sou · GLB3192d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Det kriterium som det i första hand är aktuellt att granska när det gäller finska är om språket anvä nts av hävd inom ett visst geografiskt område i och vilket område detta i så fall är. Vi vill påminna om at t konven-tionen förutsätter att ett språk skall användas av hävd i en viss del av landet för att bestämmelserna i del III skall kunna t illämpas på språket och att en del av de åtgärder som föreskrivs i del II också förutsätter e n historisk geografisk bas för sin tillämpning. Så som vi har redovisat ovan har finska kontinuerligt använts i . Den finska varietet som talats där har talats inom ungefär samma geografiskt a område. Därmed är det klarlagt att finska uppfyller konventionens kra v att vara ett språk som används av hävd inom ett visst geografiskt område i . När det gäller finskans användning i övriga har finska använts i landet från i vart fall och fram till . Språket har dock använts i olika delar av landet under olika perioder så att det enligt vå r uppfattning inte går att avgränsa något bestämt geografiskt område utom där finska använts kontinuerligt och fram til l . Skogsfinnarna utgjorde ett undantag på det sättet att de använde finska inom samma grupp och inom ungefär samma område . Men vi har inte kunnat finna belägg för att det finns ett så stort anta l finsktalande kvar av denna grupp att det skulle motivera en regional tillämpning av konventionens regler i de områden som skogsfinnarna av tradition bebott (jfr artikel 1 punkt b i konventionen och konventions- kommentaren till denna bestämmelse). Vårt ställningstagande leder till att är skyldigt att tillämpa de av konventionens bestämmelser som innehåller en geografisk begränsnin g fö r sin tillämpning på finska i . De bestämmelser som int e kräver en geografisk bas för sin tillämpning måste däremot tillämpas på finska i hela . Så som framgår av vår redogörelse i kapitel 5 och 6 är dock de åtgärder som vidtas till stöd och skydd för finskan nästan uteslutande rikstäckande och kommer därmed finskan i hela landet till godo. I detta avseende går således svensk lagstiftning längre än vad konventione n kräver. Vi har inte för avsikt att föreslå någon geografisk inskränkning när det gäller de rikstäckande regler som finns till skydd för finska språket. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Tvärtom anser vi att det är bra att finsktalande i hela omfattas av dessa bestämmelser. En sådan inskränk ning skulle så som vi ovan angett strida mot konventionens artikel 4 punkt 2. De förslag till nya åtgärde r som vi lämnar och som vi redogör för i kapitel 7, innebär också att v i föreslår ytterligare rik stäckande åtgärder till skydd och stöd för finskan i hela . Vissa åtgärder till skydd och stöd för finska är dock lämpliga att i fö rsta hand tillämpas regionalt. Detta gäller regler om rätt att använda finska i kontakt med kommunala, landstingskommunala och statliga förvaltnings - myndigheter och vid domstolar m.m. Sådana regler föreslår vi i enlighet med vad konventionen föreskriver skall gälla i de geogra fiska områden där finskan har sina historiska rötter och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. De närmare skälen för att begränsa tillämpningen av sådana regler till de regioner där språken används av hävd oc h fortfarande används i tillräckligt stor utsträckning redogör vi för i kapitel 7. För att kunna avgöra vilket område regionala regler skall om fatta måste det område där finska används av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning för att motivera bestämmelsernas tillämpnin g bestämmas. I vilken del av det traditionella språkområdet används finskan i tillräcklig utsträckning för att motivera en tillämpning av konventionen? När det gäller avgränsningen av det område där regionalt tillämplig a regler om rätt att använda finska i offentliga sammanhang skall gälla ger konventionen riktlinjer för hur detta skall ske. I konventionskommentaren till artikel 1 punkt b) anges att de bestämmelser i konventionen som ä r regionalt begränsade i sin tillämpning skall tillämpas i de områden dä r "språket talas i betydande utsträckning, även om det bara talas av e n minoritet, och som motsvarar språkets historiska bas" (punkt 34 och 35 i konventionskommentaren). Den ena förutsättningen att sp råket skall ha en historisk geografisk bas i det område där reglerna skall tillämpas har vi för finska språkets de l angett vara uppfyllt i . Språkgränserna för detta historisk a geografiska område överensstämmer inte med den nuvarande kommunin- delningen. Liksom vi konstaterat när det gäller samiska anser vi dock att de t område där regionalt tillämpliga regler för finska i offentliga sammanhang skall tillämpas bör avgränsas så att det sammanfaller med nu gälland e kommunindelning. De kommuner som till någon del berörs av de t Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? tornedalska språkområdet och som därmed kan bli aktuella är , , , och kommuner. Det andra kravet enligt konventionen, att språket skall talas i betydande utsträckning i området, bedömer vi mot bakgrund av de uppskattninga r som redovisats ovan om antal finsktalande i vara uppfyllt för finskan. Denna uppfattning styrks också av de enkätsvar vi fått från förvaltnings - myndigheter med verksamhet i dessa kommuner samt av de personliga kontakter vi haft med företrädare för kommunerna samt länsstyrelse och landsting. Såväl kommunala, landstingskommunala som statlig a myndigheter har tillgång till finsktalande personal i relativt stor omfatt- ning. Flest finsktalande finns hos de kommunala myndigheterna. I , och kommuner uppskattas andele n finsktalande av de kommunanställda till hälften eller mera. I och uppskattas andelen något lägre. Före trädare för samtliga kommuner har också uttalat sig positivt til l införande av regler om rätt att använda finska i kontakt med förva ltnings- myndigheter och i förskoleverksamhet och äldreomorg. I samtlig a kommuner förekommer ett betydande inslag av finska språket inom såväl undervisningen i förskola och skola som inom den central a kommunala förvaltningen och äldreomsorgen. I st örst utsträckning gäller detta , och kommuner, men det förekomme r också i och kommuner. När det gäller de delar av den landstingskommunala förvaltningen som kommer att beröras av våra förslag landstingskommunal myndig - hetsutövning i de kommuner som kommer att omfattas av de regionalt tillämpliga reglerna har företrädare för i lä n uttryckt att ett genomförande av de föreslagna reglerna bör vara möjligt. Av enkätsvaren från statliga myndigheter och domstolar framgår att det råder en större tveksamhet till införande av regler om rätt att använd a finska i kontakt med dessa myndigheter. Vi tror dock liksom vi angett när det gäller motsvarande regler för samiska att det ta kan bero på svenskans helt dominerande ställning i offentliga sammanhang. Företrädare för i har liksom när det gäller samiska n uttalat sig mycket positivt till att medverka till genomförande av regler om rätt att använda finska i kontakter med statliga förvaltningsmyndigheter med verksamhetsområde i de kommuner där reglerna skall gälla. Man har också ställt sig positiv till att stödja tornedalsk kultur och historia i . Vid en samlad bedömning av var flest finsktalande inom Tornedale n finns och var myndigheterna har bäst förutsättningar för att tillämpa regle r Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? om rätt att använda finska i offentliga sammanhang, anser vi att de t geografiska område där sådana regler är motiverade utgörs av , , , och kommuner. I det geografiska område som utgörs av dessa kommuner tillsammans skall enligt vårt förslag regler om r ätt för enskilda att använda finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar samt i viss verksamhet gälla. Så som framgår nedan omfattar reglerna såväl, kommunala so m landstingskommunala och statliga förvaltningsmyndigheter sam t domstolar med ett verksamhetsområde som till någon del berör de t geografiska område som kommunerna tillsammans utgör. Bör meän kieli och andra varieteter av finska behandlas som ett eller flera språk? I talas, förutom den finska som talas där sedan generationer tillbaka och som benäms meän kieli, också andra varieteter finska. Främst beror detta på en kontinuerlig invandring från till sv enska . Enligt statistik från från årsskifte t 1994/1995 fanns i , Överto rneå, , , och kommuner ca 16 000 första och andra generationens . Dess a kommuner är därmed bland dem i landet som procentuellt sett har störst antal finskspråkiga av den totala befolkningen. I dessa kommuner bor också den övervägande delen meän kieli-talande tornedalingar. Om meän kieli skulle behandlas som ett särskilt språk vid en svens k ratificering av konventionen skulle detta innebära att andra i som talade varietet av finska skulle falla utanför stora delar av konventionens tillämpningsområde eftersom dessa varieteter finska inte har någon historisk geografisk bas motsvarande den som finns i . Annan finska än meän kieli skulle vara att anse som ett territoriellt obundet språk enligt konventionen, vilket innebär att endast vissa av bestämmelserna i del II i konventionen skulle vara tillämpliga på dessa finska varieteter. Behandlar man i stället finska som ett språk kan ett bestämt geografiskt område pekas ut där finska använts av hävd, nämligen . Dett a innebär i så fall att alla varieteter av finska faller in under definitionen "språk som används av hävd inom ett visst territorium inom en stat... " (artikel 1 punkt a)). Därmed skall samtliga konventionens bestämmelser i del II och de bestämmelser i del III som väljer att ratificera , tillämpas på alla varieteter finska som används i . Innan vi närmare går in på olika skäl för och emot att meän kieli bö r behandlas som ett särskilt språk vid en eventuell svensk ratificering a v konventionen, anser vi att det är nödvändigt att ge en kort beskrivning av utvecklingen i efter det att gränsen drogs mellan och Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Beskrivningen bygger huvudsakligen på samma källor som vi hänvisat till i inledningen av detta kapitel. Gränsen som drogs delade, som vi redan konstaterat tidigare , ett område med samma språk, kultur och historia i två delar. De t gemensamma dominerande språket finska, och den gemensamma kulturen, kan tyckas ha bort leda till ett livligt utbyte över gränsen mellan den svenska och finska delen av . Av olika skäl, såvä l försva rspolitiska som ekonomiska, blev emellertid kontakten över de n svensk-finska gränsen inte så stor. blev efter kriget mot som ledde till gränsdragningen , ett ryskt storfurstendöme. Från svensk sida hyste man oro fö r ytterligare rysk expansion in i den svenska delen av . Den oron ökade till följd av en växande finsk nationalism på slutet av 1800-tale t som innebar att man från finsk sida riktade sitt intresse mot den finskta- lande befolkningen i . I såg man en fara i detta och i finska språkets dominerade ställning i . Man ansåg att ökade kunskaper i svenska för befolkningen var ett av de viktigaste sätten at t behålla svenskt. I propositionen till riksdag står t.ex. att "det ligger en fara uti att i gränstrakterna ha en befolkning som ä r fullkomligt främmande för svenskt språk och svensk kultur. För den skul l har det blivit en riksangelägenhet att sätta denna befolkning i tillfälle att vinna förtrogenhet med det svensk språket. Något mer verksamt mede l härtill än skolundervisning har ej kunnat påvi sas". Svenskans utbredning i uppmuntrades följaktligen och kom att sk e på bekostnad av finskan. Detta visade sig bl.a. genom att finskundervis- ningen togs bort från skolor i och att man på många ställen i praktiken t.o.m. förbjöd eleverna att tala finska unde r rasterna för att på så sätt gynna svenskans utbredning. Om försvarspolitiska skäl följaktligen verkade mot det finska språkets användning i och mot ett utbyte med finska sidan av skulle man kunna tänka sig att ekonomiska skäl, t.ex. önskan att bedriva handel över gränsen, skulle medverka till att finska språke t hölls vid liv. Från svensk sida tycks det dock inte ha funnits någr a ekonomiska skäl som verkade för ett utbyte med den finska sidan oc h därmed en fortsatt användning av finska språket. Tvärtom anses ocks å ekonomiska faktorer ha medverkat till svenskans utbredning på finskans bekostnad i den svenska delen av . I det styrande samhällsskik- tet i svenska talades nämligen nästan uteslutande svensk a vilket ledde till att de som ville skaffa sig bättre inkomster och högr e utbildning i stor utsträckning var tvungna att lära sig svenska för at t kunna göra detta. På den finska sidan fanns ytterligare faktorer som bidrog till att klyftan mellan den finska och svenska sidan av växte. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? självständighet fick standardfinskan ett allt större inflytande i . Språket i finska påverkades av standardfinskan vilket kom att leda till att de språkliga skillnaderna mellan den finskspråkiga befolk - ningen i den finska respektive svenska delen av ökade. Sammantaget kan man således konstatera att flera faktorer bidragit till att efter hand isolera den finska som talades i svenska från finska i . Till följd av denna isolering och på grund av inflytande från svenskan har finskan i svenska alltmer utvecklat egna särdrag. Tornedalingarnas egen attityd till det finska språket tycks ha varit delad . Under inflytande av myndigheternas strävan att öka svenskans utbredning kom många att betrakta det finska modersmålet som mindre viktigt och i vissa fall mindre värt än svenskan. Gentemot det finska standardspråk som efter självständighet infördes, ha r många också upplevt det egna språket som mindre värt. har emellertid situationen förändrats så att många känner en stolthet över sitt finska modersmål och dess särdrag. Tecken på detta är att man alltmer använder den egna benämningen meän kieli "vår t språk" på sitt modersmål och att man arbetat fram en egen ordbok och grammatik för meän kieli. Även från svenskt myndighetshåll har man på olika sätt erkänt finskans särställning i . För en mer detaljera d beskrivning av meän kielis ställning och dess förhållande till andra varieteter av finska hänvisar vi till den på vårt uppdrag utförda språku - tredningen, bilaga xx. Som framgår av de sammanfattande kommentarerna i språkutredningen finns flera skäl för att behandla meän kieli som ett eget språk vid e n eventuell svensk ratificering av konventionen. Språkliga, men också kulturella och historiska särdrag hos den finsktalande befolkningen i kan användas som argument för detta. Särskilt starkt kanske tornedalingarnas egen strävan att värna om det e gna språkets särart och sin egen kultur och historia talar för en sådan lösning. Det kan emellertid också anföras starka skäl mot att behandla meän kieli som ett eget språk vid en ratificering av konventionen. Det viktigaste skälet mot, är enligt vår uppfattning, att en ratifi cering av meän kieli som ett eget språk skulle leda till att stora delar av konventionens tillämpnings - område inte skulle omfatta majoriteten av den finsktalande befolkningen i som talar andra varieteter av finska än meän kieli eftersom dessa varieteter finska inte har någon historisk geografisk bas motsvarande den som finns i . Annan finska än meän kieli skulle då vara at t anse som ett territoriellt obundet språk enligt konventionen, vilket innebär att endast vissa av bestämmelserna i del II i konventionen skulle vara tillämpliga på dessa finska varieteter. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? En sådan tillämpning av konventionen skulle enligt vår uppfattning vara negativ eftersom det skulle leda till skillnader i konventionsskydd fö r talare av olika finska varieteter som kunde upplevas som orättvisa. Det skulle bl.a. leda till att majoriteten av den finsktalande befolkningen i det befolkningstätaste området i , området kring , skulle få ett betydligt svagare konventionsskydd än den övriga befolkningen i eftersom standardfinskan dominerar i . En ensidig satsning på meän kieli skulle därför bara komma en liten del av befolk - ningen i kommun till godo och inte leda till att det samarbete som finns med Tårneå stad i underlättades. En annan omständighet som talar emot att behandla meän kieli som ett eget språk är att internationella erfarenheter visar att en så liten befolk - ningsgrupp som den meän kieli-talande har svårt att bevara sitt språk utan utbyte med andra grupper som använder samma eller liknande språk. I konventionen finns också bestämmelser i artikel 7 punkt 1e) och i) med den innebörden att ett sådant utbyte bör gynnas för att ge stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråk. Om konventionen ratificeras fö r finska som ett språk, med flera jämställda varieteter varav meän kieli är en, anser vi att ett sådant utbyte främjas. Å tgärder som främjar utbytet mellan meän kieli-talande och övrig a finsktalande i regionen ligger väl i linje med den gamla historiska traditio- nen i området, där varit ett område med gemensamt språk , kultur och historia och i linje med moderna strävanden inom t.ex. EU, att uppmuntra ökade kontakter mellan olika länder och regioner. med sitt läge som gränsområde mellan de båda EU-länderna och passar väl för ett ökat regionalt utbyte, både ekonomiskt, socialt och kulturellt. förekommer också ett sådant utbyte oc h samarbete mellan kommuner över den svensk-finska gränsen. Det ä r därför enligt vår uppfattning viktigt att inte riskera att skapa hinder fö r utbytet mellan den svenska och finska delen av genom en ensidig satsning på meän kieli. Mot att behandla meän kieli som ett särskilt språk talar också d e praktiska svårigheter med åtföljande kostnader som detta skulle medföra. Eftersom en ratificering av konventionen för meän kieli som ett eget språ k skulle innebära att endast åtgärder på meän kiel i skulle uppfylla åtaganden enligt konventionen skulle den service i form av TV-program, radioprogram och olika former av skrivna produkter som, undervisnings- material, tekniska instruktioner, myndighetsblanketter m.m. som finns till- gängliga på standardfinska, inte kunna åberopas. Det blir naturligt no g både praktiskt svårare och mer kostsamt att uppfylla de 35 punkter eller stycken i del III i konventionen som utgör miniminivån vid en eventuell ratificering, om den service och det material som finns på standardfinska inte kan utnyttjas. Till detta kommer att den skrivna Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? formen av meän kieli är under utveckling och att det me d hänsyn till den nivå som skriftspråket befinner sig p å skulle vara svårt att formulera blanketter, information från myndighete r och liknande på meän kieli. Om i stället för att ratificera konventionen för meän kieli som ett eget språk väljer att behandla meän kieli som en av flera jämställd a varieteter finska i , skulle de ovan angivna negativa konsekven- serna kunna undvikas. Detta kan ske genom att ratificerar konventionen för finska inkl. meän kieli. "Finska" skulle då beteckna alla i använda varieteter av finsk a inklusive meän kieli. På detta sätt skulle finskans ställning som historiskt minoritetsspråk i markeras som särställning när det gälle r finskans historia i skulle framhållas och användningen av båd e meän kieli och andra varieteter finska stödjas. En sådan tillämpning av konventionen skulle leda till att samtliga d e konventionsbestämmelser som väljer att ratificera för finsk a skulle omfatta samtliga i använda finska varieteter. Detta gäller såväl de nya rikstäckande regler som vi föreslår, som de av oss föreslagn a regionalt tillämpliga reglerna om rätt att använda finska i offentlig a sammanhang. En tillämpning av konventionen där samtliga i talade varieteter av finska omfattas av hela konventionen ligger också väl i linje med vad regering och riksdag tidigare uttalat om vikten av att på olika sätt stödja finskans ställning i . Om samtliga varieteter av finska stöds genom att väljer at t ratificera konventionen för finska som ett språk kan detta också bidra till att kontakterna och utbytet mellan och stärks och fördjupas såväl språkligt som kulturellt, socialt och ekonomiskt. Sådana kontakter är enligt vår uppfattning av stor vikt både för det regional a utbytet över den svensk-finska gränsen i och för utbytet p å nationell nivå mellan länderna. En sådan tillämpning av konventionen leder också, på samma sätt som vi redovisat när det gäller samiska, till en mer flexibel tillämpning a v konventionens olika bestämmelser så att den varietet av finska som ä r mest lämplig kan väljas vid tillämpningen i det enskilda fallet. Avgöran- det av vilken varietet meän kieli eller annan finska som skall användas, kommer i huvudsak enligt våra förslag till regionalt till ämpliga regler att ligga hos den enskilde. När det gäller tillämpningen av d e rikstäckande reglerna bör valet av varietet styras av det behov som finns hos de finsktalande i olika sammanhang och på olika platser. Dock måste den tornedalska kulturen och historien med hänsyn till dess särställning ges ett tillräckligt utrymme i undervisning och i olika typer av kulturella Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Vid en samlad bedömning anser vi att övervägande skäl talar för at t bör ratificera konventionen för finska som ett språk innefattande alla varieteter finska varav meän kieli är en. Sammanfattar vi våra ställningstaganden beträffande finska anser v i således, att finska av hävd används inom ett visst territorium i , att finska är ett historiskt landsdels- eller minoritetsspråk i , i konventionens mening, att finska bör behandlas som ett språk vid en eventuell svens k ratificering. "Zigenska", "", "" och "chib" är några exempel ur mångfalden av benämningar på romers språk. Vi kommer här att använda chib eller den kortare formen som ett samlingsbegrepp för olika varieteter av språket. Såväl rom som chib samt varianter av dessa är egenbeteckningar, dvs. beteckningar som används av rome r själva. De anknyter också till ett alltmer allmänt och internationell t språkbruk inom bl.a. EU och . Den finns ingen dokumenterad övergripande beskrivning av roman i chibs historia i . För att få ett underlag för bedömningen a v chib som ett eventuellt minoritetsspråk i har kommitté n därför givit språkforskarna fil doktor och professor vid s universitet uppdrag att sammanställa en rapport angående chib i . Rapporten återfinns som bilaga 4 till betänkandet. Den innehåller förutom en redogörelse för språkets historia i också bl.a. e n öv ersiktlig redogörelse för språkets och romers historia i övriga Europ a och världen. Språkrapporten utgör grunden för den framställning v i lämnar nedan och de ställningstaganden vi kommer till rörande e n eventuell svensk tillämpning av konventionen på chib. chib tillhör den indoariska gruppen bland de indoeuropeisk a språken och är alltså besläktat med det historiska språket sanskrit oc h moderna språk som hindi. Genom tiderna har det funnits flera teorier om varifrån romerna ursprungligen kommit, såsom att de kommit frå n (därav troligen beteckningen "egyptier" som t.ex. i grekiska Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? "gypthos", spanska "gitanos" och engelska "gypsies") eller att de skulle vara tatarer (jfr t.ex. svenskans "tattare", från tyska "Tatar"). är det emellertid allmänt accepterat att romerna ursprungligen härstammar från . Orsaken till att romerna lämnade och när detta skedde ä r däremot inte klarlagt. De uppgifter som finns om tidpunkten för romernas ankomst till varierar starkt. De första romerna tros ha kommit till på 1200 - eller eller ännu tidigare. En del av romerna passerade och fortsatte mot . Dessa brukar kallas den första migrationsvågen. En annan del av romerna blev kvarhållna i furstendö- mena Valakiet och senare Moldava (ungefär nuvarande östra och ) som arbetskraft och livegna och framåt.