sou · GLB3186 · 1998-01-01 00:00:00 — Ett sådant förslag bör vara brett för- ankrat bland berörda nationella organ, antas av regeringen och innefatta en handlingsplan för hur förslaget skall kunna drivas kraft- fullt i EU. I avvaktan på att det europeiska regelverket förenklas bör undvika mer långtgående anpassning av de nationella tullreglerna än den gällande EG-rätten kräver. Slopa avgifter och byråkrati kring den obligatoriska ventilationskontrollen har inneburit stora förändringar av arbets- platsernas inomhusklimat. Uppvärmning, mekanisk ventilation, luftfuktning, luftrening, kyla och frånluftskanaler är ofta integre- rade delar i komplicerade ventilationssystem. Systemen fordrar re- gelbunden tillsyn och skötsel – en uppgift som fordrar kompetent personal. När kompetens inte finns inom ordinarie fastighets- skötselorganisation får den tas in utifrån. Ventilationssystemen har stor betydelse för arbetsmiljön. De löser problem – avleder dålig luft och reglerar temperaturen. Dessvärre kan ventilationssystemen också skapa problem, t.ex. torr luft, be- svärande ljud och mögel. Ventilationssystemen är också ofta täm- ligen energikrävande, varför ett otrimmat system kan ha en stor potential för energibesparing. I många fall är kostnaden för att trimma ett system mycket snabbt betald, på grund av lägre energi- åtgång. I analogi med den obligatoriska sotningen har staten infört en obligatorisk ventilationskontroll för att tillgodose krav på miljö och klimat. Ventilationskontroller kan utföras av flera olika sorters småfö- retag, bl.a. ventilationsföretag, som tillhandahåller tjänster såsom kontroll, justering/trimning och rensning av ventilationssystem inklusive imkanaler. Med hänsyn till gällande regler för sotning m.m. skall emeller- tid rengöring och kontroll av imkanaler även göras från brandsäker- hetssynpunkt. Nuvarande regelverk för sotning respektive obliga- torisk ventilationskontroll medför därför att samma arbete kan komma att utföras två gånger. Detta har skapat irritation bland fastighetsägare då dessa upplever att sotningsföretagen medvetet utnyttjar sin monopolställning på sotningsområdet och nuvarande regler om obligatorisk rensning av imkanaler för att utföra även den obligatoriska ventilationskontrollen. I det fall ett sotningsföretag inte lämnat det förmånligaste an- budet vid en fastighetsägares upphandling av obligatorisk ventila- tionskontroll kan det ändå totalt sett bli kostsammare för fastig- hetsägaren att inte välja sotningsföretaget. Skälet är att sotnings- företaget har möjlighet att kombinera arbetet med obligatorisk ventilationskontroll med sotningsuppgifterna. Sotningsföretag får i detta fall betydande konkurrensfördelar på området för obliga- torisk ventilationskontroll framför andra företag, vilket kan med- föra en ej effektiv resursanvändning. De redovisade effekterna på området för rengöring av imkanaler m.m. följer av att två olika regelverk omfattar delar av samma tjänsteområde. Ventilationskontrollen omfattar samtliga arbetsplatser oavsett om företaget har egen adekvat kompetens eller inte. För det före- tag som har egen kompetens, ett förhållandevis lättskött ventila- tionssystem eller skaffat sig ett kontrollsystem som gör att man vet när man behöver kalla på expertis, framstår den obligatoriska ventilationskontrollen som ett byråkratiskt påbud. Det protokoll som upprättas vid besiktningen skall insändas till kommunen, varpå företaget får betala för att skall kontrollera och arkivera det. anser att det finns en risk att kom- munen tar ut orimligt höga avgifter för nuvarande registrering. Detta har bl.a. i haft anledning att uppmärksamma vid prövning av ärenden som rör kommunala avgifter på området. Småföretagsdelegationen föreslår att en utredning tillsätts för att granska om företag som uppfyller kraven för certifiering på områ- det för obligatorisk ventilationskontroll även skall kunna ges möj- lighet att rensa och kontrollera imkanaler från brandsäkerhets- synpunkt. Vidare bör övervägas om kravet på registrering hos kom- munen kan slopas och ersättas av ett system med egenkontroll, där protokollet visas upp på anmodan. Utredningen bör pröva om tillsynsansvaret skall ligga hos kommunens byggnadsinspektörer eller hos yrkesinspektionen samt anlägga synpunkter på hur en risk- och problemorienterad prioritering av tillsynsarbetet kan läg- gas upp. Endast i de fall protokoll saknas bör avgift utgå. Slopa lagen om obligatorisk platsanmälan tillkom då arbetsmarknadsläget såg väsentligt annorlunda ut. När arbetslös- heten var låg var det vanligt att arbetsförmedlingen med arbetsgi- varens samtycke anvisade arbetssökande till lediga jobb. Den som nekade att ta ett ledigt arbete kunde stängas av från a-kasseersättning och även på andra sätt drabbas av olika sanktioner. När en arbetsgivare har ett ledigt jobb kan redan ofta nå- gon av de anställda rekommendera någon person de känner väl som går arbetslös. Arbetsförmedlingen saknar dessutom ofta möj- lighet att hjälpa till i rekryteringsprocessen. För dem som söker arbete inger den utlysta platsen endast falska förhoppningar om det redan finns en lämplig person. Enda effekten av att anmäla ett ledigt arbete till arbetsförmedlingen är att arbetsgivaren blir ner- ringd av arbetssökande. Följden har blivit att många arbetsgivare struntar i att anmäla ledigt arbete. Anmälan av lediga platser har emellertid en mycket viktig funk- tion för arbetsmarknadsstatistiken. Denna statistik spelar stor roll för utformningen av såväl ekonomisk, som regional närings- och arbetsmarknadspolitik. Småföretagsdelegationen föreslår att den obligatoriska platsan- mälan avskaffas. Många företag klagar över att de behöver vänta på att få ärenden avgjorda hos offentliga myndigheter. Det är ofta svårt att få besked om hur handläggningen beräknas ta och väntan i ovisshet upplevs svårare än när tiden är utmätt. Ofta kan admi- nistrativ personal vittna om många påringningar från företag och enskilda där man söker besked om ärendets aktuella status, hur långt det kommit i processen och när det kan beräknas vara klart. Den administrativa personalen tvingas söka informationen bland handläggarna och dessa samtal upplevs som en störning och källa Det är inte ovanligt att den administrativa persona- len i telefon utvecklar ett avmätt förhållningssätt till dem som ringer. Det är heller inte ovanligt att företag och allmänhet därför får en bild av myndigheten som byråkratisk och okänslig. Handläggningstider följs upp genom upprättande av ärende- balanser, exempelvis vid års- och månadsskiften. Att korta ärende- balansen är ett argument som ofta används i samband med an- slagsframställning och i budgetprocessen. Några myndigheter har också systematiskt angripit problemen med långa handläggnings- tider. I detta sammanhang förtjänar t.ex. i och CSN att nämnas. Varje gång som frågan om långa handläggningstider aktualise- ras uppstår emellertid en diskussion om ett kortande kan ske utan men för rättssäkerheten. Det är emellertid viktigt att skilja mellan aktiv och passiv handläggningstid. Med passiv handläggningstid avses den tid när ärendet väntar på sin tur. En systematisk analys av varför ärendet behöver vänta kan leda till att dimensioneringen av olika steg i en handläggningsprocess anpassas till varandra så att flödet blir jämnt och inte stockar sig. Att driva denna process kräver speciell kompetens som ofta är svagt representerad på myn- digheterna. Att sätta upp punktlighetsmål för handläggningen kan emel- lertid vara ett sätt att skapa medvetenhet om orsakerna till fördröjningar i handläggningen. Punktlighet i handläggning är viktigt för småföretag. Exempel är PRV:s hantering av aktiebolagsregistreringar, byggnadsnämnd- ers hantering av bygglov, socialförvaltningarnas hantering av ut- skänkningstillstånd. På de flesta myndigheter har diariefunktionen datoriserats. Detta medger att nya tekniker tillämpas. En praktisk lösning kan vara att bekräfta att ärendet mottagits, i förekommande fall meddela vem som utsetts som handläggare samt att man anger en längsta tid för beräknad handläggning. Det kan vara praktiskt att tilldela diariepersonalen en tillsyns- uppgift för att de utsatta handläggningstiderna hålls och att tillse att den sökande meddelas om myndigheten inte klarar utlovad handläggningstid. För att skapa tryck i frågan kan det också vara lämpligt att redovisa såväl beräknade handläggningstider för olika ärenden som andelen ärenden som dragit över den beräknade ti- den. Därmed uppstår en diskussion om hur ökad förutsägbarhet kan skapas i handläggningen. Ett sätt att skapa ökad tydlighet kan vara att den myndighet som inte klarar sitt punktlighetsmål reducerar avgiften för den sökande. Småföretagsdelegationen föreslår att regeringen väljer ut ett tiotal myndigheter som får arbeta med punktlighetsmål och att denna verksamhet sedan utvärderas. Utvärderingen bör särskilt analysera om Förvaltningslagens bestämmelser kan kom- pletteras med krav om punktlig handläggning. Prövning av kompetens att driva affärsverksamhet Kommunallagen reglerar möjligheterna för medborgare inom kommunen att överklaga ett kommunalt beslut till förvaltnings- domstol, dvs. länsrätt, kammarrätt och regeringsrätt. På vissa områden, t.ex. bygglov och detaljplaner, kan kommunala beslut överklagas till andra instanser. Kommunallagen reglerar kommunens kompetens, dvs. anger vad kommunen får ägna sig åt. Några viktiga principer begränsar kommunens verksamhetsfält. Kommunallagens lokaliserings- princip, självkostnadsprincip och likställighetsprincip utesluter i princip att verksamheten huvudsakligen inriktas på andra avnä- mare än invånarna i kommunen, liksom att huvuddelen av verk- samheten drivs för att få överskott, liksom att man skulle kunna ta ut olika avgifter för samma tjänst av olika medborgare. Som alltid i verksamhet gäller dock att allt är möjligt så länge inget överklagande sker. Det är endast kommunala beslut som omfattas av kommunal- lagen. När det gäller kommunens bolag betyder det att endast själva bolagsbildningen och dess policyformuleringar, kapitaltillskott från kommunen, kommunens tecknande av borgen, liksom leverens- avtal och övriga avtal mellan bolaget och kommunen kan bli före- mål för överklagande och prövning mot kommunallagens princi- per. Verksamheten i det kommunala bolaget omfattas inte av kommunallagen. De beslut som fattas i bolaget kan således inte överklagas till förvaltningsdomstol. Undantag finns emellertid när det gäller utlämnande av handling, där offentlighetsprincipen ut- sträckts till att omfatta helägda kommunala bolag i de fall den inte kolliderar med hänsyn till bolagets krav på affärsmässighet. Ändringar i bolagsordningen bör antas i kommunfullmäktige. Om bolaget avviker från ändamålsparagrafen i bolagsordningen kan detta förhållande emellertid inte prövas mot kommunallagen. Revisorernas förslag om ansvarsfrihet för bolagets styrelse be- handlas på bolagsstämman. Denna regleras inte av kommunal- lagen utan i aktiebolagslagen. Kommunen kan emellertid ha fat- tat beslut om direktiv till kommunens ombud på stämman. Detta beslut kan prövas i förvaltningsdomstol. Om kommunen avstått från att påpeka att bolaget i sin verksamhet går utanför vad som angivits i bolagets ändamålsparagraf är det ett icke-beslut. Icke- beslut kan självfallet inte överklagas. Inför bolagsstämman kan kommunfullmäktige utfärda ägardirektiv. Detta beslut kan överklagas till förvaltningsdomstol. Årsberättelse och revisionsberättelse anmäls till kommunfull- mäktige. Beslutet att godkänna anmälan kan inte prövas i förvalt- ningsdomstol. Tillskjutande av nytt aktiekapital är vanligtvis ett beslut som antas i kommunfullmäktige. Rätten att överklaga ett kommunalt beslut är begränsad till kommunens medborgare. Många kommuner menar att detta är en viktig kommunalrättslig princip. Flera av näringslivets orga- nisationer anser att rätten att klaga på ur kommunalrättslig syn- punkt tveksam verksamhet inte som bör vara begrän- sad till kommunens medlemmar. Detta fordrar sannolikt att kom- munens kompetens även regleras i annan lag än kommunallagen – t.ex. inom konkurrenslagstiftningen. Kritikerna menar att det måste finnas möjlighet att få lagligheten i en viss redan pågående verksamhet prövad, inte bara lagligheten i ett visst beslut. Ofta finns det i verksamhet, oavsett om den drivs i bolags- eller förvaltningsform, heller inte något kommunalt beslut som går att klaga på, även om verksamheten strider mot kommunallagens principer. Fullgoda möjligheter till prövning måste finnas även vad be- träffar verksamhet i hel- eller delägda kommunala bolag. I dagslä- get saknas sådana möjligheter. Småföretagsdelegationen föreslår att det nyinrättade Rådet för konkurrens på lika villkor för privat och offentlig sektor, i vilket finns företrädare för såväl näringsliv som offentlig sektor, belyser frågorna i hela dess vidd som underlag för rättspraxis. Rådet bör även ta ställning till vilken juridisk regelram som bör gälla beträf- fande juridiska personers rätt att överklaga beslut över kommun- gränserna samt möjlighet att få lagenligheten i en viss befintlig verksamhet prövad. Avreglera förordnandet av ordningsvakter Bevakningsföretagen tillhör en bransch som expanderat kraftigt . har flera mindre be- vakningsföretag etablerats. Företagen utför ett viktigt arbete för att förhindra brott och upprätthålla ordning. BNP-beräkningarnas uppskattning av brottsförebyggande verksamhet kan självfallet dis- kuteras. Däremot är det självklart att bevakningens rätta värde endast kan förstås i termer av de skadekostnader som undviks. Bevakningsföretag skall vara auktoriserade. Företagens verksam- het är noggrant reglerad i lagen (1974:191) om bevakningsföretag samt förordningen (1989:149) om bevakningsföretag m.m. Väk- tare hos ett bevakningsföretag kan förordnas som ordningsvakter. På dessa ställs särskilda krav som regleras i lagen (1980:578) om ordningsvakter samt i ordningsvaktsförordningen (1980:589). Fö- reskrifter om ordningsvakters utrustning och utbildning m.m. har getts ut av råd (RPSFS 1986:58). Tre olika myndigheter kan komma ifråga för förordnande av ordningsvakt, beroende på vaktens verksamhetsområde. Om ordningsvakten skall vara verksam i mer än ett län fattas beslutet av . För den som skall vara verksam inom ett län beslutar och för den som enbart verkar inom en kom- mun sker prövningen hos den lokala polismyndigheten. Tillsynsmyndigheterna skall enligt lagen bedöma behovet av ordningsvakter. Om behovet anses fyllt skall myndigheten inte ge ytterligare tillstånd. Genom myndigheternas tillsyn regleras såle- des såväl antalet ordningsvakter som tjänsteinnehållet och vakternas behörighet (utbildning och vandel). utfärdar föreskrifter om utbildningen av ordningsvakter. Behovsprövningen har ibland medfört problem för enskilda näringsutövare. För det enskilda bevakningsföretaget är det oklart varför ansökningar skall inges till tre olika myndigheter, trots att prövningen sker mot samma regler. En annan effekt av prövningen kan bli att företag som vinner en anbudstävling om bevaknings- tjänster inte kan åta sig uppdraget eller utvidga sin verksamhet, eftersom ytterligare tillstånd inte medges. I sådana fall kan företa- get tvingas att lämna över uppdraget till en konkurrent som har ledig kapacitet bland sin personal. Om köparen av tjänsten inte kan fullfölja affären med den som vunnit anbudstävlingen, riske- rar tjänsten att bli dyrare eller, om kostnadsramen skall hållas, att utföras med lägre kvalitet. En myndighets beslut att inte förordna ordningsvakter kan för- visso överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och i vissa fall till . Denna möjlighet till överprövning av beslutet är dock sällan tillräcklig. Skälet är att prövningen av beslutet ofta tar så att det företag som överklagat inte kan få besked innan avtalsperioden med köparen av bevakningstjänsten påbörjas. I delbetänkande Trygghet mot brott i lokalsamhället (SOU 1994:122) och slutbetänkande Trygghet mot brott, rollfördelning och samverkan (SOU 1995:146) diskutera- des och föreslogs att endast en myndighet skall besluta om förord- nande av ordningsvakter. Vidare föreslogs att andra än polis- myndigheten skulle kunna utbilda ordningsvakter, vilket enligt föreskrifter senare blivit möjligt. Däremot fö- reslogs fortsatt myndighetskontroll av antalet ordningsvakter. Ordningsvakter får använda visst våld i sin yrkesutövning och detta bör, enligt förslaget, staten inte avhända sig kontrollen över. Småföretagsdelegationen föreslår att behovsprövningen för ordningsvakter avskaffas. Antalet ordningsvakter regleras bäst av efterfrågan på marknaden. Småföretagsdelegationen anser vidare att det räcker med att en statlig instans reglerar ordningsvakternas befogenheter och utbildning samt i de enskilda fallen prövar om en person är lämplig och uppfyller uppställda krav. Slopa behovsprövning för tandläkare En tandläkare, eller ett tandvårdsföretag, som vill göra en nyetab- lering måste ansöka om anslutning till tandvårdsförsäkringen hos . Etableringsprövningen omfattar enbart privata tandläkare. gör en behovsprövning. Om vård- utbudet anses tillgodosett medges normalt inte nyetablering. Denna reglering syftar till en jämnare fördelning av tandläkare men har enligt bidragit till att konservera marknadsstrukturen och även medfört att det finns färre tandlä- kare i glesbygd, än fallet skulle ha varit utan behovsprövning. anser att behovsprövningen vid etablering inom vuxentandvården bör avskaffas. Det bör vara tillräckligt att tandvårdsföretaget uppfyller givna kompetens- och säkerhetskrav. instämmer i förslaget om att slopa anslutningsbestämmelserna för tandvårdsförsäkringen, inte minst mot bakgrund av beslutade och aviserade minskningar av tandvårdssubventionen. Utredningen om ny inriktning på tandvårdsförsäkringen (dir. 1996:86) kommer att lämna förslag om nytt ersätt- ningssystem för vuxentandvården. Enligt direktiven skall det nya systemet i möjligaste mån ge förutsättningar för att avskaffa bland annat de nuvarande reglerna för anslutning av vårdgivare till tand- vårdsförsäkringen. Ändringen är planerad att ske . har fattat beslut om att ge sjukgymnaster och privatpraktiserande specialistläkare som fyllt möjlighet att fortsätta utföra ersättningsberättigad vård. För sjukgymnaster räcker det fortsättningsvis med att vara legitimerad för att få ersätt- ning. Småföretagsdelegationen föreslår att motsvarande regler som för sjukgymnaster skall gälla även för tandläkare, dvs. det bör räcka med att tandläkaren är legitimerad för att denna skall vara ersätt- ningsberättigad. Fritt val i barn- och ungdomstandvården Principen om fritt tandläkarval gäller för personer och är reglerad i den allmänna tandvårdsförsäkringen. Barn- och ungdomstandvården är däremot landstingens ansvar och det är upp till varje landsting att bestämma huruvida man vill erbjuda möjlighet för invånarna att gå till privattandläkare eller ej. är fritt tandläkarval infört i en rad landsting men fortfarande nekas av landets barn och ungdomar ett fritt tandläkarval. Av följande anledningar anser Småföretagsdelegationen att ti- den för en valfrihetsreform inom barn- och ungdomstandvården är mogen. ändrades tandvårdslagen så att lands- tingen har rätt att anlita andra vårdgivare än Folktandvården för barn- och ungdomstandvård. På en konferens om kvalitetsindikationer inom barn- och ungdomstandvård (29–) konstaterade en bred expertis att ett fritt tandläkarval är en prioriterad kvalitets- indikator. förordar i sin rapport inom tandvården () ett fritt tandläkarval för barn och ung- domar. Det fria valet fungerar bra där det införts. Småföretagsdelegationen föreslår att det i tandvårdslagen införs en skyldighet för landstingen att erbjuda barn och ungdomar ett fritt tandläkarval. Serviceboende för funktionshindrade bör bli konkurrensneutralt Socialtjänstlagen ålägger kommunen att inrätta bostäder med sär- skild service till funktionshindrade. Kommunen kan driva verk- samheten i egen regi eller lägga ut den på entreprenad till ett privat företag. uppställer kvalitetskrav som tillämpas vid läns- styrelsens tillsyn över verksamheten. Men olika regler gäller bero- ende på om verksamheten bedrivs av ett privat företag eller i kom- munal regi. Det privata företaget måste ansöka om tillstånd för att starta verksamheten. Det behöver inte kommunen göra. De kvalitets- krav som det privata företaget måste uppfylla vid start kan den kommunala verksamheten dröja med. Ett privat företag vars verksamhet inte håller erforderlig kvalitet kan få sitt tillstånd indraget. verksamhet kan visserli- gen kritiseras, men varken eller har befogenhet att ålägga kommunen att leva upp till kvalitetskraven. Kommunens verksamhet kan både dröja med uppfyllandet av kra- ven och rentav strunta i att uppfylla dem. menar att dessa olika villkor kan ge kon- kurrenssnedvridande effekter vid upphandling där så- väl kommunala egen-regi-enheter som privata utförare konkurre- rar om en entreprenad. Om exempelvis kommunens anbuds- eller förfrågningsunderlag har utformats utifrån en lägre kvalitetsnivå än gällande kvalitetsnormer får egen-regi-enheten konkurrens- fördelar i förhållande till privata utförare som inte har samma möjlighet att minska verksamhetens kvalitet, anför Konkurrens- verket. verifierar missförhållandet när den medde- lar att den vid ett antal tillfällen påpekat för landsting att de i vissa fall bedriver gruppboende som inte uppfyller lagens krav. I direktiven till utredningen av vissa frågor rörande socialtjänstlagens och uppgifter (S 1997:109) anges att förslag skall lämnas till hur tillsynen över kan förbättras och effektiviseras. Småföretagsdelegationen föreslår att utredningen genom tilläggs- direktiv åläggs att beakta hur tillsynen över serviceboende för funktionshindrade skall kunna bli konkurrensneutral. Biluthyrningsbranschen är relativt ung i och har vuxit snabbt under . Den omfattande specialreg- lering som omgärdar biluthyrning kan reformeras eftersom för- hållandena i branschen är stabila och problemen är få. föreslår att nuvarande krav på tillstånd slopas för att i stället ersät- tas av ett krav på registrering av verksamheten. Detta skulle un- derlätta för den som vill etablera sig i näringen och ändå möjlig- göra övervakning från myndigheternas sida. Ett förslag till ny biluthyrningslag kommer att läm- nas till lagrådet. I detta återfinns emellertid inte något förslag till förenkling av den här typen. har inte tidigare tagit del av förslag, men delar bedömningen att branschen numera är stabil. Småföretagsdelegationen föreslår att förslaget till förenklat regist- reringsförfarande för biluthyrning inarbetas i det kommande lag- förslaget. Om ett företag vill starta långväga busslinjetrafik prövar om denna trafik kan skada etablerad järnvägstrafik, den s.k. skadeprövningen. Denna innebär ett konkurrensskydd för SJ. Långväga busstrafik bedrivs till större delen av privata företag och omfattar resor mellan två eller flera län. anser att skadeprövningen vid etablering av långväga busstrafik bör avskaffas. Denna etableringskontroll kan inte försvaras samhällsekonomiskt och bör tas bort. ställer sig bakom förslag. Regleringen av den långväga busstrafiken bygger på antagandet att busstrafiken annars skulle ta kunder från tågtrafiken. Detta antagande är dock bara till en mindre del korrekt. Enkäter visar att av bussresenärerna tidigare åkt aktuell sträcka med bil. I underlaget till trafikpolitiska proposition konstaterades att de tillkommande resenärerna till 70- beräknades bestå av tidigare bilresenärer. En avregle- ring skulle därför få positiv effekt från miljö- och energisynpunkt med hänsyn till att flertalet bussresenärer är före detta bilresenärer. Jämfört med bilen är bussen både mindre energikrävande och har i huvudsak bättre värden från miljösynpunkt. Ett viktigt skäl till att regleringen inte slopades trafik- politiska beslut var de pågående ombyggnadsarbetena på vissa de- lar av bannätet. Ombyggnadsarbetena är nu inne i sitt slutskede.