sou · GLB383d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Däremot skräms jag över hur de sidor som betraktas som traditionellt kvinnliga är nedvärderade och har svårt att hävda sig inom såväl Akademia som det offentliga livet i stort. För att kunna upplösa schablonerna behöver de och deras förtryckande verkan därför uppmärksammas – ty de krafter man inte ens ser är svårare att värja sig mot och de värden man inte ser har man lättare att trampa på. Tre kohorter av feminism 2Jag tänker här på alla statliga utredningar och den allmänna debatten där man på ett helt oproblematiskt sätt talar om män och kvinnor, t.ex. i betydelsen varannan damernas. 3Detta är ju grunden för nuvarande Women in Management diskursen till skillnad från tidigare diskurser där kvinnor skulle lära sig att uppträda som män. 4Det finns, såvitt jag vet, ingen litteratur som efterlyser femininitet hos både kvinnor och män. 5Utom möjligen när vi talar om manlig aggressivitet som ibland kopplas till en djurisk manlighet som vore denna helt frikopplad från det dagens sociala samman- hang i vilket den utövas – ett resonemang som förekommer en hel del bland de nya biologisterna, hos vissa kvinnliga läkare och i en del varianter av mansforskning (t.ex.). Den feministiska rörelsen håller, som jag ser det, på att gå in i en tredje kohort.6 De olika kohorterna skiljer sig åt när det gäller paradigmatiska föreställningarna om hur män och kvinnor respektive manligt och kvinnligt förhåller sig till varandra. – Den första kohorten lyfter fram likheterna mellan män och kvinnor. Den problematiserar inte skillnaderna. Den konstaterar enbart att sådana finns, och fokuserar i stället på att skapa lika förutsättningar. Den implicita förutsättningen är att män och kvinnor i grunden är lika (sameness) och därför ska behandlas lika. Om så sker kommer män och kvinnor att bli jämställda – det är det implicita antagandet som följer detta resonemang. Fokus för forskningen blir därför att beskriva skillnader och leta hinder av olika slag, hinder som det sedan gäller att försöka undanröja. Till denna kohort räknar jag företrädesvis den liberala feministiska rörelsen, som var den dominerande och som fortfarande enligt den genomgång som Calás och Smircich gjort dominerar den tillämpade forskningen om kvinnor och män inom det företagseko- nomiska fältet (Calás & Smircich, 1996). Denna kohorts strategi att inte problematisera könet var kanske den enda rimliga i då kvinnor var direkt utestängda från det offentliga rummet (saknade rösträtt och rätt till utbildning och offentliga arbeten) som det liberala paradigmet basunerade ut jämlikhet och yttrandefrihet. Kampen kom, för de borgerliga kvinnliga förkämparna helt naturligt att inriktas på vi vill också in, vi vill också vara med, vi kan vi också. Att kvinnorna blev tvungna att spela på männens planhalva och med deras regler för att få tillträde till det publika rummet var säkert något även de tidiga feministerna var uppmärksamma på, men att acceptera detta och visa att de var lika duktiga som männen på männens egna förutsättning- ar var förmodligen deras enda chans att göra sig gällande. Problemet med denna kohort är emellertid att det blir männens situation och villkor som omedvetet blir den enda grunden – den som kvinnorna ska ges tillträde till och anpassa sig till. Det som varit kopplat till kvinnors traditionella vardag, dvs. värderingar, tan- kestrukturer och förhållningssätt som hör samman med familjen och nära relationer, blir därför lätt osynliggjorda, faller utanför ramen och finns inte med i underlaget för teoretiseringar av olika slag. Vilka begränsningar detta innebär har framförallt andra kohorten av feminister påvisat. 6Begreppet kohort används i stället för generation för att markera att det inte rör sig om att den ena föds och efterträder den andra utan för att markera att sambandet är mer komplext och att de existerar delvis parallellt med varandra. –Den andra kohorten lyfter i stället fram mäns och kvinnors olikhet (difference) och söker synliggöra det som icke varit synligt, det som i dikotomin män–kvinnor varit kopplat till kvinnors värld i den västerländska moderna kulturen. Om den första kohorten kan liknas vid ett enda spår, så försöker den andra kohorten att synliggöra ett andra spår, synliggöra det som legat eller ligger utanför den traditionellt manliga världen och visa på alternativ som varit och/eller är kopplat till kvinnors värld, beteenden och känslor. Om den första kohortens paradigmatiska förutsättningar leder till krav på lika behandling, så leder den andra kohorten till krav på olika behandling för att nå jämställdhet mellan könen; eftersom förutsättningarna är olika måste könen också behandlas olika. Till denna andra kohort räknar jag ett antal inbördes mycket olika grupper av feminister. bok om det andra könet är en av föregångarna. Den stora spridningen av parallelltän- kandet ägde rum då olika psykologiskt inriktade feminister (t.ex. Chodorow, 1978; Gilligan, 1982) bildade skola för en ström av forskare. I opposition till dessa men med samma separationstanke spred sig radikalfeministiska värderingar som framförallt grundade sig på sexualitet och som kritiserade det manliga samhällets utnytt- jande av kvinnor och kvinnors kroppar. Genom att lyfta fram det specifikt kvinnliga diskuteras män och kvinnor i termer av två olika världar; man tillhör antingen den ena eller den andra. Det har detta synsätt blivit alltmer populärt, troligen eftersom det lyfter fram tidigare icke uppmärk- sammade, icke formulerade och icke tillräckligt officiellt värderade perspektiv som vi har lätt att känna igen. Problemet med det är emellertid att de socialt konstruerade skillnaderna som uppmärk- sammas, lätt fortsätter att återskapas genom detta synsätt. Stereotyperna reproducerar sig själva. För att undvika detta är en förflyttning mot en tredje kohort nödvändig; en förflyttning mot synsätt som på samma gång uppmärksammar och upplöser stereoty- perna. –Den tredje kohorten ser manligt och kvinnligt som egenskaper som traditionellt och stereotypt är kopplade till män och kvinnor men som kan och bör ges en friare koppling till manliga respektive kvinnliga kroppar. Den andra kohortens dikotomi proble- matiseras och kritiseras för att den omvandlar stereotyper till essentiella skillnader, och för att den härigenom medverkar till att reproducera snarare än upplösa dikotomin. I denna kohort där gränsen mellan män och kvinnor delvis är upplöst, blir det biologiska könet på sätt och vis åter ointressant. Utgångspunkten är att de skillnader som empiriskt kan konstateras mellan mäns och kvinnors sätt att tänka, känna och förhålla sig bildar stereotypa dikotomier som paradoxalt nog både existerar och inte existerar på samma gång. De existerar såtillvida att de finns som för givet tagna och institutionaliserade tankeformer som reproduceras, men de finns inte som essentiella fritt svävande universella skillnader utan tid och rum. Den tredje kohorten kritiserar de tidigare för att de bygger på universalism som paradigm. I stället framhävs att könsbe- greppet bör kopplas till klass och etnicitet, till tid och rum, dvs. Det finns inte en utan flera såväl maskuliniteter som feminiteter – och det som den andra kohorten har lyft fram har framförallt varit den västerländska medelklasskvinnans situation och stereotyp. I likhet med de tidigare kohorterna konstateras att vi lever i ett samhälle, där det som kopplas till männens värld värderas högre än det som på olika sätt kopplas till kvinnor, dvs. ett patriarkaliskt samhälle. Därför gäller det att vi alla – män som kvinnor – motarbetar de patriarkaliska värderingarna och uppmärksammar deras uttryck. Den tredje kohorten bygger vidare på den andra så tillvida att en sådan upplösning kräver att man uppmärksammar de tidigare osynliggjorda dimensioner som den andra kohorten ser som sin uppgift att lyfta fram. Till denna kohort räknar jag bland andra (1990) samt postmoderna feministiska strömningar (Weedon, 1987; , 1994). Jag har i denna artikel utgått från en växelverkan mellan andra och tredje kohorten. Jag söker i likhet med den andra kohorten att analysera och lyfta fram två olika spår. Men jag gör det inte utifrån ett essentiellt utan från ett konstruktivistiskt perspektiv och i syfte att både synliggöra och problematisera de två spåren. Utgångspunkten är att det rör sig om schabloner som både män och kvinnor kan medverka till att såväl återskapa som upplösa. Maskulint och feminint tänkande blir olika tankemönster som av tradition och på ett generellt plan kopplats till manligt och kvinnligt (Calás & Smircich, 1991, 1996; , 1994). Men det handlar mer om analytiska begrepp och tankestrukturer än om manliga och kvinnliga kroppar. Enskilda män och kvinnor kan ha såväl ett manligt som ett kvinnligt förhåll- ningssätt. Det är till exempel troligt att en stor del av de kvinnor som når chefspositioner har tillgodogjort sig många traditionellt manliga sätt att tänka och bete sig, som männens inträde i barnupp- fostran och modrande (, 1993) har lett till att männen i högre utsträckning fått erfarenheter som gör dem lyhörda för och kapabla till förhållningssätt som traditionellt sett kopplats till den kvinnliga kulturen. Med ovanstående perspektiv som utgångspunkt blir det väsentligt att uppmärksamma och se till att traditionellt kvinnliga värderingar inte osynliggörs (som så ofta gjorts och görs) samt att visa hur de på olika sätt hotas. 3Den offentliga sektorn: invaderad av kvinnor i högre utsträckning än kvinnliga värderingar? Ökat antal kvinnor är inte identiskt samma sak som en ökning och /eller uppvärdering av traditionellt kvinnliga värderingar. Eftersom vi lever i ett samhälle där den offentliga arenan av tradition inte bara är manligt dominerad, utan också i ett samhälle där det manliga i oss värderas högre än det kvinnliga dvs. i ett patriarkaliskt förtryck av kvinnligheten, finns det stor risk att kvinnor omedvetet söker inträde till männens arena för att visa att vi kan minsann också. En sådan attityd innebär lätt ett implicit och omedvetet införlivande av de existerande och högre värderade (manliga) villkoren (som vi ofta inte ens uppmärksammar att de är manliga), samt att vi överger de i samhället mindre uppmärksammade och mindre synliga kvinnliga värderingarna. Män, åtminstone de som faller inom ramen för de manliga schablonerna, betraktas ofta(st) som den normala utgångs- punkten och som representanter för mänskligheten (jfr. konstruktio- nen av män skligheten! ), medan kvinnor alltid är kvinnor – och det senare ses inte sällan som en anomali (, 1992). Kvinnor kan därför mycket väl träda in på den offentliga arenan utan att ta med sig de tankemönster och värderingar som traditionellt kopplats till kvinnor. Det finns därför en risk att strömmarna av kvinnlig arbetskraft in på den offentliga arbetsmarknaden inte åtföljts av motsvarande strömmar av kvinnliga värderingar. Tvärtom finns det tecken på delvis motsatta tendenser, dvs. att de ledande skikten fortfarande utgörs av män och att värderingar som är traditionellt kopplade till männen genomsyrar sektorn i än högre grad än antalet män i sektorn som helhet. Uttryckt på ett annorlunda vis innebär det att trots att männen utgör en minoritet i offentliga sektorn, finns det anledning att problematisera och fråga sig hur det förhåller sig med de traditionellt och schablonmässigt manliga och kvinnliga värderingarna. Anled- ningen till att jag vill resa den frågan är inte bara att jag vill särskilja kvinnor och traditionellt kvinnliga värderingar. Det är dessutom en rädsla för att det fanns och finns kvaliteter i det som traditionellt hört till kvinnors värld som inte uppmärksammats och synliggjorts – och som därför riskerar att förtryckas (av såväl kvinnor som män) utan att vi ens märker det. Naturligtvis är inte alla män som konkreta varelser liktydiga med den schabloniserade manlighetsrollen. Alla män behöver inte nödvändigtvis vara förtryckare, även om samtliga män på samma sätt som kvinnor har att förhålla sig till de institutionaliserade och för givet tagna föreställningar som finns i samhället och dess normsys- tem. har också de sätt på vilka männen förtrycks av manlighetsidealen och de patriarkaliska förväntningarna kommit att uppmärksammas alltmer inom den vetenskapliga världen (Hearn, 1993; Collinsson & Hearn, 1994). I samhället har rimligtvis under betydligt avvikelser från de schabloniserade föreställning- arna förekommit i en grad som är svår att fastställa. Nedan diskuteras först kvinnors inträde som arbetskraft i den offentliga sektorn. Därefter diskuteras samma inträde ur ett genus- perspektiv, dvs. hur socialt konstruerade och kvinnligt relaterade tankesätt gjort inträde. Avsikten är att fästa uppmärksamheten på att kvinnor verkar ha fått tillträde till den offentliga arenan i högre utsträckning än femininiteten och att visa på hur femininiteten i vissa avseenden hotas av de ekonomiska diskurser som kommit att genomsyra sektorn . Kvinnors inträde på den offentliga arenan – en relativt sen företeelse När nationalstaten eller statsmakten i det västerländska samhället byggdes upp var det männens suveräna domäner där kvinnorna och kvinnornas värld lämnades utanför både i mer konkret och mer abstrakt bemärkelse. Kvinnor saknade tillträde och kvinnors värld och tankesätt var inte del i de tankemässiga fundament som formades kring statsmakten och dess funktion. består offentliga sektorn övervägande av kvinnor; två tredje- delar av de anställda är kvinnor. Kanske kan detta förleda oss att oreflekterat betrakta den offentliga sektorn som en kvinnlig sektor. En genomgång av kvinnans ställning i den offentliga sektorn visar emellertid hur slående kort denna historia är och vilken svag ställning såväl kvinnor som kvinnligt relaterade förhållningssätt verkar ha. Statistik över fördelningen mellan män och kvinnor i den offentli- ga sektorn i ett längre tidsperspektiv är inte särskilt vanlig och relativt svårtillgänglig. SCB:s arbetskraftsundersökningar med uppdelning på män och kvinnor samt särskiljande av olika arbetslivssektorer började först . Merparten av de böcker jag gått igenom som behandlar förändringar i offentlig sektor saknar antingen en uppdelning mellan män och kvinnor eller skildrar endast situationen de fem till tio 7 Eftersom könsmönster är djupt förankrade institutio- nella mönster med ofta för givet tagna grunder som ändras mycket långsamt borde de rimligen betraktas ur ett flergenerationsperspektiv. Också utifrån ett modernitetsperspektiv borde perspektivet sträcka sig över längre tidsperspektiv. Om man ser den moderna staten som sammanlänkad med modernitetens uppkomst, dvs. samhälleliga och kulturellt förankrade tankemönster och därmed sammanlänkade värderingar som föddes för omkring 8 – och som brett ut sig och kommit i blomning , blir perspekti- vet på de förändringstendenser som förekommit i fördelningen mellan könen tydligare. När statsmakten efter medeltiden b yggdes upp var det männen som formade den. var (medelklassens och överklassens 9) kvinnor mer eller mindre bundna till hemmet inte bara av tradition. Olika lagar och regler omöjliggjorde för dem att utbilda sig, starta näringsverksamhet med mera. skedde vissa förändringar som påverkade och stärkte kvinnornas ställning både i privat och offentlig sektor. Änkor, frånskilda eller ogifta kvinnor får 1846 tillåtelse att arbeta inom hantverk och handel, och blir därmed inte enbart hänvisade till husligt arbete. Ogifta kvinnor kunde bli myndiga (gifta kvinnor dock icke ) efter domstolsbeslut. När industrin b yggs ut tillåts kvinnorna arbeta i den. Skråtvånget slopas och (ogifta) kvinnor får möjlighet att starta egna småföretag, t.ex. butiker och syateljéer (, 1991; , 1994; samt SCB:s lathund om jämställdhet). Om kvinnor saknades vid statsmaktens uppbyggande har de efter hand fått rätt till tillträde till område efter område – men i flera fall senare än vad vi kanske vanligtvis tänker på. Även när det inte rått direkt yrkesförbud mot kvinnor (som gällt för t.ex. prästerskapet ända ) har kvinnor i praktiken ändå varit utestängda från flertalet professionella tjänster, eftersom de förvägrats tillträde till ett stort antal utbildningar som krävts för att inneha officiella tjänster. 7Jag har gått igenom ett antal olika statliga utredningar, statistik från samt statsvetenskapliga och företagsekonomiska böcker som behandlar offentlig sektor och som publicerats de senaste 10–15 åren. 8Det finns många forskare (se bl.a. Fox antologi 1996) som menar att modernitetens grund är sammanlänkad med naturvetenskapens genombrott på 1600- talet då det som hade med dåtidens föreställningar om kvinna och natur kom att bli underordnat och mörklagt till förmån för den rationella tanken objektiviteten och den naturvetenskapliga utvecklingen, som skulle leda samhället i ohämmat positiv riktning. Huruvida denna modernitet nu håller på att efterträdas av en postmodernitet eller modernitetens kulmen ännu inte är nådd (ett perspektiv som bl.a. Giddens diskuterar i sin bok 1989), råder det blandade uppfattningar om. 9Arbetarklassen har aldrig haft råd att ha sina kvinnor hemma förrän i mitten på Statare och arbetare var tvungna att arbeta såväl män som kvinnor. Eftersom den offentliga sektorn i hög utsträckning är uppb yggd och styrs av professionellt reglerade tjänster i än högre grad än privata näringslivet, har just utbildningsrestriktionerna utgjort en effektiv spärr mot kvinnors tillträde till de offentliga tjänster som styr och utgör dess kärnverksamhet. Officiellt fick kvinnor rätt att ta akade- misk examen (med undantag av juridisk och teologisk examen) 1873 – omkring efter det att männen fått den möjligheten när grundades . Men inte fick kvinnor officiellt tillträde till statliga läroverk. Och det dröjde ända till (!) innan lika stort antal kvinnor som män avgick med fullbordad utbildning från gymnasieskolans 3- och 4- åriga teoretiska linjer. 10 Den offentliga sektorn befolkades , 1800- och första delen av huvudsakligen av män. Läraryrket var ett av de första yrken som kvinnor fick tillträde till. efter folkskolans införande, dvs. 1859, fick kvinnor rätt att inneha tjänst som småskollärare och folkskollärare. Lönen var dock olika för män och för kvinnor. Kvinnors lön jämfördes med och ansågs böra stå i paritet med pigornas! Intressant med kvinnornas förhållandevis tidiga intrång i läraryrket är också att lärare i teoretiska ämnen är det enda av de 30 vanligaste yrkena som har en jämn könsfördelning, det vill säga har en könsfördelning inom ramen 40–(enligt SCB:s lathund om jämställdhet). Ett annat yrke som betraktas som typiskt kvinnligt, nämligen kontoristens/sekreterarens, betraktades så från början. I likhet med en del andra yrken har det femi- niniserats och kommit att bli förknippat med kvinnor (och låg lön) (, 1992). Ovanstående summariska genomgång visar att kvinnornas inträde på den offentliga sektorn är en relativt sen företeelse och att kvinnor varit i minoritet under större delen av statsmaktens existens. Den verkliga boomen av kvinnor i den offentliga sektorn kom . Parallellt med utbyggnaden av välfärds- staten och överförandet av traditionellt kvinnliga uppgifter från familjen till samhället, trädde kvinnorna in i den offentliga sektorn. Utbyggnaden av barnomsorg, äldreomsorg och fr itidsverksamhet i samhällsregi gjorde att de tidigare hemmafruarna nu blev kommu- nalanställda, och att de tidigare arbetsuppgifterna kunde räknas med i bruttonationalproduktionen. Om den offentliga sektorn i sitt uppbyggnadsskede – och i sin ideologi – byggde på maskulinitet och män så utgör emellertid 10 En genomgång av Statistisk åren 1980–1996 visar att andelen kvinnor varit mycket nära hälften , men att det var först /93 som de kom att utgöra . kvinnorna en majoritet av de anställda i offentlig sektor. utgör kvinnorna två tredjedelar av de anställda inom offentlig sektor och männen endast en tredjedel. var över hälften av alla kvinnor som förvärvsarbetar anställda inom den offentliga sektorn. Den offentliga sektorn har således kommit att befolkas av kvinnor i sådan utsträckning att den, åtminstone om man räknar antalet kvinnokroppar, är en kvinnodominerad verksamhet. Kvinnor i ledande befattningar är fortfarande en minoritet. Av myndighetschefer i central och regional statsförvaltning var enligt utredningen för kvinnorepresentation (SOU 1987:19) var enbart 6 respektive kvinnor, dvs. mansdominansen var överväl- digande. I kommunerna är de kvinnliga cheferna något fler, men fortfarande i klar minoritet. Dessutom fanns kvinnorna huvudsakligen inom de ovan diskuterade traditionellt kvinnliga sektorerna. Den medvetna förändringen inom statsförvaltningen har emellertid lett till att exempelvis antalet kvinnliga generaldirektörer fördubblats (från 1986/87 till 1996 enligt beräkningar) . Kvinnor och män röstar i lika höga grad, och den första kvinnan kom in i 1921 – men var andelen kvinnliga riksdagsledamöter fortfarande (SCB). Det har emellertid andelen ökat avsevärt så att den var (informa- tionstjänst ). Slutsatsen av genomgången blir att kvinnor kommit att invadera den offentliga sektorn endast , dvs. en mycket kort del av sektorns totala livslängd, och att kvinnor fortfarande befinner sig i lägre positioner och att kvinnligt dominerade sektorer och sektorer som utför de sysslor som traditionellt utförts av kvinnor har lägre lönenivåer. Har kvinnligt förankrade förhållningssätt haft svårare att hävda sig än de kvinnliga kropparnas arbetskraft? Statsmaktens grammatiska genus är neutrum, men formandet av den moderna statsmakten är i hög grad en manlig produkt. Det var män som utarbetade de grundläggande 111995 var, enligt SOU 1996:56, över hälften av alla kvinnor som förvärvsarbetade anställda i offentlig sektor (), medan endast en femtedel () av männen var det (s. 13). Det innebär att offentlig sektor och dess förändringar påverkar en mycket stor del av kvinnornas men en mindre del av männens arbetsvillkor. Den offentliga sektorns nuvarande kvinnodominans framgår ännu tydligare om man ser det totala antalet anställda inom offentlig sektor. Av samtliga offentliganställda var (1995) cirka två tredjedelar kvinnor (994.300) och en tredjedel män (373.800). resonemangen om den moderna statsmaktens legitimitet, demokratis- ka villkor och rationalitet – resonemang som även om de utsatts för hård kritik och modifierats fortfarande utgör tankemässiga grundvalar för det moderna västerländska samhällsprojektet. Även om männen själva såg sig som representanter för alla har senare forskare tydligt visat hur tankarna formats utifrån de borgerliga männens villkor och referensramar (Hirschmann, 1992). hade männen monopol på samtliga tjänster inom statsmakten; det var männen som ensamma handhade såväl beslutsrätt som verkställighet av statens angelägenheter. Den kvinnliga rösträtten har i de flesta länder en inte ens gammal tradition dvs. endast några få generationer. Den offentliga sektorns traditionella karaktär av manlig arena torde knappast vara ett kontroversiellt ämne. Offentligheten har i många avseenden stått för en genuin koppling av såväl manliga kroppar som maskulint tänkande. 12 Vad jag vill rikta uppmärksamheten på är emellertid att det under efterkrigstidens första decennier pågick en femininisering av den offentliga sektorn på flera olika plan, men att denna femininisering i vissa avseenden verkar hotas av en bakslag. Detta bakslag verkar inte uppmärksammas i sin fulla vidd eller konstrueras som den maktkamp mellan könen och mellan traditionellt könsförankrade värderingar som den enligt min mening kan betraktas som. Sociologen (1988) gör i Den stränge fadern och den goda modern: perspektiv på den moderna svenska staten en genomgång av statsmaktens utvecklingsskeden. I rubriken talar han om denna femininisering av statsmakten i termer av en övergång från liknelsen med den stränge fadern till den goda modern.