sou · GLB3108d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Om det är något som jag inte är så bra på så gör jag hellre något annat. Jag fick låna böcker av för dem gillade jag. Jag undrar om det inte var frestande att låta blir att läsa och bara lyssna, men på det svarade att det hade det kanske varit men att han inte gjorde det. Hans bild av sig själv som otålig kanske inte är helt sann, ändå? En mindre ambitiös person hade väl låtit bli att läsa och bara lyssnat. Jag tror att aktivt har bestämt sig för att göra det han kan för att hans läs- och skrivproblem ska minska. Kanske har detta skett med hjälp av det stöd som specialläraren på högstadiet gett honom. beskriver honom som en person som är genuint intresserad av att hjälpa. Hur har det då varit att komma till gymnasiet? Har det inneburit en ökad belastning för ? -Nej, det tycker jag inte, det är faktiskt inte så jobbigt. Det är ju rätt så mycket läxor, så jag hinner inte alltid med dem när jag tränar. Jag pluggar mest till proven. De nya betygen är lite flummiga så man vet inte riktigt var man ligger. ska välja naturvetenskaplig inriktning i tvåan. Jag frågar honom hur han är i matte: -Jo, rätt bra, inte väldigt bra kanske, men ganska. Fast jag har väldigt svårt att läsa upp ett tal. Om det står ett tal som är långt och invecklat då kan jag inte läsa upp det. Det är liksom skillnad mellan vad jag tänker och vad jag säger. Jag vet ju precis vad där står men sedan när jag ska säga det så blandar jag ihop det och så blir det helt fel. -Så du har en inre föreställning av talet? -Ja, och den är riktig, men så kan jag inte läsa upp det. När jag SER talet så vet jag precis hur mycket det är. Jag har siffran inom mig men jag kan inte läsa upp den. Det är likadant med årtal i texter, dem läser jag upp fel. -Hur är det med främmande språk, frågar jag. -Ja, jag har inte så svårt att prata, men jag har lite problem med dem ändå. Som tyska, det hade jag på högstadiet men sedan tog jag bort det. har jag börjat med det som tyska C och går det bra eftersom jag känner igen en del. Men i engelskan är det svårt med stavningen för jag fattar inte alls hur man ska stava. Jag vet när jag talar vilka ord som låter lika men stavas olika och har olika betydelse, som which/ witch. Jag vet att de är två olika ord med olika stavning men jag kan inte lära mig varken deras stavning eller vilken som gäller för varje ord. -Hur bedömer din engelsklärare din stavning, då, nu när hon vet att du har dyslexi? -Hon har någon slags system där hon ger mig fel för de ord som många andra stavar fel. Det finns förresten två andra ord som jag inte kan lära mig. Jag kan skilja dem åt när jag pratar men inte när jag skriver. Det är then/than det handlar om. Det verkar som att fonologiska medvetenhet är god (han hör skillnaden mellan then och than) dvs. han kan uppfatta skillnaden mellan olika ljud som han hör. Jag frågar hur han tror att han kommer att bli bedömd i engelska. -Ja det sista provet vi hade gick inte så bra. Man skulle översätta en text till engelska. Och det går aldrig för då måste jag leta synonymer. Eftersom jag kommer på ord som jag vill använda i översättningen som jag inte kan stava till så måste jag leta upp synonymer som jag KAN stava till. Det gör jag i engelska. Det har alltid varit så. Så gjorde jag på högstadiet i svenskan också, letade upp synonymer som jag kunde stava till. Det måste man få ett bra ordförråd av! Och det har han! Denna strategi använder har kanske gjort att han utvecklat en större ordkunskap än många av hans jämnåriga. För jag slås ofta av att han har ett så bra och nyanserat språk. Och detta har jag kanske märkt ännu mer i hans skrivna texter som varit korta men väldigt mogna språkligt. Jag har också tyckt att han överhuvudtaget har en stor språklig medvetenhet. När vi i klassen diskuterar skillnaden mellan skriftspråk och talspråk, pekar på svårigheten att uttrycka ironi i skriftspråk, något som är mycket lättare i talspråk med hjälp av gester och tonfall. -Men jag har tyckt att det är väldigt tråkigt att plugga glosor, för det finns liksom inget skäl för mig att göra det. Jag glömmer stavningen senast efter jag lärt den så det känns lite meningslöst. -Hur går det med svenskan här på gymnasiet, undrar jag. -Jo det är kul, säger . Det handlar mycket om att prata och man får diskutera och ha åsikter men det händer att jag blir stoppad för att jag har för mycket åsikter! Men jag har aldrig varit bra på att skriva uppsatser, fast om jag har tid på mig är det roligare. Det är kul att skriva när man ska göra ett arbete i ett visst ämne. Jag fick alltid dåligt betyg på uppsatser i , men skrivna arbeten i andra ämnen fick jag alltid bra betyg i. Kanske är det så att för dyslektikern, speciellt, är den situation där just skrivandets formsida sätts på prov, vilket främst sker i svenskämnet, laddad och sätter igång en negativ cirkel lik den beskriver när han ska läsa högt. -Mitt största problem är när jag läser, säger igen. när vi har långa läxor har det varit praktiskt om jag kunde läsa snabbare. Sedan retar jag mig så ibland när jag har läst fel. Jag läste fel på ett läxförhör vi hade i biologi. Det stod Hur är en lav uppbyggd och hur sprider den sig? och då läste jag det som Vad är en larv uppbyggd av? och så svarade jag helt fel. -Förklarade du sedan för läraren hur det hade gått till? -Nej, jag tycker inte om att gnälla, det är sådant man får leva med. Men sådant känns jobbigt, när jag gör fel, sådana saker som jag egentligen hade klarat om jag inte hade läst fel. Jag frågade om dyslexin gjort att han känt sig annorlunda. -Ja, det är klart att det har, man blir ju ändå påmind om att man har dyslexi men det är ju inget farligt, säger och skrattar lite. Men man ¤R ju annorlunda. Utifrån sett så kan det te sig som att inte har så stora problem på grund av sin dyslexi, för han lämnade med 4,1 i snitt. Han hade femma i kemi, fysik, teknik och i två SO-ämnen, geografi och religion. I svenska och engelska hade han trea och i tyska tvåa. Jag frågar honom om han är en utpräglad naturvetare. -Nej, jag tog naturvetarprogrammet för att det är mindre att läsa här. Egentligen skulle jag tagit samhällsvetarprogrammet för jag är bättre på det. Men det är mer att läsa där. Man kan få tjugo sidor i läxa till och det är ju inte så bra, eller hur? Jag tror att det är smart att välja naturvetarprogrammet om man har dyslexi. Det handlar mer om att man ska fatta saker på detta programmet, att man ska lära sig en kort text med mycket fakta i. Jag frågar honom om hur han tycker att förståelsen för dyslexi är. -Jag brukar inte berätta för andra elever om dyslexin, säger , för de förstår inte det riktigt. Bland lärarna är det kanske så att förståelsen har blivit större men jag tror inte alla lärare förstår det. Om man har haft det själv förstår man det nog men inte om man inte haft det själv. -Kan du se när du stavar fel? -Nej, det tror jag inte, men jag kan rätta andra när de läser fel, utan att titta på texten, för jag tror att jag mer ser på sammanhanget. -Men stavfel kan jag nog bara se om de är grova, byter de ut ä mot e så kan jag inte se det. För det har jag jättesvårt för, det finns vissa ord, som berätta, de har ju lärt mig att stava men jag skriver ändå fel. Det är det som är så dumt, att man kan lära sig stava ett ord hur som helst men jag vet inte vad som händer, man blir liksom av med det. -Du kan inte spara det på hårddisken, eller? -Nej just det. självförtroende verkar ändå gott, och jag tror inte att han ger sig så snabbt som han säger. Hans framtidsplaner handlar om juridik, eventuellt ekonomi, något där han kan tjäna rätt bra med pengar... (gick ut gymnasiet på samhällsvetenskapliga programmet.) Först när gått igenom nästan hela kom en speciallärare på att hon kanske hade läs- och skrivsvårigheter. hade hon betraktats som dum – och accepterat att det var så. För blev gymnasiet en vändpunkt. Här är hennes och specialläraren berättelse. Det är journalisten som talat med och . -Jag har inte talang för att läsa, säger , . Jag har talang för andra saker. Som att måla. självmedvetenhet är fortfarande ganska ny. Först utplånade skolan varje uns av självförtroende – till slut gav den henne ett halmstrå. Det är gick ut gymnasiet. Hon känner tillförsikt . har valt att satsa på sin talang och går en konstnärlig utbildning på en folkhögskola. Att det handlade om läs- och skrivsvårigheter för del kom ingen på förrän i slutet av nionde klass. betraktades hon som lite efter. -Lågstadieläraren ville sätta mig i särskolan.Till och med pappa som är mellanstadielärare trodde att jag var dum. Han sade att jag måste anstränga mig mer. Men under hela låg- och mellanstadietiden gjorde jag inget annat än jobbade med läxorna. Ändå fick jag aldrig ett enda rätt. Till slut gav jag upp. har problem med att förstå det hon läser. -Om jag läser någon bokstav så glömmer jag det första ordet medan jag håller på med det andra. Och om jag försöker läsa snabbare och gissa vilket ord som ska komma, så gissar jag fel. klasskompisar tyckte att hon var konstig som kunde så lite. De mobbade henne vid grupparbeten. - En del tror att läs- och skrivsvårigheter bara handlar om svenskan. Men man blir dålig på allt. Jag var till och med usel på gympan. Under sin skoltid har provat på det mesta i specialundervisningsväg. En period fick hon träna sig på att läsa upp och ner. En annan skulle hon göra motoriska övningar med armarna som hon läste. Någon speciallärare övade enbart stavning. -En annan skulle plugga in svåra ord med oss. Men sådant kan man ju, säger . På högstadiet fick hon gå iväg till en specialklass under svensktimmarna. -Där satt bara speciallärarna och spelade kort med värstingarna. Och jag missade jättemycket i svenskan. Allt om författarna till exempel. säger att hon fick tvåor i stället för ettor i betyg bara för att hon var blyg och tyst. I slutet av nian träffade hon en speciallärare som sade: Du kanske har något som heter dyslexi. -Det hade jag aldrig hört talas om förut. I nian hände också något annat viktigt. upptäckte att var duktig på att teckna och måla. - När han undervisade i konsthistoria visade han diabilder och skrev upp stödord på tavlan. Sedan gjorde han en mindmap av stödorden som jag fick låna inför tentan. Det var hur lätt som helst! Jag fick tenta muntligt och fick femma! Han har verkligen stärkt mitt självförtroende. Jag blev intresserad av ett ämne. Då var det lättare. Det gäller att hitta det där andra man är duktig på. När kom till gymnasiet fanns där en speciallärare med kunskap om läs- och skrivsvårigheter. Han hjälpte eleverna med dyslektiska problem att bilda en förening som de kallade DYSF, dyslexiföreningen. I början berättade eleverna för varandra om sina erfarenheter. Redan det var en stor sak. Var och en hade ju kämpat en mycket ensam och svår kamp . De gav varandra knep för hur man kan lära sig saker utan att behöva läsa och skriva så mycket. Hur man kan använda färger, bilder, mindmaps, bandspelare och dator. Specialläraren föreläste för lärarna och skolledningen om elevernas handikapp och berättade också vad de var bra på. Han tryckte på hos skolpolitikerna för att få pengar till datorer med hjälpprogram för dyslektiker. Eleverna blev så stärkta och fyllda av revanschlust att de började ställa krav. Det blev också viktigt att sätta en etikett på handikappet: dyslexi. -Innan jag visste vad det var jag hade, kunde jag ju inte begära hjälp, säger , som tveklöst menar att inget barn är för litet för att få reda på att det finns något som heter dyslexi. Eleverna undersökte vad de hade för rättigheter. Dessa visste inte lärarna så mycket om, men när eleverna krävde att få på proven och muntlig tenta i engelska, accepterade de det. -Vi lyckades få ut det på skolan, säger . De andra sade: klart att ni ska ha hjälp. Speciallärare säger att ungdomarna i skolans förening är modiga. Dels för att de brutit tystnaden och trätt fram i offentligheten, dels för att de satt i gång att kräva åtgärder för att underlätta för kommande elever. Allt för många av dem med läs- och skrivsvårigheter låter sig tyst bortsorteras av skolan, menar han. -Man hittar dem oftast på de yrkesinriktade programmen. Alla elever som kommer nya till skolan går igenom ett test av läsförståelse och stavning. tar kontakt med dem som får låga testvärden och erbjuder dem specialhjälp. Han säger att han omöjligt hinner hjälpa alla, särskilt inte nu när speciallärartimmarna är på väg att skäras ner. Men han har märkt att förvånansvärt många elever bara behöver komma till honom . - Det är de som har fått dålig eller för lite undervisning. Dyslexi är något annat, menar han. Det har med biologi att göra. Det kommer 500 nya elever till skolan varje termin och det är nödvändigt för speciallärarna att arbeta effektivt. En utomordentlig lästräning är talböcker, tycker . Eleven lyssnar och följer med i boken. Många elever vill också ha hjälp med den grundläggande stavningen. – Det är tungt att inte kunna uttrycka sig i skrift, att inte veta om det ska stå hat eller hatt. Så den hjälpen försöker vi ge dem. tillägger att färdighetsträning inte är allt. Alla elever som ska hjälpa vill han undervisa enskilt. Utan en förtroendefull dialog går det inte att göra något, menar han. – De öppnar sig ju med det jobbigaste de har. Människor måste framför allt bemötas med respekt. Den jobbigaste biten är självförtroendet. Jag försöker att gå på djupet med eleverna, jag vill få dem att acceptera sitt handikapp. arbetar mycket med att få fram bättre och billigare hjälpmedel. Där läs- och skrivträning inte ger effekt, kan man kompensera sitt handikapp med datorstöd. Bland annat försöker han påverka bokförlagen att ge ut skolmaterial på CD-romskiva och på band. Han vill höja dyslektikernas status på skolan genom att erbjuda dem den mest avancerade tekniken. finns på skolan en skrivstuga med moderna datorer och Internet. Hit är alla elever välkomna. Skolans sex bästa datorer är tillgängliga bara för speciallärarnas elever. De är utrustade med stavningsstöd både på engelska och svenska, kontroll av att texten följer de vanligaste skrivreglerna, dikteringsprogram (man talar till datorn som skriver det man säger), talsyntes och scanner (man fotograferar av texten i scannern så att datorn kan översätta texten till tal). När studion är öppen finns alltid en av skolans två speciallärare på plats. I anslutning till studion finns också ett läsrum där man kan sitta i lugn och ro och läsa. När Läs- och skrivkommitten besökte den gymnasieskola där arbetar hade eleverna förberett besöket bland annat genom att tänka igenom och skriva ned sina önskemål på skolan: tips om förbättringar för los-elever 1.Om läraren har egna lektionsanteckningar skall dessa erbjudas los elever. 2.Elev som har los skall erbjudas att få banda lektioner. 3.Utrustning skall till handahållas av skolan. Lärare har skyldighet att informera om BANDADE KURSEN 5. Specialläraren deltager i/tillfrågas vid betygssättning. 4ILL SPR¥KL¤RARNA FRAMF¶R ALLT ENGELSKA 1.Att det vid betygssättning läggs stor vikt vid den muntliga biten av språket. 2.Att los eleverna kan få redovisa den skriftliga delen med hjälp av kompensatorisk datateknik. 3.Att man funderar över två betyg i språk, dels avseende skriftlig, och dels avseende muntlig framställning. 1.Eleverna vill vad gäller skriftlig framställning, bli betygsatta dels innehållsmässigt och dels vad gäller grammatik. 2.Precis som i engelska vill man kunna redovisa skriftlig framställning med hjälp av teknikstöd. 4ILL -A L¤RARNA 1.Tänk på att det ofta finns ett samband dyslexi – dyskalkyli. 2.Ge poäng för rätt räknat om man av misstag vänt på siffror eller tecken. 3.Fel avskrivet bör man också ta hänsyn till och inte med automatik ge 0 p. 4.Provräkningar skall erbjudas antingen muntligt eller bandat. 1.Sammanfattningar av kärnämnenas kurser skall finnas, inlästa på band. 2.Läroböcker i kärnämnen skall finnas inlästa på band eller . 3.Ämnet Datakunskap skall räknas som kärnämne och betygsättas. Tonvikten skall ligga på effektiv användning av ord och språkbehandling, elektroniska ordlistor etc. 4.Speciallärare i främmande språk saknas på skolan, åtgärd? 5.Man skall inte komma undan engelska lite lättvindigt bara för att man har los. Man kan ha lägre krav på skriftlig framställning, men dock krav muntligt. Att kunna göra sig förstådd och att förstå verbal engelska är mycket viktigt. (Datorn kan omvandla text till tal). Vi bör påverka till att ej låta los elever välja bort engelska. Teknikstöd skall vara tillgängligt för de som så önskar. (Givetvis i samtliga ämnen.) 4ILL ,¤S OCH SKRIVKOMMITT©N Granska gymnasieskolornas betygskriterier, speciellt vad gäller krav på skriftlig redovisning. Det är viktigt att elever som har los kan få tillgång till lärare som intresserar sig för deras problematik. Det gäller att skapa möjligheter till grupperingar där man tar hänsyn till att elever kan behöva olika på sig för att ta till sig kursen. Det är viktigt att eleverna finner motivation i ett arbete de gör så att det leder till mer än ett betyg. Det gäller att bryta kedjan: uppgift – arbete – betyg – papperskorg. Att istället hitta kedjor som uppgift – uppmuntran – arbete – betyg – effekt – feedback. Bestämmelsen om att elever som redan läst t.ex. franska och fått godkänt, väljer franska som nybörjarspråk på gymnasiet måste följas. Om så inte sker, trissas farten upp och de elever som behöver , blir åsidosatta. Tryck på bokförlagen så att böcker med automatik presenteras i form med digitalt tal (ev talsyntes) och sökmöjlighet. Det är känt attt upp emot av befolkningen har läs- och skrivsvårigheter. Det är då ett svek mot eleverna och tanken på en skola för alla att presentera kunskap i huvudsak i bokform. Utarbeta direktiv för skolorna att anordna speciella studierum där elever med läs- och skrivsvårigheter i lugn miljö och med datorstöd kan få arbeta med sina studier. Att skolorna skall till handahålla hjälpmedel som kompenserar los skall vara naturligt och komma från skolan. Föräldrar/elever skall inte behöva uppleva sig som besvärliga när det måste stöta på om så självklara saker som talsyntes och inspelade läromedel. I 2UM F¶R L¤RANDE sammanfattas erfarenheter från projektet läsning och skrivning. Lärare som upprepade gånger lyckats få i stort sett alla elever att lära sig läsa och skriva har intervjuats och observerats. Studien visar att läraren i första hand sätter som mål för sin undervisning att eleverna ska få känna lust och glädje inför läsning och skrivning. Det som förenar de intervjuade lärarna är inte en viss metod utan deras förmåga att skapa en arbetsmiljö som präglas av M¥NGFALD olika metoder, stöd till barns olika strategier osv. och av STRUKTUR och TRYGGHET I de två breven nedan berättar en lärare och en gymnasist om skolarbete som präglas av att lärarna försöker skapa en sådan struktur att elevernas lust och arbetsglädje stärks. Först berättar en gymnasielärare, , om ETT inslag i en sådan stöttande pedagogik: loggböcker. I brevet som följer beskriver gymnasisten vad det betytt för henne att på gymnasiet möta en pedagogik som stöttar elevernas läroprocesser bl.a. genom att ta hänsyn till deras läs- och skrivsvårigheter. berör exempelvis vad lärarnas samarbete och det starka inslaget av muntlighet betytt för henne. Kärnämneslärare och karaktärsämneslärare samarbetar och planerar tillsammans med eleverna arbetet i större områden. Man arbetar mycket med samtal och skrivande under arbetets gång. Före ett större prov eller en redovisning samlas t.ex. elever och lärare och går igenom frågor och problem som eleverna samlat på sig. För betyder det mycket både att själv få reda ut och att höra kamraterna berätta hur det uppfattat det hon just läst och skrivit om, innan hon själv ska sammanfatta vad hon lärt sig. Ur den ständigt pågående dialogen med kamraterna och med läraren växer både trygghet och kunskap. har inte velat bearbeta sin text. Hon vill att textens yttre ska berätta om skrivandets mödor. Men först alltså gymnasieläraren: 39 nr 71 2UM F¶R L¤RANDE Till EC3a och b kom jag hösten -96 – jag skulle bli 24 grabbars tredje eller fjärde och sista svensklärare på gymnasiet. -Vad ska vi som blivande elektriker med svenska till? Jag berättade anekdoten om . Till kom en mamma och undrade: -Vad ska jag göra för att min son ska bli vetenskapsman? -Läsa sagor! -Jovisst, det gör jag redan. Men vad kan jag göra mer? -Läs fler sagor! -Men borde jag inte också hjälpa honom med matematiken? -Läs ännu fler sagor! -Vad menade med det, frågade jag. Det blev tyst – sedan kom svaret: -Man måste ha fantasi för att bli en bra vetenskapsman. -Man måste ha fantasi för att bli en bra elektriker, svarade jag. Detta stämde till en smula eftertanke. Sen delade jag ut loggböcker. Jag bad dem skriva loggbok och namn och klass. Efteråt upptäcker jag att två av pojkarna förutom sina namn skrivit Loggbokadjävel på det gula försättsbladet. Jag byter ut försättsbladen, ger tillbaka de avrivna med kommentaren att det är utvärdering, så det kan vänta till utvärderingen, varpå de skriver som jag bad dem på de nya försättsbladen. Detta var en av flera viktiga markeringar. En pojke agerade talesman för klassen: Vi här i klassen gillar inte svenska, vi här i klassen vill inte läsa böcker, vi här i klassen etc. När jag frågade klassen om han hade mandat att tala för alla, blev svaret ett rungande NEJ! Då viftade jag med loggböckerna och förklarade att tack vare dem behövde ingen tala för någon annan än sig själv. Arbetet under läsåret har känts som att ta sig fram i djup klabbsnö, tungt, segt, motvilligt ... Men alltid när eleverna läst sina texter för varandra eller jag läst höjdarrader ut deras texter för dem, har det glimtat till, har jag upplevt töväder och Min högläsning av deras höjdarloggar på 6ILL G¥ HEM %N KOMIKERS UPPV¤XT, och /NDSKAN blev en högtidsstund. En pojke skrev följande text – och tanketext till bok /NDSKAN 4EXT Under spelets gång rör klabbet nästan aldrig bollen. De springer mest fram och tillbaka och är i vägen. hos dem är det av misstag. Och de ber om ursäkt och rodnar och skyndar sig att lämna den vidare. (Ur /NDSKAN) 4ANKE När man läser ovanstående citat, tänker man tillbaka på när man började ha gymnastik i skolan och man var omkring . Alla stod i en ring och så stod det två killar i mitten, det var för det mesta killar i mitten och de valde vilka lagkamrater de ville ha. De turades om och det var alltid några personer som blev sist valda, oftast var det de personerna som var sämst på just den sporten. Då fälldes det ofta kommentarer som: – Ni kan få dem för jag vill inte ha dem. De bara förstör! Då blir det precis som i boken, då vissa personer är osäkra och därför inte presterar så mycket som de kanske i själva verket kan. Det kan ju inte vara speciellt självförtroendestärkande att bli vald sist och ses som sämst. Inte undra på att man passar bollen så fort man får den. Det tyckte jag var elakt, för tänk om det hade varit jag som stod där sist, man hade ju inte känt sig så speciellt uppskattad. Som tur är har jag aldrig fått känna på hur det känns för jag var bland de som valdes först eller var det jag som valde. Detta har jag att tacka mitt bollsinne för! När man blev så gammal att man kom till gymnasiet trodde jag att dessa barnsliga fasoner var borta, men de fanns kvar och det tycker jag är hemskt. Vår gymnastiklärare sa alltid till oss att dela upp oss själva i lag och och på detta omedvetna sätt blev det ju enstaka personer kvar som valdes sist. Man tänker inte på hur stor roll det spelar om läraren delar upp lagen genom sifferutdelning eller genom lottning, då slipper några personer känna sig ledsna och ouppskattade. Dessa personer blev automatiskt osäkra på sig själva, eftersom de valdes sist måste de vara dåliga och därför vågade de inte satsa helt när man sedan spelade. Därför passade jag sällan till de personerna och tjejerna eftersom man visste att de skulle göra bort sig. Då är det bättre att satsa på sig själv och vara säker på att det blir mål.