sou · GLB349 · 1998-01-01 00:00:00 — Det är dock därmed inte nödvändigtvis så att handlingarna i målet i en eller annan form alltid skall lämnas ut till den misstänkte. Sker så inte måste dock på annat sätt ges full insyn i materialet, se m.fl. a.a. s. 408 och Regeringsrät- tens årsbok 1989 not. I fråga om beslagtagna skrifter och andra framställningar gäller emellertid inte alltid sekretess. Oavsett om sekretess gäller i det enskilda fallet eller inte avses den föreslagna inskränkningen i kopierätten tillämpas också mot den tilltalade i mål om tryck- eller yttrandefrihets- brott. Detta hindrar naturligtvis inte att den tilltalade får ta del av ex- empelvis innehållet i ett videogram genom att det spelas upp för honom. Att lämna ut en kopia eller tillhandahålla ett original för kopiering till den som är misstänkt eller åtalad för ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott synes inte vara någon lämplig ordning. Det erinras om vad som i avsnitt 3.1.3 sagts om försvarares rätt att få del av materialet för att tillvarata den misstänktes intresse i målet. Inskränkningen i kopierätten hindrar aldrig att skriften eller fram- ställningen, när sekretess inte råder, tillhandahålls så att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas. Detta innebär att myndigheten eller domstolen har att efter begäran exempelvis spela upp filmer och videogram, oavsett innehållet, jämför avsnitt 2.2 och 3.1.4. En bestämmelse om inskränkning i kopierätten bör heller inte vara helt utan undantag. I vissa situationer kan det nämligen enligt lagför- slaget föreligga godtagbara skäl som talar för att handlingen - utöver den insyn som följer av att den tillhandahålls på stället - också kan läm- nas ut i kopia eller tillhandahållas för kopiering. Prövningen av huruvida förutsättningar härför föreligger ankommer på den myndighet där handlingen förvaras. Det blir vanligen de allmänna domstolarna som har att ta ställning till om handlingarna kan lämnas ut i kopieform. Även och därefter allmän för- valtningsdomstol kan få anledning att göra sådana bedömningar. Om en person sålunda begär att få ta del av exempelvis ett videogram som är beslagtaget i en yttrandefrihetsbrottmål där sekretess inte råder har myndigheten att utan ytterligare åtgärder låta vederbörande ta del av detta. Begär personen att också få en kopia av videogrammet har emellertid domstolen att göra den prövning som behövs för att kunna bedöma om handlingen kan lämnas ut i kopieform. Ett beslut att vägra lämna ut en handling för kopiering eller i kopia kan överklagas enligt bestämmelserna i 2 kap. 15 § TF och 15 kap. 6 och 7 §§ sekretesslagen. Regeringen uppdrar åt Justitiekanslern att analysera förhållandet mellan å ena sidan tryckfrihetsförordningens bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar och å andra sidan tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens be- stämmelser om tvångsmedel och konfiskering, samt att lägga fram de förslag till lagändringar som kan anses motivera- de med anledning av analysen. Resultatet av uppdraget skall redovisas . I ett uppmärksammat mål vid har konstaterats att en framställning som har givits in till en tingsrätt i anledning av att åtal väckts under påstående att den ingivna framställningen innefattar ett yttrandefrihetsbrott anses utgöra allmän handling enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF). I regeringens proposition 1992/93:256 om ändring i sekretesslagen i mål om barnpornografibrott anförde föredragande statsrådet följande (a. prop. s. 7): "Vad som utgör en allmän handling och rätten att ta del av dessa handlingar regleras uteslutande i TF. Rätten att ta del av allmänna handlingar tillkommer varje svensk medborgare till "främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning" (2 kap. 1 § TF). TF är även exklusiv lag när det gäller ingripanden på grund av innehållet i Och TF medger att tryckta skrifter med visst innehåll tas i beslag och konfiskeras om innehållet utgör tryckfrihetsbrott. Ett förordnande om konfiskering innebär som tidigare nämnts i princip att den tryckta skriften som tagits i beslag skall förstöras. Syftet med åtgärden är självfallet att förhindra vidare spridning av skriften. I såväl TF som YGL finns bestämmelser om straff för spridande av framställningar som är föremål för beslag eller förklarats konfiskerade (6 kap. 3 § TF och 3 kap. 13 § YGL). Förhållandet mellan å ena sidan om allmänna handlingar och om rätten att erhålla kopior av allmänna handlingar och å andra sidan om beslag och konfiskering (till vilka YGL hänvisar) framgår inte uttryckligen av TF. synes inte ha fått någon belysning i den juridiska litteraturen. Inte heller har frågan behandlats vid tillkomsten av nu gällande TF eller av YGL. Den uppkomna frågan kan dessutom ses i ett vidare perspektiv, nämligen det som omfattar beslag av handlingar i ärenden och mål som ej avser tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Dessa frågor är komplicerade och förtjänar att få en närmare belysning. En sådan analys fordrar emellertid en grundlig genomgång av hur gällande bestämmelser förhåller sig till varandra och ingående över- väganden av möjligheterna till förtydliganden eller ändringar av gällande regler, vilka i detta sammanhang till stor del är av grundlagskaraktär. Jag avser att återkomma i annat sammanhang till regeringen i denna fråga." Vid riksdagsbehandlingen (bet. 1992/93Ku140, rskr. 1992/93:364) betonades föredragande statsrådets uttalanden i denna del, bl.a. mot bak- grund av Lagrådets yttrande i ärendet, som då avsåg även frågan om sekretess i mål om ansvar för olaga våldsskildring. Utskottet anförde att det inhämtat att en översyn av grundlagsbestämmelserna skulle göras och att det förutsatte att eventuella förslag till grundlagsändringar skulle föreläggas redan innevarande mandatperiod inom den tid som anges i 8 kap. 15 § första stycket regeringsformen (a. bet. s. 12). Som anmärktes i prop. 1992/93:256 aktualiserar det problem som be- handlas i det lagstiftningsärendet förhållandet mellan offentlighetsprin- cipen och dels TF:s och om beslag och konfiskering, dels motsvarande regler i annan lagstiftning på lägre konstitutionell nivå. Vidare angavs där att en analys av problemet fordrar en grundlig genomgång och ingående överväganden. Detta kan knappast göras i hela sin vidd inom sådan tid att förslag till kan läggas fram . Därför bör den översyn av reglerna som bör göras med det tidsperspektivet omfatta enbart förhållandet mellan å ena sidan TF:s och om tvångsmedel och konfiskering och å andra sidan 2 kap. TF. Översynen bör dock också kunna omfatta motsvarande frågeställning vad gäller sådana brott som enbart faller under brotts- balken men som finns med i TF:s och YGL:s brottskataloger. inledande analys har gjorts, får ställning tas till om ytterligare översyn skall göras beträffande motsvarande reglering i vanlig lag. En framställning som konfiskerats, eller som tagits i beslag i sådant syfte, kan i kopia eller i ytterligare exemplar finnas tillgänglig hos andra myndigheter än hos t.ex. Justitiekanslern eller domstol. Framställningen kan exempelvis ha överlämnats till dessa myndigheter i enlighet med föreskrifter i lag om pliktexemplar för att myndigheterna skall förvara den eller för att myndigheten skall granska den, innan den visas offentligt. Frågan om förhållandet mellan 2 kap. TF och TF:s och om tvångsmedel och konfiskering kan därmed vara av intresse även för dessa myndigheter. Uppdraget att göra en analys av förhållandet mellan bestämmelserna om allmänna handlingar och TF:s och om tvångsmedel och konfiskering bör ges till Justitiekanslern. I redovisningen av uppdraget bör ingå förslag till de lagändringar som anses motiverade med anledning av analysen. Samråd bör ske med , Kungl. , Arkivet för ljud och bild och med . Uppdraget bör utföras skyndsamt. (Vid läsning av remissvaren bör observeras att hänvisningar till sidor i JK:s rapport avser originalet och att pagineringen av rapporten i betänkandebilaga 4 inte överensstämmer med den i originalet.) Justitiekanslerns rapport , tillämpning vid beslag och konfiskering med anledning av tryck- och yttrandefrihets- brott - förslag till lagändringar (dnr 93-3343) Hovrätten över och . Arkivet för ljud och bild . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Stockholms.universitet jur. fakultetsnämnden . . . . . . . . . . . . . . . , journalistik, medier och Jag anser att Justitiekanslerns (JK) förslag till ändringar i tryck- frihetsförordningen (TF) i och för sig är väl avvägda och att de på ett tillfredsställande sätt löser den regelkollision som visat sig föreligga mellan om rätten att ta del av allmänna handlingar och TF:s och yttrandefrihetsgrundlagens (YGL) bestämmelser om beslag och konfiskering. De synpunkter jag vill framföra hänför sig i stället till frågan om vilka konsekvenser den föreslagna grund- lagsändringen får för den tilltalade och hans försvarare i ett tryck- eller yttrandefrihetsmål vad gäller deras möjlighet att få ett eget exemplar av bevismaterial. Av rapporten (s. 75) framgår att den föreslagna inskränkningen i kopierätten är avsedd att tillämpas också mot den tilltalade. Det anförs att en parts rätt att ta del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet i målet inte innebär att själva handlingarna alltid skall lämnas ut till den misstänkte. När det gäller den tilltalades försvarares möjlighet att erhålla ett exemplar anges i rapporten (s. 59) att det kan finnas skäl att tillämpa undantagsregeln att kopia får lämnas ut om ändamålet med beslaget eller konfiskeringen inte äventyras. Ändamålet med bestämmelserna om allmänna handlingars offentlig- het och rätten att ta del av dessa är som framgår av 2 kap. 1 § TF att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas i vissa avseenden (2 kap. 2 § TF). Sådana begränsningar skall anges i en särskild lag - sekretesslagen (SekrL) - eller i lag som SekrL hänvisar till. Av bestämmelsen i 11 kap. 3 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens område (tillämpningslagen) framgår att (RB) skall tillämpas i fråga om rättegången i tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål i den mån annat inte följer av tryckfrihetsförordningen, yttrandefrihets- grundlagen eller bestämmelser i tillämpningslagen. I 14 kap. 5 § SekrL görs ett generellt undantag från lagens be- stämmelser om sekretess såvitt gäller parter i mål som handläggs enligt , genom att det där slås fast att sekretess inte innebär någon begränsning i en parts rätt enligt RB att få del av alla omständigheter som läggs till grund för ett avgörande av ett mål eller ärende. Den nu nämnda regeln i SekrL innebär således att frågan om utlämnande till en part av sådana uppgifter som där åsyftas helt och hållet faller utanför tillämpningsområdet för SekrL. Till följd härav och på grund av den utformning som den aktuella regleringen har fått i RB framstår den rätt för en part att ta del av material som följer av RB som helt fristående i förhållande till den rätt för den enskilde att ta del av allmänna handlingar som regleras i TF och SekrL. Även om det över huvud taget inte fanns några regler om handlingsoffentlighet, skulle med andra ord partens rätt enligt RB att ta del av processmateri- al bestå oförändrad. Det kan tilläggas att ändamålet med i det nu behandlade hänseendet väsentligen är ett annat än det som bär upp reglerna om handlingsoffentlighet, nämligen att tillförsäkra en part den insyn i processmaterialet som är nödvändig för att han, på det sätt som hänsynen till den enskildes rättssäkerhet kräver, skall kunna förbereda och utföra sin talan i ett mål inför domstol. ger inte en part i ett straffprocessuellt förfarande en obetingad rätt att när som helst under detta till sig få utlämnade handlingar. Hans rätt i detta hänseende framgår av skilda regler i RB för olika skeden av förfarandet. Jag har i ett beslut närmare redogjort för de bestämmelser som är aktuella (beslutet bifogas). De lagrum som där behandlas är 23 kap. 18 § första stycket, 23 kap. 21 § fjärde stycket, 45 kap. 7 § och 45 kap. 9 § RB. Den nu nämnda regleringen innebär bl.a att den misstänkte och hans försvarare, sedan åtal har beslutats, har en ovillkorlig rätt att få en avskrift av förundersökningsprotokollet samt att stämningsansökningen och de till denna fogade handlingar som åklagaren vill åberopa som bevis skall delges den tilltalade sedan åtal har väckts. Den tilltalade i exempelvis ett tryckfrihets- eller yttrandefrihetsmål har således en obetingad rätt enligt RB att få ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet och sådana handlingar som åberopas som bevis mot honom. Denna rätt måste anses omfatta också t.ex. tryckta skrifter och videogram som utgör bevismaterial, och detta även om det skulle vara fråga om sådant som har tagits i beslag och yrkas konfiskerat. Det kan enligt min mening ur rättssäkerhetssynpunkt inte godtas att man inför en reglering som innebär att en tilltalad i ett tryckfrihets- eller yttrandefrihetsmål inte skulle ha rätt att få tillgång till ett eget exemplar av den bevisning av här avsett slag som åberopas mot honom. Det kan antas i många fall vara svårt eller till och med omöjligt för den tilltalade att förbereda sitt försvar på ett tillfredsstäl- lande sätt om han inte har tillgång till det alster som åtalet avser. Han kan t.ex. ha behov av att inhämta ett yttrande angående dettas innehåll från en sakkunnig. Man kan inte heller begära att den misstänkte som ett led i förbe- redandet av sitt försvar skall tvingas till kanske täta och långvariga besök hos en myndighet för att studera den bevisning som åberopas mot honom. Det måste i detta sammanhang särskilt beaktas att det i mål av här aktuellt slag som regel torde vara fråga om att utkräva ansvar av en utgivare eller utspridare som inte utan vidare kan förutsättas ha en detaljerad kunskap om innehållet i t.ex. det videogram som åtalet grundas på. Det framstår vidare som helt främmande för de principer som gäller för förhållandet mellan en tilltalad och hans försvarare att försvararen skulle ges en mer vidsträckt rätt att ta del av processmaterialet än vad hans huvudman har. Jag kan här hänvisa till de uttalanden i denna fråga som återfinns i prop. 1986/87:89 s. 147. Som framgår av det föregående kan det på goda grunder hävdas att de aktuella regelsystemen är konstruerade på sådant sätt att en parts rätt enligt RB att ta del av material gäller oberoende av den rätt för den enskilde att ta del av allmänna handlingar som följer av TF, och att en inskränkning i sistnämnda rätt därmed inte automatiskt får någon inverkan på en parts rättigheter enligt RB. Om detta befinnes vara innebörden av gällande rätt, kommer ett genomförande av de i promemorian föreslagna grundlagsändringarna uppenbarligen inte att på det sätt som där sägs medföra någon förändring av den tilltalades ställning i det nu behandlade hänseendet. Jag har under denna förut- sättning inte någon invändning mot att förslaget genomförs i oförändrat skick. Skulle man däremot i likhet med vad som görs i promemorian inta den ståndpunkten att om rätten att ta del av allmänna hand- lingar ytterst är bestämmande också för tilltalades och försvarares rätt att ta del av material i ett straffprocessuellt förfarande, bör enligt min mening ett särskilt undantag göras i grundlagsregleringen till säker- ställande av denna rätt. En annan sak är att det kan finnas anledning att på lämpligt sätt slå fast att den tilltalades och hans försvarares rätt att inneha exemplar av ett alster som åberopas som bevisning upphör i och med att det före- ligger en lagakraftvunnen dom i målet varigenom alstret i fråga konfiskeras. Hovrätten behandlar under avsnitt 2 JK:s rapport. I avsnitten 2.2 - 2.5 tar hovrätten upp några punkter i JK:s rapport, som hovrätten har olika invändningar mot eller som hovrätten anser behöver belysas ytterligare. I avsnitt 2.6 gör hovrätten därefter mot bakgrund av vad som sålunda och i övrigt framkommit bedömningen att det föreliggande förslaget är alltför oklart och utgör ett alltför otillräckligt beredningsunderlag för att kunna leda till det grundlagsförslag till , som förutsatts i direktiven. Den införda bestämmelsen i 5 kap. 6 § sekre- tesslagen tillkom efter en mycket skyndsam beredning för att inskränka allmänhetens rätt att från myndigheter, främst domstolar, skaffa kopior av beslagtagna skildringar (filmer och videogram) i bl.a. mål om ansvar för yttrandefrihetsbrott rörande spridning av barnpornografi och olaga våldsskildring. Bestämmelserna avser både rätten för den intresserade att själv - på stället - ta kopior av utlämnat material och rätten att hos myndigheten få beställa sådana kopior. Hovrätten talar i det följande ibland sammanfattningsvis om den enskildes "kopierätt". Lagstiftningsärendet hade sin bakgrund i erfarenheter från ett mål vid . I målet - ett yttrandefrihetsbrottmål - hade JK med stämningsansökan gett in ett stort antal filmer och videogram, vilka hade beslagtagits av JK och som yrkades konfiskerade av denne. Hos tingsrätten begärde därefter flera personer att få ta del av de beslagtagna videogrammen och filmerna eller att erhålla kopia av dem. Tingsrätten avslog genom beslut vid två skilda tillfällen framställningar om att få kopior av videogrammen. Dessa beslut upphävdes emellertid av hovrätten med hänvisning till reglerna i TF och sekretesslagen. Sedan JK därefter i en framställning till regeringen tagit upp frågan om lagstiftningsåtgärder tillkom ovannämnda bestämmelse i sekretesslagen, varigenom rätten att skaffa kopior av material av aktuellt slag inskränktes. infördes - i 9 kap. 16 § sekretesslagen - en bestämmelse om sekretess för vissa uppgifter i mål om ansvar för barnpornografibrott. JK:s förevarande förslag innebär i huvudsak att bestämmelserna i 5 kap. 6 § sekretesslagen föreslås ersatta av bestämmelser intagna i 2 kap. 12-13 §§ TF. Förslaget synes i praktiken leda till i huvudsak samma begränsningar av kopierätten som uppnåddes genom sommarens lagstiftning. 2.2 Tillhandahålla handlingar på stället JK synes ha utgått ifrån att allmänheten alltid skall äga rätt att hos myndigheten - på stället - få ta del av de handlingar, varom är fråga; självfallet dock med undantag för de uppgifter som är omfattade av sekretess. Enligt JK saknas det således anledning att föreslå några inskränkningar i rätten att hos en myndighet efter begäran få tillfälle att läsa eller se eller avlyssna allmänna handlingar (rapporten s. 55). Enligt hovrättens mening fordrar dock den här upptagna frågan - som kommer att framgå av det följande - närmare belysning i flera olika hänseenden (se nedan under 2.2.1 - 2.2.3). Enligt 2 kap. 12 § andra stycket TF är myndighet inte skyldig att tillhandahålla handling på stället "om betydande hinder möter". Den bestämmelsen har koppling till bestämmelsen i 2 kap. 13 § första stycket TF, att domstol inte är skyldig att ordna med kopia "om svårighet möter och handlingen kan tillhandahållas på stället". Regleringen innebär alltså sammantaget att allmänheten antingen har rätt att på stället utfå handlingen eller om betydande hinder häremot möter - har rätt att utfå en kopia. Enligt JK:s förslag avskaffas kopierätten beträffande ifrågavarande handlingar, dock med undantag för vissa forskningsändmål m.m. För det fall att avsikten med förslaget är att allmänheten alltid skall ha rätt att på stället få ta del av handlingarna - alltså även i de fall där betydande hinder föreligger - synes det enligt hovrättens mening nödvändigt att inta en uttrycklig bestämmelse om att myndighet, i det fall att kopierätt saknas, inte äger åberopa bestämmelsen om "betydan- de hinder". Hovrätten vill dock framhålla att den - som framgår nedan - inte anser det realistiskt med en reglering som innebär att myndighet inte under några omständigheter äger vägra tillhandahållande av aktuellt slag. 2.2.2 Rättsliga/praktiska problem innehåller inte några överväganden om de rättsli- ga/praktiska problem som kan tänkas uppkomma när myndigheten skall göra en film eller ett videogram innehållande sekretessbelagda uppgifter tillgänglig på stället för en sökande. Dessa problem kan dock i vissa fall bli betydande. Man får här tänka på fall då endast delar av en film eller ett videogram är att anse som sekretessbelagda. JK:s förslag synes här innebära att myndigheten då skall utredigera ett exemplar i vilket de sekretessbelagda delarna utmönstrats. En sådan procedur ställer emellertid myndigheten inför både rättsliga och praktiska svårigheter. I rättsligt avseende kan sålunda utmönstringen av sekretessbelagda delar vara besvärlig. Som exempel kan nämnas en pornografisk film som på en rad skilda ställen innehåller bilder av delvis identifierbara, delvis icke identifierbara barn. Det bör påpekas att myndigheten härvid inte har någon egentlig vägledning av den redovisning som skall ske i själva beslagsbeslutet om vilka avsnitt etc. som föranlett beslaget (7 kap. 3 andra stycket YGL). Det måste nämligen krävas av myndigheten att den gör en egen, självständig prövning av sekretess- frågan. Det bör också påpekas att beslagsmyndighetens redovisning görs med utgångspunkt från de straffbestämmelser som föranleder beslaget och inte utifrån bestämmelserna om sekretess. Är det t.ex. fråga om en film med barnpornografiskt innehåll skall därför beslagsbeslutet innehålla uppgift om alla avsnitt som faller under straffbestämmelserna om barnpornografibrott (7 kap. 4 § p. 12 TF och 16 kap. 10 a § BrB) och därigenom även omfatta sådana avsnitt med icke identifierbara barn som inte faller under sekretessbestämmelsen i 9 kap. 16 § sekretesslagen. Vad härefter angår de praktiska svårigheter som föreligger att åstadkomma ett exemplar i vilket sekretessbelagda uppgifter utmöns- trats, är dessa uppenbara och behöver här inte kommenteras. Mot kan vidare anmärkas att den inte innehåller någonting om de problem som kan tänkas uppkomma för en myndighet när den - sedan eventuell utmönstring av sekretessbelagda uppgifter skett - skall låta allmänheten ta del av en film eller ett videogram. Skall myndigheten vara tvungen att iordningställa särskilt rum där visning av filmer kan ske? Skall myndigheten avdela särskild personal som skall sköta visningen? Hur skall myndigheten förfara om ett flertal personer infinner sig och vill se olika filmer? Är det godtagbart att låta myndighetens ifrågavarande åtgärder få gå ut över det löpande arbetet? 2.2.3 Särskild hänsyn till behovet av att skydda unga? Enligt TF gäller rätten att ta del av allmänna handlingar utan hänsyn till ålder, och den står alltså öppen även för unga personer. När det gäller tryckta skrifter torde också frågan om den intressera- des ålder i regel sakna betydelse. När det gäller en film eller ett videogram kan man dock, när det gäller pornografiskt material, ställa frågan om även barn och ungdomar skall ha rätt att över huvud taget få ta del av materialet (jfr. be- stämmelserna i 16 kap. 10 c och 12 §§ BrB). Enligt hovrättens mening bör denna fråga ytterligare utredas. 2.3 Bör inskränkningen i kopierätten gälla även tryckta skrifter? JK:s förslag om inskränkningar i kopierätten omfattar - i motsats till bestämmelsen i 5 kap. 6 § sekretesslagen - alla allmänna handlingar, alltså även - utom en film eller ett videogram - tryckta skrifter. I fråga om myndigheternas tillämpning av bestämmelserna om rätt till kopia till tryckta skrifter finns i JK:s rapport inte några uppgifter om att det uppkommit några praktiska eller andra problem för myndigheterna (beträffande JK:s motivering till att alla allmänna handlingar skall omfattas av hans lagförslag, se rapporten s. 55 f.). Hovrätten ställer sig tveksam till om det finns några egentliga skäl som motiverar att de föreslagna inskränkningarna i kopierätten också skall omfatta tryckta skrifter. Problematiken är här delvis en annan än när det gäller en film eller ett videogram.