sou · GLB3183 · 1998-01-01 00:00:00 — Andra områden är utbildning i ny teknik och utbildning för över- gång till andra yrkesområden. För att göra en bedömning av insatsernas resultat skall man göra en kontinuerlig uppföljning och utvärdering av åtgärderna. Redan vid planering av dem skall man därför upprätta en plan för dokumentation och uppföljning. Varje sökande skall också få en individuell handlingsplan för hur man skall ta sig fram till ett arbete eller på annat sätt öka sin egen försörjningsmöjlighet. I handlingsprogrammet betonar man också vikten av att sprida sina erfarenheter till andra förmedlingar. En kundundersökning som Ar- betsmarknadsstyrelsen genomförde visar att kunderna till stor del är nöjda med den service de får av . Undersökningen var uppdelad i två delar, en gällde arbetsgivaren och den andra de arbetssökande. De sökande som ingick i undersökningen var samtliga anmälda vid de speciella förmedlingskontoren för kulturarbetare. Drygt hälften av dem hade högskoleutbildning. Ungefär lika många var i åldern , medan en tredjedel var . Undersökningen visar att kunderna är flitiga besökare på förmedlingarna. Nästan hälften av de sökande har kontakt med sin förmedlare, huvudsakligen genom personligt besök på kontoret. Den största grup- pen finns inom området bild och form. Hälften av dem är beredda att ta jobb eller uppdrag över hela landet även om man av naturliga skäl helst vill ha uppdrag på hemorten. av de sökande har lämnat in refe- rensmaterial till kataloger och arkiv på arbetsförmedlingen men en fjärdedel av dem vet inte om detta material har använts vid kontakter med arbets-/uppdragsgivare eller inte. På frågan om man har en klar bild av vad kan erbjuda svarar ja och nej. Hälften anser att arbetsförmedlaren har god kunskap om deras konstområde men säger sig inte känna till vad förmedlaren egentligen kan. Uppgiften att göra individuella handlingsplaner hade åtminstone ännu inte fått genomslag i förmedlingarnas arbete. uppger att man inte gjort någon sådan. De flesta () är ändå nöjda med den tid arbetsförmedlaren ägnar åt dem. Frågan är, vad dessa besök ger för hälften säger att de inte får bra information om arbeten och uppdrag inom sitt yrke eller tillräckligt stöd för att söka arbe- ten/uppdrag. I stället uppger den överväganden delen av de sökande att de får sina uppdrag genom egna kontakter. En tredjedel av kunderna söker extraarbeten utanför det egna yrkesområdet, s.k. brödjobb, men hälften säger att de får information om de jobben utanför arbetsför- medlingen. Också den andra kundgruppen, arbetsgivarna, tillfrågades om sin bild av och . Det visar sig att de flesta kulturarbets- givare har en kontaktperson på arbetsförmedlingen. Denne har dock oftast aldrig besökt företaget, däremot har man ofta personliga kon- takter i andra former. I hälften av fallen har man diskuterat olika åtgär- der och projekt där förmedlingen är inblandad. har övervägande positiva erfarenheter av sådana insatser. Mycket få är negativa, . Arbetsgivarna tycker att det är lätt att få kontakt med rätt person på förmedlingen och att man har en bra kunskap om branschen, . Men knappt hälften är nöjda med den information de får om arbetsför- medlingens tjänster. Merparten av dem som har erfarenhet av förmed- lingen anser att deras tjänster på ett bra sätt utgår från företagets behov. uppger att de anlitar när de söker personer för uppdrag men här är organisationsförmedlingarna ett starkt alternativ dit man vänder sig. uppger den kanalen. Åtta av tio säger att de kommer att anlita arbetsförmedlingen vid framtida behov men för inga återkommande samtal i förväg om hur dessa ser ut. ger ett bra betyg, som sammanfattning av sina erfarenheter. Det är omöjligt att med exakthet ange hur många konstnärer som finns. Ett skäl till det är att gränsen mellan etablerade, yrkes- verksamma och oetablerade är mycket oklar. Ett annat är att det inte heller finns något enhetligt konstnärsyrke utan gruppen konstnärer är mycket heterogen. En stor skillnad går mellan konstnärer som kan ha anställning och konstnärer som är egenföretagare. Antalet konst- närer varierar i olika undersökningar från omkring 36 000 enligt Folk- och bostadsräkningen (FoB), till 21 000 enligt medlemssta- tistiken i KLYS. Min bedömning är att 25 000 yrkesverksamma konstnärer är en rimlig skattning. Det finns ett stort behov av bättre statistik inom konstnärspolitiken. 3.1Vilka är konstnärer? I utredningens direktiv konstateras att konstnärerna inte utgör någon homogen grupp och det är i högsta grad sant. Det gör att en undersök- ning om konstnärernas villkor stöter på en rad metodproblem. Det finns till att börja med ingen allmänt vedertagen definition av begreppet konstnär. Det görs sådana definitioner på många olika sätt varav några berörs nedan. Vem som är att betrakta som konstnär kan avgöras utifrån kvali- tetsnormer. Konstnär är då den vars arbete uppfyller vissa kvalitativa krav inom sitt konstområde. Denna definition förutsätter dock i sin tur en definition av konstnärlig kvalitet. Det finns flera tänkbara mått på sådan kvalitet. Ett indirekt kvalitetsmått utgår från publiken: de scen- föreställningar, den bildkonst, den musik, den litteratur etc. som publi- ken frågar efter uppfyller kraven på kvalitet. Att enbart använda ett sådant kvalitetsbegrepp är dock förenat med stora risker för den konst- närliga utvecklingen och skulle dessutom innebära en genomgripande omorientering av den statliga kulturpolitiken. Ett bärande inslag i denna är att stödja konstnärliga yttringar som inte får stort publikt gensvar utan först någonsin - blir mer allmänt erkända och väcker den stora publikens intresse. Om konstnärskap endast bestäms utifrån den publika dragningskraften - eller egentligen marknaden - skulle det kanske inte behövas någon offentlig konstnärspolitik. En kvalitativ avgränsning av konstnärsyrket måste vila på inom- konstnärliga bedömningar av personer verksamma inom de olika konstområdena. Sådana bedömningar måste i viss mån vara subjektiva och kommer därför alltid att kunna ifrågasättas i det enskilda fallet. Erfarenheten visar dock att kvalificerade bedömare uppvisar ett bety- dande mått av enighet vid sina bedömningar av konstnärlig kvalitet och att oenigheten alltså begränsar sig till ett jämförelsevis litet antal fall. Man kan givetvis hävda att denna enighet är ett utslag av tidsbundna konventioner som inte håller streck i ett längre perspektiv, men man ställer då frågan om det över huvud taget är möjligt att be- döma konstnärlig kvalitet på sin spets. Det är därför, enligt min me- ning, rimligt att väga in exempelvis erhållna stipendier och bidrag från statliga och andra stipendieorgan i definitioner av vilka som är att betrakta som konstnärer. Ett annat sätt att definiera vem som skall anses vara konstnär utgår från utbildningen och kan exempelvis ha genomgången konstnärlig högskoleutbildning som kriterium. Då överlåter man åt högskolorna att göra bedömningen av den enskildes konstnärliga förutsättningar. Vid de flesta sådana högskoleutbildningar är konkurrensen om platserna hård, vilket kan tas som intäkt för att de antagna är högt konstnärligt begåvade och denna begåvning förenad med genomgången kvalificerad utbildning bör i de flesta sammanhang kunna anses vara tillräcklig för att kvalificera till gruppen konstnärer. Genomgången konstnärlig ut- bildning kan emellertid inte ensamt vara kriterium för vilka som är att anse som konstnärer. Av hävd etablerar sig många konstnärer utan att ha en formell utbildning inom området - inom vissa genrer saknas dessutom fortfarande sådan utbildning. Ett tredje sätt är att låta konstnärerna själva bestämma. Den som väljer att arbeta med en konstnärlig uttrycksform och själv säger sig vara konstnär är det också. Det är sedan upp till individen att söka sin publik och hitta vägar att försörja sig. Ett sådant synsätt är dock svårt att hantera i praktisk konstnärspolitik eftersom den lätt leder till krav på att staten skulle ta ett kulturpolitiskt ansvar för var och en som anser sig vara konstnär - eller uppger sig vara sådan. Ett fjärde sätt att definiera konstnärer är att utgå ifrån vilka som faktiskt är verksamma inom ett konstnärligt område. De kan vara såväl utbildade konstnärer som autodidakter. Och det faktum att de faktiskt är verksamma inom konstnärliga yrkesområden borde kanske utgöra den viktigaste definitionsgrunden. Ett femte sätt är att utgå från vilka som är medlemmar i konstnärer- nas egna organisationer. I Konstnärliga och () samlas merparten av de organisationer som organiserar konstnärer. Deras kriterier för medlemskap bygger på kombinationer av de ovan nämnda definitionerna. För att bevilja med- lemskap ställer organisationerna vissa krav som bl.a. kan gälla konst- närlig utbildning, att man försörjt sig på sitt konstnärskap och/eller arbetsprov som bedöms utifrån konstnärliga krite- rier av ett slags invalsjury. Detta motsvaras i stort sett av de kriterier som tillämpar vid inskrivning vid sina kontor. Det finns en ytterligare definition som och Sve- riges författarfond använde i sin undersökning av kulturarbetares arbetsmarknad och ekonomi (KNUFF, 19771). Den definitionen har be- tydelse för många konstnärer eftersom den också omfattas av skat- temyndigheterna. I skatteförvaltningens nu gällande Skatteupplysningar för näringsverksamhet har man nämligen valt denna definition: Det saknas allmänt accepterade definitioner av begrepp som kul- turarbetare och litterär eller konstnärlig verksamhet. De verksamheter som omfattas av kulturarbete hör i normalfallet till någon av katego- rierna bild, ord, ton, scen och etermedia. I fråga om begreppet kultur- arbetare har i samarbete med uppställt följande tre kriterier, nämligen att kulturarbetare -ägnar sig åt skapande eller annat konstnärligt arbete, -är yrkeskunniga inom sitt område (dvs. krav på kvalitet), -ägnar sig yrkesmässigt åt konstnärligt arbete (dvs. krav på konti- nuitet och/eller kvantitet). Det bör noteras att begreppet kulturarbetare här används synonymt med begreppet konstnär. Kulturarbetare användes ofta som en beteckning för konstnärer och även andra verk- samma inom kultursektorn. har begreppet alltmer fallit ur bruk, vilket bl.a. hänger samman med oklarheten om huruvida det skall anses omfatta endast konstnärligt verksamma eller om exempelvis också bib- liotekarier och museitjänstemän inbegrips. Jag har valt att använda den definition av konstnär som bygger på KLYS-förbundens medlemskriterier och som också väl stämmer med de kriterier som används av . Av KLYS-förbunden utelämnar jag dock några förbund vars medlemmar jag inte valt att inkludera i konstnärsyrket. De är , Arkitekt- 1 Fria kulturarbetare, , 1981. förbundet, och vid , och Utbildningsradion. har medlemmar inom eller nära konstnärsyrket. Kulturjournalisterna utgör en omistlig del av kulturlivet som kritiker, recensenter och debattörer. Det har dock inte varit möjligt för mig att särskilja dessa ur statistiken över journalister i arbetsmarknads- politiken. De ingår därför inte i mitt statistiska material. 3.2Hur många är konstnärerna? Av svårigheten att definiera vem som är konstnär följer ett annat metodproblem, nämligen att fånga in hur många de är. Antalet beror förstås på vilken definition man väljer men alldeles oavsett det finns ingen systematisk och sammanhållen statistik som visar antalet konst- närer. Uppgifterna måste hämtas från olika källor. Folk- och bostads- räkningen följer utvecklingen av antalet yrkesverksamma. Den sista avsåg och utgick som tidigare sådana räkningar från de uppgifter medborgarna själva lämnat om sin yrkesverksamhet . När det gäller konstnärerna innebär det att man i praktiken utgår från den tredje definitionen ovan; konstnären avgör själv. Ett annat sätt att följa utvecklingen av antalet konstnärer är att studera utvecklingen av antalet medlemmar i konstnärernas egna organisationer. En del hittar man i arbetslöshetsstatistiken, andra i förteckningar över sökande till statliga eller kommunala bidrag, andra i förteckningar över antalet som utexaminerats vid en konstnärlig högskola. Många konstnärer återfinns i alla eller flera av dessa källor. Men alla de som klarar sig ekonomiskt på egen hand eller väljer att inte organisera sig faller utanför. I de flesta siffror och tabeller som redovisas här finns därför ett mörkertal. På motsvarande sätt är det inte givet att alla som ingår i statistiken bör betraktas som konstnärer. Tillgängliga uppgifter visar ändå tydliga trender vad gäller antalen där denna osäkerhet spelar mindre roll. AMS har organiserat sin service till konstnärerna vid särskilda arbetsförmedlingskontor, . I deras verksamhet ingår därmed journalister, informatörer och medarbetare i reklambranschen i området ord. Jag väljer att redovisa utvecklingen för samtliga i grup- pen. I definitionen av konstnärsyrket väljer jag dock bort journalister, informatörer och reklamare liksom läromedelsförfattare. Förslag och analyser omfattar alltså de övriga yrken som beskrivs nedan. Som ordkonstnärer räknas huvudsakligen författare, dramatiker och översättare. Som bild- och formkonstnärer räknas huvudsakligen målare, skulptörer, grafiker, textilkonstnärer, tecknare, fotografer, konsthant- verkare, formgivare och designer. Som tonkonstnärer räknas tonsättare, kompositörer, musiker och sångare. Som scen- och filmkonstnärer räknas alla konstnärer som huvud- sakligen arbetar med film, teater, dans, mim och intilliggande konst- arter. Här ingår alltså filmare och scenografer likaväl som skådespelare och dansare men dock inte danspedagoger. Antalet yrkesverksamma konstnärer har ökat stadigt . Ökningen syns oavsett om man väljer att studera den i Folk- och bostadsräkningen (FoB) eller i konstnärsorganisationernas medlemsstatistik. Enligt FoB var ökningen exklusive journa- listerna . Det är särskilt kvinnorna som strömmat till konstnärsyrkena . utgjorde kvinnorna av konstnärerna och var deras andel . Framför allt märks ökningen av antalet kvinnor inom bildområdet där 2 700 kvinnliga bildkonstnärer tillkommit . &¶R¤NDRING AV ANTALET KONSTN¤RLIGT YRKESVERKSAMMA ¥REN - 2 Kostymmästare, discjockey, sminkör, ateljéchef, rekvisitör. Folk och bostadsräkningen visar att ökningen av antalet konstnärligt yrkesverksamma varit ganska jämn . Ökningen av antalet journalister, bibliotekarier och museitjänstemän var störst och decenniet framåt. På bildområdet har ökningen dock varit större än före. !NTAL MEDLEMMAR I KONSTN¤RSORGANISATIONERNA INOM +,93 ¥REN Till detta antal adderas 750 medlemmar i bundet. Vilket ger en totalsumma organiserade konstnärer på 21 127 personer. En jämförelse som gjordes i betänkandet Konstnärers vill- kor3 visar att antalet konstnärer enligt FoB översteg medlemsantalet i KLYS-organisationerna med ungefär 10 000. Den största skillnaden fanns i gruppen formgivare där nära 6 000 fler angivit det som yrke i FoB än vad KLYS-statistiken visade. På motsvarande sätt var förfat- tarna mindre än hälften så många i FoB som de var i KLYS medlems- statistik. Det verkar som om färre själva anser sig vara yrkesverksamma konstnärer än de som organiserat sig i . 3 SOU 1990:39. till den bristande överensstämmelsen kan vara att man använder skilda definitioner över vem som ingår i konstnärsgruppen. En tredje bild av antalet konstnärer får man i statistiken över antalet högskoleutbildade konstnärer. Den utesluter dock ordkonstnärer som ju inte kan föras till en bestämd utbildning. !NTAL H¶GSKOLEUTBILDADE KONSTN¤RER I HELA LANDET ¥R "ILD MUSIK SCEN %J ORD Av de 15 000 konstnärerna förvärvsarbetade 12 500 personer eller . Vad de övriga gjorde framgår inte av denna statistik. I gruppen inte förvärvsarbetande ingår studerande, föräldralediga och arbetslösa. !NTAL H¶GSKOLEUTBILDADE KONSTN¤RER I HELA LANDET - ¥R 5 "ILD MUSIK SCEN %J ORD 7 510 eller52 % &¶RV¤RVSARBETANDE H¶GSKOLEUTBILDADE KONSTN¤RER ¥R Andelen av kvinnorna som icke förvärvsarbetar är något högre () men också bland männen är andelen hög (). Andelen icke förvärvsarbetande var mot . 4Siffror om högskolan, 14, SCB, 1993. 5Befolkningens utbildning , SCB. högskoleutbildade har inte ökat men de ut- bildade konstnärerna har fått betydligt svårare att försörja sig. I sär- skilda undersökningar följer () upp de som examinerats från olika högskolor . En sådan uppföljning av de konstnärliga högskoleutbildningarna gjordes 1990 6. Den visade att av konstnärerna förvärvsarbetade efter utbildningen och att var arbetslösa under den aprilvecka undersökningen genomfördes. Men andelen med tidsbegränsade anställningar var mar- kant högre än för examinerade från andra högskolelinjer, . Arbetslösheten hade varit stor i denna grupp. Bland de som utexaminerats från linjen för fri konst hade varit arbetslösa efter examen. Flertalet av dem, , . av dem som lämnat fotografilinjen och av dem som lämnade skådespelarlinjen hade också varit arbetslösa, dock för kortare perioder . Skådespelare, musiker och bildkonstnärer hade också arbetat utanför målyrket . av bildkonst- närerna var egenföretagare. Deras medianinkomster låg också 6 -under medianinkomsten för andra högskoleutbildade i under- sökningen. SCB:s uppföljning av de högskoleutbildade konstnärerna visar att de har svårt att ta sig in i yrket direkt efter sin utbildning. Min erfarenhet efter att ha försökt hitta användbar statistik när det gäller konstnärernas antal, definitioner och uppgifter om deras syssel- sättning, arbetslöshet och inkomster är att det saknas en tillfreds- ställande och systematisk statistik över konstnärer. Regeringen bör där- för ge ett uppdrag åt att med särskilda resurser insamla och bearbeta sådana uppgifter. Min bedömning av antalet etablerade yrkesverksamma konstnärer ligger runt 25 000. Då har jag tagit hänsyn till antalet organiserade konstnärer men också till att en del av dessa är eller av andra skäl inte längre yrkesverksamma. Å andra sidan är inte alla etablerade konstnärer medlemmar i någon organisation. En sammanvägning av dessa faktorer leder till antagandet om 25 000 etablerade konstnärer. 6 Statistiska meddelanden, SCB, U 29 . 4 Konstnären och arbetsmarknaden Konstnärerna finns inom områdena ord, bild och form, ton och scen. Arbetslösheten är hög i alla grupper. Tre arbetslöshetskassor verkar inom området; Journalisternas, Teaterverksammas och Musikernas. I samtliga har antalet ersättningsdagar vuxit snabbt. Egenföretagande konstnärer har ingen naturligt hemvist i någon a-kassa. Också övriga trygghetssystem är dåligt anp assade till konstnärernas villkor på ar- betsmarknaden. Det ökar trycket på arbetsmarknadspolitiken, som för många blir den sista utposten för att klara försörjningen. Konstnärsyrket är mycket heterogent vilket är ett problem när man skall beskriva arbetsmarknadspolitiken i förhållande till konstnärsyrket. För- utsättningarna skiljer sig mycket mellan upphovsmän och utövare, mellan de som har en marknad för traditionella anställningar, korta eller långa, och de som inte har det. Den största delen av upphovsmännen klassas som egenföretagare i alla välfärdssystem och också inom ar- betsmarknadspolitiken. De har ingen möjlighet att bli medlemmar i en arbetslöshetskassa som konstnärer. Redovisningen måste därför ske med en uppdelning mellan dessa områden. är jag medveten om att gränsen mellan skapande och utövande konstnärer inte är skarp. Dels arbetar konstnärer både som skapande och utövande, exempelvis tonsättare och kompositörer som också är musiker. Dels är improviserat skapande inom en del konstformer, som exempelvis jazzen nära för- knippat med utövandet. Jag laborerar ändå dels med begreppen ut- övande konstnärer och skapande konstnärer/upphovsmän, dels med områdena Ord, Bild och form, Ton och Scen. Det senare är den indel- ning som bl.a. valde och som också många arbets- förmedlingar använder i sitt arbete med konstnärsgrupperna. Exempel på utövande konstnärer är skådespelare, dansare, sångare och andra grupper som gestaltar eller tolkar konstnärliga verk. 60 +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN SOU 1997:183 finns inom områdena Ton och Scen och film. Exempel på skapande konstnärer är författare, bildkonstnärer, tonsättare och dramatiker. Gemensamt för denna grupp är att de huvudsakligen betraktas som egenföretagare. De utövande konstnärerna har i betydligt större utsträckning anställningar och därmed möjlighet att ansluta sig till arbetslöshetsförsäkringen. Det är också för den senare gruppen som traditionell arbetsmarknadspolitik huvudsakligen är avpassad. Det finns två arbetslöshetskassor för utövande konstnärer, a-kassor. En tredje kassa inom kulturområdet är Journalis- ternas a-kassa. Förhållandena på den konstnärliga arbetsmarknaden skiljer sig ock- så från den traditionella arbetsmarknaden genom att antalet tillsvidare- anställningar är mycket få. I stället har många tidsbegränsade anställ- ningar eller kortare uppdrag. Det gör att många utövande konstnärer har återkommande perioder av arbetslöshet. Åtgärder och förslag måste av naturliga skäl skilja sig mellan olika konstområden men framför allt mellan dem som har möjlighet till an- ställningar och egenföretagarna. Dessa senare tillhör en grupp som i andra branscher sällan förekommer inom arbetsmarknadspolitiken. På kulturarbetsmarknaden gör de det däremot i hög grad. De konstnärliga egenföretagarnas problem är sällan att de är arbetslösa i traditionell mening. De styr sitt eget skapande. Däremot är de inkomstlösa av skapande eller för att de har svårt att få avsättning för sina alster. För dem är arbetsmarknadspolitiken en väg att förstärka möjlig- heterna till försörjning genom åtgärder av olika slag eller genom för- medling av tillfälliga uppdrag. Av medlemmarna i KLYS kan man starkt förenklat ange fördel- ningen mellan olika former av anställningar så att drygt 10 000 eller hälften är egenföretagare, 5 500 har tillsvidareanställningar och 5 000 är frilansande uppdragstagare. Många som inte är etablerade försörjer sig i större eller mindre utsträckning som frilansande uppdragstagare inom något konstnärsyrke. Det offentliga stödet till bokutgivning är mindre omfattande än stödet till andra konstarter. Dessutom finns ett led mellan den konstnärliga utövaren/författaren och publiken, nämligen förläggaren. Mellan för- fattaren och läsaren finns ännu ett led - bokhandlaren eller inköpare. Den här omvägen till läsaren påverkar tillströmningen till yrket - utan stöd av en förläggare kan man inte etablera sig i yrket pro- fessionellt. Det innebär att man som enskild författare inte själv förfo- +ONSTN¤REN OCH ARBETSMARKNADEN 61 gar över beslutet att bli författare. Utvecklingen av print-on-demand kan förändra detta genom att det blir lättare att publicera sina verk. Den tekniken underlättar också för läsarna att hitta böcker som kanske inte längre finns i bokhandeln. Den ger längre livstid åt den enskilda boken vilket positivt kan påverka författarnas möjligheter att nå ut. En viktig inkomstkälla för författare, översättare och andra upp- hovsmän inom det litterära området utgörs av ersättningar som baseras på utlåningen på folk- och skolbiblioteken. Det utgår också ersättning för användningen av bibliotekens referenslitteratur. Ersättningen för- delas av Författarfonden. I Folk- och bostadsräkningen uppgav knappt 1 000 personer i författare som yrke. Det var en ökning med närmare 300 per- soner . av dessa författare bodde i någon av de tre storstäderna, de allra flesta i , trots att yrket i sig inte innebär beroende av någon lokal arbetsmarknad. hade 2 400 medlemmar, som är förfat- tare eller översättare. Av dem har en del uppnått pensionsåldern, andra har sitt författarskap vid sidan av andra arbeten. Antalet anslutna till författarförbundet har ökat med omkring 500 personer . hade 540 medlemmar. har 5 900 av sina medlemmar anmälda som medlemmar i . Det är kulturjournalister vid dagspress, etermedia och vid lan- dets kulturtidskrifter. !NTAL F¶RFATTARE JOURNALISTER ENLIGT &OLK OCH BOSTADSR¤KNINGEN ¥REN Det finns ingen egentlig utbildning till författare.