände alltid igen mig när jag kom, det var alltid en glädjestund för henne. %N F¶R¤LDERS SJUKDOM KAN P¥VERKA ANDRA SL¤KTRELATIONER .¤R EN HJ¤LPER TILL OCH ANDRA L¥TER BLI LEDER DET TILL BESVIKELSER ": Mammas syskon borde ta ansvaret tillsammans med mig. Jag har frågat mig varför de inte gjort något, men har inte talat med dem om det. Man borde göra sånt spontant. Jag känner en mycket stor besvikelse. Mina barn har inte så stor kontakt med henne, det beror på avståndet. ": Den dag hon dog, då först kom mina syskon och skulle lägga sig i en massa. Jag känner mig besviken för att människor kan bära sig åt på det viset. Man ska bry sig om alla som medmänniskor, är det någon som har det svårt och behöver hjälp så ska man ställa upp om man har möjlighet. Det behöver inte vara en jätteprestation. !NDERS: Mammas sjukdom har påverkat familjen så länge den pågått. Det har varit naturligt för mig att göra det man kan. Mor bodde inte långt borta. Det är jobbigt att känna att andra inte bryr sig, att man blir ensam. "HEM SIN MAMMA $E BODDE TILLSAMMANS I M¥NGA ¥R -EN DE ALLRA FLESTA AV DE ¤LDRE SL¤KTINGARNA HAR LEVT P¥ OLIKA SLAGS ¤LDREBOENDEN ELLER SJUKHEM /MSORG OM ANH¶RIGA 15 ": Egentligen var det positivt att ha mor hemma. Min son var när mor flyttade hem. Han har lärt sig ta ansvar. satt hon och åt frukost när han kom hem . Då satt han ner och sa sen nu går vi och lägger oss igen mormor. Han har tagit det naturligt. Jag studerade och har varit arbetslös, det fanns ingen konflikt mellan mamma och mitt eget liv. +ARIN: När mamma kom till var jag lite misstänksam. Jag gick dit och . Jag var välkommen när jag ville! Jag har lämnat över ansvaret , jag känner mig trygg. Och mamma bor ifrån mig. Händer det något så ringer de. !NDERS: Jag kände ibland irritation över den passiva personalen som satt i soffan och pratade med varandra istället för att samtala med dem som fanns på avdelningen. Hela Ädelreformen var fel, tycker jag. När åldrandet gör att en persons hälsotillstånd försvagas får hon behov av mycket sjukvård. I fanns en medicinsk sakkunskap som försvann i . Det behövs högre kompetens hos personalen. )NGA: Jag tror att det är en tradition inom äldrevården. Man kan gå in och arbeta utan utbildning. +ARIN: Det jag kritiserar på vårdhemmet där mamma var förut är inte huvud- mannaskapet, att det drivs privat. Men kommunen borde ta ett större ansvar i så- dana situationer. De som arbetade där saknade utbildning och stilen var rå. var det rejäla tanter som arbetade med äldre. )NGA: Första kvällen mamma hade hemtjänst kom två stressade biträden. Då tog jag in dem i köket och sa: "När ni är här ska ni prata med min mamma och inte om andra personer." Jag efterlyser vanligt gott bemötande. Att ta en äldre kvinna i hand och presentera sig och inte skrika HEJ PÅ DIG . ,EIF: På gruppboendet lät de pappa vara för sig själv alldeles för mycket. Han kunde ligga nedkissad i en soffa en hel dag. Då var det ändå fråga om en liten in- stitution. De hade kunnat göra mer på umgängesplanet och kanske kunnat ta ut honom mera. Personalen kunde visserligen mycket om demens, men det vore otroligt bra om de lärde sig att säga god dag, hälsa, i vid mening. Fick de ledning och handledning kring detta skulle många av problemen bli lösta. Det vore bättre att lära personalen vara uppmärksam och lyssnande, att notera vad som händer. Om man kunde träna upp lyhördheten och ha med det som en viktig yrkeskunskap. Man kan lära sig det. 16 /MSORG OM ANH¶RIGA -: Centralbegrepp är förhållningssätt och bemötande. Det måste finnas kompetensutveckling för personalen utifrån en handlingsplan i kommunen. Det måste finnas en demenssköterska som också får i uppdrag att fortbilda i hem- tjänsten och i gruppboende och dagsjukvård. Det är en jättelång process. Det handlar om bemötande utifrån vad som är äldreomsorgens uppdrag. Fortbildning för vårdpersonal har haft alldeles för låg profil. !NDERS: Jag undrar om kommunen ändå inte skulle ha läkarkompetens. Det stannade vid (medicinskt ansvarig sjuksköterska). Det känns fel. ,EIF: Det är lite grann på gång. Det finns kommuner som är på väg att ta över primärvården. )NGA: Bra bemötande kräver en stor utbildningsinsats. Jag har lärt rätt många att hälsa, duka kaffebord och såna saker. Jag skulle vilja att man kom med lite historik till personalen. Den generationen som ska serva är uppfödd på potatis, hur kan man då fatta ett beslut att inte får skala potatis? En annan sak: De äldre blev inte du med varandra på direkten. Först hälsar man och lägger man bort titlarna. Det är så förnamnsaktigt, det är läkarna . Det är inte kul när de ser ut som de kommit di- rekt från badstranden. #HRISTIN: Det har jag alltid uppe när jag talar om etik och moral. Jag kommer alltid in på klädsel och det väcker alltid upprörda känslor. ,EIF: Problemen vore mindre om det var mer av samtal hela vägen, från den första kontakten. Det blir ännu viktigare om resurserna brister. #HRISTIN: Det saknas ett gemensamt synsätt mot de gamla. Man måste jobba åt samma håll så att de gamla, särskilt personer med demens, mår bra. ": Med minskade resurser blir det fråga om prioriteringar i vården - om du har en 80-åring och en 30-åring. Vem tar man först? ,EIF: Äldrevård är ett prioriterat område. )NGA: Bland vårdbiträdena har man känt av så mycket besparingar och ned- skärningar. Det växer fram ett missnöje som man riktar INOM gruppen istället för uppåt. ,EIF: Arbetssättet kan vara resurskrävande ... De flesta sakerna vi talar om är inte resurskrävande ... Förändringsmöjligheter finns. /MSORG OM ANH¶RIGA 17 3AMH¤LLET TAR TACKSAMT EMOT ANH¶RIGAS HJ¤LP OCH OMSORGER TMINSTONE S¥ L¤NGE ANH¶RIGA ST¤LLER LAGOM M¥NGA KRAV &LERA RUNT BORDET HAR TAGIT P¥ SIG ROLLEN SOM BESV¤RLIGA BARN ELLER HAR ST¶TT P¥ INSTITUTIONERNAS OUTTALADE REGLER )NGA: Det handlar om arbetsledning som värnar om respekt och människovärde. Man är snar att vädja till anhöriga. När mamma skulle hem från sjukhuset var de snabba och frågade hur länge jag skulle vara kvar. Jag ska inte vårda min mamma. Vi har våra regler sedan gammalt. Jag vill inte duscha henne. Jag vill träffa min mamma och umgås med henne. Det är så mycket snack om anhöriga som inte gör saker, som inte ställer upp. Man kan väl gå in och ta reda på hur det ser ut. Man tappar inte sin mamma när hon blir ... det finns en historia. Mamma vet inte så mycket om att jag har talat med vårdbiträdena. Jag tycker att jag kan ringa och skälla ut dem utan att hon behöver veta det. Jag känner mig som en besvärlig anhörig. Mamma kan få vara känd som den snälla tanten med de djävliga döttrarna. ": Om jag vill ha avlastning vill jag kunna ringa och säga att jag vill gå ut med mina polare eller åka bort . Det är inte så himla enkelt att ordna barnvakt till sin mamma. Det kostar en bråkdel att ha en gammal män- niska i sitt hem, därför borde man få ersättning för de utlägg man behöver göra. !NDERS: Jag tänkte att någon från frivillig väntjänst kunde komma och hälsa på mor. Det blev knepigt. Personalen var betänksam. Hon fick besök av frivillig väntjänst men det blev aldrig riktigt detsamma i relationen mellan mig och avdelningen sedan. #HRISTIN: Det finns tysta regler som gör att många anhöriga inte vet hur de ska bete sig när de kommer och hälsar på. Vad får man göra? Det är viktigt att få sådana regler klargjorda. Får jag gå ut med mamma? Det blir så krångligt att många anhöriga försvinner och slutar hålla kontakt. Man måste ha en kontinuerlig kontakt med en dement person. Man måste också fundera på om jag gör saker för min skull eller för hennes skull? 6AD VET NI OM DEMENSSJUKDOMAR ": För mig är själva sjukdomen rätt ointressant. Men jag är intresserad av beteendet hos den dementa människan. Är det lönt att jag håller på och tjatar på mor om att hon ska göra det och det? Kan hon lära sig detta igen? +ARIN: I början av mammas sjukdom läste jag och , det var en tröst att ha de böckerna. Sedan har mammas syster haft tålamod att lyssna på mig hur mycket jag än beklagat mig ... 18 /MSORG OM ANH¶RIGA 6ILKEN ROLL KAN EN FRIVILLIGORGANISATION SPELA ": Jag började i demensföreningen och de ställde upp för mig. Vi startade en anhöriggrupp. Vi är på gång med en telefonjour, men jag tror att det är svårt. Genom demenssköterskorna når vi många anhöriga och vi knyter dem till var- andra. Vi brukar vara ett 50-tal på varje månadsmöte. Anhöriggruppen träffas i smågrupper . -: Vi i föreningen började se över kommunens demensvård. Hur ser hand- lingsplanen ut i kommunen? Finns det en demensansvarig sköterska i kommunen? Men vi fixar det. måste vi börja titta på fortbildning, utbildning för hemtjänstpersonal som arbetar med personer med demens. Det är på gång. +ARIN: Jag har inte känt till några föreningar och hade inte tid för det. Jag ville vara ifred. (UR SKULLE SITUATIONEN KUNNA F¶RB¤TTRAS -ER INFORMATION &¶RB¤TTRAD ORGANISA ¶R¤NDRAT BEM¶TANDE +AN DE ANH¶RIGAS STATUS F¶RB¤TTRAS +ARIN: Jag trodde länge att all personal gjorde sitt bästa. Tänk om anhöriga kunde få om vad man har rätt till! Jag hade aldrig hört talas om t.ex. #HRISTIN: Det borde vara en egen enhet för demenssjuka där hemtjänst, dagvård och gruppboende ingår. Personalen skulle växla mellan olika arbetsuppgifter, men arbeta med personer med demens. stannar man för länge på samma ställe. Jag ser gruppboenden som börjar fallera. Personalen är handplockad från början men gör inte mycket. Många är duktiga på demenssjukdomar, men det är inget som säger att man kan bemöta en dement person för det. ,EIF: Bemötanderegler är desamma oavsett sjukdom. Det handlar om att lyssna och att svara. Det tar och får ske i flera omgångar om man samtalar med någon som är förvirrad, men det är i princip samma sorts kommunikation. !NDERS: Ute i samhället har vi som anhöriga inga skyldigheter överhuvudtaget. Den enskilde äldre har full handlingsförmåga. Det står ingenstans att anhöriga har rätt till något slags talan. Det är ett tomrum. Äldreomsorgen är i ett överläge, man är i princip inte tvungen att lyssna på oss anhöriga. #HRISTIN: Man utgår ifrån att alla äldre har självbestämmande. Hur förvirrad man än är. /MSORG OM ANH¶RIGA 19 !NDERS: Man kan få en god man utsedd. Det är kanske något man borde utveckla mycket mera? 20 /MSORG OM ANH¶RIGA 3 Att vara nära någon med demenssjukdom ... $¥ OCH D¥ DUNDRAR T¥GEN F¶RBI P¥ V¤G MELLAN 3¤TER OCH "ORL¤NGE 'ENOM F¶NSTRET OCH EN OCH ANNAN MOPEDIST )NNE I RUMMET SITTER DET GIFTA PARET KE OCH )NGER SAMT -3OLVEIG SOM ALLA HAR DEMENSSJUKA AN H¶RIGA 0 / 3OLLERMAN DRIVANDE ORDF¶RANDE I "ORL¤NGE DEMENSF¶RENING HAR JUST F¶R ATT ¤GNA SIG ¥T ETT AV SINA POLITISKA UPPDRAG )NGER OCH KE har lång erfarenhet av demens. När de hade små barn blev far demenssjuk. är det 91-åriga far tur. bor på ett demensboende, men det satt hårt inne. Den utlösande faktorn var att gick bort sig i skogen och var försvunnen en hel natt. Då kände och att de inte vågade ta ansvar för honom längre. -tog hem sin mamma från , när moderns glömska blev uppen- bar, till och med per telefon. Mamman fick en lägenhet inom synhåll från Marga- retas hem. föreställde sig att hon skulle ta hand om sin mamma själv. När mamman började få svårt att orientera sig blev det dock dags för ett demens- boende. 3OLVEIG bor granne med sin mamma, som har diagnosen Alzheimer. har båda syskon - som inte bor på orten - tyckt att det är dags att låta mamman komma till ett gruppboende. Men har kämpat emot. Hon vill att hennes mamma ska få bo hemma så länge det går, även om det innebär många uppoffringar för del. )NGER KE -3OLVEIG VET VAD DET VILL S¤GA ATT LEVA N¤RA EN DEMENS SJUK PERSON $E HAR UPP OCH HJ¤LPA SINA GAMLA F¶R¤LDRAR N¤R BEHO VET HAR UPPST¥TT. För och dröjde det innan de förstod att var de- menssjuk. I början av sin sjukdomstid beskyllde sonen för stölder och talade illa om honom i samhället. Då sa upp bekantskapen med honom. De träffades inte . KE: ringde pappa upp mig. Han bad att jag skulle skjutsa honom och hämta saker som han glömt på olika ställen. Det visade sig att han inte visste /MSORG OM ANH¶RIGA 21 var han hade varit. Då förstod jag hur det var ställt. Efter det tog vi hand om ho- nom och hjälpte honom. )NGER: Om jag hade vetat det jag vet , hade jag mått mycket bättre. Vår rela- tion blev ju också påverkad av det här. 3OLVEIG: Mamma har också haft ett sådant beteende och anklagat mig och andra. -UNGEF¤R KM FR¥N KE OCH )NGER (AN VAR V¤LDIGT GL¶MSK (AN GL¶MDE STEKPANNAN P¥ SPISEN OCH GICK GANSKA OFTA BORT SIG I SKOGEN KE: Många kände igen pappa och såg när han gick bortåt skogen. Då ringde de oss och vi fick kasta oss iväg för att hämta honom eller leta efter honom. )NGER: Vi hämtade honom och så fort vi kommit hem, ringde telefonen: är KE: Många kom till oss och sa att var så pigg, det är inget fel på honom. En demenssjuk person kan dupera och språka i och det märks ingen- ting. Sedan brakar det iväg ... 3OLVEIG: Jag vet vem din pappa är, jag har sett honom som utomstående, som en gullig farbror. När du berättar så känner jag igen mig, den där vanmakten. En gång när mamma skulle till PRO lämnade jag mitt telefonnummer och sa att de kunde ringa om något hände. De tyckte att jag talade illa om min mamma. Då tänkte jag: Aldrig mer att jag säger någonting. Man vill att folk runtomkring också ska acceptera att de är sjuka, man vill få förståelse för det. Och så funderar man på vad mamma säger till andra, man vill ju inte bli omtalad. vet alla att hon är sjuk. &¶R ALLA FYRA ¤R DET NATURLIGT ATT HJ¤LPA SINA F¶R¤LDRAR -: Det var bättre för mig att ha henne på nära håll, att kunna se till henne och hjälpa henne så långt det gick. Att mor kom hit fick inte gå ut över jobbet, jag skötte mor . På rasten åkte jag och såg till henne, jag gick dit innan jag åkte till jobbet och mitt kom maken in. När jag kom hem började jag med att gå in till mor för att se till så att hon hade det bra. )NGER: Min mamma var sjuk när våra barn var små och då var det svårt att hinna med. fanns det ingen demensvård. förebrådde inte mig för att jag åkte till min mamma. Det är ett slags repris , även om mamma inte blev så aggressiv som . tänkte jag ändå nu går jag ut och stänger dörren och kommer inte in igen. 22 /MSORG OM ANH¶RIGA $E VITTNAR OM ATT DET KAN VARA K¤MPIGT ATT LEVA N¤RA EN DEMENSSJUK PERSON $ET KAN HANDLA OM AGGRESSIVITET OCH IRRITATION ELLER TR¤FFANDE FORMULERINGAR SOM S¥RAR $¥ G¤LLER DET F¶R DEN ANH¶RIGE ATT KE: På demensboendet sa de till pappa att han hade haft det bra med en så hjälp- sam sonhustru. svarade: "Jag har tuktat henne till det ..." )NGER: Och när de frågade om han städade själv sa han: "Det gör , hon har inget annat att göra ..." -: Jag hade mest en känsla av att mamma tyckte att man var något slags städhjälp som gick där, så behandlade hon mig ibland, men det är väl sjukdomen. 3OLVEIG: måste jag äta med mamma, hon äter inte annars. Hon är lite irriterad på mig ibland för att jag är där och grejar. Hon är enormt tacksam, men ibland märker jag en irritation, "jag lär väl sätta mig och äta då ..." Hon känner att hon inte klarar av sig själv och så går det ut över mig. Jag följer med henne upp till sängen. Jag är ända inne i hennes sovrum. Hon ska stå där och klä av sig inför mig - jag har en känsla av att hon känner sig lite utlämnad. )NGER: Jag var tvungen att hjälpa min svärfar att duscha. Men så tänkte jag att han måste hålla sig ren. Han hade inga synpunkter på det. Jag för- sökte göra det så naturligt som möjligt. "går jag och tappar upp vatten, kom- mer du efter?" Efter duschen lämnade jag honom när han skulle torka sig. 6ARJE DAG GICK -¶VER TILL SIN MAMMA FEM SEX G¥NGER -ODERNS GL¶MSKA KUNDE IBLAND K¤NNAS SM¤RTSAM -: Jag kunde få en skopa ovett när jag kom. "Vilken oförskämdhet, ingen människa bryr sig om mig. Här har jag suttit ensam ." Hon tappade bort sina , men förnekade att hon lagt undan något. Vad säger man då? Jag fick försöka linda runt det. Till slut kom vi fram till att hon kastade ut saker genom fönstret. (ON BESKYLLDE DIG F¶R ATT LJUGA MEN DU FICK VARA DIPLOMAT -: Jag kan inte rent ut säga du är si eller så, så gör man ju bara inte. Jag måste försöka komma runt det hela och få henne på andra tankar. 3OLVEIG: Mamma sköljer gärna upp sina kläder och köket är alltid skinande blankt. Det är en sysselsättning för henne. Hon gör så mycket hon kan. Förut lagade hon maten. Sen glömde hon att äta, då ställde jag in maten till henne. måste jag sitta med henne och äta. Jag ser vad som händer och vilken förmåga hon tappar. /MSORG OM ANH¶RIGA 23 räcker jag snart inte till. Jag jobbar och kommer mitt på dan och och timmarna där emellan är långa. Och så nätterna, hur mycket sover hon? KE: Vi hjälpte honom att handla . Dagen efter var kylskåpet helt fyllt, då hade han varit och handlat . På slutet åkte vi ner för att se efter så att han hade ätit. Då bara fnös han. Han tog ett glas mjölk kanske. ,IVET MED EN SJUK ANH¶RIG P¥VERKAR HELA FAMILJEN -AMMAS SJUKDOM GJORDE ATT 3OLVEIG OCH HENNES MAN VAR P¥ V¤G ATT GLIDA IFR¥N VARANDRA 3OLVEIG: På något sätt blir det en rivalitet mellan min man och min mamma. Vi är och barnen har flyttat ut. Han tycker att det är "vi nu". Sen kom mamma in i bilden. Jag har försökt räcka till åt alla håll och då är det jobbigt. är det orättvist. Jag har inte ägnat mig åt mamma för att jag inte vill ägna mig åt min man, utan för att hon har behövt det. Jag och min man har fått prata ihop oss om det. NU är det bättre. KE: Det hade varit lättare för dig om du hade varit med i demensföreningen. Då tar man med sig mamma på fester och ser att andra är i samma situation. -: När mina barnbarn åkte till skogen så saknade de mig, jag var aldrig med. Det förstod inte att det fanns en gammelmormor som behövde hjälp. För dem var det mormor som fattades. KE: Vi fick anpassa vårt liv efter honom. Först kom han, sen kom vi och sen kom barnen. Våra barn tyckte att han skulle in någonstans. fick han erbjudande om ett gruppboende, men det sa han nej till. Då backade vi. När vi frå- gade började han grina och sa: "Jag vill vara hemma så länge jag kan." Vad gör man då? Man böjer sig. Jag har en bror som bor i . Jag brukar säga till honom att du kan väl ringa till honom en gång och höra hur det är. Men han har bara ringt två gånger ... 3OLVEIG VILL ATT HENNES MAMMA SKA BO KVAR HEMMA S¥ L¤NGE HON KAN. 3OLVEIG: Eftersom mamma inte har haft större behov har jag inte tyckt att hon skulle vara på en institution. Jag har tyckt att hon ska behålla den här friheten. är hon mycket lugnare, men mycket mer förvirrad. Jag har en yngre syster som arbetar inom äldrevården. Hon tycker att det är otroligt jobbigt med mamma. På gruppboendet ser hon hur mamma kommer att bli. Men ser hon en an- nan sorts ... en trygghet i det. KE: Pappa är ibland ledsen över att han är förvirrad, då vill han hem. 24 /MSORG OM ANH¶RIGA -: Man vet inte alltid vad de menar med hem. Det kan vara där de växte upp. Det är något i deras huvud och man vet inte riktigt vad de menar, de kan inte uttrycka sig. 3OLVEIG: Mamma börjar bli osäker, tappa greppet om vad som är hemma. Hon börjar tappa den känslan. .U K¤NNER 3OLVEIG ATT HON INTE R¤CKER TILL F¶R SIN MAMMA 4ILL DEN PUNKTEN KOM KE OCH )NGER F¶R N¥GOT ¥R SEDAN $E TOG -F¶R DEMENSUTRED NING. KE: efteråt vet vi att de satt och talade och sedan skrev läkaren att pappa hade ett dement beteende. Men vi ville att det skulle göras en riktig un- dersökning - tänk om det var något annat ... På vårdcentralen tyckte de att det var onödigt. Jag stod på mig. Datortomografin visade bland annat att han haft en in- farkt. 3OLVEIG: Mina syskon, som inte bor här, tyckte att mamma skulle in på ett grupp- boende . först tycker jag att det är dags. Dem jag har träffat inom den offentliga omsorgen har varit jättebra. Jag fick sjukdomen bekräftad och har förstått hennes beteende. Tidigt 1994 fick vi datortomografi gjord. blev hon mycket sämre och har vi fått avlastning och det har fungerat bra. -: Jag har blivit bra bemött och jag kan inte tänka mig något bättre än det jag har fått. Jag är helt nöjd med äldrevårdsassistenten och demenssköterskan. !LLA TALAR DE OM DEMENS SOM DE ANH¶RIGAS SJUKDOM 5NDER FLERA ¥RS TID HAR DE ST¤NDIGT FUNNITS TILL HANDS 3OLVEIG EFTERLYSER B¤TTRE INFORMATION OM SJUKDOMEN OCH OM HUR DE OLIKA SYSTEMEN FUNGERAR I SAMH¤LLET. 3OLVEIG: Det är inte lätt att ringa och be om avlastning och inte lätt att komma in i det systemet. Jag fick inte reda på hur man gör. Hur fungerar det? Vad kan jag få för hjälp? KE: syster jobbar på ett äldreboende där de kan demens. Hon gav oss in- formation om demensföreningen och i och med det så fick vi mycket information. )NGER: Men det var när var borta den där natten som det blev helt akut. Vi fick en akutplats där han var . Då blev vi kallade till en vårdplanering. Vi fick komma med önskemål. Det var jättebra. /MSORG OM ANH¶RIGA 25 KE: Jag hade en fast åsikt. Han kan inte bo hemma. Då fick vi lösa det problemet. 3OLVEIG: Jag har inte haft vårdplanering där vi suttit alla tillsammans. Jag har inte den fasta botten som ni har. )NGER KE OCH -¶NSKAR ATT KONTAKTEN MELLAN GRUPPBOENDET OCH ANH¶ VORE B¤TTRE 3¤RSKILT MELLAN L¤KAREN OCH DE ANH¶RIGA. KE: Vi har en husläkare på gruppboendet; jag tycker att de ska ha större kontakt med de anhöriga och rådgöra med dem. De tog av pappa hans medicin och då smet han. Det tog han kom tillbaka till sina vanliga banor igen.