sou · GLB343 · 1998-01-01 00:00:00 — Det pågår en kontinuerlig utveckling av guds- tjänsten och formerna för den, vilket kan påkalla behov av rumsliga förändringar. Som exempel kan nämnas installation av fristående altare och ändrade bänkinredningar. Vidare har ekonomiska skäl gjort att kyrkobyggnaderna används på ett annat sätt och i en annan omfattning än tidigare; det förekommer att kyrkor endast brukas vid enstaka till- fällen samt att flera församlingar samlokaliserar sin verksamhet, exem- pelvis genom att sammanlysa gudstjänster. I syfte att minska lokalkost- naderna diskuteras även möjligheterna att utvidga kyrkorummets an- vändningsområde till att avse ytterligare funktioner, som exempelvis att inrymma lokaler för annan församlingsverksamhet. medför emellertid en ändrad användning att mer eller mindre genom- gripande ombyggnader måste göras, vilket innebär att kulturhistoriska värden kan riskeras. I dessa fall utgör de kulturmiljövårdande myndig- heternas tillstånd en förutsättning för att åtgärder som kan vara önsk- värda av pastorala, liturgiska eller ekonomiska skäl skall kunna genom- föras. Kyrkorna har i större omfattning än tidigare kommit att upplåtas för annat än gudstjänster och kyrkliga handlingar. Det rör sig företrädesvis om konserter, men det förekommer även att upplåtelse sker för exempelvis föredrag eller diskussioner. Det har vidare blivit vanligare med upplåtelser t ill andra kristna trossamfund. SOU 1997:43 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 93 mot vad som gäller när formerna för gudstjänsten ändras eller när kyrkan själv använder kyrkorummet för annat än gudstjänster och kyrkliga handlingar, innebär de nämnda upplåtelserna sällan att det behövs några förändringar i kyrkorummet; det torde därför vanligen inte vara aktuellt med tillstånd från kulturmiljövårdande myndigheter. Det är i dessa fall en bedömning från kyrkans sida - om upplåtelsen är förenlig med de villkor som anges i kyrkolagen eller en framtida inomkyrklig reglering och i övrigt är att anse som lämplig. Det är inte endast det sätt på vilket kyrkorummet används - i vilken omfattning och till vad - som är föränderligt i tiden. Detsamma torde även gälla anledningen till kyrkobesök. Medan man tidigare företrä- desvis besökte kyrkan för att delta i gudstjänster och kyrkliga handlingar torde kyrkobesök föranledas även av andra orsaker, exempelvis för att närvara vid en konsert eller något annat arrangemang - med eller utan direkt kyrklig anknytning. Intresset för kyrkobyggnaden - och den kyrkliga miljön över huvud taget - som en del av vårt kulturarv är också ett skäl till besök; man besöker kyrkorummet för att uppleva dess kulturhistoriska och konstnärliga värden. Många kyrkobesök föranleds också av en önskan att i enskildhet finna stillhet och ro. När det gäller frågan om till vad och hur kyrkorummet kan användas torde kyrkan och de kulturvårdande myndigheterna i viss utsträckning ha olika infallsvinklar. Även om i någon mån olika utgångspunkter föreligger, torde emellertid en gemensam målsättning vara att de kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnaderna skall bevaras och så långt som möjligt behålla sin ursprungliga funktion - att vara rum för kyrkans gudstjänster och kyrkliga handlingar. Detta gör att det i de flesta fall finns förutsättningar för en samförståndslösning; så kan det exempelvis finnas åtgärder som är reversibla, dvs. ingreppen kan genomföras på ett sådant sätt att det går att återställa kyrkorummet i dess tidigare skick. I varje enskilt fall bör en bedömning göras av effekterna av olika alternativ, varvid kyrkan och de antikvariska myndigheterna i så stor utsträckning som möjligt bör sträva efter att nå en lösning som kan accepteras av båda parter (jfr avsnitt 9). 94 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena har framhållits det värde som ligger i att de kyrkliga kultur- minnena i stor utsträckning fortfarande används i sin ursprungliga funktion, att de utgör ett levande kulturarv. Möjlighet att uppleva detta finns givetvis för den som deltar i gudstjänster och kyrkliga handlingar. Det kyrkliga kulturarvet är dock ett allmänintresse och bör därför också vara tillgängligt för alla; möjligheten att uppleva kyrkobyggnaderna och inventarierna såsom historiska och antikvariska minnesmärken bör finnas även för den som inte besöker kyrkan för att delta i något arran- gemang och oavsett kyrkotillhörighet. Betydelsen av tillgänglighet understryks av det värde som kyrkobyggnaden har som en symbol för trygghet och kontinuitet. Inom ramen för (se avsnitt 11.2) har genomförts en religionssociologisk undersökning om kyrkobyggnadens roll i det svenska samhället. Undersökningen har bl.a. givit vid handen att kyrkobyggnaden "betraktas som en del av det offentliga rummet och skall därför vara tillgänglig för alla" (Kyrko- byggnadsutredningens betänkande Fädernas kyrkor - och framtidens [utredningar 1996:1], sid. 9). Det är således betydelsefullt att kyrkobyggnaden med dess inventarier är tillgänglig för alla. Kyrkobyggnader har i stor utsträckning varit öppna för besökare; den som under exempelvis en semesterresa passerar en kyrka kan gå in. Denna möjlighet har dock till viss del kommit att begränsas . En bidragande orsak till detta är den ökade stöldrisken och de kostnader som följer av behovet av bevakning, säkerhetsanordningar och försäkringar. Ekonomiska aspekter gör sig även gällande i andra avseenden. Även vid ett "obemannat" öppethållande krävs perso- nalinsatser, så måste det exempelvis finnas en vaktmästare som stänger och öppnar kyrkan. Vidare kan kostnaderna för drift och löpande underhåll - här kan nämnas el och uppvärmning samt städning - på- verkas. Det värde som ligger i tillgänglighet har dock gjort att man från kyrkans sida har sökt andra vägar för att göra det möjligt för alla att besöka en kyrka; som exempel kan nämnas att man har särskilda vägkyrkor som under vissa tider är bemannade och där det också ofta anordnas speciella arrangemang och visningar. Vidare är det möjligt att komma in i en kyrka även om den inte står öppen, exempelvis genom att man vänder sig till personal i näraliggande församlingslokaler eller till någon närboende. Man får i detta sammanhang inte glömma bort det engagemang och de ideella insatser som bidrar till att - i detta likaväl som i andra sammanhang - skapa SOU 1997:43 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 95 förutsättningar för verksamheten i församlingarna; här kan nämnas det arbete som bedrivs inom ramen för till kyrkan anslutna frivilliga organ, men även sådant arbete som hembygdsföreningar, byalag och andra intresseföreningar lägger ner. Bevarandet av kulturvärdena inom kyrkan är ett samhällsintresse som efter relationsändringen skall bekostas av hela svenska folket (se avsnitt 10). De kyrkliga kulturminnena skall därför i fortsättningen vara tillgängliga för alla i minst samma omfattning som före relations- ändringen. Förutom möjlighet att delta i gudstjänst och kyrklig handling eller för att närvara när speciella arrangemang anordnas, bör alla - oberoende av kyrkotillhörighet - ha tillgång till kyrkan för att söka stillhet, trygghet och ro eller för att ta del av och uppleva konst och arkitektur. Frågan uppkommer då i vilken form och i vilken utsträckning detta skall ske. Det går inte att bortse från att ett öppethållande som inte har samband med något arrangemang innebär extrakostnader. Man har från kyrkans sida ansett det angeläget att kyrkan är tillgänglig för alla och man har - som ovan framgått - sökt lösningar för att möjliggöra detta. Det får förutsättas att det arbete som bedrivs för att skapa sådana möjligheter fortsätter även efter relationsändringen. När det gäller i vilken utsträckning och på vilket sätt de kyrkliga kulturminnena skall vara tillgängliga måste en bedömning göras av vad som med hänsyn till omständigheterna - bl.a. ekonomiska faktorer - kan anses rimligt. I detta sammanhang skall pekas på den möjlighet att få utnyttja en kyrka som följer av bestämmelserna om upplåtelse. Det får förutsättas att det även efter relationsändringen är möjligt att upplåta kyrkorummet under villkor som motsvarar dem som gäller. Som framgått ovan torde bestämmelser om upplåtelse återfinnas i ett inomkyrkligt regelsystem. 8.4Vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena Frågan om ansvar för förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena har behandlats i avsnitt 7.2. I ansvaret ligger att genomföra aktuella åtgärder samt att svara för finansieringen. När det gäller förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena gör sig särskilda hänsyn gällande. Av central betydelse är - och kommer även fortsättningsvis att vara - bestämmelserna i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen); jfr avsnitt 6. Syftet med dessa bestämmelser är att skydda kulturvärden som finns inom kyrkan. Det är inte närmare preciserat hur förvaltningen skall utövas, dvs. 96 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena som uppställs från samhällets sida. Av a vgörande betydelse är givetvis att de kyrkliga kulturminnena vårdas och underhålls så att de hålls i gott skick och inte förstörs samt att de kulturhistoriska kraven härvid beaktas. Det är således viktigt inte bara att utan även hur egendomen vårdas och underhålls. I bevarandet av kulturhistoriska värden får även anses ligga ett intresse av att det kyrkliga kulturarvet hålls levande, dvs. att egendomen används i sitt "naturliga sammanhang", för avsett ändamål. Även om givetvis de kyrkliga kulturminnenas betydelse som materiellt kulturarv är stor, får man inte glömma bort de immateriella värden som ligger i fortlevnad och användning. Kulturarvet skall bevaras och brukas. De krav som uppställs på vård och underhåll av de kyrkliga kultur- minnena förändras över tiden. Olika synsätt har gjort sig gällande såvitt avser hur vården och underhållet skall utövas, bl.a. på- verkade av olika restaureringsideologier. Synen på hur de kyrkliga kulturminnena skall förvaltas är vidare nära förknippad med det all- männa intresset för historia och kulturmiljö. Av betydelse är även upp- fattningen om hur i synnerhet kyrkobyggnaderna skall användas och vilken funktion de skall fylla. Olika krav kan uppställas på vård och underhåll beroende på om man utgår från pastorala, liturgiska, ekono- miska eller antikvariska aspekter. Det är viktigt att försöka nå lösningar som i så stor utsträckning som möjligt tillgodoser de olika intressen som kan göras gällande; det kan härvid bli nödvändigt med kompro- misslösningar (jfr avsnitt 9). Det är viktigt att uppmärksamma att förvaltningen av de kyrkliga kulturvärdena förutsätter speciella kunskaper och erfarenheter. Det är av stor betydelse att kompetens finns inom den kyrkliga organisationen. Myndigheterna inom kulturmiljöområdet - och statens historiska museer (RAÄ) och länsstyrelserna - har en väsentlig funktion genom att bidra med expertkunskap och att svara för tillämpningen av skyddsbestämmelserna i kulturminneslagen. Vid sidan av dessa myndigheter medverkar museerna, bl.a. genom att bygga upp och tillhandahålla kunskap som behövs för såväl kyrkans förvaltning som myndigheternas arbete. I detta sammanhang skall betonas att det är viktigt att de särskilda kraven på kompetens beaktas när exempelvis en konsult, entreprenör eller arkitekt skall anlitas. Betydelsen av ett kontinuerligt genomfört underhåll skall framhållas. Ett av ekonomiska eller andra skäl eftersatt underhåll kan leda till att mer omfattande - och därmed dyrbarare - åtgärder erfordras; i vissa fall kan skador orsakas som är svåra att över huvud taget reparera. Det kan även finnas behov av att vidta förebyggande åtgärder för att så långt som möjligt förhindra skador och förstörelse; så Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 97 kan exempelvis förbättrade värme- och klimatanläggningar behöva installeras för att minska risken för att inventarier skadas. har ökade krav kommit att ställas med avseende på arbetsmiljö, brandsäkerhet och tillgänglighet för rörelsehindrade. Även miljöhänsyn påverkar. För att uppfylla dessa krav kan det vara nödvändigt att vidta åtgärder som - förutom kostnader - kan innebära att kulturhistoriska värden riskeras; kyrkan kan alltså hamna i en situation där olika myndigheter uppställer t ill synes motstridiga krav på åtgärder och det blir då nödvändigt att gemensamt försöka hitta lösningar. har uppmärksammat detta och arbetar t illsammans med andra myndigheter för att få till stånd en samsyn i dessa frågor. Vad gäller brandsäkerheten har en i kulturbyggnader tagits fram och kommer att tryckas . Arbetsmiljöfrågor i kyrkor behandlas i samarbete med Arbetarskyddsstyrelsen och exempel på lösningar för ökad tillgänglighet för rörelsehindrade i bl.a. kyrkor kommer att presenteras genom ett samarbete mellan Tekniska Högskolan, , RAÄ och handikapp organisationerna. Här kan även nämnas de ökade problemen med skador som upp- kommer på grund av miljöföroreningar eller alltför torr och varm luft. Utöver åtgärder för att reparera skadorna, kan det behövas insatser för att så långt som möjligt förhindra ytterligare förstörelse (se ovan). Den ökade stöldrisken har medfört ett större behov av säkerhetsanordningar och larmsystem. Det förhållandet att kyrkobyggnaderna även används för andra ändamål än gudstjänster och kyrkliga handlingar kan medföra krav på en mer funktionell utformning - på ett mångsidigt och flexibelt kyrkorum. Det ställs också i större utsträckning än tidigare krav på komfort och på tillgång till andra utrymmen i anslutning till kyrko- rummet. 8.5.1Behov av vård och underhåll har i betänkande Fädernas kyrkor - och framtidens (utredningar 1996:1), pekat på att inventeringar har visat att det finns ett stort renoveringsbehov när det gäller kyrkliga inventarier; detta skulle särskilt gälla träkonst och måleri samt textilier (sid. 223-227). Kommittén har ovan betonat betydelsen av ett kontinuerligt genom- fört underhåll. Det är vidare ändamålsenligt och nödvändigt att i preventivt syfte göra större insatser - exempelvis 98 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena installation av värme- och klimatanläggningar - för att minska risken för framtida skador och kostnader. Vård och underhåll av inventarier kräver i stor utsträckning medverkan av expertis med särskild kompetens, exempelvis textil- eller målerikonservatorer. Enligt vad som framgår av Kyrkobyggnads- utredningens betänkande är tillgången på konservatorer begränsad, vilket inverkar på möjligheten att rent faktiskt genomföra renoveringar (sid. 225). Ett kontinuerligt utfört underhåll skulle förmodligen medföra en ökad efterfrågan på konservatorskapacitet, vilket torde skapa förutsättningar för att antalet konservatorer blir större. föreslog att kyrkobyggnadsbidrag skall kunna beviljas även för vård av inventarier (betänkande, kapitel 11). Regeringen ut- tryckte i propositionen om ett nytt system för ekonomisk utjämning inom , sin förståelse för önskemålet om en utvidgad tillämpning av kyrkobyggnadsbidraget. Vidare anfördes att det inte finns "något skäl att göra skillnad mellan vården av kyrkobyggnaden och dess fasta inventarier å ena sidan och de lösa kyrkliga inventarierna å andra sidan" (prop. 1996/97:35, sid. 47). En utvi dgning av bidragen till att omfatta inventarier berör emellertid fördelningen av kompetens mellan församling och pastorat. Med hänvisning till att en ändring av den kyrkokommunala kompetensen är en ingripande åtgärd, som inte bör prövas utan ett remissförfarande, framlades inte något förslag i detta avseende. Det skall noteras att frågan om kyrkobyggnadsbidrag - precis som utjämningssystemet i övrigt - kommer att vara en inomkyrklig angelägenhet efter relationsändringen; det blir då som har att bestämma till vilka ändamål och på vilka villkor som bidrag skall kunna beviljas. I detta sammanhang skall uppmärksammas det s kydd som gäller för gravstenar och andra minnesvårdar. Som framgår av 4 kap. 6 § kultur- minneslagen omfattas även inventarier som hör till en begravningsplats av bestämmelserna om skydd (jfr angående kyrkotomt avsnitt 13). I den exemplifierande uppräkningen i 19 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. anges bl.a. "vissa äldre gravvårdar". Vad som ligger i detta begrepp är inte närmare preciserat. kyrkob yggnads- utredning gav i sitt betänkande - Kulturhistorisk tillsyn över den kyrkliga miljön (DsC 1986:11) - förslag på bl.a. bestämmelser t ill skydd för kyrkliga inventarier, varvid som exempel angavs "äldre gravvårdar". Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 99 ett förslag från RAÄ som bifogades betänkandet angavs "äldre gravvårdar med tillbehör". RAÄ anförde i sin motivering att de gravvårdar som åsyftas utgör en ringa del av det totala beståndet samt att det i huvudsak rör sig om sådana gravvårdar som tillkommit före den mera industriella framställningen av gravvårdar som infördes vid 1800- talets mitt (DsC 1986:11, sid. 112). Detta RAÄ:s förtydligande torde kunna tas som utgångspunkt vid bedömningen av vilka gravvårdar som - under förutsättning att de har ett kulturhistoriskt värde - omfattas av skyddsbestämmelserna; skyddet gäller dock givetvis även senare framställda, kulturhistoriskt värdefulla gravvårdar. När bestämmelserna är tillämpliga torde det vara fråga om gravvårdar där upplåtelsetiden har gått ut eller gravrätten har förverkats eller har återlämnats till upplåtaren. Innebörden av att en gravvård innefattas av skyddet för inventarier är att den skall vårdas och underhållas väl, att den skall tas upp på den förteckning som skall upprättas i varje församling, att det i vissa fall krävs tillstånd för att åtgärder skall få vidtas samt att RAÄ och länssty- relserna har ett tillsynsansvar (jfr avsnitt 6.4). I begravningslagen (1990:1144) föreskrivs bl.a. att det som en grav- rättsinnehavare inte har fört bort från en gravplats efter gravrättens upphörande tillfaller upplåtaren. Om en sådan grav- anordning är av kulturhistoriskt värde eller av annat skäl bör bevaras för framtiden, skall upplåtaren om mö jligt lämna kvar den på gravplatsen (7 kap. 36 § och 37 § första stycket). Begravningslagen innehåller i övrigt inte några bestämmelser som avser kulturhistoriska värden; i 7 kap. 37 § tredje stycket anges att ytterligare föreskrifter om hänsynen till kulturminnesvårdens intressen finns i kulturminneslagen. Det skall nämnas att gravanordningar i begravningslagen definieras som gravvårdar och andra gravöverbyggnader, stenramar, staket eller andra liknande anordningar på en gravplats (1 kap. 1 §). Det skydd som gäller för en begravningsplats eller en kyrkotomt omfattar i princip även gravvårdar - som en del av helheten. En ändring av en enskild gravvård torde emellertid inte annat än undantagsvis anses vara en sådan väsentlig ändring som kräver tillstånd enligt de be- stämmelser som gäller för begravningsplatsen respektive kyrkotomten. Det skall i detta sammanhang även erinras om att exempelvis gravar och kyrkogårdar kan vara skyddade enligt bestämmelserna om fasta fornlämningar i 2 kap. kulturminneslagen (se avsnitt 6.1). 100 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 9Samarbetet mellan och staten har och kommer även fortsättningsvis att ha ansvaret för att förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena genomförs i enlighet med bestämmelserna i kulturminneslagen. De antikvariska myndigheternas uppgifter på området består i att t illhandahålla expertkunskap samt att svara för tillämpningen av skyddsbestämmelserna. Även om det från sida främst är liturgiska, pastorala, funktionella och ekonomiska aspekter som gör sig gällande, är det självfallet även för kyrkan av betydelse att kulturvärdena bevaras. På motsvarande sätt är det viktigt för att tillgodose allmänintressena i sammanhanget, inklusive de kyrkoantikvariska kraven, att de kyrkliga kulturminnena i så stor utsträckning som möjligt används i sin ursprungliga funktion. Det föreligger således ett gemensamt intresse av att de kyrkliga kultur- minnena bevaras och hålls levande . Det torde emellertid vara ofrånkomligt att det vid enstaka tillfällen kan uppstå konflikter när kyrkans behov av funktionella lokaler för kyrkliga ändamål inte överensstämmer med de krav som de antikvariska myndigheterna uppställer. Sådana intresse konflikter kan gälla såväl i vad mån en åtgärd över huvud taget skall tillåtas, som det sätt på vilket den skall genomföras. Det är viktigt att man i dessa situationer försöker att hitta en lösning som kan accepteras av båda parter. För att i så stor utsträckning som möjligt undvika situationer där olika behov ställs emot varandra eller i vart fall skapa förutsättningar för att lösa eventuella intressekonflikter är det viktigt med en ömsesidig förståelse för de olika synpunkter som kan göras gällande samt en vilja att överbrygga eventuella motsättningar. Betydelsen av att och kulturmiljövården fortlöpande och i lämpliga former utbyter information och för en diskussion om gemensamma frågor skall betonas. Förutom att kunskapen om och förståelsen för olika krav och behov 102 Samarbetet mellan och staten ökar, torde härigenom förutsättningarna för ett förtroendefullt samarbete komma att gynnas. Det finns från såväl kyrkans som de antikvariska myndigheternas sida en vilja att förebygga konflikter och att hitta samförståndslösningar. En gemensam viljeförklaring kommer till uttryck i det policydokument (bifogas som bilaga 4) som har tagits fram inom ramen för arbete och som innehåller bl.a. generella principer som föreslås vara vägledande för den framtida hanteringen av de kyrkliga kulturvärdena. Man får inte heller glömma bort den dialog som ofta förs mellan kyrkan och kulturmiljöorganisationer i de enskilda kyrkoärendena. Det gäller att ta vara på och utveckla det samspel och det samförstånd som redan finns, såväl i enskilda ärenden som i övergripande frågor. I detta sammanhang kan nämnas Tidernas kyrka - ett kulturarv för framtiden som är ett samarbetsprojekt som har initierats av och och statens historiska museer (RAÄ). Syftet med projektet är att öka allmänhetens medvetenhet om och intresse för kyrkobyggnaderna som kulturarv samt att göra människor uppmärksamma på de omistliga värden - kulturella, andliga och personliga - som kyrkorna representerar. Arbetet bedrivs i samarbete med lokala och regionala intressenter. 9.2Samverkan i enskilda ärenden Nedan kommer att behandlas olika sätt att skapa ett förtroendefullt samarbete samt att förebygga eventuella intressekonflikter mellan kyrkliga och antikvariska krav och behov. I detta sammanhang måste dock betonas betydelsen av ett nära samarbete och en tydlig roll- och ansvarsfördelning i det enskilda ärendet, dvs. när en församling eller motsvarande (nedan församlingen) skall genomföra en tillståndspliktig åtgärd. Det är viktigt att myndigheter och museer inom kulturmiljöom- rådet finns med på ett tidigt stadium och ges tillfälle att framföra syn- punkter och råd. Församlingen bör därför redan inför planeringen av exempelvis en renovering kontakta och/eller det regionala eller lokala museet. Om parterna på detta sätt har kontakt från början torde den öm- sesidiga förståelsen för olika krav och behov öka och därmed också förutsättningarna för att finna lösningar vid eventuella intresse konflikter. Vanligen förekommer löpande kontakter, såväl formella som infor- mella, mellan kyrkan och kulturmiljöorganisationer under hela hand- läggningstiden. Det är härvid museet som står som SOU 1997:43 Samarbetet mellan och staten 103 kontaktperson och samordnare. Över huvud taget har museet - oftast ett länsmuseum - vanligen en viktigt funktion som beredande och upp- följande instans i kyrkoärenden. Här skall också erinras om läns- styrelsens samråd med RAÄ i enskilda ärenden.