sou · GLB3158d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Utredningens undersökningar gav ett mycket klart utslag: De aspekter på medborgarskapet som har att göra med personliga initiativ, politisk kommunikation och politiskt deltagande har ett genomgående och starkt samband med kulturliv och bildningsverksamhet. (s. 245). Det betyder emellertid inte att människor med andra intressen än kultur i mera traditionell mening skulle vara politiskt ointresserade och passiva. Utelivets och den aktiva idrottens människor har hög adminis- trativ kompetens och försöker aktivt hävda sina intressen, men de tycks sakna en djupare känsla för solidaritet med samhällets etablerade partier och organisationer. demokrati, jämställdhet och mångfald Det finns alltså ett positivt samband mellan olika slag av fritidsintres- sen och medborgerligt engagemang. Men det finns också motsatsen. Förströelser som bingo och veckotidningsläsning, visar negativt utslag. De mest aktiva på det området låg under genomsnittet i fråga om administrativ kompetens, politiskt intresse, politiskt deltagande och föreningsengagemang. De känner sig mer maktlösa än medborgare i allmänhet. Den typ av masskultur som här är aktuell, sammanhänger med poli- tisk apati och vanmakt (s. 247). Kulturellt intresserade och engagerade människor är politiskt intresse- rade och verksamma. Sambandet är särskilt starkt i fråga om initiativ för att påverka – administrativ kompetens, politiska kontakter, politiska manifestationer, intresse för politik och föreningsmedlemskap. m.fl. konstaterar lakoniskt: Det politiska livet uppbärs i stor utsträck- ning av den bildade medelklassen. (s. 245) Studiecirkeln – mötesplats för gemenskap och demokratisk dialog Studiecirkeln är enligt den statliga utvärderingen av folkbildningen (SUFO), den form av vuxenstudier, som samlar det största antalet deltagare.19 Det årliga antalet cirkeldeltagande svenskar har uppskattats till mellan 1,2 och 1,3 miljoner, men utredningen misstänker att beräk- ningen ligger i underkant. av svenskarna i åldern har deltagit i en studiecirkel och har deltagit i minst en studiecirkel . Studiecirkeln har sina rötter i de sociala rörelser, som växte fram . Men medan dessa traditionella medborgarsammanslutningarna (folkrörelseorganisationer, politiska partier och andra idébärande sammanslutningar) förlorat mycket av sitt folkliga stöd, har studiecirkelverksamheten gått kraftigt framåt.20 Ök- ningen var störst . Trots att samhällsstödet bantats kraftigt , har verksamheten fortfarande samma starka ställ- ning som . Studiecirklar och studieförbund har en speciell plats i den svenska demokratin, hävdar i sin rapport. De ger en möjlighet för medborgare från olika samhällsgrupper att sammanträffa och är på demokrati, jämställdhet och mångfald det hela taget viktiga för att stärka medborgarnas samhällsanda. Huvud- delen av studiecirklarna ägnas åt andra ämnen än samhällsfrågor och politik, men även exempelvis estetiskt orienterade cirklar är viktiga för att stärka det sociala kapitalet. Studiecirklarna är mötesplatser, som på sitt speciella sätt underlättar den demokratiska dialogen. Studiecirklarna skiljer sig i flera olika avseenden från andra typer av social samvaro. De finns i glesbygder där andra former av mötesplatser saknas. Alla åldersgrupper deltar. Ingen åldersgrupp framstår som sär- skilt dominerande. I cirklarna deltar också medborgare med begränsad utbildningsbakgrund. Nästan var fjärde deltagare kommer från denna grupp, som annars är svagt representerad i det civila samhällets sam- manslutningar. Andelen som söker sig till studiecirklarna av sociala skäl, dvs. söker gemenskap och meningsfull samvaro med andra män- niskor, är särskilt hög bland de äldre medborgarna, vilket är ytterligare ett positivt tecken för svensk demokrati. Studiecirklarna har emellertid svårt att nå vissa marginaliserade samhällsgrupper exempelvis arbets- lösa och invandrare. Förhoppningarna om att samhällets satsningar på vuxenutbildning skall bidra till en utjämning av utbildningsklyftorna har inte infriats, konstaterar SUFO i sitt slutbetänkande.21 Mönstret är det gamla vanliga. Det är de välutbildade, ofta eftergymnasialt utbildade, samt högre tjäns- temän och tjänstemän på mellannivå, som i första hand söker sig till vuxenutbildningen. Lägre tjänstemän och arbetare är klart under- representerade. Så är det också i studiecirklarna, även om skillnaderna mellan de olika grupperna är betydligt mindre där. Studiecirklarna har lyckats relativt bra med att rekrytera dem som har kort utbildning, hävdar SUFO, men konstaterar att varken vuxenutbildningen i stort eller studiecirklarna bidrar till att utjämna utbildningsklyftorna i samhället. Bilden tycks vara att de snarare fortsätter att vidgas. (s. 118). Det är svårt att finna några utbildningspolitiska åtgärder som skulle kunna bredda rekryteringen till vuxenutbildningen. Någon generell åt- gärd som kan nå dem som står utanför finns knappast. Uppsökande verksamhet och riktade aktioner är sannolikt en mer rimlig metod, även om den kan vara komplicerad, dyr och tidskrävande, konstaterar utred- ningen och hänvisar FÖVUX-reformer. FÖVUX var en statlig försöksverksamhet som syftade till att genom olika slag av riktade åtgärder rekrytera lågutbildade och kulturellt efter- satta grupper till vuxenutbildning, i första hand, i form av studiecirkel- demokrati, jämställdhet och mångfald Idéerna kom från LOVUX, LO:s utredning Fackföreningsrö- relsen och vuxenutbildningen.23 Försöken ledde till att väsentliga delar av dessa riktade åtgärder permanentades. Verksamhe- ten gav påtagliga resultat. Flera forskare, bl.a. och , visade i sina undersökningar att satsningarna väl mot- svarade förväntningarna, trots att de statliga insatserna var förhållande- vis blygsamma.24 Men FÖVUX-reformen skrotades helt när den ekono- miska krisen drog in över landet. Det förhåller sig tydligen med jämlik- heten som med den dyrbara demokratin, vi måste spara på den. är studieförbunden inne i en period av radikal förändring. Samhällsstödet har skurits ned med i runda tal en halv miljard , och förbunden måste nu börja se sig om efter andra inkomstkällor. Några av förbunden har anpassat sig till den nya situatio- nen genom att satsa på uppdragsutbildning, I övrigt blir de mer och mer hänvisade till att arbeta på marknadens villkor. Tendensen att högre tjänstemän och tjänstemän på mellannivå dominerar bland cirkel- deltagarna förstärks ytterligare. Studiecirklarnas traditionella roll som de breda medborgargruppernas och de kulturellt och utbildningsmässigt eftersatta människornas studiemöjlighet är allvarligt hotad. Medborgarskapets innebörd och möjligheter barn har många namn. Medborgerliga resurser, social kompetens, socialt kapital, kulturellt kapital är med smärre skiftningar i nyanser och betoning samma sak. De handlar alla om människans förmåga att hävda sin rätt, påverka sina egen livsvillkor och kunna fungera i ett demokra- tiskt samhälle. För att kunna hävda sin rätt måste man ha kunskaper och färdigheter. Man måste veta att det finns möjligheter att påverka, veta vem man skall vända sig till och veta hur man skall lägga fram sin sak. kallar det administrativ kompetens. Det kan röra sig om att överklaga ett myndighetsbeslut, skriva insändare i tidningen, tala vid möten och sammankomster, delta i diskussioner, ta kontakt med pressen, med förtroendevalda, myndigheter och inflytelserika personer, skapa opinion. Medborgarskapet är alltså inte bara en fråga om politik. Det avser också medborgaren som konsument, som förälder till barn på dagis och i skolan, det gäller kontakter med vårdinstitutioner och sociala myndig- heter, med banker och kreditinstitut, rättsliga organ – kort sagt alla de demokrati, jämställdhet och mångfald vardagssituationer som vi hamnar i som medborgare i det moderna samhället och som vi på olika sätt är beroende av. Men medborgerliga resurser är inte bara kunskaper och färdigheter. Det handlar också om medvetenhet, självförtroende, mod och förmåga att ta initiativ, förmåga att kritiskt granska, värdera och ifrågasätta. Här spelar de sociala klyf- torna en avgörande roll. Högt utbildade män i tjänstemannayrken har lättast för att göra sig gällande. Kvinnor, lågutbildade, arbetare och framför allt invandrare och arbetslösa ungdomar har svårast för att hävda sin rätt och vinna gehör för sina åsikter. Olikheterna i fråga medborgerliga resurser har alltså ett starkt sam- band med utbildning, organisationserfarenheter och kulturengagemang och det förstärks av ojämlika förhållanden i arbetslivet. Politiskt starka, självständiga och aktiva människor, är i allmänhet samma personer, som har självständiga och ledande positioner i företag, myndigheter och organisationer. De som har osjälvständiga, rutinmässiga arbeten har oftast också bristfälliga medborgerliga resurser. Vanmakten i arbetslivet innebär också vanmakt i det politiska livet. Passivitet förstärker känslan av maktlöshet och utvecklas till en vanmaktens negativa spiral – man vill inte göra bort sig, man drar sig tillbaka, håller sig tyst, bråkar inte.25 Detta är givetvis inte någon ödesbestämd utveckling. Historien kan visa upp många exempel på hur sådana mönster av passivitet och vanmakt brutits upp och förvandlats till aktivt motstånd med radikala förändringar i samhällsstrukturen som följd. Men framför allt är de en bekräftelse på att medborgerligt deltagande i politiken och samhällsut- vecklingen inte i första hand avgörs av personlighetsegenskaper utan av samhällets organisation.26 Demokratin måste erövras på nytt . Bakom denna gamla sanning finns erfarenheterna av den maktkamp som ända följt demokratiseringssträvandena i spåren. Frågan om hur demokratins ideal skall tolkas och omvandlas till principer och former för medborgerligt inflytande har ofta utlöst allvarliga konflikter och djupa intressemotsättningar. Förespråkare för demokratins ideal har ofta betraktats som blåögda idealister och drömmare utan kontakt med verkligheten. Under denna process har demokratibegreppet förlorat mycket av sin ursprungliga karaktär av ideal och norm för mänsklig demokrati, jämställdhet och mångfald Demokratins kritiska funktion som dynamisk kraft och vägledning för politiska reformer, har urholkats. Idealbilden har trängts tillbaka av en mera realistisk och verklighetsnära politik. I den svenska demokratidebatten har det funnits en stark tendens att identifiera demo- kratins princip med de förhandenvarande institutionerna, konstaterar har blivit mål, mål har blivit medel. De förändringar som under präglat de svenska kommunerna kan ses som exempel på denna utveckling. I början av 50- talet fanns det 2 500 kommuner i vårt land. Under loppet av reducerades antalet genom sammanslagningar till 284. Anta- let medborgare med kommunala uppdrag minskade 1950- 1988 från 225 000 till 40 000 och antalet ledamöter i kommunfullmäk- tige från 40 000 till 14 000. 1970-talets kommunindelningsreformer innebar det slutgiltiga steget från direktdemokrati till ett funktions- uppdelat representativt system. Den kommunala förvaltningen utvecklades till en stor och mäktig byråkrati. Politiska beslutsprocesser effektiviserades. Administrationen blev mera rationell och professionell. Men reformerna innebar att av- ståndet mellan medborgare och kommunledning ökade. Tjänstemännen tog över kontakterna med allmänheten. En helt ny elitstruktur växte fram i ett relationsnät som tidigare präglats av närhet och personliga kontakter. Det var inte som förr möjligt att träffa kommunfullmäktiges ordförande på jobbet eller hemma i köket för en pratstund över en kopp kaffe. En viktig stimulans till politiska och samhälleliga kontakter mel- lan väljare och valda gick förlorad. Informella, avspända samtal ersattes av opersonliga, strikt formella uppvaktningar. Det fanns naturligtvis en utbredd misstänksamhet och ett motstånd mot dessa storskaliga förändringar, främst för att de skulle komma att försvaga demokratin och det medborgerliga inflytandet, men utveck- lingen gick obönhörligen vidare. Antalet kommunala förtroendeupp- drag fortsatte att minska och hade sjunkit till 25 000. Makten övergick allt mer från kommunfullmäktige till kommunstyrelsen. Det blev allt vanligare att fullmäktigesammanträden inställdes på grund av brist på ärenden. Flertalet av de kommunala nämnderna avskaffades och ersattes av en beställarnämnd. Verksamhet privatiserades och bolagiserades med påföljd att allt fler beslut fattades i slutna sammanträ- desrum och bakom lykta dörrar utan möjlighet till medborgerlig insyn och långt mindre till medborgerligt inflytande. Demokratin har mer och mer blivit en åskådarsport med en alltmer blaserad och cynisk publik, skriver i sin rapport: demokrati, jämställdhet och mångfald Politikens professionalisering har medfört att dagens svenska kommuner knappast kan betecknas som organ för samhälleligt självstyrelse. (s. 126). Politik är en aktivitet som sköts av professionella ställfö- reträdare, som främst kommunicerar med folket via massmedi- erna. Demokratin kan bara vitaliseras om publiken kommer ner från läktarna. (s. 133) har kommunpolitikerna emellertid blivit medvetna om att de har förlorat kontakten med sina väljare och att medborgarnas möjligheter till inflytande mellan valen praktiskt taget har upphört. Man har därför börjat experimentera med olika former av kommundels- nämnder och stadsdelsnämnder. Försöken har inte varit särskilt framgångsrika.28 De har haft vissa administrativa fördelar, men ingen- ting tyder på att medborgarna känt sig mera delaktiga i kommunens angelägenheter. Det är knappast överraskande, eftersom de inte själva fått utse sina representanter i nämnderna. har dessa förändringar uppenbarligen inte varit tillräckligt långtgående för att tillfredsställa medborgarnas krav på insyn och inflytande. Vägar till folkstyre? Vardagsmakt och egenmakt är ett par begrepp som diskuterats flitigt . Man kan se dem som ett tidens tecken – en protest eller rent av revolt mot institutionell byråkrati och maktfullkomlighet. Vad som mera exakt döljer sig bakom dessa begrepp är inte alldeles klart. Som exempel har nämnts föräldrastyre på dagis och elev- och föräldra- inflytande i skolan. Men vardagsmakt kan naturligtvis ges en betydligt vidare innebörd – exempelvis som människors möjligheter att själva påverka och ta ansvar för gemensamma angelägenheter i det egna närsamhället – och då inte bara skola och dagis utan också boende- miljö, ungdomsverksamhet, kultur, vård, trafik och andra näraliggande samhällsfunktioner. Konkret innebär det att kommunen delegerar vissa uppgifter till institutionsstyrelser eller nämnder där representanter för berörda grupper får ansvaret för den löpande verksamheten. Det kan också handla om att överlämna sådana gemensamma angelägenheter till ideella föreningar och till kooperativ utan privata vinstintressen. Man måste emellertid vara medveten om att det då inte är fråga om demokra- tisering i egentlig mening, utan om delegering av vissa administrativa demokrati, jämställdhet och mångfald och verkställande funktioner, s.k. brukar- och konsumentinflytande. Brukarinflytande är inte detsamma som folkstyre. Demokratisering hand- lar om medborgarinflytande, inte konsumentinflytande.29 Det innebär emellertid inte att dessa former av vardagsmakt skulle sakna betydelse för det demokratiska klimatet i landet. De fyller utan tvivel en viktig pedagogisk funktion. Fler människor engageras i aktivt samhälleligt arbete. De får kunskaper och erfarenheter, t.ex. i fråga om demokratins arbetsformer och beslutsprocesser, om att ta initiativ, dis- kutera och argumentera för sina åsikter. Det stärker självförtroendet, och mycket talar också för att det kan stimulera intresset för mera övergripande samhällsfrågor och för politiskt arbete i allmänhet. Men förmodligen krävs det betydligt mera långtgående reformer för att skapa förutsättningar för folkstyre i egentlig mening. Dagens kom- muner befinner sig långt ifrån idealet för en lokal förvaltning, baserad på den medborgerliga självstyrelsens principer, skriver i sin rapport.30 Kommunalpolitiken domineras allt mer och allt för mycket av yrkespolitiker. För att vända utvecklingen i positiv riktning måste antalet kommunala förtroendeuppdrag ökas dramatiskt: Vår tanke är att införa i storleksordningen 150 000 nya förtroendeposter. Skolor, daghem, vårdinrättningar och andra kommunala institutioner skulle kunna styras av direktvalda fritids- politiker. Med en rimlig omsättning på dessa poster skulle uppemot hälften av alla kommunmedlemmar under sitt liv innehaft ett förtroendeuppdrag. Den vanlige medborgaren skulle därmed ha fått en direkt erfarenhet av vad det innebär att sköta en betydelsefull samhällsuppgift med ansvar inför sina väljare. En sådan dramatisk breddning av de kommunala uppdragen skulle kunna bidra till att bryta politikens segregering. Kvinnor, invandrare och ungdomar skulle kunna få lättare att ta sig över maktens tröskel. Klyftan mellan väljare och valda skulle över- bryggas – det normala vore att envar har åtminstone några politiker i den egna bekantskapskretsen. (s. 67 ff). Tankarna bakom begreppen vardagsmakt och motiv för en mycket kraftig ökning av antalet fritidspolitiker blir till en vision om ett fungerande folkstyre och demokratiskt samhällsklimat. Klyftan mellan väljare och valda minskar. De politiska partierna får nya viktiga arbetsuppgifter. Intresset för samhällsfrågor ökar. demokrati, jämställdhet och mångfald organisationerna blir på nytt centra för politisk idédebatt och mellan- valsdemokrati. Frivilliga organisationer vitaliseras. Förståelsen för de- mokratins arbetsformer breddas och fördjupas. Kommunalpolitiken blir en angelägenhet för hela folket. Men visioner är luftiga och osäkra. Realistiskt och rationellt tänkande människor säger naturligtvis att vi måste anpassa oss till verkligheten. Fast egentligen borde det väl vara tvärtom. Verkligheten skulle anpassa till våra visioner om ett bättre och mänskligare samhälle. 1 Demokrati och makt i , s. 394. 2 Demokrati och makt i , s. 394. 3 , s. 195. 4 , s. 69. 5 , s. 47. 6 , s. 69. 7 Demokrati och makt i , s. 109. 8 LO, Rättvisa, s. 233. 9 , s. 73. 10Peterson, , , s. 190. 11Demokrati och makt i , s. 219. 12SOU 1996:27, s. 48. 13Janne , s. 191. 14Ambjörnsson, s. 235. 15Demokrati och makt i , s. 169. 100 demokrati, jämställdhet och mångfald 16Broady, 1986, s. 30. 17Battail, s. 126. 18Peterson, , , s. 241. 19Jonsson/Gähler, s. 99. 20Rothstein, s. 58. 21SOU 1996:159, s. 117. 22SOU 1996:159, s. 38. 23Fackföreningsrörelsen och vuxenutbildningen, LOVUX. 24Olofsson/Rubenson s. 68, s. 97. 25Demokrati och makt i , s. 219. 26Demokrati och makt i s. 222. 27Demokrati och makt i s. 17. 28Rothstein s. 66. 29Benny Hjern i . 30Rothstein, s. 67. demokrati, jämställdhet och mångfald 102 demokrati, jämställdhet och mångfald Vad lever vi för? Om jämställdhet som frihet eller begränsning Ekonomisk kris, arbetslöshet, ökad global konkurrens och system- förändring är några av de förhållande som sätter sin prägel och kräver insatser inom utbildningens område. Det blir allt svårare att hävda sina intressen för den som inte har utbildning utöver den obligato- riska. Under drygt ett och ett halvt sekel har vårt svenska system för hela folkets utbildning byggts upp och byggts om ett flertal gånger efter ritningar som formats av olika ideologier och olika realiteter. Utbild- ningens lika eller olika innehåll och funktion till kvinnor och män hör till de frågor som funnits med , dock ofta utan att stå i centrum. har utbildning ofta setts som en väg mot ökad jämställdhet i samhället. Nedan hävdar vi att strävan efter jämställdhet i huvudsak och för det mesta inneburit en anpassning av kvinnor till mäns värld och en marginalisering av den kvinnliga erfarenheten. Arbetsli- vet och det offentliga har alltmer kommit att dominera människors liv – åtminstone förefaller det ofta så i debatter om den önskvärda inrikt- ningen på politiska åtgärder inom bl.a. utbildningens område. Det be- talda arbetet ställs mot fritid i t.ex. diskussioner om arbetstidens längd, medan det obetalda arbetet blivit allt mera osynligt. Mot denna bakgrund diskuterar vi nedan olika tolkningar av vad jämställdhet mel- lan könen bör vara och ger exempel på hur samhället och olika delar av utbildningssystemet styrts alltmer i manlig riktning. Vi ställer också frågan om denna utveckling är den mest önskvärda för samhällets utveckling och individens livskvalitet. Vi använder ibland begreppet genus eller genusstruktur. Från och med 80-talet har detta begrepp kommit att användas alltmer frekvent för att markera det sociala och strukturella ursprunget till kvinnors och mäns olika villkor. demokrati, jämställdhet och mångfald Vad är jämställdhet? Jämställdhet har diskuterats livligt och för närva- rande förefaller det vara få som i den offentliga debatten ifrågasätter att kvinnors och mäns lika rättigheter och möjligheter är ett legitimt sam- hällsmål. Trots detta är det inte självklart vad jämställdhet innebär och hur det jämställda samhället bör se ut. I detta sammanhang skall några olika sätt att se på de yttersta jämställdhetsmålen ställas mot varandra och relateras till utbildning. De olika synsätten är inte nya utan har ofta diskuterats i såväl jämställdhets- som jämlikhetsdebatten. Två principer ställs mot varandra, å ena sidan möjligheten att nå goda positioner inom en given struktur, å andra sidan friheten att skapa sin egen struktur. Det första sättet är att beskriva jämställdhetens mål är så som vi gjorde i inledningen: Kvinnor och män skall ha lika rättigheter och möjligheter. Problemet är bara att det inte är alls självklart vilka de centrala rättighe- terna och möjligheterna är. Den existerande samhällsordningen och dess genusstrukturer har betydelse för vilka mål och positioner som anses eftersträvansvärda. Kvinnors rätt till ett eget betalt arbete har t.ex. betonats mer än mäns rätt att ta lika del i barnens fostran. Detta ser vi som ett uttryck för att det betalda arbetet värderas högre än arbetet att fostra barnen. Låt oss ta detta exempel som utgångspunkt för en diskus- sion om problemen med equality of opportunity. könsrollsdebatt betonades kvinnors och mäns lika starka intresse av förändrade attityder och rollmönster. Roten till det onda förlades till ett föråldrat samhällsmönster, utvecklat i och anpassat till en försvunnen produktionsordning. Mäns och kvinnors villkor i familj, arbetsliv och samhälle ansågs lika viktiga att förändra. Ur programmet för grupp 222, som var ett viktigt nätverk för diskussion av könsrollsfrågor och som påverkade jämställdhetspolitiken, kan föl- jande citeras: Vi är motståndare till alla former av könsdiskriminering. Full jämställdhet bör råda mellan könen. Individens möjligheter till utbildning, hem- och förvärvsarbete och personlig utveckling i övrigt måste bli oberoende av könstillhörighet. För detta syfte måste de traditionella könsrollerna ändras, så att hem och familj blir i lika hög grad mannens och kvinnans angelägenhet, och så att försörjning och samhällsansvar blir i samma mån mäns och kvinnors uppgift. Vi anser att stat, kommuner, utbildningsväsen, näringsliv, organisationer och massmedia bör arbeta för dessa mål.1 demokrati, jämställdhet och mångfald Bland de reformer man arbetade för fanns utbyggnad av barntillsyn, familjevänligare arbetstider för båda könen och bostadsplanering för nya former av hemservice. Både tidigare och senare har betoningen för det mesta legat på kvinnors situation och kvinnors intresse, och jäm- ställdhet har mer och mer definierats som ett kvinnoproblem. Detta kan ses som ett uttryck för motstånd mot mer grundläggande föränd- ringar. Hur kommer då detta sig? Den gängse förklaringen handlar om makt. Män har haft den största delen av makten och jämställdhet handlar om att kvinnor tar sin rättmätiga del därav. Ser man makten i sig som könsneutral behöver den inte problematiseras.