sou · GLB3138d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Jämställdhet uppfattas så att könen skall konkurrera på lika villkor och att fördelning av kön skall vara lika i alla positioner på olika nivåer. Jämställdhet har i dessa sammanhang primärt definierats i termer av det slag Fiske kallar marknadsprissättande. Det är proportioner mellan könen det handlar om; kompetens, utbildning, och duglighet skall vara utslagsgivande, inte kön. Detta sätt att definiera jämställdhet blir emellertid proble- matiskt när det överförs till familjesammanhang. Ett parförhållande, som domineras av att var och en gör avvägningar mellan vad man ger och vad man får, har sannolikt svårt att överleva . En behovsorientering med omsorg om den andra är troligen viktig för att en jämställd gemenskap skall kunna existera. Lojalitet, tid och pengar Symmetri i parförhållanden kan innebära att var och en av makar- na lägger ned lika mycket tid och arbete på hushåll och familj, att pengar och egendom fördelas lika och att beslut som rör gemensam- ma angelägenheter eller som får konsekvenser för den andre fattas gemensamt. Empiriskt har jämställdhet i parrelationer i stor utsträck- ning diskuterats med utgångspunkt i hur hemarbetet fördelas mellan kvinnor och män. Den som lägger ned mest tid på obetalt hemarbete uppfattas som utsatt för orättvisa, eftersom obetalt arbete är mindre värt än betalt arbete och ger mindre makt åt den som utför det. Fördelningen av tid har konsekvenser för ekonomisk jämställdhet i familjer, både på kort och på lång sikt. Kvinnor har överlag en sämre ekonomisk situation än män beroende på att de lägger ned mer tid på obetalt arbete i hemmen. De har också lägre lönenivåer i arbetslivet än män. Vilka konsekvenser den ekonomiska ojämlikheten får för makarnas inbördes relationer, till exempel vad gäller makt och inflytande samt ekonomisk standard inom familjen, har tagits som utgångspunkt för värderingar av kvinnors ojämlikhet i äktenskapet (se t.ex. , 1992). När jämställdhet betraktas som att det huvudsakligen handlar om relationen mellan insatser för betalt respektive obetalt arbete blir slutsatsen att var och en för att bli jämställd bör lägga lika mycket tid på betalt respektive obetalt arbete. För att uppnå detta kan kvinnor öka mängden betalt arbete och/eller minska mängden obetalt arbete. På motsvarande sätt kan män göra mer obetalt arbete och mindre betalt arbete. Jämställdhet handlar emellertid också om makt och inflytande över angelägenheter som gäller det gemensamma respekti- ve den enskildes egna behov. Det jämställda äktenskapet handlar således också om handlingsutrymme för individuella behov och om ömsesidig respekt. 2.6Jämställdhet i praktiken – fyra exempel För att illustrera problematiken kring symmetri och jämställdhet skall vi presentera några par där makarna uppfattar sig som jämställda. Huruvida dessa par är detta i ett objektivt perspektiv är en öppen fråga. Vårt syfte är att redovisa hur makar organiserar sin vardag och hur de argumenterar när det gäller balansen mellan olika bidrag till det gemensamma. Intervjuerna med paren bygger på en kombination av olika ansatser. Makarna har intervjuats 1992 och 1997. Vid båda tillfällena intervjuades de individuellt. Den första intervjun var strukturerad med fasta svarsalternativ. Den andra följde en frågeguide men lämnade stort utrymme för egna berättelser. ombads makarna jämföra den nuvarande situationen med den Härigenom kunde vi fånga upp förändringar och diskutera orsaker till nya mönster i makarnas interna uppdelningar. Vid det andra tillfället fick makarna också ta del av vinjetter som skulle belysa vanliga lojalitetskonflikter eller dilemman i vardagslivet i avsikt att belysa argumentationer kring rättvisa. I analysen av makarnas interna fördelningsmönster har vi utgått från tre dimensioner: hur de fördelar tiden, pengarna och inflytande över besluten. 1) Fördelningen av tid avser såväl förvärvsarbete som hemarbete och omsorg om barnen, tillgång för personliga behov och sociala engagemang. 2) Fördelningen av pengar avser dels makarnas relativa bidrag till ekonomin, dels hur de fördelar pengar mellan sig och hur ägandet ser ut. Den sammantagna bilden av dessa olika dimensioner ger då en grund för att bedöma jämställdheten. 3) Vår bedömning av inflytandet bygger på parternas uppfattning om vad var och en hade att säga till om när det gällde hur det skall vara, normer och kriterier som skulle gälla ifråga om ekonomi, fördelning av pengar, sparande och konsumtion. På grundval av detta försöker vi urskilja vilka utbytesstrategier och rättviseprinciper varje make utgår ifrån i sin argumentering. Prioriterar de individuella behov eller kollektivets (familjens) behov? Finns inslag av kostnadskalkyler i tänkandet? Är det likhetsprincipen i rättvisetänkandet som dominerar eller är det behovsprinciper? Vår analys bygger på tolkningar av makarnas uppfattningar om fördelning, inflytande och reciprocitet, där vi försökt väga samman deras svar på våra frågor. Intervjupersonerna har emellertid inte givits tillfälle att ta ställning till våra tolkningar. Det som här följer är berättelser som vi konstruerat på basis av makarnas kommentarer. De handlar om fyra par som organiserar sina liv på skilda sätt, men har det gemensamt att de uppfattar sig som jämställda. Det är en starkt förkortad presentation vi gör här, där avsikten främst är att visa på variationerna i jämställdhetens former. Gemensamt för paren är att de har minst ett barn och att de levt samman . Paret som inte gör åtskillnad på mitt och ditt I denna familj arbetar båda heltid. Mannen som varit anställd som fackutbildad arbetare har ett eget företag, medan kvinnan är outbildad och arbetar inom vården. Inkomstmässigt ligger makarna relativt lika. I deras gemenskapsprojekt är gränserna mellan ditt och mitt inte markerade vad gäller pengar. Han uttrycker sin syn på följande sätt: Jag har aldrig fattat dom som har delade plånböcker i ett familje- förhållande. Jag har aldrig fattat det. På grund av att jag anser ju Lojalitet, tid och pengar det att om jag jobbar full tid, och hon jobbar också full tid, vi för- sakar ju varandras tid, så att vi, vi umgås ju tillsammans. Vi skall ha lika roligt om man säger så även om hon tjänar mer. Nästa gång tjänar jag mer va. Och det är ju som så att man lägger alla pengar- na i en pott och sen så delar man på det. Så tycker jag va. För så måste det fungera i en familj. En familj kan inte ha två plånböcker. Det är ju samma sak som att ett företag har två plånböcker. Det går ju inte va. Är man ett företag så är det en plånbok, och därifrån skall allting gå. Och hon: Jag betalar räkningarna och så lever vi på hans lön i stort sett. Och vi brukar aldrig bråka om pengar. Jag tror att vi hjälps åt. Vi har liksom inte det att det är hans eller mitt. I synen på pengar skiljer de sig dock. Hon är sparsam och försik- tig, ser till att de har en buffert. Hon ordnar så att det sparas, men på ett gemensamt konto som båda har tillgång till. Han är mer spendersam och köper gärna något om de har pengar. När han vill köpa något dyrare drar hon i bromsarna och tycker gärna att det är onödigt med inköp, medan han anser att har man pengar så bör man använda dem (men inte så att man riskerar den nödvändiga reserven). Ingen tycker att den ene har mer pengar att röra sig med än den andre; det mesta går till sådant som är gemensamt. Det finns en likhet i parets syn på den gemensamma potten och i deras uppdelning av hemarbetet. De har det inte så särskilt uppdelat i hemarbetet heller. Situationen och andra omständigheter avgör vem som gör vad och vid vilket tillfälle. Båda tar ansvar för allt vardagligt arbete och hävdar samstämmigt att de gör ungefär lika mycket. Det gäller också samvaron med barnen. Ingen går med på att man själv eller den andre skulle göra mer. Det missnöje som finns handlar om skilda anspråksnivåer. För henne är det viktigare att det är rent och snyggt än det är för honom. Kring detta finns irritation från hennes sida och en försvarshållning från hans. Men det finns ingen kritik från henne om att han inte skulle bidra lika mycket till deras gemensamma projekt. I de konflikter de har tycks utgången inom vissa områden vara till hennes fördel och inom andra till hans. Hon har större inflytande över ekonomin och det sista avgörandet vid större inköp liksom vid sparandet. Han däremot har i större utsträckning överlåtit på henne att ta ledigt för vård av sjukt barn vid de ganska täta oförutsedda sjukdomsfall som inträffar. För båda är detta en svår situation; han riskerar att förlora kunder och hon riskerar att bli avskedad vid nya personalnedskärningar till följd av för många sjukdagar. Deras ekonomi förutsätter bådas inkomster. I de konflikter som de faktiskt har kring hemarbetet menar båda, att de var och en på sitt sätt får igenom sin vilja. Kring pengarna, barnen och hemarbetet kommer en stark vi- gemenskap till uttryck. Det finns också en påtaglig likhetsorientering vad gäller rättvisa; var och en ska få använda pengarna lika mycket oavsett vad de bidragit med. Att man skulle kunna stå i skuld till varandra ekonomiskt är dem båda fullständigt främmande. Däremot händer det att mannen upplever sig stå i skuld till sin partner på annat sätt, främst i fråga om tid. När han har låtit henne ta hand om det sjuka barnet i följd kan han uppleva skuldkänslor och känna behov av att gottgöra detta. Likhetsprincipen är viktig. I sättet att organisera sina relationer kring pengar, barnen och vardagen illustrerar detta par en kombination av det Fiske benämner gemen- samt delande och jämlik balansering, där inriktningen på det gemensamma dominerar. Paret som skiljer på mitt och ditt Både mannen och kvinnan i denna tvåbarnsfamilj har högskoleutbild- ning med vårdinriktade arbeten och arbetar heltid. Paret som har ungefär lika mycket i månadslön försöker att upprätthålla en kombination av separerad och gemensam ekonomi. De fasta utgifterna betalas med både hans och hennes lön så att var och en har ungefär lika mycket kvar på sina konton för egna och gemensamma behov. Hon sköter ekonomin och fördelar utgifterna mellan dem. Det är också hon som sparar på ett eget konto medan hans pengar mer löpande går åt. Det gör att hon är den av dem som har mer egna pengar, men för dem köper hon dyrare, större saker till hemmet och dessa saker betraktas som gemensamma, något som tillhör alla i familjen. Hennes individuella sparande omvandlas till gemensamma tillgångar, men hon är den som på det viset skaffar sig inflytande över inköpen. Han vet att när hon vill ha något så blir det så; hans roll i det spelet blir att bjuda motstånd över en . Hemarbetet och dess uppdelning är en källa till konflikter. Hon anser att hon gör mer än hälften av arbetet i hemmet, medan han menar att det är ojämt över perioder men i det längre loppet jämnar ut sig. Vissa saker är det bara hon som gör. Rengöringen är hennes domän. Båda är överens om att i dessa avseenden gör hon mer. Men han räknar också in sitt arbete med barnen, att han oftare är ute och leker med dem och läser läxorna med dem. Under olika perioder har paret försökt att dela upp hemarbetet mellan sig men det har sällan fungerat på ett sätt som kvinnan varit tillfreds med. Om han skall tvätta blir det inte så som hon vill att det skall vara. När han gör mat tar det och saker och ting sker i Lojalitet, tid och pengar Hon har tagit på sig mer av själva hemarbetet (frånsett kontakten med barnen) och har i olika lägen valt detta framför att försöka stå ut med hans betydligt lägre krav på renlighet. Han har däremot lägre tolerans för att det ligger saker överallt och tar oftare tag i detta. I konflikterna kring hemarbetet tycks hon ha varit mer irriterad än vad han är, och hon är den som i olika faser försökt göra honom mer delaktig i detta arbete. Men hon är också den som valt att handla mat och sköta inköp, därför att hon anser sig vara bättre på det – och tycker att det är roligt. Om hon gör mer med själva hemarbetet så är det också hon som till viss del styrt det dit. I denna familj har kvinnan mer att säga till om vid både mindre och större inköp och hon har ett stort inflytande över hur hemarbetet skall utföras. Från en synvinkel skulle man kunna säga att mannen smiter. Från en annan att kvinnan upprätthåller dominans inom hemsfären. Men inget tyder på att den ene helt låter sig domineras av den andra, utan snarare att inflytandet varierar inom olika sfärer. Och hur bedömer man i perspektiv av dominans det förhållandet att den ena – i detta fallet mannen – har lättare för att säga förlåt, lättare för att ta initiativ till försoning? Att vara den som oftast ger sig kan i vissa lägen vara tecken på underkastelse, i andra lägen kan det vara en slags gåva, något som ges till den andre och som kan ge upphov till tacksamhetsskuld. Det innebär möjlighet till ny dialog. I den gemenskapsform som detta par skapar finns i sättet att dela upp ekonomin en påtaglig strävan efter att var och en skall bidra med lika mycket till de fasta utgifterna och att var och en skall ha lika mycket att röra sig med för eget bruk. Det bygger dock på en tillit till att den andre inte överspenderar, att båda tar hänsyn till de gemen- samma behoven. Möjligheten att ha eget sparkonto ingår i denna uppdelning, men i det finns underförstått att detta i första hand går till gemensamma behov av mer extraordinär karaktär såsom semestrar och större inköp till hemmet. Uppdelningen av mitt och ditt, liksom strävan efter likhet, går igen också i sättet att organisera hemarbetet liksom i konflikterna kring detta. Jämfört med det förra paret finns i detta pars gemenskapsform en mer uttalad strävan mot en jämlik balansering. Ett åtskiljande av mitt och ditt inom gemenskapens ram är framträdande. Men gränserna mellan mitt och ditt kan enligt båda samfällt aldrig resultera i att den ena skulle kunna bli skyldig den andre pengar. Det betraktar båda som närmast anstötligt. Paret är starkt förhandlingsinriktat, diskussionerna många, öppna och delvis slitsamma. Inget döljs, inget kan sopas under mattan. Paret där båda gör karriär och har en stark gemenskap I detta par har makarna universitetsutbildning inom traditionellt manliga områden. Hustrun fortbildar sig på heltid och maken arbetar heltid som ekonomichef på ett större företag. Båda befinner sig i en aktiv fas i karriären och satsar en del av sin fritid för detta. Båda har också engagerat sig politiskt i föreningsliv, där de intar ledande positioner. Hustrun har avbrutit sin karriär för att vårda en nära anhörig. Paret har mycket litet umgänge med vänner. Det är familjen, inklusive den närmsta släkten, och det politiska engagemanget samt arbetet som ger dem ett socialt innehåll och de är båda helt tillfreds med detta. De berättar om en stark familjegemenskap. Paret har en helt gemensam ekonomi, dvs. ett gemensamt konto. Egendomen är skriven på var och en, men hustrun har också enskild egendom. Hustrun äger således mer än mannen. Han tjänar betydligt mer än henne. Hon lägger ned mer tid och kraft än han på hemarbete och barn, även om det finns en uppdelning mellan makarna när det gäller vardagsrutiner. Hon har övergripande ansvar. Hon är mer angelägen om att det skall fungera. Jag hjälper till (säger han och hon säger likadant om honom). I avvägningen mellan vem av dem som har mest egen tid har vi bedömt det så att han har mer än hon. När det gäller politiskt engagemang gör hon mer än vad han gör. Han sköter familjens ekonomi och hon sköter allt tekniskt, prak- tiskt i hushållet. Hon kör alltid bilen vid gemensamma färder. Hon har det dominerande inflytandet när det gäller hemarbete, barn, fritid dvs. hon har huvudansvar för familjen och hushållet. Han har större inflytande i sitt arbete än hon, men båda har ett stort inflytande i sina politiska engagemang. När det gäller hur egendom och pengar fördelas argumenterar båda makarna utifrån en rationalitet som närmast knyter an till gemensamt delande i Fiskes typologi. Hans lön, allt går i en pott, det är inte hans pengar eller mina pengar, dom är tillsammans helt enkelt. Det skulle vara väldigt underligt annars säger hon. Vi har en pragmatisk situation. Hon står för allt löpande, jag står för alla räkningar. Har hon pengar kvar så är det bra. Vi har en gemensam ekonomi, men uppdelad så att den som har mest pengar betalar de stora utgifterna. Jag betalar räntor och amorteringar. När det gäller pengar och egendom, sparande använder båda makarna argument som enligt Gilligans terminologi kan liknas vid omsorgsetik. Precis som i de föregående paren finns ett ömsesidigt förtroende för att ingen överskrider en dold norm för överspendering. Det betyder också att Lojalitet, tid och pengar utrymmet för egen konsumtion begränsas. En förutsättning för att det hela skall fungera är att makarna fattar alla ekonomiska beslut gemensamt, att det finns en stor öppenhet kring hushållets ekonomi. När det gäller fördelning av hemarbete och vardagsrutiner använ- der båda makarna argument som går ut på att kompetens och intresse är styrande. Man måste utnyttja sina komparativa fördelar (säger han). Jag tycker att var och en gör det som den är bra på (säger hon). På en fråga om hon tycker att de har en rättvis arbetsfördelning svarar hon: Rättvis?! Jag tycker man är omtänksam mot varandra, man ser till så att en ska ju inte göra allting så den är helt slut utan jag tycker nog att vi är väldigt omtänksammma mot varandra. När det gäller arbetsfördelningen i hemmet motiverar båda makarna den fördelning som de har med en rationalitet som kommer närmare jämlik balansering. I hans argument finns större inslag av ekonomis- tiskt synsätt, vilket närmast tar sig uttryck i hans ordval. Hennes typ av argument har större inslag av omsorgsetik . Båda har givit varandra utrymme för politiskt engagemang och vi bedömer att här finns inslag av jämlik balansering. Hennes engage- mang utgår från barn och familj medan hans utgår från arbetet, dvs traditionellt könsbundna sfärer. Hans engagemang är en förlängning av hans karriärsträvanden och motiveras med marknadsprissättande argument, vilket i detta fall betyder att han vill stärka sin förhand- lingsposition på arbetsmarknaden. Sammanhållningen i familjen präglas av att var och en ges ett eget handlingsutrymme inom ramen för det gemensamma. Deras sociala integration präglas av slutenhet gentemot privata sociala relationer men med öppenhet gentemot ett offentligt socialt liv. Paret som har gemensam ekonomi och uppdelad tid I detta par är båda makarna högutbildade med långa, professionella universitetsutbildningar inom vård. Han arbetar som forskare och hon arbetar kliniskt. Hon har valt att arbeta halvtid medan han har heltid och mer därtill – egentligen obegränsad arbetstid. Han har ett arbetsrum i hemmet med dator och drar sig ofta undan med sitt arbete hemma. Hennes val att arbeta halvtid är inte betingat av att hon vill ägna resten av tiden åt hemmet, utan av att hon vill ha tid för att förkovra sig, ha egen tid. Hon förfogar således över mer egen tid än vad han gör. Denna använder hon till vad hon kallar lyxstudier, vilket står för studier i universitetsämnen som hon tycker är intres- santa och som blir meriter. Hon har också valt att engagera sig mycket i sina barn. Hon har varit borta från jobbet på heltid när barnen var små. Hon har också valt att engagera sig i en förening, där hon har en ledande funktion. Hon gör mer hemma än jag, men jag har inte mer fritid än hon (säger maken). De har sällan konflikter om arbetsfördelningen och båda menar att den uppdelning de har känns rättvis. Hon uppfattar sig som jämställd med maken. Hon har huvudansvaret för arbetet i hemmet och gör mer hemar- bete än vad han gör, även om han också har flera vardagsysslor som regelmässigt ligger på honom. De har gjort tydliga uppdelningar både vad gäller hemarbete och arbete med barn. Kontakter med myndig- heter, och allt som har med hushållets ekonomi gör de båda tillsam- mans – för att de avskyr det så mycket, menar maken. Hustrun säger att hon sköter räkningar och kontakter med myndigheter. Allt praktiskt som går sönder sköter han. Han menar att hon står för idéerna om vad som skall göras i hemmet och han gör jobbet. När det gäller inflytande på gemensamma angelägenheter så är hon mer styrande på allt som gäller hemmet, barnen och fritiden, men inte på ekonomin, vilken båda menar sig ha lika stort inflytande över. Makarna har en helt gemensam ekonomi – ett gemensamt konto och egna lönekonton, vilket båda har tillträde till. Bostad och båt äger de gemensamt men han har också enskild egendom och egen försäkring. I övrigt sparar de på gemensamt konto, det som blir över. Maken har alltså mer egendom än hustrun. När vi analyserar denna familj med Kellerhals begrepp finner vi en familj med en stark gemenskap. De beskriver sig som något slutna inför omgivningen och har inte särskilt mycket umgänge förutom med den närmaste släkten. Ekonomiska beslut är underordnade gemen- samma intressen och behov, vilket innebär att utrymmet för individu- ell konsumtion är begränsat. När det till exempel gäller kläder säger hon: Jag köper aldrig kläder till mig själv. Jag bryr mig inte om mode. Kläder är så orimligt dyra. Hon tycker detta eftersom hon har sytt mycket till sig själv. När det gäller ekonomiska beslut argumente- rar båda makarna med en rationalitet av typ gemensamt delande. Hon säger: I en gemensam ekonomi skall man inte ha egna pengar. Nej, det vore orättvist om man skulle ha pengar för eget bruk. Pengar för eget bruk skall diskuteras och beslut skall fattas gemen- samt. Han har liknande argument som hon. Han hävdar att om man använder pengar för egen konsumtion så kommer man alltid att känna skuld gentemot familjen. Det är således en utpräglad omsorgsetik bakom argumenten. I denna familjs sammanhållning finns också inslag av avvägning mellan individualism och gemenskap. Balanseringen mellan egen tid och gemensam tid sker utifrån en kombination av jämlik balansering och gemensamt delande. Han menar sig inte ha någon tid för personliga behov, utan den tid som han inte arbetar lägger han på Lojalitet, tid och pengar sådant som gäller familjen. Han menar att hon planerar deras gemensamma tid. Hon menar att hon betalar den tid som hon har för eget behov med arbete för hemmet. Makarna reglerar det gemensamma kommunikativt, dvs. de fattar beslut gemensamt. Men det finns en stark norm om att gemenskapen skall vara en överordnad princip, som makarna i princip måste underordna sig. Att jämföra och bedöma jämställdhet Dessa pars presentationer av förhållandet till familjeliv, arbete/karriär och fördelning av tid och pengar visar på komplexa bilder av balansering. Med objektiva mått är kvinnorna i åtminstone tre av dessa familjer underordnade sina män, om man med det menar att de lägger ned mer tid och ansvar på barn och hushållsarbete. De motsvarar bilden hos till exempel och av äktenskapet som en relation där kvinnor, trots hög utbildning och kvalificerat yrkesarbete, gör huvuddelen av ett hemarbete som männen tillägnar sig. Men männen i dessa familjer gör också hushållsarbete och har avgränsade och ovillkorliga ansvarsområden. Den gemensamma ekonomin är troligtvis en central faktor i deras upplevelse av att de lever jämställt. En annan viktig faktor är utrymmet för autonomi, dvs. känslan av att ha utrymme för egen tid och att kunna fatta både självständiga och gemensamma beslut om tid, arbetsfördelning och engagemang utanför familjen. Gemenskapen är en allt överskuggande norm och upprätthålls kommunikativt med en blandning av rationaliteter som å ena sidan går ut på att det gemensamma bästa skall vara målet och å andra sidan försöker upprätthålla en balans i det ömsesidiga utbytet av inte klart urskiljbara och jämförbara värden. Insatsen att vara mer tillsammans med barnen kan ses som likvärdig med större insatser i hemmet.