sou · GLB3192d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Enligt Zitomersk y (1988:106) bodde av judarna utanför de fyra städerna , men den stora majoriteten bodde fortfarande i en urban miljö. Detta i kontrast mot den övriga svenska befolkningen, varav bodde i städer (av alla storlekar) . bedrev en mycket restriktiv flyktingpolitik gentemot judiska invandrare. Gränserna stängdes för de flesta judar, och på universitetsorterna demonstrerade olika akademikergrupper mot judisk invandring. År 193 3 fick 3 000 utvalda tyska judar tillstånd att invandra (Stare 1996:117). Antagligen var dessa inte jiddischtalare. Lomfors beskriver i sin avhandling (1996) invandringen av 500 judiska barn från Nazityskland och i början av kriget (1938- 39). Denna invandring skedde mycket tack vare påtryckningar från judiska gruppe r i . Hon beskriver dock barnen i fråga som "tyskspråkiga" i hemlandet. Hon skriver emellertid vidare att "Barn som kom till judiska familjer i , och kände ofta igen den kulturell a miljön i hemmet. De judiska fosterföräldrarna talade vanligtvis tyska och flera av dem hade själva anknytning till " (Lomfors 1996:173). Hon menar (1996:181) att de barn som levde i olika typer av gruppboende hade bättre förutsättningar att upprätthålla sitt kulturella arv än barne n som bodde i familjer. "I de kollektiva hemmen kunde barnen kommunicera på det egna språket." Men av barnens ursprung att döm a var detta språk tyska (Lomfors 1996:129, ftn 47). Utifrån Lomfor s beskrivning är det tveksamt huruvida de barn som blev placerade i judiska hem utgjorde något betydelsefullt tillskott till gruppen jiddischtalare eller ej. Eftersom tyska och jiddisch till viss del är ömsesidigt förståeliga, ä r det möjligt att en del av dessa tysktalande barn kunde tala tyska med sina jiddischtalande fosterföräldrar. beskriver hur jiddischta lare som kom vid sekelskiftetet kunde prata vad han kallar för "jadisch", d.v.s . jiddisch anpassad till tysktalande. Detta verkar också ha varit fallet nä r sekelskiftsjudarnas barn träffade tyskjudiska flyktingar i början av kriget. Förmodli gen innebar detta att man undvek slaviska uttryck och i möjligaste mån valde tyska eller hebreiska ersättningsord. 1942 kom ca 900 norska och hela 8 000 danska judar till . Det är oklart huruvida dessa var jiddischtalare, och de allra flesta av dem återvände till respektive vid krigsslutet, så deras eventuella inverkan på den jiddischspråkiga gemenskapen var i vilket fall som helst kortvarig. Huvuddelen av den tredje invandringsgruppen utgjordes av de s k 45:orna, d.v.s. överlevande från koncentrationslägren som kom til l , en del genom Röda Korsets vita bussar, me n många från uppsamlingslägret för "displaced persons" i Bergen Belsen. I första hand togs sjuka människor emot, med avsikten att de skull e "repatrieras" eller också flytta vidare utomlands. Den förra målsättningen fungerade naturligtvis inte för merparten av de överlevande frå n koncentrationslägren, eftersom de inte hade något hem eller släktinga r kvar att återvända till. tog hand om totalt ca 10-12 000 flyktingar vid krigsslutet (1973:50). tog det största ansvaret för deras omhändertagande, och även i orter som t.ex. bistod med vigsel oc h begravningsförrättande på ett tidigt stadium (199 4:164). Många, ca 2/3 inom den ursprungliga gruppen på 10-12 000, flyttade vidare, främst till och /. Den övrig a tredjedelen stannade i , och kom liksom sekelskiftesflyktingarna att sätta igång en viktig reaktivering av församlingslivet, enligt G ordon & Grosin (1973:51). Dessutom innebar deras närvaro ett uppsving fö r jiddisch i . Efter vistelse i uppsamlingsläger och sjukhus blev många i den hä r gruppen utplacerade i vissa kommuner. 45:orna fick enligt uppgift bara i begränsad utsträckning bosätta sig i . En grupp fick t.ex. bosätta sig i , där bara enstaka judar bott . Boråsgruppen har beskrivits i (1994) avhandling. De som ville bosätta sig i Gö teborg blev enligt hänvisade till att bo i . Eftersom en hel del av 45:orna ursprungligen kom ifrån och andra av nazisterna ockuperade områden i , var många av dem således jiddischtalare. Liksom i andra grupper strax efter kriget uppstod en babyboom bland 45-orna. Detta betydde en ytterligare ökning av antalet judar i samt ett tillskott till gruppen jiddischtalare, i och med att det var naturligt för denna judiska grupp att använda jiddisch (i alla fall parallellt med svenska och ibland även andra språk) i barnen s primära socialisation efter kriget. Denna grupp och i viss utsträckning även deras barn utgör fortfarande den största gemenskapen aktiva talare av språket, enligt flera källor. Ytterligare tillskott till den judiska gemenskapen och gruppen jiddischtalare kom , när många ungerska judar lämnad e i samband med inmarsch. tog emot ca 600 ungernjudar (1973:50). Ytterligare tillskott kom 1962 och 1969 från dåvarande och, som beskrivits ovan, kom många judar från och , nä r antisemitismen tilltog i samband med sexdagarskriget i . Äve n om dessa flyktingar i högre utsträckning var ungersk- respektiv e polsktalande, och i lägre grad religiöst ortodoxa än 45:orna (enligt Ilick i 1988), finns det bland dem en del som använde jiddisch parallellt med ursprungslandets huvudspråk åtminstone i vissa sammanhang. Åren 199 0 till 1993 kom mindre grupper av ryska judar till , huvudsakligen till storstäderna , och . De äldre bland dessa kan vara jiddischtalare, enligt . Efter denna genomgång av judarnas historia i världen och i Sverig e skall vi försöka komma fram ti ll ett svar på frågan huruvida jiddisch kan anses vara ett minoritetsspråk i . Men innan vi gör det skall vi beskriva språket jiddisch lite mer i detalj. Jiddisch är ett språk som trotsar språkvetarnas traditionella klassifice - ringsförsök, och jiddischtalarna utgör e n svårdefinierad språkgemenskap både i enskilda länder och internationellt sett. Detta kan i vissa avseenden gör a det problematiskt att uttala sig om statusen hos jiddisch i . Som en försmak av språket återges här några judiska talesätt på jiddisc h (ur Kerbel 1995).2 Parallelltexten på tyska ger även i nedanståend e tämligen ordagranna version en indikation om att jiddisch och tyska är påtagligt olika, trots att de två språken ofta brukar jämföras. dem jidns iz a bisl mit shrek judens glädje är blandad med skräck (tyska: die des Juden ist mit Schrecken verbunden) tsum shlimazl darf men oich hobn mazl 2Observera att dessa ordspråk är avfattade på Litau en-jiddisch (litvisch) som tydligt skiljer sig från den mer utbredda Polen-jiddischen (póilisch-jiddisch). Det bör kanske noteras att språket i ordspråk ibland är lite speciellt, men här är poängen att visa den ren t språkliga skillnaden mellan jiddisch-meningarna och de tyska motsvarigheterna (som alltså skulle varit ännu större om vi hade jämfört póilisch och tyska! också i oturen måste man ha tur (auch im Missgeschick muss man Geschick haben) oib tsedoke hot gekost kein gelt, voltn geven fil tsadikim om välgörenhet inte hade kostat pengar, skulle det ha funnits mång a givmilda (wenn Wohltätigkeit kein Geld kosten würde, gäbe es viele Wohltäte) far a geshlogenenem hunt tor men kein shtekn nit vaizn man får inte visa käppen för slagen hund (einem geschlagenen Hund darf man nicht den Stock zeigen) Fortsättningsvis kommer en översikt över jiddischs historia och språkets egenskaper att ges. En viss överlappning med föregående avsnitt ä r oundviklig eftersom det inte går att beskriva jiddisch utan att ta hänsyn till språkets historia. Det finns judiska grupper utspridda i alla delar av världen. Förutom att man förenas av religiösa och etniska band talar en majoritet juda r jiddisch och/eller hebreiska, två språk som är starkt förkni ppade med den judiska kulturen. har judarna alltid varit mycket framgångsrika i att tillägna sig det majoritetsspråk som talas i det territorium de bebor, och flerspråkighet bland judar är regel snarare än undantag. Judarnas historia beskrevs översiktligt i det förra avsnittet. Här skal l tilläggas vad beträffar det rent språkliga att då de hebreisk-talande judarna migrerade till började de tal a arameiska, och hebreiska och arameiska existerar sedan som parallella judiska språk från runt till ca (Katlev 1986:96). Under århundradena efter förflyttar judarna sig sedan till olik a delar av . Därvidlag kommer deras språk att påverkas av respektive vistelseorts språk i större eller mindre utsträckning. Vad beträffar jiddischs tidiga historia så påpekar i (under uppslagsordet jiddisch) att det fanns judiska småsamhällen utmed och Mosel där det talades ur - jiddisch, "ett språk med tysk bas och inslag från hebreiska oc h arameiska". Under följande århundraden emigrerade judar bos atta i norra (i en region kallad Tsorfes av Katlev (1986:93), även inkluderande ) och till ett tysktalande territorium i kungadöme vid namn eller Lotharingia (cf. Lothringen, se vidare 1975), där ett viktigt jiddisch-centrum uppstod. Katlev (1986:93) definierar som Rheinland-Pfalz + Lothringen med de viktiga centra , Worms och Speyer. Det språk som dessa judar i talade, alltså föregångaren till jiddisch, har kallats loez och definierats som et t jude-romanskt språk av nordfranskt ursprung av (1988:611). (1979:58) kallar detta språk för "zarphatic" eftersom de t hebreiska namnet på vederbörande område i var Tsarfa t (antaglien = Tsorfes) efter ett bibliskt stadsnamn (eng. Zarephat). Det är dock lite oklart exakt vilket detta pre-jiddischska romanska språk var, men ytterligare information därom finns att hämta i Weinreich s monumentala History of the Yiddish language (1980). Ett flertal av bidragen i konferensvolymen of the Yiddish Language (1987) ifrågasätter det nordfranska inslaget i jiddisch. Fuks (1987:25) menar att de judiska samhällena i var typiska romerska gränsbyar där judarna talade jude-latin snarare än zarfatiska, loez e.d., och att övergången til l något slags germanskt språk tog århundraden i anspråk. d (1987:91) påstår t.o.m. att något specifikt romanskt inslag inte finns i jiddisch utan att judarna i kom dit från alla möjliga omgivand e områden. 3.2Jiddisch--blandspråk, tysk dialekt, kreol eller ingetdera? Jiddisch har studerats av språkvetare, alltifrån paleontologer till generativa grammatiker. Det finns t.o.m. en subdisciplin inom lingvistik som kallar sig "Yiddish linguistics". På grund av sin heterogena bakgrund intresserar jiddisch även blandspråksforskare och kreolister. Språket har med en vilseledande term kallats fusionsspråk (Weinreich 1980), varmed menas att det innehåller element från diverse givarspråk. Detta är dock inget ovanligt bland världens språk, i synnerhet inte när det gälle r minoritetsspråk. Kreolisten (1988:610-611) tar upp språket under avdelningen "Restructured German" tillsammans med "Eastern European varieties" såsom Halbdeutsch, "Colonial German" (, ), Unserdeutsch (), Gastarbeiterdeutsch, m.fl. Alla dessa språk där tyska varit inblandat har dock sin speciella historia och är endast jämförbara på ett generellt plan. Vad jiddisch beträffar så anse r kreolister ibland att det uppstått genom pidginisering och/eller kreoli- sering vid mötet mellan gammal högtyska och äldre romanskt språk . (1988:610) menar dock att jiddisch är otypiskt ur pidgin/- kreolsynpunkt p.g.a. omständigheterna kring dess uppkomst. Han anser att de blivande jiddisch-talarna i motsats till kreolofoner kunde falla tillbaka på sitt modersmål, vare sig det var någon romansk elle r germansk varietet. menar dock, citerande Fishman p.c., att en tysk- pidgin eller tyskt vuxen-L2 kan ha använts för judisk-kristna kontakte r intialt, men att dagens jiddisch inte representerar ett gradvis närmande av denna pidgin till tyska. Man kan snarare tänka sig att i takt med att jiddisch blev första och kanske enda språk för nya generatione r genomgick språket interna förändringar. Med tanke på att jiddisc h dessutom senare påverkades av omgivande slaviska språk kom det at t hamna ganska långt ifrån dagens tyska. Se vidare Fishman (1991:19ff. Wexler (1981) poängterar också det faktum att jiddisch uppstod genom massiv migration och språkbyte inom en förhållandevis homogen språkgemenskap vilken kunde använda sitt traditionella språk fö r intragruppkommunikation. Detta skulle innebära att jiddisch inte kan vara ett kreolspråk i strikt mening. I fallet jiddisch spelar tyska en viktig roll som givarspråk, men i andra sammanhang är andra språk inblandade : spanska i dzidyó (judespanska, ladino), persiska i parsic samt arabiska i maaravic (judisk maghreb-arabiska; se 1979:7). En relexifieringshypotes för jiddisch har hävdats i kont roversiella arbeten av Wexler (1991, 1994), som menar att jiddisch uppstått genom att ordförrådet i jude-sorbiska ersatts med ett germanskt dito. Därav hans provokativa slagord "Yiddish--the fifteenth Slavic language". (Wexler (1990) och Horvath & Wexler (1994) menar vidare i likaledes omdiskuterade studier att modern hebreiska inte är något annat än et t slaviskt (närmare bestämt sorbiskt-jiddischskt) substrat relexifierat me d biblisk hebreiska). Vad gäller utvecklingen av jiddisch så sägs det vidare i att innebar att jiddischtalare "fick kontakt med" slaver i Böhmen och och därefter me d folkgrupper längre österut i , , och . Det anses vanligen att judarna emigrerade österut, men d (1987:91) argumenterar för separata geneser vad beträffar öst-jiddisch i Ös teuropa och väst-jiddisch i (en åsikt som för övrig t stämmer väl öv erens med Wexlers relexifieringshypotes, men observera att den är omstridd). menar att perioden karakteriseras av en förskjutning av jiddischs centru m österut genom migration med åtföljande försvagning av språket i . finner man jiddisch över ett stort område i , från Dnepr och i öster till i väster oc h i norr. Sedermera sprids jiddisch till övriga världsdelar genom migration orsakad av judeförföljelser i (jfr avsnitt 2 ovan), oc h språket talas i alla världsdelar av totalt flera miljoner människor . (1979:41) uppskattar antalet jiddischtalare före andra världs - kriget till ca 12 miljoner. De fördelade sig enligt följande: 2,970,000 2,870,000 totalt = 7,370,000 totalt = 7,695,000 3,500,000 235,000= 3,845,000 Totalt = 11,815,000 Här kan sägas att jiddischtalare i väl bör ingå i gruppen "övriga i ", som alltså utgör 60,000 sammanlagt. 3 nämner inte direkt i sin översikt utan det närmaste han kommer är "at abou t the same time [in the early seventeenth century] the North Sea was also reached in the [by Yiddish] and, at the end of the century, in ." I detta sammanhang bör man också nämna skillnaderna mellan de n europeiska kontinentala judiska befolkningen, sefarder, som tidigt befolkade sydvästra , samt den i det tysktalande kallad ashke nazer. Enligt Katlev (1983:94) syftade Ashkenaz först på det tyskspråkiga , därefter på det judiskt tyskspråkig a 3Susanne Sznajderman-Rytz fann denna siffra i underkant och menade att det borde röra sig om uppåt 100.000 personer. Problemet är att vi inte vet exakt hur definierar "övriga ". och sedermera på det jiddischtalande . Ashkenazern a anses ha en stark judisk identitet, i synnerhet ashkenazer i /. Enligt brukar östjiddisch dela s upp i tre dialekter: den sydöstliga (, ), den mellanöstlig a (, och östra ) och en nordöstlig (, ). Dialektskillnaderna illustreras med följande öv ersättning av den tyska frasen drei gute rote Hasen tre fina goda röda harar (Katlev 1986:99): litauisk-jiddisch: polsk-jiddisch: ukrainsk-jiddisch: draj shejne gute rejte hozn4 draa shajne gite rojte huuzn5 draj shejne gite rojte huzn Litauen-jiddisch (litvisch) utgör för dagens standardiserad e jiddischska skriftspråk. Något som utmärker litvisch är ett två - genussystem samt det faktum att direkta och indirekta objektspronomina har samma kasusform. De största skillnaderna ligger dock på det lexikala planet. Katlev (1986:100) ger följande exempel, varav en del ä r av fonologisk karaktär:6 De litauiska judarna beskylls också för att vara mer tyskliknande än d e polska inte bara i språket men också genom att vara mer pedantiska och rationalistiska (Katlev 1986:100, 1991:99). Däremot kan det nog sägas att polsk-jiddisch (póilisch) utgör den mest genuina varieteten av jiddisch och är mindre tysk-påverkad än litvisch. Den litauisk a varieteten ligger dock till grund för skriftspråket och har traditionellt sett högre prestige. Den jiddischska språkakademin YIVO (se vidare nedan) grundades för övrigt i men har sitt säte i . 4 I stället för [draj] förekommer även uttalet [drei]. 5 ställde sig frågande inför huuzn och föredrog [krulik]. 6De flesta av dessa ord är enligt lånord från ryska respektive polska. av fallen verkar det dock inte finnas någon äldre, mer brukad jiddischter m (jfr dock fotnot 7). 7Susanne Sznajderman-Rytz föredrog i detta fall ordet [hoiker]. (1979:58) beskriver jiddisch såsom byggt på tre komponenter: hebreisk/arameiska, romanska och germaniska. Därtill bör läggas et t slaviskt inslag. Kerbel (1995:5), (1991:98) menar att av ordfö rrådet i jiddisch är medeltidstyskt, slaviskt och hebreisk/arameiskt. anger för de n hebreisk/arameiska delen, men det kanske kan bero på att vissa ord ä r svåra att klassificera med avseende på härkomst. Dessutom är de t naturligtvis så att "teologiska" varieteter av jiddisch har högre ande l hebreiska ord än sekulariserad dito. Ingen av de här citerade källorn a anger hur beräkningarna har gjorts, t.ex. om de baserar sig på genomgån g av ett jiddischlexikon eller av en tal- eller skriftspråkskorpus. Inte heller vet vi om beräkningarna avser ordtyper eller -förekomster. Här beskrivs först blandkaraktären hos jiddisch i allmänhet, och sedan tas de olik a inputkomponenternas roll för ordförråd och ordbildnin g upp mer i detalj. Som ovannämnda siffror anger så är det romanska arvet i jiddisc h ganska litet men det germanska desto större. Slavisk påverkan är mer ett senare fenomen, liksom naturligtvis inflytande från engelska o.d. Katlev (1986:98) ger några underhållande exempel på extremt blandade jiddisch - ord, t.ex. balebateven styra, tyrannisera från den hebreiska stammen balebat herre i huset, det polska verbavledningsaffixet -ev samt den tyska infinitivändelsen -en. Andra intressanta fenomen är hebreisk pluraländelse på icke-hebreiska ord, som i pojer-im bönder (i detta fall kan ändelsen dock även härledas från tyskans plural- n (jfr Bauern), och tysk pluralböjning plus omljud i icke-tyska ord som ponim ansikte' –> pejnime ansikten'. En annan intressant språklig kontrast visar sig mellan termpar där det ena ordet har en mer judisk prägel än vad det andra har. Ett exempel som Katlev (1986:101) ger är ordet för ' pojke', som kan heta både bokher och shejgets. Det senare ordet används normalt om icke- judiska pojkar och därför får en nedsättande eller skämtsam klan g om det används om judiska pojkar. Katlev (1986:102) nämner slutligen några genuina jiddisch-ord som inte har motsvarigheter på andra språk utan snarare lånats från jiddisch, såsom jortsajt årsdag av dödsfall, kosher ren, sann och trejf oren'. Märk också uttrycket makhn shabes far zikh, bokstavligen göra sabbat för sig själv, ha rätt att gå sin egen väg. berättar att ord so m meschuge 'inte klok' och jiddisch-tilltalsord för mamma och papp a används av många för övrigt svensktalande judar. Ordet barkis eller bergis lär härstamma från västjiddisch och används enligt Hellquis t (1939/1970) framförallt i "de gamla städerna" , men även i i allmänhet. berättar att ordet kommer från det jiddischska barkhesh ata, i sin tur härlett från hebreiskans ata, ett uttryck som inleder välsignandet av brödet. 3.4.1 Hebreisk/arameisk komponent Enligt är det semitiska inslaget (hebreiska, arameiska via hebreiska) märkbart på alla plan utom på det fonologiska (n.b. att jiddisc h av tradition skrivs med hebreiskt alfabet). Katlev (1986) påpekar att i och med uppkomsten av det mer folkliga jiddisch började hebreiska och arameiska att betraktas som ett heligt judiskt språk, s.k. loshn-kojdesh 'det heliga språket' i motsats till jiddisch, som kallades mame-loshn. Loshn-kojdesh är de religiösa anfädernas språ k och har av tradition mer talats av män än av kvinnor. Katlev skiljer vidare (1986:96) på hebreiska/arameiska ord som integrerats i jiddisch samt mer icke-jiddischska former som förekommer i satsliknande semitiska cita t och talesätt. T.ex. är det jiddischska ordet balebos herre, värd (jfr balebat ovan) härlett från hebreiskans baal habajis herre i huset. När detta ord integrerats kan det ta bestämd jiddischsk artikel (der balebos) samt sättas i diminutiv: der balebesl eller bale'bosl med betydelsen nygift yngre man. Märk också uttrycket di baleboste 'frun i huset'. Alla ord i jiddisch som syftar på religiösa högtider kommer från hebreiska , såsom t.ex. pejsakh eller pajsekh påsk (Katlev 1986:96). Det är doc k intressant att notera att även delar av det centrala ordförrådet i jiddisch är av hebreiskt ursprung, jfr jam hav, kimat /kemat nästan, sho timme. Det finns många exempel på parallella uttryck på jiddisch och hebreiska där respektive uttryck har sin speciella syftning eller association. Exempelvis kan bok uttryckas både med den hebreiska termen sejfer och den icke-dito bukh, varvid den förra termen syftar på helig bok och den senare världslig bok. Enligt är jiddisch "finare" ju fler hebreiska uttryck det innehåller. Katlev (1986:105) påpekar att de n hebreiska frasen kol mevaser en förkunnande röst, som förekommer i en bön under lövhyddohögtidens tredje sista dag, via folketymologi ha r omformats till kojl mit vaser kål med vatten, vilket är namnet på de n vitkålssoppa man äter denna dag.8,9 Det bör också påpekas att den tidigare nämnda chassidismen lanserade jiddisch so m pedagogiskt hjälpmedel för att uttolka de heliga hebreiska skriftern a (1991:98). Över huvud taget verkar det alltid ha funnits e n motsättning mellan hebraistisk och jiddischistisk språkideologi. Den senare menar att jiddisch är ett lika viktigt judiskt språk som hebreiska , och under den berömda språkkonferensen i Czernowitz (se avsnitt 2 ) 8 Jfr svenska "våffeldagen", en folketymologi för Vårfrudagen. 9Susanne Sznajderman-Rytz och känner inte igen detta uttryck, och med tanke på att källan är Katlev är det möjligt att det enbart förekommer i . I den förras jiddisch heter 'kål' [krojt] eller [kapusta]. förklar ades jiddisch likvärdigt med hebreiska. Därmed hade man lag t grunden till senare tiders odlande av jiddisch. Det romanska inslaget i jiddisch är omdiskuterat, men det är antaglige n ganska litet. Katlev (1986:98) nämner verben bentshn välsigna, tsholnt en sabbatsmaträtt och lejenen läsa. Pluraländelsen -(e)s i jiddisch anses ibland komma ifrån franskan: bobe-s far/mormödrar, mume-s fastrar/mostrar), khupe-s bröllopsbaldakiner. Det antas även att några egennamn är franskderiverade. Katlev (1986:98) ger exemplen , , Jentl , Shprintse . Se även Weinreich (1980:395ff. Den germanska komponenten i jiddisch är mycket påtaglig på alla nivåer i språket. Observera för övrigt att språket ibland går under beteckningen judetyska. Det verkar trots det som sades inledningsvis finnas något slags kontinuum mellan jiddisch och tyska och eventuellt kan jiddisch- talare förstå tyska (medan det förmodligen går sämre på andra hållet) . Katlev (1986:94) påpekar att tyska och jiddisch bygger på delvis olik a dialektsubstrat, vilket kan förklara vissa skillnader språken emellan . Dessutom har jiddisch förlorat vissa drag som tyska har , och viss a ursprungligen gemensamma egenskaper har utvecklats åt olika håll. E n del ord i dagens jiddisch avslöjar hur medelhögtyska kan ha låtit: i nutidstyska betyder weiss både vit och vet, men i jiddisch gör s distinktionen vajs /vaas ~ vejs, som också gjordes i medeltidshögtyska : wiis ~ weiss. Jiddisch sägs dessutom innehålla färre lågtyska ord ä n dagens standardtyska.