sou · GLB3183 · 1998-01-01 00:00:00 — Den tiden dras ut allt längre eftersom det utvecklats en praxis som innebär att medlemmarna i Teaterverksammas a-kassa genomför en del av repetitionerna av en ny pjäs medan de fortfarande stämplar som arbetslösa. Detta tillsammans med beredskapsarbeten, rekryteringsstöd, praktikplatser och ALU utgör ett omfattande stöd från arbetsmarknadspolitiken till de fria grupperna. /95 fick 492 personer beredskapsarbete eller rekryte- ringsstöd för arbete i någon teater-, dans- eller musikgrupp. Totalkost- naden för detta var . I vilken utsträckning repeti- tioner med a-kassa förekommer finns av naturliga skäl ingen tillgänglig statistik över, varför det ekonomiska värdet av denna form av indirekt stöd inte heller kan anges. De turnerande fria gruppernas ekonomiska situation försämras i en nedåtgående spiral. Bidragsdelen sjunker och arrangörerna har mindre pengar. Allt fler beställare drar ner på antalet köpta föreställningar. Det innebär att resandet ökar och därmed turnékostnaden per föreställning. För att möta kravet på billigare föreställningar drar man ner på an- talet medverkande per produktion. De större grupperna gör fler pro- duktioner för att sysselsätta alla vilket ökar konkurrensen och försvårar försäljningen ytterligare. Arbetstillfällena minskar också genom att grupperna inte längre har råd att ta in frilansare, t.ex. musiker, dramati- ker m.m. Grupperna dramatiserar själva populära barnböcker i stället för att beställa nyskrivet. För att underlätta försäljningen väljer man säkra kort men det sker på bekostnad av kvalitet och utveckling. Beställarleden förändras också när allt fler kommuner och landsting bygger upp resultatenheter. Det förstärker utvecklingen mot mer admi- nistrativt arbete och mer byråkrati. Det finns en instans i kommunen att vända sig till. Varje enhet måste bearbetas. De fria grup- perna möter också en ny konkurrens bl.a. från s.k. ALU-teater med arbetslösa oetablerade skådespelare och amatörer som spelar i skolor och i vården som resultat av ett projekt med arbetslivssutveckling, ALU. Många teatergrupper vittnar om att detta trängt undan riktiga arbetstillfällen för dem. Arbetsmarknaden för koreografer och dansare är ytterst begränsad. Antalet fast anställda vid de fem fasta balettkompanierna är drygt 140. Fria dansgrupper sysselsätter ett hundratal dansare. 1996 hade 616 dansare som medlemmar. Arbetslösheten låg på . Eftersom ytterst få dansare har anställning finns ett behov av tränings- möjligheter för frilansare. En aktiv dansare måste ha daglig kompetens- +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN 77 Sådana möjligheter finns i , och med ekonomsiskt stöd från . De hårda fysiska kra- ven på dansarna med krav på flera timmars träning försvårar för dansare att försörja sig med annat än dans av hel- eller deltidsarbetslöshet. Det förekommer att dansare stämplar som arbetslösa på deltid trots att de i praktiken är förhindrade att ta erbju- dande om deltidsjobb på grund av sin träning. Det deltidsjobbet skulle förmodligen kosta dem framtida uppdrag inom dansyrket eftersom kraven är så hårda att kompetensen raseras om man upphör med trä- ningen. Träningen är i praktiken ett obetalt arbete för den professio- nella dansarna. Utbildningarna till scenområdet har blivit fler . Skådespelarlinjer finns i , och . Dansutbildningen låg förr i anslutning till institutions- teatrarna. är de självständiga högskolor, i ger gymnasiekompetens och elevskolorna i och ger grundskolekompetens. Balettakademierna i och har en treårig yrkesutbildning för dansare. Vid Danshög- skolan finns en treårig utbildning för koreografer och en för danspeda- goger. finns också en ettårig påb yggnadsutbildning för dansare vid . Dansare har ett särskilt problem eftersom deras utbildningar är mycket krävande och speciella redan från tidiga barnaår. Arbetet är fysiskt krävande och kroppen håller inte ett helt yrkesliv i aktiv dans. Vid de fasta scenerna pensioneras dansarna vid . Men deras pension är jämförelsevis låg och frilansarna har ingen sådan trygghet via avtal. Dansare tvingas därför göra ett yrkesbyte mitt Genom att deras utbildning varit så koncentrerad kring dans kan det bytet kräva omfattande utbildning/omskolning. Det har varit svårt att få fram tillräckliga uppgifter om konstnärernas inkomst- och arbetsförhållanden i befintlig statistik. Konstnärsstöds- utredningen och denna utredning beställde därför gemensamt en under- sökning via (). Som metod valde vi att utgå från registren över personer som sökt/erhållit stipendier och bidrag från och . omfattade 13 460 personer. Det finns naturligtvis perso- ner som inte sökt några stipendier eller bidrag under dessa år och som därför inte heller kommit med i undersökningen. Det troliga är att det främst rör sig om nyutbildade eller mycket väletablerade. 78 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN finns säkerligen personer med i registren som lämnat yrkesverksam- heten bakom sig. För samtliga som ingår i undersökningen har SCB samlat in uppgif- ter om inkomster från olika register. Dessa visar också i vilken ut- sträckning a-kassa och kontant arbetsmarknadsstöd (KAS) varit en del av konstnärernas försörjning. För att få ytterligare kunskaper om konst- närernas inkomst- och arbetsförhållanden genomförde SCB också en enkät till ett mindre urval som totalt omfattade 3 050 personer ur det ursprungliga registret. 2 096 personer besvarade enkäten varför bort- fallet i enkäten uppgick till . Fördelen med urvalet är att vi når den grupp som är etablerade i kulturpolitikens mening. av de som svarat på enkäten har varit konstnärligt verksamma . har en konstnärlig hög- skoleutbildning. av samtliga tillfrågade uppgav att de hade möjlighet att arbeta med konstnärlig verksamhet i den utsträckning de önskade. arbe- tade deltid med annan verksamhet än sitt konstnärskap, antingen i verk- samheter med anknytning till den konstnärliga kompetensen () eller med något helt annat. Drygt hälften skulle vilja ägna mer tid åt det konstnärliga arbetet men för den övervägande delen var det bristande efterfrågan och dålig privatekonomin som var skälet till att man valde sysslor vid sidan om. Drygt var tredje konstnär uppgav att han eller hon övervägt att lämna sitt konstnärliga yrke på grund av svå- righeterna att finns sin utkomst i det. I denna grupp väl etablerade konstnärer uppgav att de varit ar- betslösa eller inkomstlösa . 970 av de som svarade på enkäten hade varit utan arbete och inkomst. Av dem fick 683 någon form av stöd vilket motsvarar . 254 har svarat nej på frågan om de fick något stöd under arbetslösheten. Ersätt- ning från a-kassan var den vanligaste stödformen. hade fått ALU- arbete och lika många hade haft beredskapsarbete. Var fjärde hade fått en åtgärd mer än en gång . Av dem som fick stöd från a-kassan svarade att de fått kontantstöd än . För KAS var tiderna något kortare, hade fått ersättning mer än . Beredskapsarbeten varade i hälften av fallen än fyra må- nader medan av dessa arbeten sträckte sig över två till tre måna- der. Konstnärerna fick frågan om de blivit anvisade något annat arbete av arbetsförmedlingen av arbetslöshet. 854 personer eller svarade nej på den frågan. SOU 1997:183 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN 79 Även om en del konstnärer för sig själva övervägt att byta yrke för att klara försörjningen har den frågan inte varit uppe i samtal med arbetsförmedlaren. Trots att 720 konstnärer sa sig ha funderat på att byta yrke är det endast 242 personer som uppger att arbetsförmedlingen informerat dem om möjligheter att byta yrkesinriktning. 1 697 personer eller av samtliga säger sig aldrig ha fått sådan in- formation. Undersökningen ger också en bild av konstnärernas inkomster. redogör för den delen av resultatet. I korthet kan man konstatera att undersökningen ger en bild av att de konstnärligt verksamma ofta har stora ekonomiska problem, att de har svårt att för- sörja sig på sitt konstnärliga arbete och att de till stor del är beroende av arbetsmarknadspolitiska medel för sin försörjning. SCB gör regelbundna statistiska beräkningar på ett så kallat storur- val. Det är ett obundet slumpmäsigt urval om 350 000 individer ur totala inkomstregistret. På utredningens uppdrag körde SCB registret från och Författarfonden mot storurvalet. Den kör- ningen ger vid handen att antalet konstnärer i är 12 300 och att andelen arbetssökande i gruppen är . Det ger ytterligare en indika- tion om hur stor den verkliga kärnan av konstnärer är. Och vilka svå- righeter också dessa verkligt etablerade har att försörja sig. Teaterområdet är beroende av arbetsmarknadspolitiska medel i en ut- sträckning som blivit negativ för branschen och för de yrkesverk- samma. Teaterverksammas a-kassa betalade ut i ersättning till arbetslösa. Utbetalningarna ökade med . Ökningen av ersättningarna från Teaterverk- sammas a-kassa har pågått . Orsakerna till ökningen är flera. En orsak är att ekonomin för såväl statligt stödda institutionsteatrar varit så ansträngd att antalet tillsvidareanställda minskar. Antalet frilansare har ökat samti- digt som antalet tillfälligt anställda på teatrarna minskat. Detta gäller även för de fria grupperna. En ytterligare orsak är att rekrytering till branschen ökat främst genom olika former av utbildnings- och arbets- marknadsinsatser och genom tillfälliga anställningar inom TV-området och produktionsbolag. På uppdrag av gjorde ordförandena i och , och 80 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN en studie om anställningsformerna för de statligt stödda teater- institutionernas konstnärliga personal. I rapporten konstaterar de ett behovet av en tredje anställningsform inom institutionsteatrarna. De konstaterar vidare att en balans mellan anställningstrygghet och rörlighet är angeläget av konstnärliga skäl. Deras studie pekar på två kompletterande vägar. För det första att arbetsmarknadsparterna skulle kunna träffa överenskommelse om nya avtalsregel för kvalifikation till tillsvidareanställning samt införa fler- åriga anställningar som inte leder till tillsvidareanställning. För det andra att väl etablerade icke fast anställda i stället för ar- betslöshet mellan anställningarna ges en anställning i en trygg- hetsstiftelse. När lagen om anställningsskydd, LAS, kom ansåg såväl ar- betsgivare som arbetstagare att den inte kunde tillämpas fullt ut inom teaterområdet. Även om man redan tidigare gått ifrån den praxis som innebar att ensemblerna mer eller mindre byttes ut i samband med ett byte av teaterchef fanns inga fasta anställningar inom teatern. Spelårs- kontrakt var den tryggaste anställningsformen. Dessa kunde förlängas med ytterligare ett spelår i taget. Efter fem, kontinuerlig spel- årsanställning hade skådespelarna dock i praktiken nära nog en fast anställning. Med lagen om anställningsskydd infördes tillsvidareanställningar på teatrarna. Parterna utnyttjade lagens dispositiva regler när det gäller rätten till tillsvidareanställning och turordningsreglerna för uppsägning för den konstnärliga personalen. Huvudskälet var att den stora frilans- sektorn skulle utestängas från teaterinstitutionerna vid en rigorös till- lämpning gav lagen. Turordningsreglerna kunde inte heller utan anpass- ning förenas med kraven i en konstnärlig verksamhet. Förhoppningen var att avtalet skulle förena önskemålen om ökad anställningstrygghet för skådespelarna och behovet av cirkulation och konstnärlig förnyelse på teatrarna. Kvalifikationsregeln innebär att den som haft spelårskontrakt på samma teater och erbjöds fortsatt anställning (ej pjäskontrakt) blev tillsvidareanställd. För den som haft fyra årskontrakt vid en institu- tionsteater gällde kvalifikation för anställning vid den senaste teatern vid erbjudande om fortsatt anställning där. Så länge var systemet med en fast ensemble och ett relativt stort ut- rymme för olika anställningar per pjäs, för halvår eller spelår inget stort problem. Under den tiden fanns också ett tämligen stort utrymme för de fast anställda att utnyttja sin avtalsenliga rätt till årsvisa tjänstledigheter för att arbeta vid andra teatrar, film, TV eller radio, vilket gav teatern möjlighet till förnyelse inom ensemblen utan att det gick ut över konti- nuiteten. +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN 81 Med de ekonomiska nedskärningarna har denna naturliga cirkulation av konstnärlig personal delvis stannat av. De anställda har svårt att hitta alternativ per spelår utanför den egna teatern. De frilansande skåde- spelarna upplever att de stängs ute från de utvecklande uppdragen och att det blir allt svårare att ta sig innanför dörrarna till en teater. En av de mest utsatta gruppen är de erfarna och väl meriterade skå- despelare som saknar fast anställning. Genom kollektivavtalens för institutionsteatrarna kvalifikationsregler för tillsvidareanställning kan dessa ha anställning som längst ett spelår per teater. Får de fortsatt årsanställning vid samma teater skall de ha en tillsvidareanställning. Därför väljer teatrarna andra anställningsformer som pjäsengagemang eller vikariat. Skådespelarens ökade kvalifikationer reducerar därmed dennes möj- ligheter att få längre sammanhållna arbetsperioder. Det är inte tillfreds- ställande ur skådespelarens perspektiv. För teatrarna innebär reglerna att en låst personalsituation i vissa fall till och med kan tvinga fram ett repertoarval som styrs mer av begränsningar i personalhänseende än av konstnärliga ambitioner. Det finns alltså såväl konstnärliga som sociala skäl ett intresse att hitta nya former som kombinerar social trygghet för skådespelarna med rörlighet för teatrarna och de frilansande skådespelarna. Men det finns också arbetsmarknadspolitiska skäl som talar för en sådan förändring. Teatrarna, deras huvudmännen, AMS, a-kassan och skådespelarna borde alltså samtliga ha intresse av att finna ett nytt tr ygghetssystem som bättre samordnar behov, resurser och rörlighet än vad som är möjligt i dagens system. De båda utredarna föreslår en lösning som innebär att det bildas en stiftelse där kvalificerade frilansande skådespelare anställs. De statligt understödda teatrarna och andra arbetsgivare kan sedan anställa dessa skådespelare med kontrakt av olika längd. Skådespelarna tar vid teater eller annan producent tjänstledigt från stiftelsen. Det är möjligt för parterna att träffa överenskommelse om fleråriga anställningar som inte leder till tillsvidareanställningar. Det skulle ge frilansare möjlighet att verka vid en teater och tillföra den sin kompetens, kunskap och sina idéer. För ett stort antal skådespelare skulle det föreslagna trygghetssystemet innebära att den utestängning teatrarnas allt svagare ekonomiska situation i kombi- nation med behovet av regler för en begränsad med dock anställ- 82 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN ningstrygghet för en del skådespelare och andra konstnärligt verksam- ma medfört inte skulle leda till kontinuerliga perioder av arbetslöshet. I studien konstateras att tillsvidareanställningarna på teatrarna bör bibehållas också på den konstnärliga sidan. Dagens anställningsgrun- dande kvalificeringsregler skulle kunna ersätts med en bestämd mini- mikvot fast anställda per teater. Det måste bli upp till parterna på området att avgöra avtalens utformning. Stiftelsen blir huvudarbetsgivare för skådespelaren. Alla uppdrag, längre såväl som korta fullföljs under formell tjänstledighet utan lön från stiftelsen Den anställde i stiftelsen träffar på vanligt sätt överens- kommelse med teater- och andra arbetsgivare om lön och anställnings- villkor under tjänstledigheten. Den tid som frilansaren är anställd i stiftelsen är pensionsgrundande vilket utjämnar skillnaderna i social trygghet mellan anställda och frilansare. när skådespelarna saknar engagemang erbjuder stif- telsen vidareutbildning men har också en förmedlande service för sina anställda. Denna förmedling skall också vara öppen för anställda vid teatrarna och samarbeta med . Parterna föreslår att förslaget skall omfatta 200 skådespelare . Dessa skådespelare skall själva söka till stiftelsen. För att komma i fråga för anställning skall frilansaren ha sammanlagd anställning i yrket vid teater som är bunden av riksavtalet för statsunderstödda teatrar. Anställningen kan ha varit tillsvidare eller på spelår, korttid eller pjäskontrakt. Av de sju åren skall ha inträffat och . Den anställde har rätt till anställning i stiftelsen som motsvarar hälften av kvalifikationstiden till anställning i stiftelsen. Den som kvalificerar sig med tidigare anställning har rätt till anställning i stiftelsen. En förutsättning för förlängd anställning är dock att den anställde får engagemang genom stiftelsen som motsvarar i genomsnitt . Utredarna föreslog en finansiering där institutionerna betalar en grundavgift beräknad på företagens stor- lek men också en överföring av medel från arbetslöshetsförsäkringen till stiftelsen. De ansåg också att en del av en eventuell tomkassettskatt skulle kunna användas som finansiering. AMS har tidigare () besvarat en begäran om stöd till en sådan stiftelse. AMS konstaterar i det svaret att styrelsen inte kan bilda stiftelser och inte heller föra över medel från arbetslöshets- försäkringen eftersom verkets roll gentemot kassorna endast är att utöva tillsyn. AMS utgångspunkt var att kulturpolitiken måste ta ansvar för de +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN 83 konsekvenser som en önskan om mer flexibla anställningsformer inne- bär. Min slutsats efter att ha studerat situationen för frilansande skåde- spelare och den omfattande och snabbt stigande ökningen av ersätt- ningar från Teaterverksammas a-kassa är att det behövs åtgärder för att komma till rätta med obalansen i teatersektorn. Det är utan tvekan så att gränsen mellan arbetsmarknadspolitik och kulturpolitik redan suddats ut genom den faktiska hanteringen av medel till teatrarna. Arbetslös- hetsförsäkringen täcker upp perioder av inkomstlöshet. Åtgärdsmedel till teatrarna har också varit omfattande och bidragit till att teaterpro- duktioner kunnat bli verklighet. Det är i grunden ett strukturellt pro- blem i branschen som orsakar de otrygga anställningsförhållande. Utan en stor mängd frilansare beroende av tillfälliga anställningar inom teater, film, TV m.m. skulle det av ekonomiska skäl inte kunna pro- duceras gestaltande konstverk inom dessa områden. Mot den bakgrunden tycker jag att det har ett värde att pröva andra modeller för att ge de mest kvalificerade frilansande skådespelarna en ekonomisk grundtrygghet som medför att de inte belastar a-kassan. Det är ingen tvekan om att urholkningen av anslagen till institu- tionsteatrarna i kombination med gällande avtalsregler bidragit till att begränsa teatrarnas val vid anställning. Den av parterna föreslagna trygghetsstiftelsen är väl anp assad för att ge de inom institutions- teatrarna mest erfarna frilansande skådespelarna en social trygghet de saknar. Den av parterna föreslagna försöksverksamheten är en del av en praktisk lösning för institutionsteatrarna och skådespelarna. Om parter- na genom en lösning med fristående organisation för anställningar av frilansare till teatrarna kan lösa knutarna kring anställningsformerna inom teatrarna är det ännu ett gott skäl för mig att tillstyrka en sådan försöksverksamhet. I ett första skede omfattar försöket endast skådespelare men om det faller väl ut kan verksamheten byggas ut till att också omfatta andra yrkesgrupper, t ex regissörer. Jag utesluter inte att dessa erfarenheter också kan användas för att skapa en motsvarande verksamhet som bidrar till att lösa problem för de fria grupperna. 84 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN Dansare har ett fysiskt krävande arbete som innebär hård dagliga träning. Deras yrkeskarriär som dansare upphör tidigt och de behö- ver därför stöd för omställning till ett nytt yrke mitt i livet. Deras möjligheter att förbereda sig för detta byte under karriären är små varför omställningen ofta innebär långa perioder av arbetslöshet. En särskild insats för att underlätta arbetsbytet har stort socialt värde för dansarna men innebär också kostnadsbesparingar för staten. Dansare har en lång utbildning med en kort men fysiskt krävande karriär. Det är en yrkesgrupp med relativt sett låga inkomster. Det gäller för den lilla gruppen anställda dansare men i än högre grad för de frilansande dansarna. hade 557 dansare som medlemmar vilket är av hela kåren. Antalet dansare har i stort sett varit kon- stant . av dansarna är anställda på institu- tionsteatrar. Också denna andel har varit . Det är i stort sett omöjligt att etablera sig som dansare utan utbild- ning. Enligt AMS var eller 25 personer, av dem som anmält sig som arbetssökande som dansare utan yrkesutbildning. har alltså minst en treårig yrkesutbildning till dansare. 8 -utbildning är för en etablerad yrkesdansare. Arbetslösheten är också hög inom yrket. var totalt 335 dan- sare arbetslösa, 106 män och 229 kvinnor. av de frilansande dan- sarna var arbetslösa . Kvinnorna i yrkeskåren är dubbelt så många som männen och de både tjänar mindre och har hårdare konkurrens om jobben. Dansare med fast anställning vid en institutionsteater har rätt till statlig tjänstepension . För att få full pension tidigare är villkoret att dansaren arbetat heltid vid någon av insti- tutionsteatrar. Pensionen är av slutlönen plus ett tillägg på av basbeloppet. Tjänstepensionen får tas ut . Det är fördelaktigt att arbeta till den övre gränsen, , för att få så hög slutlön som möjligt och därmed ett så bra inkomstunderlag som möjligt för pensionsberäkningen. Oron bland dansarna kring pensionen +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN 85 har förstärkts med den föreslagna pensionsreformen som kräver arbete för att få full pension. Frilansare lämnar i genomsnitt yrket tidigare än fast anställda. Eko- nomiska svårigheter som en följd av brist på uppdrag tillsammans med konstnärlig frustration och stagnation gör att man inte stannar i yrket. Frilansande dansare har ingen möjlighet att få annan pension än traditionell folkpension och ATP . Eftersom deras inkomster är mycket låga samlar de också in extremt få ATP-poäng. Frilansarna slutar tidigare än anställda. Deras genomsnittliga tid i yrket är . av frilansarna är 21 -. är mellan 25 -. Åldern för yrkesbyten ligger internationellt runt . Antalet dansare som byter yrke kan uppskattas till 15 -20 personer. Dansarna i har bildat en arbetsgrupp för att ta fram förslag på hur man skulle kunna öka dansarnas tr ygghet i samband med yrkes- bytet.7 Varken de anställda dansarna som får pension eller frilansarna klarar sig fram till ordinarie pensionsålder utan ytterligare en yrkes- karriär. Med långa dagliga träningspass och låga inkomster har dan- sarna små möjligheter att på egen hand förbereda sig för en ny karriär. De saknar också grundutbildning för att studera på högskolenivå direkt efter danskarriären. Arbetsgruppen söker därför vägar att underlätta yrkesbytet. Gruppen har bl.a. studerat utländska förebilder. är statligt subventionerad och startade i i . Förutom statliga och kommunala pengar finansieras centret av både privata och offentliga sponsorer. Dansarna blir medlemmar genom att betala av inkomsten och arbetsgivaren bidrar med lika mycket. För att få stöd måste man vara medlem, ha arbetat och ha fyllt så vitt man inte måste sluta på grund av skada. Frilansare har kortare kvalificeringstid, medlemskap och 36 månaders arbete. Vid centret erbjuds man utbildnings- och yrkesvägledning, juridisk och psykologisk rådgivning liksom information om olika vägar för att finna ett nytt yrke. Dansarna kan få stipendier för vidareutbildning till andra yrken under danskarriären eller efter. I samband med sådan ut- bildning kan dansarna också få extra bidrag för levnadsomkostnader. 7 Förstudie om dansarnas yrkesbyte och Faktorer som påverkar dansarnas ykesbyte, 1996. 86 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN grundades med stöd från staten. Grundplåten donerades till en fond som sedan får fortsatt årligt bidrag. Dansarna bidrar själva av inkomsten och arbets- givaren . Frilansare kan delta men betalar då både sin egen och arbetsgivarens premie.