sou · GLB3113 · 1998-01-01 00:00:00 — – befolkningsdiskussioner, i kampen mot atomvapen , i arbetet för kvinnans jämlikhet – hamnade nu i bryderi eftersom en stor del av förbundets medlemmar var just hemmafruar. försökte förbundet därför driva en kompromisslinje, det man kallade en valfrihetens strategi, som gick ut på att politiken skulle utformas på så sätt att kvinnorna kunde välja om de ville förvärvsarbeta eller vara hemma med sina små barn. ändrade man dock uppfattning. Vill vi ha jämlikhet, måste vi finna oss i att betala med det som så vackert kallas kvinnans valfrihet, som en socialdemokratisk kvinna uttryckte det i samband med att kvinnoförbundet övergav valfrihetens strategi. Politikens område har efterhand utvidgats till att också inbegripa det privata och politikens uttalade syfte är är att underlätta för föräldrar att kombinera arbete och familj. I dagens förvärvsarbetar de flesta kvinnor. Föräldraförsäkringen och barnomsorgen har möjliggjort detta. Men myntet har också en baksida, eftersom har den kanske mest uttalat könsseg- regerade arbetsmarknaden i , med kvinnor koncentrerade till vissa yrkesområden och i stor utsträckning inom offentlig sektor. Familjefrågorna har politiserats, men det är fortfarande familjen som anpassats till arbetslivet. Om den ökade kvinnorepresentationen i riksdag och regering kan förändra detta återstår att se. Kvinnors roll inom 1900-talets politiska liv är ett växande forsk- ningsområde inom svensk historisk forskning. Flera större forsk- ningsprojekt är i gång, däribland rummet: Idéer, strategier och nätverk i tre generationer av kvinnor på väg ut i offentligeten ca 1880–1940 vid i , som jag direkt kunnat dra nytta av i skrivandet av denna artikel. När det gäller den partipolitiska delen av kvinnorörelsen se till exempel och jämställdhetsfrågan i Liberal ideologi och politik 1934-1984 (1984); , , påverkar. kvinno- förbund ur tre vetenskapliga perspektiv (1985); () Kvinnosyn och kvinnopolitik. En studie av svensk socialdemokrati ca 1880–1910 (1986); kvinnor. Problem och resurs för perioden –1936/37 (1992); broderskap till systerskap. Det socialdemokratiska kvinnoförbundets kamp för inflytande och makt i SAP (1996). Angående rösträttsrörelsen, se Rösträttskvinnorna och deras metoder som opinions- bildare och påtryckargrupp i –21 (1982). I antologin kvinnliga. En historia om förändring (red. , 1994) behandlas idédebatten . Det mera utförliga avsnittet om b ygger bl.a. på , Det osynliga barnet? Kampen om den socialdemo- kratiska familjepolitiken i Socialdemokratins samhälle. SAP och under (red. , , , 1989); i Demokrati och makt i . (, SOU 1990: 44); och . En dialog om kvinnorna i samhället (1992); Feminist and Gende- red Discourses in Welfare States: Married Women's to Work in the and , i Mothers of a New World Materna- list Politics and the Origins of Welfare States (red. , 1993). I övrigt hänvisas till utmärkta studie över mellan- krigstidens kvinnorörelse Efter rösträtten. Kvinnors utrymme efter det demokratiska genombrottet (1997). När det gäller den mer teoretiska diskussion som förts bland historiker kring begreppet genussystem och hur kvinnors politiska handlande skall förstås, se ovan samt patriarkat till genussystem – och vad kommer sedan?, Kvinnovetenskaplig tidskrift 1992:4; Postmodernismen användbar men opålitlig bundsförvant, vetenskaplig tidskrift 1994:3; eller offentlig välfärd? Ett genusperspektiv på välfärdsstatens historiska formering, 1994:4; systemet? Om genussystemteorins förklaringsvärde för (stats)feminismen på 1930- talet, 1995:2. – kvinnors liv och hälsa Den första kvinnliga läkaren i hette . Hon fick sin legitimation . Tidigt insåg hon, och andra kvinnliga kollegor, att kvinnor för sin hälsas skull själva måste bestämma över sina liv. Tidens anda var dock en annan. Vid ett möte i väckte hon uppmärksamhet genom att stödja en opinion i samhället som ville avskaffa den så kallade reglementeringen – den lag som tvingade prostituerade kvinnor, men inte män, att regelbundet låta kontrollera sig. Motivet var att männen, och därmed deras hustrur och barn, skulle skyddas från venerisk smitta. krävde att hänsyn även skulle tas till de prostituerade kvinnorna. Hon hävdade också att det var kvinnornas dåliga löner och usla livsvillkor som gjorde att de drogs in i prostitu- tion. När en manlig kollega därtill formulerade tanken om mäns delaktighet och ansvar i prostitutionshandlingen var grunderna till ett klass- och könsbaserat sätt att se på kvinnors hälsa lagda. Exemplet prostitution är valt för att markera ytterligheten av kvinnors utsatthet. Dess följder för hälsan har alltid varit katastrofala. Knappast några har haft så dålig hälsa och så låg medellivslängd som de som sålt sina kroppar för pengar. gällde det framförallt kvinnor som flyttat till städerna och sugits upp i lågavlö- nat fabriksarbete, ett arbete som det knappast gick att leva på. Även kvinnor från bättre lottade samhällsklasser befann sig i en ekonomiskt utsatt situation – men av annat slag än arbetark- vinnorna. led de nöd för dagen, åtminstone inte de som var gifta. Men de saknade tillgång till egna pengar. I den borgerliga familjen förutsattes mannen vara ensamförsörjare och den som befann sig i den offentliga sfären. Kvinnornas rumsliga bas utgjordes av hemmet, med uppgift att föda och fostra barn och ansvara för hushåll och trivsel. Livsmönstret satte även spår i dåtidens vetenskap: fortplantnings- organen utnämndes till (borgerliga) kvinnors viktigaste kroppsrgan. För att spara energi till barnafödande ansågs fysisk och intellektuell verksamhet olämplig. Uppfattningen att kvinnors plats var i hemmen fick på detta sätt också en medicinsk legitimering. Hur påverkades då kvinnornas hälsa av rumslig instängdhet och ekonomisk ofrihet? Om detta kan vi inte säga något med säkerhet. Tuberkulos var en utbredd sjukdom . Kanske bidrog det osunda leverne som framförallt unga kvinnor kunde föreskrivas – i halvsvält och utan tillåtelse att fritt röra sig utomhus – till att sjukdomen var vanlig även i högre samhällsklasser. Den då vanliga hysterin kan kanske också sättas i samband med kvinnornas bundna och osjälvständiga liv. Att det sexuella tvånget var stort för de gifta kvinnorna vet vi med säkerhet. Forskning visar att förhållandet till mannen, det mer eller mindre dolda äktenskapskontraktet, har haft betydelse för hur kvinnan upplevt sitt beroende. Egna pengar och ekonomiskt medbestämmande är positivt för hälsan. Ekonomisk (och social) isolering, liksom sexuellt tvång – välkända inslag i misshan- delsförhållanden – verkar i stället nedbrytande på hälsan. Alla kvinnor i seklets början var förstås inte gifta. I själva verket var de ogifta kvinnorna fler än de gifta, i synnerhet i städerna. Deras antal hade stadigt ökat , i alla samhällsklasser. Det blev tvunget att hitta försörjning för dessa även utanför familjen. För borgarkvinnor blev det vårdande och fostrande yrken som bedömdes passande (sjuksköterska, lärarinna) och lägre tjänster inom förvaltning och administration (post, telegraf, kontor). Vad som ansågs vara lämpligt arbete för kvinnor b yggde på naturvetenskapens ideér om kvinnors natur. Högre tjänster kom inte på fråga på grund av kvinnors påstått klena intellekt, ologiska karaktär och känslosam- het. Med denna beskrivning av kvinnors personlighet motiverades även att lönerna hölls låga. Ett ytterligare argument var att kvinnor inte hade familj att försörja. Kvinnor räknades inte som familjeför- sörjare även om de hade barn eller andra anhöriga att ta hand om. Arbetarklassens kvinnor, gifta och ogifta, var långt fler än borgarklassens. Varken för städernas fabriksarbetande kvinnor eller landsbygdens kvinnor var det tal om att fysiskt arbete ansågs skadligt för den barnafödande förmågan. Arbetarkvinnornas krafter behövdes bland annat för att täcka behovet inom industrin. En uppfattning om kvinnors tålmodighet och noggrannhet gjorde att dessa ansågs särskilt lämpade för enkla, repetitiva arbetsuppgifter. Genom detta kunde de också utestängas från mer kvalificerade och välavlönade arbeten. Arbetsdagen kunde vara lång men lönen så låg att den ändå inte räckte till försörjning. Årshyran för en liten bostad var ofta lika stor som lönen arbete. Andra arbeten som av tradition utförts av kvinnor var hushållsar- bete i egna och andras hem. Unga kvinnor tog plats som hembiträden. Även här var lönerna mycket låga, arbetstiderna dessutom oreglerade med ett minimum av egen fri tid. För de äldre kvinnorna skulle det egna hemarbetet utföras vid sidan av fabriks- eller annat arbete. Hade de barn fick dessa ofta klara sig själva när modern var i tjänst. Arbetarklassens kvinnor drabbades av fattigdomens sjukdomar. Undernäring och utslitning var regel, olycksfall i hemmen och på arbetsplatserna vanliga. Infektionssjukdomar härjade i familjerna. Tuberkolos, difteri och mässling hörde till de värsta. Smittrisken och dödligheten ökade genom att bostäderna var mörka och ohälsosamma och av att trångboddheten var enorm. Barnafödandet innebar ytterligare risker för hälsan. Blödningar och andra komplikationer var vanliga, dödsfallen många. Barnsängs- febern var särskilt fruktad. På grund av okunskap om smittspridning kunde infektionsrisken vid förlossning på sjukhus vara större än vid hemförlossningar. Genom detta drabbades på vissa håll de högre samhällsklassernas kvinnor i samma utsträckning som arbetarkvin- norna. Men synen på gravida och födande kvinnor från arbetarklassen var en annan än vad gällde kvinnorna i borgarklassen; medan de senare fick mycken omvårdnad och beordrades vila under långa perioder förväntades arbetarkvinnor vara igång oavbrutet, både före och efter förlossning. Ekonomiskt stöd till ensamma mödrar fanns inte. Ändå var mer än hälften av alla barn i åren 1900 – 1910 födda utom äktenskapet. Många klarade inte av att behålla sina barn utan lämnade dem till barnhem eller adoption. Kamp för bättre hälsa inleds När arbetarklassens usla levnadsförhållanden och dåliga hälsa började uppmärksammas var det genom socialt reformar- bete man sökte påverka folkhälsan. Skolväsendets fortsatta utbyggnad bidrog till kunskap i hälsofrågor och till att hälso- och kostupplysning spreds till hemmen. Ett ambitiöst program för bostadsb yggande gjordes också upp, målet var att b ygga bort trång boddheten och ge människor tillgång till vatten och avlopp, ljus och luft. Även arbetsmiljöerna sanerades hjälpligt. Till detta bidrog till- komsten av yrkesinspektörer. hade inletts med smittkoppsvaccinering. Andra liknande åtgärder följde. Det man framförallt sökte bekämpa var smittspridningen. För denna gjordes den lägsta samhällsklassen, framförallt dess kvinnor, ansvarig. Kampen mot smutsen blev ett dagligt och livslångt slit. Dels för den faktiska risken för sjukdom, men också för att motverka föreställningen om arbetarklassens smuts och smittsamhet. En kombination av bättre bostäder och socialt och ekonomiskt stöd bidrog till att hälsan även i arbetarklassen långsamt förbättrades. Så kunde till exempel tuberkolosen minskas, även innan verksam medicinsk behandling fanns. Könssjukdomar gick dock inte att komma åt med vanliga hygieniska åtgärder, inte heller i mer priviligierade familjer. Men det var de lägre samhällsklassernas kvinnor, även de icke prostituerade, som fick skulden även för denna spridning. En friare syn på sexualitet började märkas i . Tankar framfördes om rätt till sexualitet utanför äktenska- pet och att möjligheter skulle finnas för alla att skydda sig mot graviditet. Debatten blev livlig – men ledde till att försäljning och information om preventivmedel förbjöds 1909. Sedlighetsivran å ena sidan, rädsla för befolkningskris å den andra låg bakom beslutet. Även stödde detta, påverkat av tankar om moderskapet som det högsta värdet. För kvinnor innebar beslutet ett fortsatt stort antal ofrivilliga graviditeter samt fortsatt spridning av venerisk smitta. Båda dessa följder kunde ha minskats genom användning av kondom. När det gällde sexualiteten var det således andra samhällsintressen än kvinnors hälsa som prioriterades. Hemmafruar och ogifta kvinnor vid seklets mitt Ett av de stora problemen för arbetarklassens kvinnor var att de tvingades att arbeta för mycket. Det sammanlagda arbetet, i lönear- bete och i hemmen, var mer än många orkade. Även för detta presenterades ett socialt program. I takt med att arbetarrörelsen växte sig starkare och krävde drägligare livsvillkor spreds tanken att också arbetarklassens kvinnor skulle ha sin främsta plats i hemmet. Motivet var delvis detsamma som för borgarkvinnorna: kvinnor var inte lämpade för arbete utanför hemmet. Från (manligt) fackligt håll hade också förts en kamp mot kvinnors deltagande inom framförallt industrin, åtminstone i sådana arbeten där konkurrens med män kunde befaras. Denna kamp fick ny fart under 1920- och 1930- talen, i takt med att arbetslösheten steg. Sedan socialemokraterna kommit i regeringsställning fanns också en politisk strävan att en lön skulle räcka – även till arbetarnas familjer. Rollfördelningen var klar: mannen skulle tjäna pengarna, kvinnan sköta hushållet och ta hand om barnen. En uppföljning av sekelkiftets tankar om kvinnors natur kom väl till pass. Ledamöter i hänvisade till kvinnors svaghet och större sjukfrånvaro som motiv för att gifta kvinnor föreslogs mista rätten till förvärvsarbete och att kvinnor inte skulle ha rätten till samma löner som män. 1930-, blev de årtionden i då flest hemmafruar registrerats i statistiken. Detta trots att något förbud för kvinnor att förvärvsarbeta sedan de gift sig eller fått barn aldrig utfärdades. Tvärtom blev det, genom påverkan från en särskilt tillsatt kvinnokommitté, 1939 förbjudet att avskeda kvinnor av sådana anledningar. Den officiella siffran för antalet hemmafruar (1–2 miljoner) är dock troligen för hög om man ser till det lönearbete som faktiskt utfördes av kvinnor . I många familjer räckte det inte med en lön. Kvinnorna fortsatte, trots sin officiella status som hemmafruar, att förvärvsarbeta. De åtog sig allehanda extraarbeten och timanställningar. Arbetet utfördes ofta på obekväm arbetstid; ett dolt arbete utan sociala förmåner. Offentlig statistik och vardagsverklighet är således inte alltid samma sak. Det fanns nu också tillgång till bättre och mer hygieniska bostäder, även om det ännu bara kom en liten del av befolkningen tillgodo. I nybyggda hus blev badrum standard. Lägenheterna var ljusa. Utrymmesstandarden var dock fortsatt låg. Kravet för att få disponera en tvårummare i ett så kallat barnrikehus var att familjen hade minst fyra barn. Långt in bestod den vanligaste familjebosta- den i av ett rum och kök. Medicinska framsteg bidrog ytterligare till att hälsan förbättrades. Penicillin, och andra kemiska medel, introducerades i . Därmed minskades dödligheten i infektionssjukdomar. Det gällde till exempel lunginflammation och barnsängsfeber, båda fram till dess vanliga dödsorsaker. Tuberkulos, som redan minskats genom sociala åtgärder, kunde nu också behandlas medicinskt och räknades snart inte längre som en stor folksjukdom. Även på barnafödandets område blev det förbättringar. I takt med att moderskapet uppvärderades och att ökat barnafödande var önskvärt infördes allmän mödra- och barnavård, behovsprövad moderskapspenning och mödrahjälp. infördes allmänt barnbidrag och moderskapspenning till alla. Bidragen betalades ut direkt till kvinnorna. För gifta kvinnor var det ofta deras enda egna kontanta medel. Självklart var det också en hälsovinst för många kvinnor, framför- allt i arbetarklassen, att slippa alltför mycket arbete utanför hemmen. Arbetet hemma var ofta tungt nog, särskilt för de många som ännu saknade moderna bekvämligheter. Kunskapen om hemmafruarnas hälsa är dock synnerligen ofullständig. Det lilla som är känt visar att hemmafrutillvaron inte generellt varit någon garanti för bättre hälsa. Pågående forskning visar att det bland annat varit kvinnornas inställning till livsformen som påverkat hur de mått. Fördelning av betalt och obetalt arbete har avgjorts i skärningspunkten mellan omgivningens förväntningar och egna önskemål: vi ser variationer från dem som såg det som sin livsuppgift att arbeta åt familjen, till dem som valde att helt avstå från giftermål och barn för att ägna sig åt eget arbete. Den ekonomiska situationen för hemmafruarna var osäker, i praktiken ett hushållerskekontrakt. Betalningen skedde in natura med varierande tillgång till fickpengar. Om kontraktet upplöstes, till exempel genom skilsmässa, förändrades den ekonomiska situationen ofta till det sämre, eftersom kvinnorna inte hade utbildat sig eller meriterat sig på den avlönade arbetsmarknaden. Ofta fanns endast lågbetalda arbeten att få. Ett visst skydd var de garanterade genom lagstiftning om underhåll och änkepension. Den politik som fördes förstärkte och under- stödde tron på familjen och den heterosexuella parbildningen som bas i samhället. I verkligheten var giftermålsfrekvensen under 1930- talet låg och många kvinnor förblev ensamstående. Deras lämplighet för arbete utanför hemmet ifrågasattes aldrig, bara de höll sig inom givna ramar. Arbeten som bara kvinnor ansågs lämpliga för fanns också fortlöpande. Ofta var det inom tunga och slitsamma yrken. En utredning gjord av kvinnor visade att vad som betrakta- des som tungt respektive lätt arbete mer berodde på vad som ansågs vara lämpligt arbete, för respektive kön och i det sammanhang det ingick, än på själva tyngden i arbetet. Motsvarande anpassning till rådande samhälleliga förhållanden förekom under beredskapsåren . Kvinnor användes då för uppgifter som de varken före eller efter ansetts lämpliga att utföra. Kvinnolönerna i låglöneyrken var ännu extremt låga. Precis som tidigare räckte de inte alltid till egen bostad. Omkring hälften av alla mödrar uppbar behovsprövad ekonomisk hjälp. Ett stort antal av dessa torde varit ensamstående. Bekymmersamt var det också att organiserad barnomsorg ännu knappt fanns att tillgå. Vi ser hur en stor grupp av landets kvinnor, de ogifta med och utan barn, levde sina liv vid sidan av det av statsmakterna uppmunt- rade livsmönstret. De fanns där och gjorde nytta, fick ett visst socialt stöd, men räknades ändå inte riktigt. Villkoren för de ogifta kvinnor- na var i allmänhet sämre än för de gifta. Lesbisk kärlek var ännu dold och omgiven av många tabun. betraktades sexuella förhållanden mellan personer av samma kön som kriminella handlingar, därefter som sjukdom. försvann homosexualitet ur registret för sjukdomsdiagnoser. Att vara ogift mor var också ännu skamfyllt. Detta, i kombination med den sociala utsattheten, ledde till ett stort antal illegala aborter. I takt med den fortsatta inflyttningen till städerna på 1920- och 1930- tal hade dessa stadigt ökat i antal. Stora risker var förknippat med ingreppen och dödligheten var hög. De som överlevde blev ofta sterila. På vissa stockholmssjukhus fanns ännu vid mitten av 1940- talet särskilda avdelningar för kvinnor som behövde vård efter illegala aborter. , då penicillinet kommit i bruk, minskade antalet fall med dödlig utgång. Men sviterna efter ingreppen var alltjämt allvarliga. Även kvinnor från högre samhällsklasser gjorde ibland abort. Ofta hade de bättre möjligheter än arbetarklassens kvinnor att ordna saken. Abortfrågan har alltid varit en klassfråga. Den sexualupplysning som fanns nådde sällan de lägre samhäll- sklasserna, varken i städerna eller på landsbygden. Ett intensivt arbete startades för att främja rättigheter och förmedla kunskap i sexuella frågor. Arbetet drevs av med i spetsen. Den politiska kampen gällde rätt till försäljning och information om preventivmedel och rätt till abort. Sociala skäl stod i förgrunden: man ville förhindra graviditeter hos unga kvinnor och kvinnor som redan hade många barn – det senare gällde framförallt landsbygdens kvinnor – och minska antalet illegala aborter. I budskapet fanns också ett bejakande av sexualiteten som kärlekshandling. Två motsatta intressen kunde urskiljas i debatten: å ena sidan de som värnade om kvinnorna och deras hälsa (den politiska vänstern, vissa radikala kvinnogrupper och ), vilka talade för fri abort och rätt till preventivmedel. Å andra sidan de som hänvisade till moraliska, religiösa och befolkningspolitiska motiv och förespråkade fortsatt starka begränsningar. Abort skulle bara få göras på arvshygi- eniska grunder. (1934), blev ett inlägg också i abortfrågan. De sociala reformer som där föreslogs sågs som en ny möjlighet att hålla födelsetalen uppe. Opinionen påverkades och 1939 kom en ny lag som tillät abort – men bara på mycket snäva indikatio- Sociala skäl tilläts inte. upphävdes även förbudet mot försäljning av preventivmedel. Antalet illegala aborter påverkades inte av den nya lagen. Under de följande decennierna gjordes därför flera tillägg, där även sociala skäl kom att godtagas. Många abortansökningar avslogs dock, varför de illegala aborternas antal fortsatte att vara stort perioden ut. Kvinnors förnyade intåg på arbetsmarknaden hade hemmafrun som ideal spelat ut sin roll. Arbetsmarknaden krävde mer arbetskraft och kvinnor, i alla samhäll- sklasser och i alla åldrar, behövdes i arbete utanför hemmen. Arbetstillfällen gavs såväl i industri som i det snabbt utb yggda vårdsamhället. De tidigare hemmafruarna kunde med sin långa erfarenhet av hushålls- och vårdarbete ofta gå direkt in i sådant arbete. Kvinnolönerna var ännu låga. Först tecknades avtal som gav kvinnor och män lika lön för lika arbete. Lika värdering av kvinno- respektive mansdominerade yrken var det ännu inte tal om. var det svårt för kvinnor i lågvärderade yrken att klara sig på sin lön. En gigantisk nybyggnation av bostäder hade nu också inletts. Med hjälp av det så kallade miljonprogrammet kunde de flesta människor under 1960- och 1970- talen erbjudas rymliga bostäder. Att bo i tre eller fyra rum blev vanligt i alla samhällsklasser. Bostadbidrag fanns att söka. Ensamstående kvinnor utan barn förväntades dock nöja sig med ett rum och kök. Servicen i de snabbt uppbyggda områdena var dålig. Planeringen av dessa anpassades också efter det ökande antalet privatägda bilar. Problemet för kvinnor var att de ofta varken hade körkort eller tillgång till bil, i vardagen. Arbetsresorna till de nya förorterna var långa liksom avståndet mellan affär och bostad. Trots förbättrad standard med tillgång till tvättmaskiner, god köksutrustning m.m. minskade således inte varken tyngd eller tidsåtgång i det dagliga arbetet. Problemet med dubbelarbete gällde nu också alla kvinnor – med en skillnad: ekonomiskt välbärgade kvinnor kunde köpa sig tjänster. De med mindre pengar fick klara allt själva och ägna mer tid åt hushållsarbete, inköp med mera. Även inom sjukvården gjordes stora nya satsningar . Framförallt var det specialistvården som b yggdes ut. Detta kom inte alltid kvinnor bara till godo. Många av deras besvär rymdes inte i den högspecialiserade vården, särskilt inte sådana som betraktades som triviala, som berodde på vardaglig förslitning eller hade sociala orsaker. En svängning skedde , då intresset åter riktades mot primärvård och allmänläkare. En kraftig upprustning av denna vårdform har skett . Okunskapen om kvinnors sammanlagda arbete och den samhällshistoriska bakgrunden till deras liv är dock fortfarande stor. Det gäller framförallt de äldre kvinnorna, vilka utgör den största gruppen patienter. Graviditet – normalitet, sjukdom eller arbete? När fler kvinnor förväntades arbeta utanför hemmen förändrades synen på graviditet och barnafödande. Olika besvär och symptom under graviditet betraktades som normala tillstånd, till exempel ryggvärk. Eftersom sjukförsäkringen bara täckte arbetsoförmåga på grund av sjukdom kunde kvinnor vägras ersättning under graviditet, även om de förhindrades att arbeta på grund av sina besvär. Kvinnors egna förhållningssätt bidrog sannolikt också till den uppkomna situationen. För att hävda sig på arbetsmarknaden blev det viktigt att framstå som i alla delar lika männen.