sou · GLB3116d3 · 1998-01-01 00:00:00 — De startar musikband, fungerar som idrottsledare eller jobbar extra med vuxenjobb och vuxenansvar. Många ungdomar med invandrarbakgrund tar ett stort ansvar för sina Barnets rätt att komma till tals familjer och agerar språkrör i viktiga kontakter med myndigheter och samhälle".28 Denna passivisering av barn och ungdomar är ett av de hinder som finns för att förstärka barns och ungdomars inflytande i kommunerna. Mycket talar dock för att attityderna börjar förändras och att det finns ett ökat intresse hos politiker och tjänstemän. Den långa raden av utredningar som lägger fram förslag i samma riktning – att på olika sätt hitta metoder för att öka inflytandet för barn och ungdomar samt mängden av demokratiprojekt, försök med ungdomsråd, försök med elev- och föräldramajoritet i skolors styrelse m.m. talar för att en förändring är på gång. Men attityder förändras inte över utan det är en process som tar tid och som måste få ta tid eftersom attityder är något mer grundläggande hos människor, till skillnad från åsikter som däremot kan förändras . har om och om igen framhållit att förverkligandet av är en process och att det i många avseenden är processen som är den mest betydelsefulla. Frågan är om processen kan påskyndas genom lagstiftning. Agaförbudet i brukar framhållas som ett exempel på att attityder går att förändra med lagstiftning. Vi är dock tveksamma till att använda lagstiftning i ett fall som detta. För det första har det visat sig på skolans område att attityder till inflytandefrågor inte förändras nämnvärt genom lagstiftning. För det andra finns det, enligt vår mening, en risk för att ytterligare lagändringar enbart skapar en skendemokratisk struktur. Om nämnderna tvingas att samråda med barn, långt innan man har hittat former för ett genuint och verkligt samråd, är risken stor för att det enda som tvingas fram är formella samrådsförfaranden utan någon verklig mening. En sådan effekt skulle riskera att skada barns och ungdomars förtroende för demokratiska processer. Vi anser sammanfattningsvis att det är av stor vikt att den process för att förstärka barns och ungdomars inflytande stimuleras. Det krävs systematisk attitydpåverkan och att effektiva metoder utarbetas i kommunerna för att barn och ungdomar skall komma till tals. Vi föreslår därför att får i uppdrag att utveckla förslag till metoder som kan förstärka framför allt barns delaktighet i samhällsprocessen, vid sidan av de projekt som syftar till att stärka ungdomars rätt till inflytande. Vi har i det föregående föreslagit att bör ses över i syfte att stärka barnets ställning i samhällsplaneringen (se avsnitt 6). I en sådan översyn är det naturligt att även frågan om barns Barnets rätt att komma till tals inflytande och delaktighet ingår. När det gäller kommunala frågor finns genom de förändringar som har genomförts i kommunallagen inga formella hinder för att kommunerna skall samråda med barn och ungdomar. Vi vill kraftigt understryka vikten av att dessa möjligheter används. Om det visar sig att kommunerna fortfarande inte använder sig av möjligheterna anser vi att en bestämmelse om att nämnderna skall samråda med barn och ungdomar bör övervägas. Det är av stor vikt att utvecklingen följs noga och vi föreslår därför att tillsammans med får ett sådant uppdrag. Skolan är basen i arbetet med att öka inflytandet för barn och ungdomar. har också betonat skolans betydelse som en "demokratisk frizon" för barn. Det finns ingen valfrihet för svenska skolor vad gäller elevernas inflytande. Det är inget "projekt" som kan sättas igång och avbrytas och kan heller inte vara någon försöks- verksamhet som skolan kan driva . Varje skola har, mot bakgrund av och det svenska regelsystemet för skolan, ett uppdrag att se till att alla elever, oavsett kön, social och kulturell bakgrund får ett verkligt inflytande på arbetssätt, arbetsformer och innehåll i undervisningen. Att elever har inflytande över sin skolsituation är en mänsklig rättighet. Elevers rättsliga ställning i skolan är svag. Mycket få beslut som rör elever kan överklagas till en oberoende instans. En elev är alltså under hela sin skoltid beroende av skolpersonalens välvilja och yrkeskunnande. Det är mot denna bakgrund särskilt viktigt att se elevers inflytande i skolan som en rättighet och att skolan utvecklas så att denna rättighet får ett verkligt innehåll. Ännu ett skäl att utveckla elevinflytandet är att det ingår i skolans uppgifter att fostra demokratiska medborgare. Det betyder att eleverna i skolan skall kunna utveckla sina möjligheter att visa social förståelse för andras situation, att visa tolerans och empati. Detta kan inte ske om inte eleverna involveras i samarbete med andra, ett samarbete i vilket de själva känner sig delaktiga, hörda och respekterade. Ytterligare ett skäl för ett ökat elevinflytande är att det är en förutsättning för lärandet. Elevers lärande är beroende av att de i grunden deltar i kunskapsprocessen. Om arbetet i skolan skall införlivas som verklig kunskap förbunden med deras tidigare erfarenheter krävs delaktighet. Kunskapsarbete är en skapande process och den som skapar måste vara närvarande i det som sker. Barnets rätt att komma till tals Att elevers inflytande och ansvar i skolan är en förutsättning för kunskapsinhämtande visar med stor tydlighet de elevröster som redovisar i sitt betänkande Inflytande på riktigt.29 Elevernas synpunkter visar också att motsatsen, brist på inflytande, genererar upplevelser av meningslöshet, maktlöshet och tristess i skolan. Några citat ur elevröster: Jag tror att det är hemskt viktigt att eleverna får vara med och planera undervisningen. Det blir mycket roligare och man blir motiverad, får större lust att lära. När man har sådana lektioner som vi har där läraren bara står och tjattrar så tröttnar man på att lyssna. Om man får vara med och påverka lär man sig mer och tycker att det är roligare och tycker man något är roligt, så blir man mer intresserad så ju mer omväxlande grejor som händer, ju mer olika grejor man får göra ju roligare blir det och då lyssnar man mer. Så är det ju alltihopa på en gång liksom. Man är tillsammans här. Man lär sig både av att vara mindre så såg man framåt och när man blev större då lärde man sig att förstå dom mindre. Lärarna gjorde så roliga saker, både att man kan arbeta och ha roligt, att man kan arbeta tillsammans och så. Det är bra för barn. Man är tillsammans barn och barn och vuxna. Jag lärde mig nog ganska mycket här som jag inte tänker på. Jag kunde inte så mycket när jag började. Det var ett arbete, men det var som en lek. De kan lägga fram en plan i början av terminen och säger att så här har jag tänkt att vi skall lägga upp vårterminen. Och så får vi ett litet schema och ja, vad tycker ni, har ni några invändningar? Så får man kanske på sig att säga någonting. Ofta så har man kanske ingenting att komma med och de har ju planerat det där ... Dessa citat betonar sambandet mellan elevers inflytande och skolans kvalitet, ett samband som har visats i flera av under- sökningar.30 Ju sämre betyg eleverna ger läraren och innehållet i ämnena, desto mindre tycker de också att de kan påverka under- visningen och desto mer skulle de vilja kunna göra det. Den formella demokratin, med elevråd och klassråd som forum för inflytande, är väl etablerad i de flesta svenska skolor. 30Skolverkets rapport nummer 32 och nummer 72 Barnets rätt att komma till tals varit att skapa ett verkligt innehåll i inflytandet. Vi vill betona att inflytande och ansvar för elever i skolan inte kan ses som något isolerat från hela den sociala och pedagogiska miljö som skolan utgör. För att åstadkomma ett verkligt inflytande för elever krävs att det i skolan finns en positiv anda, goda relationer mellan lärare och elever samt en gemensam värdegrund för lärare och elever att utgå ifrån. I detta sammanhang är föräldrarnas delaktighet av stor betydelse. I en skola som präglas av skolk och skadegörelse, våld och hot om våld elever emellan finns knappast förutsättningar för att utveckla ett reellt inflytande för elever. Arbetet med inflytandefrågor måste, enligt vår mening, gå hand i hand med ett förändringsarbete som syftar till att skapa ett gott socialt och pedagogiskt klimat. Vi anser att detta arbete måste prioriteras. ... i domstols- och administrativa förfaranden ... Många av de bestämmelser som reglerar barnets rätt att komma till tals, har varit föremål för en grundlig översyn med utgångspunkt i artikel 12 i . Därvid har vissa av bestämmelserna i och i socialtjänstlagen ändrats. Syftet med ändringarna har, som vi redovisat i det föregående, varit att skapa garantier för att barn får komma till tals i mål och ärenden i domstolar och andra myndigheter. Enligt vår uppfattning finns det i stort sett en tillfredsställande ordning i svensk lagstiftning för att barn skall kunna komma till tals i familjerättsmål och socialmål. Enligt vår uppfattning är det en fördel att denna ordning har åstadkommits utan att barn i någon större utsträckning behöver höras i domstol. När det gäller reglerna i 21 kap. om verkställighet av dom eller beslut om vårdnad och umgänge anser vi emellertid, vilket närmare kommer att redovisas i avsnitt 10.2, att reglerna bör ses över. Även när det gäller mål och ärenden enligt LVU finns det skäl att göra en översyn. Till detta återkommer vi i kapitel 14. Även om lagstiftningen väl svarar mot de krav som ställs i artikel 12.2 är det av stor betydelse att jurister, nämndemän, åklagare, poliser, tjänstemän inom m.fl. har kompetens och gedigen kunskap om barn för att kunna rätt förstå och värdera barnets vilja. Barnets rätt att komma till tals Det är ofta en grannlaga uppgift för tjänstemän att i familjerätts- liga och sociala mål och ärenden bedöma särskilt ett yngre barns vilja och det är av olika skäl inte alltid lätt att bedöma om barnets verkliga vilja kommer till uttryck. Det krävs ofta tillgång till expertis för att utröna särskilt de yngre barnens vilja. Sådan expertis kan vara svår att tillgå och barnets vilja kommer därför oftast till uttryck genom vårdnads- och socialutredningar som får vägas in i en helhetsbe- dömning som beslutande domstolar och myndigheter har att göra. Det torde emellertid vara allmän enighet om att i fall där ett barn gett klart uttryck för sin vilja, denna, allt efter barnets ålder och mognad, bör väga tungt vid bedömningen av en fråga som rör barnet. I straffprocessen kan det vara fråga om att förstå och sätta sig in i ett barns situation efter det att barnet varit med om en händelse som kan sätta spår för livet. En betydande barnkompetens och kunskap om att rätt höra, värdera och bedöma ett barns utsaga utgör därför en förutsättning för att komma till rätta med de betydande svårigheter som finns i fråga om att bedöma bevisningen som finns i t.ex. mål om incestbrott. Det är således genom att bättre kunna värdera vad barn ger uttryck för och inte genom lägre beviskrav i denna typ av mål som dessa problem enligt vår mening bör lösas. Enligt vår uppfattning är, med utgångspunkt i Barnkonventio- nens grundläggande principer, reglerna inom straffprocessen om när barn skall höras i domstol väl avvägda. 9 Politiska och medborgerliga rättigheter 9.1Rätt till medborgarskap m.m. Barnet skall registreras efter födelsen och skall ha rätt från födelsen till ett namn, rätt att förvärva ett medborgarskap och, så långt det är möjligt, rätt att få vetskap om sina föräldrar och bli omvårdat av dem. Konventionsstaterna skall säkerställa genomförandet av dessa rättigheter i enlighet med sin nationella lagstiftning och sina åtaganden enligt tillämpliga internationella instrument på detta område, särskilt i de fall då barnet annars skulle vara statslöst. Konventionsstaterna åtar sig att respektera barnets rätt att behålla sin identitet, innefattande medborgarskap, namn och släktför- hållanden såsom dessa erkänns i lag, utan olagligt ingripande. Om ett barn olagligt berövas en del eller hela sin identitet, skall konventionsstaterna ge lämpligt bistånd och skydd i syfte att snabbt återupprätta barnets identitet. I artikel 24.2 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter anges att varje barn skall registreras efter födelsen och skall ha ett namn. Rätten till registre- ring och till ett namn är av grundläggande betydelse för varje barn. Politiska och medborgerliga rättigheter Folkbokföring skall enligt 2 § folkbokföringslagen (1991:481) som huvudregel ske av varje barn som föds levande här i landet. Undantag görs endast för barn till diplomater och annan personal som arbetar för en främmande makts beskickning eller konsulat. Enligt 1 § andra stycket skall vigsel, födsel och dödsfall i landet registreras även i fråga om en person som inte är eller har varit folkbokförd. Denna bestämmelse infördes . Enligt 4 § folkbokföringslagen skall en utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd inte folkbokföras om han saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han ändå folkbok- förs. Som huvudregel gäller att en utlänning som reser in i eller vistas i mer än skall ha uppehållstillstånd, om inte utlänningen har uppehållstillstånd eller är medborgare i , , eller (1 kap. 4 § utlänningslagen). I betänkandet Några folkbokföringsfrågor (1996:68) föreslås en ändring i 2 § folkbokföringslagen med innebörd att det uppställs ett krav på att barnets moder skall var folkbokförd för att barnet som föds här i landet skall folkbokföras. Som skäl för ändringen anges att det sedan införandet av en allmän registrering av alla födslar här i landet inte längre finns skäl att folkbokföra varje nyfött barn. Det bör enligt förslaget för folkbokföring krävas en starkare anknytning till landet än att barnet fötts här. Betänkandet bereds inom . I 1 § namnlagen (1982:670) finns bestämmelser om hur barn förvärvar den ena eller båda föräldrarnas efternamn. Enligt huvud- regeln sker förvärv av efternamn utan att det sker någon anmälan till skattemyndigheten (automatiskt namnförvärv). I vissa fall skall dock anmälan om efternamn göras . I 2 § finns motsva- rande bestämmelser för adopterade barn. I 30 § föreskrivs att varje barn skall ha ett eller flera förnamn, som från födelsen skall anmälas till skattemyndigheten. Namnlagens bestämmelser om automatiska namnförvärv (efter- namn) tillämpas på danska, finska, isländska och norska medborgare med hemvist i . Andra utländska medborgare måste göra en anmälan till skattemyndigheten eller i vissa fall en ansökan till för att dessa bestämmelser i namnlagen skall vara tillämpliga på dem. Om den utländska medborgaren emellertid inte vill att svenska namnregler skall tillämpas utan föredrar att rätten att förvärva eller ändra namn prövas enligt reglerna i hemlandet, får Politiska och medborgerliga rättigheter han eller hon vända sig till myndigheterna i det landet med sin begäran. På statslösa personer tillämpas namnlagen i dess helhet under förutsättning att personerna har hemvist, eller om sådan saknas, vistelseort i . Detta innebär att namnlagens regler om auto- matiska namnförvärv blir tillämpliga på dem. Hemvist i anses föreligga om bosättningen här med hänsyn till vistelsens varaktighet och omständigheterna i övrigt anses stadigvarande. I detta ligger att personen i fråga har för avsikt att för avsevärd tid stanna kvar i landet. Grundläggande folkrättsliga bestämmelser om medborgarskap finns för lösande av konflikter mellan medborgarskapslagar, som ratificerat. Enligt artikel 1 skall frågan huruvida någon är medborgare i viss stat bedömas enligt lagstiftningen i denna stat. Denna lagstiftning bör erkännas av övriga stater, i den mån den står i överensstämmelse med internationella konventioner, internationell sedvänja och allmänt erkända grundsatser på medborgarrättens område. Artikel 1 ger utryck för två grundsatser. Den ena grundsatsen innebär att staterna kan styra vilka som skall vara medborgare i staten och bestämma vilka krav som skall ställas för förvärv av medborgarskap. Den andra grundsatsen innebär att internationella förpliktelser som en stat åtagit sig begränsar den nationella lagstiftningens utformning. Den relativt stora frihet som en stat enligt har att bestämma vilka som kan bli medborgare har bl.a. fått till följd att det finns människor som saknar medborgarskap (statslösa). En annan konsekvens är att det finns människor som får dubbla medborgarskap. Det finns skilda principer för förvärv av medborgarskap. I allmänhet tillämpas härstamningsprincipen (jus sanguinis) som innebär att medborgarskap förvärvas utifrån föräldrarnas medborgar- skap. I länder som tillämpar denna princip kan antingen faderns eller moderns medborgarskap styra vilket medborgarskap barnet får vid födelsen. I vissa länder tillämpas territorialprincipen (jus soli), vilket innebär att en stats medborgarskap förvärvas genom födelse inom den statens territorium. Det finns stater som tillämpar dessa båda principer Politiska och medborgerliga rättigheter Olika situationer kan tänkas i vilka ett barn inte kan förvärva medborgarskap i någon stat. En sådan situation är den då ett barn föds i ett land som tillämpar härstamningsprincipen av utländska föräldrar vars medborgarskap blivit bestämt genom territorialprin- cipen. En annan situation är den där två statslösa föräldrar får barn i ett land där härstamninsprincipen tillämpas. Denna situation kan endast lösas genom att härstamningsprincipen frångås i denna spe- ciella situation. Detta sker också i olika länder genom införandet av regler som innebär att både utländska medborgare och statslösa efter viss tids bosättning i landet kan förvärva medborgarskap. I artikel 24.3 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter anges att varje barn har rätt att förvärva ett medborgarskap. I en kommentar till bestämmelsen har mänskliga rättigheterna anfört att syftet med bestämmelsen, att förhindra ett sämre samhällsskydd för statslösa barn, inte nödvändigtvis innebär en skyldighet för konventionsstaterna att be- vilja varje barn som fötts inom statens territorium medborgarskap. Emellertid är staterna enligt kommittén skyldiga att vidta alla lämpliga åtgärder såväl internt som i samarbete med andra stater för att säkerställa att varje barn får ett medborgarskap. I artikel 24.3 nämns inte uttryckligen de barn som riskerar att bli statslösa. Bestämmelser om dessa barn finns däremot konvention om begränsning av statslöshet. I artikel 1 sägs att för- dragsslutande stat skall bevilja person som är född på dess territorium medborgarskap om denne annars skulle bli statslös. För medborgar- skap får staten föreskriva villkor om att medborgarskap skall förvärvas jämlikt lag vid sådan ålder och under sådana villkor som anges i nationell lag. Medborgarskapet skall beviljas antingen automatiskt vid födelsen eller efter ansökan. Väljs det senare alter- nativet får för bifall till ansökan inte ställas upp andra villkor, förutom att den sökande inte begått brott mot rikets säkerhet eller av viss svårighetsgrad (frihetsstraff eller mera), än sådana som rör sökandens ålder och vistelsetid. Därutöver fordras att sökanden alltid varit statslös. Artikel 7.2 i hade i ett tidigt skede av utarbe- tandet en lydelse med innebörd att ett barn skall förvärva medbor- garskap i födelselandet om det inte beviljas medborgarskap i något annat land. Denna lydelse motsatte sig dock många länder på den grunden att den inte var förenlig med de nationella reglerna. Särskilt gällde det länder vars regler för att förvärva medborgarskap följer härstamningsprincipen. Politiska och medborgerliga rättigheter har i flera länderrapporter uttalat att den är be- kymrad över de statslösa barnens situation. I en rapport angående rekommenderar kommittén att lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder vidtas för att skydda barn från att bli statslösa och att konventionens rättigheter respekteras och tillförsäkras varje barn under statens jurisdiktion. I samband med ratificeringen av uttalade i sitt remissvar att barn till statslösa föräldrar bör få svenskt medborgarskap vid födelsen och att lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap borde kompletteras med en bestämmelse om detta. Liknande synpunkter framfördes av och Röda Korset. I den proposition som föregick ratificeringen av anförs att rätten att förvärva ett medborgarskap enligt artikel 7.1 motsvarar vad som redan gäller för del enligt artikel 24.3 i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Det anges i propositionen att även konvention om begränsning av statslöshet bör nämnas i sammanhanget. Enligt propositionen är innebörden av dessa konventioners bestämmelser och bestämmelsen i artikel 7.1 i inte att ge ett statslöst barn en ovillkorlig rätt från födelsen till medborgarskap i det land barnet föds. Rätten till medborgarskap får i stället villkoras genom nationell lag och i enlighet med landets internationella åtaganden, såsom anges i den aktuella artikelns punkt 2. Den tolkning som gett uttryck för i sitt remissvar innebär en ovillkorlig rätt från födelsen till medborgarskap i det land barnet föds. En annan tolkning är att varje barn i vart fall skall ha rätt till medborgarskap i det land barnet levt . Detta för att undvika en situation där det statslösa barnet vid uppnådd myndighetsålder saknar möjlighet att som vuxen bli medborgare i det land som han levt i under hela eller större delen av sin uppväxttid. bestämmelser om medborgarskap får som denna genomgång visar tolkas mot bakgrund av bl.a. bestämmelser i andra konventioner. De olika konventionernas bestämmelser är skrivna utifrån skilda syften. Konventionen om begränsning av statslöshet kan ses som ett stöd vid tolkningen av medan ger uttryck för principer som inte är helt i överensstämmelse med . Politiska och medborgerliga rättigheter Svenskt medborgarskap förvärvas enligt huvudregeln i 1 § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap enligt härstamningsprincipen. Under vissa förutsättningar kan utlänning förvärva svenskt medborgarskap genom vistelse här i landet. Barn som föds i av utländska föräldrar får således inte svenskt medborgarskap från födelsen. Barnet kan i stället få samma medborgarskap som föräldrarna. Om föräldrarna är statslösa riskerar barnet dock att vid födelsen i sakna medborgarskap. Detsamma gäller om det land som föräldrarna är medborgare i tillämpar territorialprincipen. Enligt 3 § medborgarskapslagen förvärvar utlänning genom långvarig hemvist i (increscens) svenskt medborgarskap. För förvärv enligt 3 § erfordras hemvist i under sammanlagt varav före anmälan om medborgarskap. Anmälan kan göras tidigast från det utlänningen fyllt men innan han fyllt . För statslös och för den som skulle förlora sitt utländska medborgarskap genom förvärv av svenskt medborgarskap kan anmälan dock göras redan från det att han fyllt . 3 § fick sitt nuvarande innehåll som en följd av ratificering av konvention om begränsning av statslöshet. Förvärvar förälder svenskt medborgarskap enligt 3 § medför det även svenskt medborgarskap för ett underårigt och ogift barn under vissa förutsättningar. Har en av föräldrarna ensam den rättsliga vårdnaden om barnet och den föräldern förvärvar svenskt medborgar- skap blir även barnet svensk medborgare. Motsvarande gäller om för- äldrarna har gemensam vårdnad och den andre föräldern redan är svensk medborgare. Får föräldrarna svenskt medborgarskap och har de gemensam vårdnad, får även barnet svenskt medborgar- skap. För utlänningar som inte omfattas av 3 § finns bestämmelser om förvärv av svenskt medborgarskap genom naturalisation. Med natu- ralisation avses att en person efter ansökan tas upp till svensk med- borgare genom ett särskilt beslut. Villkoren för naturalisation är att sökanden skall ha fyllt , (för nordiska medborgare) ha hemvist här i landet och fört och kan förväntas komma att föra en hederlig vandel. Även om dessa villkor inte är uppfyllda kan naturalisation beviljas i vissa särskilda situationer (se 6 § andra stycket).