sou · GLB383d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Det är inte helt självklart hur man kan analysera förhållanden som har både en könsmässig och en rumslig dimension. Om vi redovisar regionala skillnader i kvinnors levnadsvillkor, riskerar vi att bortse från att vi beskriver en struktur som troligtvis även gäller för män. Det kan vara svårt att avgöra om orsakerna till variationen är av geografisk eller könsmässig art. Arbetslösheten varierar exempelvis mellan olika kommuner för såväl män som kvinnor, men de varierar på olika sätt. Antalet arbetslösa är – inte förvånande – störst i storstadslänen. Andelsmässigt (i förhållande till arbetskraften) är det emellertid skogslänen som har de största problemen. 6 Men om vi jämför arbetslösheten mellan män och kvinnor växer det fram en delvis annan bild. Då visar det sig att arbetslösheten i är ett mansproblem, medan arbetslösheten i södra och istället är ett kvinnoproblem. , har fördelningen mellan manliga och kvinnliga arbetslösa varit rumsligt stabil. Däremot har gapet mellan mäns och kvinnors arbetslöshet förändrats 7. gick det som mest 1,9 arbetslös man på en arbetslös kvinna i norra och 1,8 5Se t. ex. artikel i där analyserar de ökande klyftorna i landet. 6Den allra lägsta andelen förvärvsarbetande har kommunerna . 7Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar (). arbetslös kvinna på en arbetslös man i . 8 hade skillnaderna ökat. I de mest drabbade norrlandslänen fanns 2,5 man på en arbetslös kvinna men 2,5 kvinna på en arbetslös man i södra och (ett undantag var och västkus- ten som just drabbades av hög manlig arbetslöshet). har gapet minskat något. I norra är det dubbelt så många män som kvinnor som är arbetslösa (2 man/kvinna), medan kvinnornas dominans i är mindre (1,3 kvinna/man). Könskontrakten är sega strukturer som utformas och reproduceras i vardagliga handlingar på enskilda platser. De upprätthålls och omförhandlas av handlande individer genom social interaktion (, a.a.). De är därför resultatet av ett samspel mellan generella strukturer och specifika förhållanden. Det generella är samhällets övergripande könsstruktur och de processer som formar, återskapar och omformar relationerna mellan män och kvinnor. Det specifika är olika regioners varianter av könsrelationer. Det generella ramverket, som i består av den skandinaviska välfärdsmo- dellen, vävs samman med de vardagliga, de yrkesrelaterade och de lokalpolitiska förhållandena till ett rumsligt mönster av regionala könskontrakt. Men hur ser dessa regionala könskontrakt ut och hur kan vi få syn på dem? Könskontrakten låter sig ju inte utan vidare mätas eller studeras, eftersom de består av ideologi och föreställning- ar. Vi måste översätta könskontraktet med något som vi kan se och känna. Om vi ska leta efter kontraktens regionala variationer måste vi därför söka efter deras avspeglingar i form av mer eller mindre segregerade mönster. 9 Hur dessa mönster – modulationerna av det generella könskontraktet – ser ut kan vi vaska fram genom att studera olika indikatorer. Det är viktigt att särskilja mellan å ena sidan de strukturella ra- marna och å andra sidan de konkreta handlingar som ibland sker inom ramarna men som ibland också spränger desamma. I den – i denna uppsats aktuella – analysen har jag valt att söka efter de rumsligt utformade könskontrakten genom att kartera indikatorer inom 8Jag kommer i denna uppsats att ofta beskriva jämställdheten eller bristen på den genom kvoten mellan män och kvinnor. 9För en djupare diskussionen om olika möjligheter att göra regionala analyser av könsrelationer, se Walby, 1994, , 1994, 1995 och 1995, 1996. diskuterar t.ex. sex olika former av patriarkala relationer vilket leder till en mindre systemdeterministisk analys än traditionell patriarkatsteori. Vidare diskuterar hon olika former och omfattning av de patriarkala relationerna, vilket öppnar för en förståelse av rumsliga skillnader. Walbys angreppsätt tenderar dock att underskatta kvinnors möjligheter att påverka sin situation och samhällets utformning. Ett alternativ är att, som t.ex. föreslår, utgå från könskontraktsbegreppet som bättre förmår synliggöra kvinnornas potentiella förmåga att påverka kontraktet. samhällslivet, arbetslivet och familjelivet (se figur 1). Inom dessa har jag identifierat strukturella respektive aktörsrelaterade indikatorer. De strukturella indikatorerna, vilka kan betraktas som ramverket, får i den enskilda regionen en speciell utformning som resultat av en kombination av nationella förhållanden och lokala lösningar. De aktörsrelaterade indikatorerna, vilka jag ser som uttryck för individu- ella och gruppvisa handlingar, är likaledes resultatet av ett samspel mellan generella och specifika normer för beteenden. Figur 1 kan också ses som en disposition för den följande analysen och jag ska belysa dessa indikatorer genom att redovisa kvinnors situation i förhållande till mäns i olika kommuner för att urskilja regioner, dvs. grupper av kommuner som inte bara liknar varandra utan även ligger nära varandra och därmed bildar en sammanhållen rumslig enhet av lokala könskontrakt. Med hjälp av könsuppdelad statistik10 vill jag visa att det går att finna sådana regioner i , trots att vi – åtminstone under större delen av 1900- talet – haft en folkomflyttning som borde ha blandat samman olika könskontrakt till ett svenskt lagomkontrakt. 10Där inte annat anges är data hämtade från SCB:s Regionalstatistiska Databas. Källan är Folk- och Bostadsräkningen 1980, 1985 och 1990. När det gäller valstatistik och arbetsmarknadsstatistik är dessutom uppgifter hämtade från Kommunalt förtroendevalda, och Arbetskraftsundersök- ningarna (). 11För att göra bilden tydlig har jag valt att måla med ganska grova penseldrag och tvingas därmed avstå från den detaljerade analys som ibland skulle vara önskvärd. Figur 1 Modell över indikatorer på rumsligt utformade könskontrakt. 2 Kartan och verkligheten12 Makt och deltagande i lokalpolitiken Den första indikatorn, som har att göra med kultur och traditioner, är kanske den viktigaste. Den låter sig emellertid inte illustreras med tillgänglig regional könsuppdelad statistisk. Jag återkommer i slutet av detta avsnitt till denna indikator och går istället vidare till den indikator som har att göra med makten och den kvinnliga representa- tionen i lokalpolitiska församlingar. Eftersom mitt syfte är att se representativiteten som en indikator på vilken form av könskontrakt som råder i olika kommuner och kommungrupper väljer jag att redovisa situationen efter valet och inte 1994 eftersom partierna 12 Jag vill tacka fil. kand. och fil. kand. som har varit mig mycket behjälpliga med insamling av det statistiska materialet. har dessutom utarbetat kartunderlaget för analysen. då gick till val med s.k. varvade listor – att det på varannan plats på valsedeln skulle finnas en kvinna – vilket innebar att nationella direktiv påverkade den lokalt genererade kvinnliga representationen. Efter valet var medianvärdet för kvinnlig representation i kommunfullmäktige . Det vanligaste var att fullmäktige hade kvinnor. Ingen kommun hade färre än kvinnor men i enstaka kommuner var till och med majoriteten av ledamöterna i kommunfullmäktige kvinnor. Representationen uppvisade ett tydligt regionalt mönster. Kvinnor i , utefter , och /var väl representerade i de kommunalpolitiska församlingarna. Därutöver fanns enstaka kommuner med god representation i regioner som i övrigt hade en låg kvinnorepresentation, nämligen och samt residenskommuner, speciellt de med högskolor. Sämst var kvinnorna representerade i , och . För att vidare få en bild av den faktiska makt som kvinnor utövar i den lokala politiken, kan vi se hur de lyckades bli representerade i den verkställande kommunstyrelsen. Det är en uttunnad bild vi får över styrelserepresentationen. Medianvärdet för styrelseuppdrag var kvinnor, alltså lägre än andelen fullmäktigeplatser. Färre kommuner uppnådde också den gräns som vi allmänt accepterar som jämställd, dvs. regeln om att allt inom intervallet är jämställt, och spännvidden var större när det gäller styrelseuppdrag än fullmäktigeuppdragen. Tjugofyra kommuner hade en kvinnorepresentation i styrelsen som var högre än och det fanns kommuner där kvinnorepresentationen uppgick till . Den högsta representation återfinner vi återigen i , , samt i storstäderna. Å andra sidan fanns det en stor grupp kommuner som inte hade någon kvinna alls i kommunstyrelsen. Allra lägst var den kvinnliga representationen i södra och västra samt i och . Denna indikator på den politiska roll kvinnor spelar i olika lokal- samhällen ger en viss information om de regionalt utformade könskontrakten. De skillnader vi kan iaktta förklaras nämligen inte av skillnader i fullmäktiges politiska sammansättning. Visserligen kan man på en mycket grov nivå konstatera att kvinnorepresentationen var störst i de regioner som varit stabila socialdemokratiska fästen, men kvinnorepresentationen återspeglar ändå inte ett enkelt politiskt värderingsmönster. Den är inte en effekt av varierande politisk majo- ritet eftersom samtliga partier uppvisar ett likartat mönster i de olika Bortsett från enstaka partier i enstaka kommu- ner är bilden entydig. I kommuner med hög andel kvinnliga kommu- nalråd var kvinnor väl representerade i alla partier i fullmäktige 14. Där det å andra sidan inte finns några kvinnor i kommunstyrelsen är andelen kvinnor låg i samtliga partier i fullmäktige 15. Den partipoli- tiska sammansättningen i kommunerna kan alltså inte förklara skillnaderna. De kommuner som hade hög kvinnlig politisk representation är tjänste- och servicekommuner medan de med låg representation utgörs av jordbruks-, skogsbruks- och industrikommuner. Det verkar alltså finnas ett samband mellan kvinnlig representation och närings- livets och arbetsmarknadens sammansättning. Men den sammantagna bilden av den lokala politiken antyder att det också finns andra mönster. Man kan alltså inte utan vidare påstå att en viss typ av näringsliv, t.ex. stor andel småföretagare inom industrisektorn, sammanhänger med en viss typ av kvinnorepresentation (och därmed könskontrakt). Genom att studera segregeringen på arbetsmarknaden som ytterligare en indikator kan den rumsliga strukturen förtydligas. 13Uppgifterna baseras på en undersökning om kvinnorepresentation bestående av en totalundersökning av de kommuner som nådde kvinnor i både kommun- fullmäktige och kommunstyrelse (totalt 13 kommuner) och en urvalsundersökning av 10av de 77 kommuner som hade en kvinnorepresentation understigande i fullmäktige och kommunstyrelse (, 1996). 14Kommuner med hög andel kvinnliga kommunalråd var t.ex. , , , , , , , , , och (a.a.). 15Kommuner med låg representation var t.ex. , , , , , , , , och (a.a.). 16Uppgifterna om relationerna mellan könen i respektive kommun är huvudsakligen baserade på data från Folk- och Bostadsräkningen 1990. Det har gått dess och arbetslivet har genomgått omfattande strukturförändringar. Enstaka siffror och procentandelar kan därför troligen ha ändrats . Men relationerna mellan könen är sega strukturer och i de fall vi gjort jämförelser framåt och bakåt i tiden har relationstalen varit mycket lika, även om det kan ha skett smärre förändringar i storleken på gapen mellan män och kvinnor. För att söka efter regionala könskontrakt kan därför undersökningsåret vara slumpmässigt valt. Däremot kan det finnas anledning att göra tidsserier av indikatorerna för att se var könskontrakten genomgår omförhandlingar. Inom ramen för denna uppsats har det dock inte varit möjligt att göra en sådan analys. Den andel av befolkningen som är sysselsatt i jord- och skogsbruk varierar inom landet, från i skogs- och jordbruksbyg- derna till mindre än en procent i storstadsområdena. Men kvinnor och män arbetar inom sektorn i olika utsträckning i olika sorters jord- bruksbygder. I genomsnitt gick det 2,5 jordbrukssysselsatt man på varje kvinna inom sektorn 1990, men där skillnaderna var störst var det som mest dubbelt så många, 5 män per kvinna. Mest könssegrege- rad är näringen i de västra skogsbygderna (med undantag av ), i Bergslagen och i . Endast kommuner inom , dvs. kommuner där jordbrukssektorn huvudsak- ligen består av trädgårdsnäring, hade en jämn könsfördelning. Bilden blir emellertid en annan om vi istället ser till ägarstruktu- ren. I de flesta kommuner utgör kvinnor ca en fjärdedel av lantbruks- företagarna i en kommun, men skillnaderna är stora och i många kommuner gick det sju eller fler manliga lantbruksföretagare på varje kvinnlig bonde 1990. Där sysselsättningen är relativt jämn, främst inom trädgårds- och grönsaksproduktionen, är ägarstrukturen mest ojämn. Där äger män företag i betydligt större utsträckning än kvinnor. Utefter är könsfördelningen relativt jämn både när det gäller arbete och ägande. I inland är det däremot huvudsakligen män som både arbetar i näringen och äger företagen. avviker från detta mönster på så vis att kvinnor äger företag i större utsträckning än de arbetar i näringen. Av detta kan vi dra slutsatsen att jordbruksnäringen har olika karaktär i olika delar av landet, även när det gäller könsstrukturen. Det är till och med så att om vi jämför kartbilder över hur betydelse- full näringen är för den kvinnliga arbetskraften med hur betydelsefull den är för sysselsättningen i sin helhet, är det två helt olika mönster som växer fram. Det är faktiskt mycket få kommuner där näringen är viktig för både den manliga och den kvinnliga arbetskraften. 17 Ser vi närmare på vilken typ av jordbruk som dominerar i dessa bygder finner vi att männens dominans är störst där skogen och spann- målsproduktionen spelar en stor roll, medan mjölk- och grönsakspro- ducerande jordbruksbygder är viktigare för kvinnor. En och samma region kan alltså ha olika karaktär för kvinnor och män, ett mönster som kommer att återkomma även i den fortsatta redovisningen. Liksom inom jordbruket dominerar männen i industrisektorn. Som mest var andelen kvinnor i industrin 1990 strax av de 17 T.ex. , , , , samt några kommuner i . I genomsnitt går det, liksom i jordbruket, 2,5 man på varje industriarbetande kvinna. Generellt kan man säga att , , storstadsområdena och industrikommuner i södra och hade en relativt stor andel kvinnor i tillverkning (mellan ). Däremot är andelen kvinnor låg i de stora industrikommunerna i Bergslagen, längs norrlandskus- ten och i . Inte heller industrikommunerna kan man således slå samman till en gemensam kommunkategori. Däremot kan man se att kvinnor i relativt stor utsträckning arbetar i industrin i småindust- ribältet, medan de i relativt liten omfattning arbetar inom den tunga basindustrin, järn-, stål- samt pappers- och massaindustri i Bergslagen och i de norrländska kustkommunerna. I flera branscher finns ett negativt samband mellan branschens storlek och andel kvinnor. Där branschen är störst, är kvinnoandelen lägst. Speciellt gäller det b yggnadsindustrin, transportsektorn och elindustrin som generellt har få kvinnor. Försörjningen av elektricitet, vatten och värme, ombesörjs i vissa kommuner uteslutande av män. I genomsnitt går det fler än fyra män per kvinna inom sektorn, vilket gör sektorn till en av de mest könssegregerade av alla näringsgrenar och utmanas om tätpositionen i denna tvivelaktigt ärofulla ranking- lista endast av byggnadsbranschen där det i genomsn itt finns 10,5 män per kvinna och gruvbranschen med 6,8 män per kvinna. I de stora el-producerande regionerna i västra var kvinnor 1990 en mycket liten minoritet () av de anställda inom sektorn.18 I östra var däremot kvinnor mycket mer represente- rade, av de anställda. Ska vi försöka oss på en tolkning av skillnaden inom denna mycket heterogena sektor, ligger det nära till hands att anta att män dominerar när det gäller produk- tionen av värme och elektricitet, medan kvinnor i högre utsträckning deltar i distribution och försäljning av produkten. Till skillnad från inom jordbruk och tillverkningsindustri, dominerar kvinnor inom stora delar av tjänstesektorn. I hälften av alla kommu- ner utgjorde kvinnor mellan 50–av de anställda inom handel, hotell och restaurang. Norr om är kvinnor i majoritet (i Bergslagen är t.ex. 3 av 4 anställda inom denna sektor kvinnor) medan de är färre än hälften i flertalet kommuner i och söder därom. Men fastän andelen är lägst, utgör kvinnor ändå av de handelsanställda. Även inom tjänstesek- torn finns ett negativt samband mellan sektorns storlek och kvinnoan- 18 Med undantag av några få västkustkommuner. Där sektorn är störst, är kvinnoandelen lägst. Sådan är till exempel situationen inom banker och försäkringsföretag. Dessa branscher är starkt koncentrerade till de tre storstadsregionerna men kvinnornas andel var 1990 störst långt därifrån, i inre och i . I flera norrlandskommuner utgjorde kvinnor av de bank- och försäkringsanställda, medan de i storstads- områdena var färre än . Men den största arbetsmarknaden för kvinnor är ändå den offent- liga tjänstesektorn. I genomsnitt går det 2,5 offentligt anställd kvinna per offentligt anställd man. I hälften av alla kommuner var kvinnoan- delen inom den offentliga sektorn 70–. Allra mest dominerade kvinnorna i , /, i Bergslagen samt i flera av kommunerna utefter , där upp mot av sektorns arbetskraft var kvinnor. Även här råder det omvända sambandet. Kvinnor dominerar sektorn i samtliga kommu- ner men mest i de kommuner där sektorn är minst. Eftersom kvinnors arbete i stor utsträckning alltid har varit ett (be- talt eller obetalt) tjänstearbete – att tjänstesamhället skulle vara ett nytt fenomen är en patriarkal myt – kan det vara intressant att se förändringen över tiden inom denna sektor. Över en tioårsperiod har det skett stora förändringar när det gäller mäns deltagande i den offentliga sektorn. Dock har inte män i någon enda kommun blivit fler än kvinnorna i sektorn och det är intressant att notera att det rumsliga mönstret för kvoten mellan män och kvinnor har bestått. Det som har skett är att skillnaden mellan kommunerna blivit allt mindre. Men ingen region eller kommun har bytt position i den rumsliga hierarkin . Det regionala mönstret som vi kan urskilja inom arbetslivet återspeg- lar sig i lönestrukturens rumsliga variation. Att kvinnor generellt sett har lägre inkomster än män är inte längre någon nyhet. Inte heller att norrlandskommuner som och i genomsnitt har låg inkomstnivå medan stockholmskommuner som och har en extremt hög inkomstnivå. Men i detta sammanhang är det de regionala könsskillnaderna som jag vill analysera. Låga inkomster finns i alla kommuner och i samtliga kommuner är kvinnorna i majoritet bland dem som har de lägsta lönerna. I Bergslagen och i är det i synnerhet kvinnorna som har de lägsta inkomsterna, de utgjorde av alla som hade en årsinkomst 19 Även i nästa löneintervall, 100.000–, dominerade kvinnorna i flertalet regioner, till exempel i och de norrländska kustkommunerna medan män dominerade i skogsregionerna. Bilden blir en annan när vi kommer upp i löner över denna låg- och medelnivå. Kvinnorna blir en allt mindre minoritet ju högre löner vi studerar. Men de regionala skillnaderna är mycket stora. I utgjorde kvinnorna av dem som har en årsinkomst i intervallet mellan 200.000 och 300.000, men även i övriga och i utgjorde kvinnorna en relativt stor andel av inkomsttagarna i den inkomstklassen (ca 20–). Kvinnorna i övriga , speciellt i , Bergslagen, Norduppland och , utgjorde en mycket liten andel av dem som hade en sådan lön. Det rumsliga mönstret blir alltmer splittrat ju högre löner vi stude- rar, men mest ojämnt fördelade är de högre inkomsterna i , och , där kvinnorna utgjorde färre än av inkomsttagarna med inkomst . I storstads- områdena, skogsregionerna och var inkomsterna något mindre ojämnt fördelade, men även där utgjorde kvinnorna endast mellan i den inkomstklassen. Sammanfattningsvis kan vi konstatera ett rumsligt mönster på arbetsmarknaden som visar olika grader av könssegregering. Tyd- ligast befinner sig kvinnor och män på olika delarbetsmarknader i , , och skogsbygder, norra inland samt . Minst har könssegregeringen varit i storstadsregionerna, , , samt norrländs- ka kustbygden. Det är vidare uppenbart att kvinnor får en mycket sämre ekonomisk utdelning på sin arbetsinsats och att de i vissa regioner avlönas avsevärt sämre. En faktor som påverkar årslönen är arbetstidens omfattning. Nära hälften av de förvärvsarbetande kvinnorna arbetar deltid och i vissa åldersgrupper är andelen mycket högre. Men även arbetstiden varierar regionalt. Heltidsarbete var 1990 vanligast för både män och kvinnor från och norrut samt på , medan heltid i stor utsträckning var männens arbetstid söder om . , Norduppland/Bergslagen samt västra är regioner med stor andel deltidsarbetande kvinnor och där var kvoten mellan män och kvinnor störst 1990. Allra mest kvinnotypiskt var deltidsarbetet i 19 När det gäller löner baseras analysen på förvärvsinkomst, vilket innebär att inkomst av kapital inte ingår. Här hittar vi alltså en del av förklaringen till löneskillna- derna. Där lönegapet mellan kvinnor och män är störst är också gapet mellan kvinnors och mäns arbetstid störst. En annan förklaring som ibland framhålls som orsak till lö- neskillnader är skillnader i utbildningsnivån. Kan det vara så att utbildningsnivån skiljer sig mellan olika regioner så att det kan bidra till att förklara de regionala löneskillnaderna? Först kan vi konstatera att det numera är en mycket liten skillnad, kvinnor och män har i stort sett samma grad av utbildning, även om det är stora skillnader när det gäller utbildningslinjer. Däremot finns det stora regionala skillnader. Den största andelen lågutbildade kvinnor (med enbart förgymnasial utbildning) finner vi i storstadsområden, i Bergslagen, på och utefter . I , västra skogsbygderna samt i flertalet inlandskommuner i har kvinnor i större utsträck- ning än män en eftergymnasial utbildning. Den ogynnsamma löne- strukturen för kvinnor kan alltså inte förklaras med brister i utbild- ningsnivå. Istället verkar det vara så att kvinnor i vissa regioner får extremt dålig valuta för sina utbildningsansträngningar. En tredje förklaring till löneskillnader brukar vara frågan om ledande befattningar och ansvarsfulla positioner. Sammanhänger kvinnornas utbildningsnivå med fördelningen av ansvar och arbets- ledning? En stor förändring har skett över tiden när det gäller tjänste- mannayrken. Det har skett såväl en könsmässig som rumslig ut- jämning. Men när det gäller ledande befattningar, såsom direktörer och chefer, är skillnaden fortfarande stor mellan olika landsdelar. I södra och , speciellt i , hade män 1990 i mycket högre utsträckning än kvinnor ledande befattningar, relatio- nen var 3:1. I storstadsområdena, inland samt var situationen mer jämställd, där fanns färre än två manliga chefer per kvinnlig chef. Här har det skett en utjämning över tiden. var situationen mer ojämställd och mansdominansen var mer tydlig i hela landet. Ännu större förändringar kan vi se när det gäller tjänstemän på mellannivå. var detta yrken som var manligt dominerade i några få kommuner, kvinnligt dominerade i ytterligare några få men i övrigt könsmässigt jämt fördelade. var situationen annorlunda. Då var även chefer på mellannivå i första hand manliga i de flesta kommuner. Här ser vi ett rumsligt uttryck för en pågående könsmässig förändring. Huvudsakligen är detta en effekt av organi- satoriska förändringar, inte minst inom den offentliga sektorn, men det är ett uttryck för en omkodning av mellanchefspositio- nen. En motsvarande förändring kan också iakttas för lägre tjänste- mannagrupper. Kvinnor blir allt vanligare inom dessa grupper. i , norra och i de västra skogsbygderna var män fortfarande i majoritet bland de lägre tjänstemännen. Också i den grupp som i den socio-ekonomiska indelningen benämns som tjänsteproducerande arbetare, dvs. yrken som barnskötare, frisörer, affärsbiträden, m.m., dominerade kvinnor och mest dominerade de i , , Bergslagen och i övre . Mindre ojämnt fördelad var yrkesgruppen i storstadsområdena.