sou · GLB3107 · 1998-01-01 00:00:00 — Skolan skall således förbereda sina elever på förändringar men också ge dem e n stabil grund av kunskaper. 1MEGA-BYTE, SOU 1996:181 2voice = att höja sin röst och verka inom systemet eller exit = att besluta sig för att inte ta del. Reservation av ledamöterna (), () och () uppdrag har varit att följa den nya gymnasieskolans utveckling samt att rapportera denna till regering och riksdag. Trots direktiven har kommittén i sina två tidigare betänkanden lagt förslag til l smärre justeringar, som regeringen till viss del följt. Vi har valt att inte lägga några reservationer till dessa betänkanden eftersom huvuduppgiften har varit att lämna underlag till regering och riksdag. Våra partier har lagt egna motioner till där vi lämnat förslag till nödvändiga förändringar och reformer av gymnasieskolan. Eftersom regeringen tillsammans med i Regeringens skrivelse 1996/97:112 Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenut - bildning – kvalitet och likvärdighet redovisar vilka förändringar som man gemensamt tänker genomföra i gymnasieskolan , vill vi med anledning av utvecklingsplanen lägga våra förslag som behöver genomföras för att stärka gymna sieskolans roll i det framtida samhället. I de fall vi inte kommenterar förslagen instämmer vi i stort till de föreslagn a förändringarna. Vi tycker att det är märkligt att majoriteten i kommittén väljer att endast konstatera de förändringar som regeringen avser genomföra utan egn a ställningstaganden i betänkandet. Enligt vår mening borde regeringen i samband med utvecklingsplanen gett oss tilläggsdirektiv, där kommittén fått till uppgift att komma med förslag till förändringar, eftersom kommitté n samlat en bred och djup kunskap om utvecklingen i den nya gymnasieskolan samt har ett rikt material till sitt förfogande. Det är ett steg i rätt riktning att socialdemokraterna äntligen har insett att det är nödvändi gt att göra justeringar i gymnasieskolan. Trots massiv kritik och väldokumenterade svårigheter, främst när det gäller yrkesprogrammen, har omtänkandet suttit långt inne. Däremot har de förslag till förändringa r som redovisas i skrivelsen för litet substans och löser inte problemen i gymnasieskolan. Alternativa kurser i kärnämnena Betygsresultaten visar att en hög andel av eleverna framförallt på d e yrkesinriktade programmen blir underkända i ett eller flera kärnämnen. Det gäller främst ämnena matematik, engelska och svenska. I första hand måste detta sägas vara ett misslyckande för . Elever som lämna r med otillräckliga kunskaper, kan naturligtvis inte tillgodogöra sig undervisningen i gymnasieskolans teoretiska ämnen. Det finns också mycket som tyder på att balansen mellan kärnämnena och de mer yrkes - inriktade ämnena förskjutits alltför långt till nackdel för de yrkesinriktad e ämnena. Äv en om kraven på stärks och gymnasieskolan ändra r arbetssätt kommer det ändå att finnas elever som har behov av kurser med en annan ambitionsnivå i kärnämnena. Det är också önskvärt att eleverna , efter intresse och behov, kan få studera olika ämnen i egen takt. De mer omfattande kärnämnena bör därför indelas i etapper, där eleverna kan läsa kurser med olika ambitionsnivå och i olika takt. Vi föreslår att det skal l finnas alternativa kurser, främst i ämnena svenska, engelska och matematik. Dessa kurser skall inte ge grundläggande behörighet till högre utbildning . Självfallet skall möjligheterna till att komplettera och läsa in en högre kurs finnas. Intresset för gymnasieutbildningar i fristående skolor är mycket stort . Särskilt intressant är att flera skolor lyckas locka många sökande til l utbildningar som i den kommunala skolan är mindre eftertraktade. Därtill kommer att dessa skolor bättre än kommunala motsvarigheter lycka s förverkliga många idéer om pedagogisk förnye lse. Industrigymnasierna är ett tydligt exempel på detta. De lyckas bättre än motsvarande kommunala skolor att rekrytera elever till utbildning vid industriprogrammet. Betygsgenom- snittet vid antagning är väsentligt högre och fler flickor söker till utbild - ningarna. Industriskolorna har av naturliga skäl bättre förutsättningar att klar a målen vad gäller APU. Samarbete och integration mellan utbildning och arbetsplatser är betydligt mer utvecklat än vad det är i den a skolan. Eleverna ges möjligheter till sommarkurser och praktik samt at t skolorna i många fall erbjuder ett specialutformat program som ger eleverna mer undervisningstid. I utvecklingsplanen skriver regeringen: I den reformerade gymnasie- skolan saknas nationella program som ligger i fältet mellan yrkesutbildning Utvecklingen av specialutformade program inom området visar på ett sådant behov. De fristående gymnasieskolorn a har varit en föregångare och pådrivare när det gäller integrationen mella n yrkesprogram och naturvetenskapsprogrammet i form av specialutformade program. Trots alla positiva erfarenheter valde regeringen i propositionen om fristående skolor att komma med förslag som innebär stora svårigheter för framväxten av alternativ till den utbildning som ges i kommunerna. Detta är särskilt tydligt då bedömningen av hur en ny gymnasieskola påverkar när - liggande utbildning skall göras av respektive kommun i stället för regionala myndigheter. Svensk yrkesutbildning saknar i en internationell jämförelse en naturli g koppling mellan arbetsliv och skola. Det är inte bra. I våra främst a konkurrentländer satsar arbetslivet mer på yrkesutbildningen – båd e ekonomiskt och personellt – än vad som sker i vårt land. Det är nödvändigt att ändra på detta förhållande, om resultaten skall motsvara de krav oc h snabba förändringar som finns inom arbetslivet. Vi kan inte fortsätta med att ha ett slutet offentligt skolsystem som innebär att skolan förmedlar både teoretiska och praktiska kunskaper. De yrkesförberedand e utbildningarna måste kunna hävda sig internationellt. För att lyckas krävs det att skola och arbetsliv tar ett betydligt större ansvar och samverkar . Engagemanget från arbetslivets sida måste öka. På samma sätt måste skolan lära sig att arbeta tillsammans med arbetslivet. Regeringen och har gjort ett stort nummer av att man tänker införa en ny och modern lärlingsutbildning. skall vara skolförlagda och de två nästföljande skall vara förlagda till en arbetsplats. Eleven har elevstatus och skolan har det övergripande utbildningsansvare t för eleven även under lärlingsåren. Förslaget är ett steg i rätt riktning, men som vanligt når regeringen inte ända fram. Verkligheten är att det är fullt möjligt att genomföra lärlings- utbildning. Intresset har emellertid varit lågt, för att inte säga obefintligt , vilket vi beklagar. Huvudproblemet är att för få företag ställer upp me d nö dvändiga lärlingsplatser och att arbetsmarknadens parter inte visat vilja till att ta nödvändiga initiativ. Ytterligare ett problem har varit att eleverna inte i tillräcklig omfattning fått information om de möjligheter som reda n Vi tror därför att man lurar sig själv om man tror att en fungerand e lärlingsutbildning kan åstadkommas genom lösa kontakter med arbetsmark- nadens parter, där skolan skall ha ansvaret för hela utbildningen, meda n företagen, utan ersättning , förutsätts bidra med platser. Ett annat skäl till att lärlingsutbildningen har en liten omfattning är dels att den ligger inom det individuella programmet, dels att skolorna sällan informerar eleverna om möjli gheten till lärlingsutbildning. Därför bör lärlingsutbildningen ligg a under ett eget program – Lärlingsprogrammet – och få den struktur som vi senare kommer till. Det stora problemet är att arbetslivet har ett för litet inflytande över och därmed ansvar för gymnasies kolans yrkesutbildning. Det är ett av skälen till att många gymnasieskolor har svårt att få ut eleverna på arbetsplatsförlagd utbildning (APU). När nu regeringen väljer den traditionella vägen genom att skolan skall ha ansvaret för hela utbildningen, oavsett om utbildninge n bedrivs i skolan eller på en arbetsplats och inte lyckas dra slutsatsen av sitt resonemang i skrivelsen kvarstår huvudproblemet, nämligen den otydliga ansvarsfördelningen mellan skola och arbetsliv. Det är nödvändigt att detta förhållande ändras. För att lyckas krävs det förä ndringar som leder till att både skolan och arbetslivet har ansvaret fö r yrkesutbildningen. En modern lärlingsutbildning, i ordets rätta bemärkelse, innebär enligt vår uppfattning att skolan tar ansvaret för utbildningen med insl ag av APU, och arbetslivet för de avslutande, i de flesta fall förmodligen, två åren. Företagen/arbetsplatsen borde som i t.ex. få ersättning motsvaran- de kommunens kostnad för yrkesutbildningen , so m lärlingen under det tredje och fjärde året ges ersättning från arbetsplatsen i relation till den insats som lärlingen gör i produktionen. Därmed skulle et t antal ekonomiska frågetecken i företagen och för den enskilde undanröjas. Utbildningen bör avslutas med ett gesällprov och leda till ett yrkesdiplo m eller en yrkesexamen. Det återstår att se om regeringen klarar av att lägg a sådana konkreta förslag i en proposition så att lärlingsutbildningen blir mer än ytterligare ett utspel. I sin iver att visa att det är en ny lärlingsutbildning skriver regeringen att den form av lärlingsutbildning som den föreslår har en väsentligt högre nivå än nuvarande lärlingsutbildningar och att den har en högre kvalitet och bör ge bättre resultat. Det är en märklig slutsats. Den nuvarande lärlingsutbild- ningen har minst sex kärnämnen där ele ven också kan läsa naturkunskap och estetiska ämnen. Det är positivt att regeringen nu är beredd att kvalitetssäkra yrkesut - bildningen genom att införa yrkesexamen på vissa yrkesinriktade program. Vi anser att det hade varit naturligt att dra den logiska konsekvensen av detta och införa en examen för alla elever som fullgjort ett nationellt program , oavsett om det är teoretiskt eller yrkesinriktat. En sådan examen skulle tydliggöra vilka resultat och vilken kompetens eleven uppnått och vore härigenom ett sätt att kvalitetssäkra alla gymnasieutbildningar. I betänkandet konstateras att den sociala snedrekryteringen till högskolan fortfarande existerar. Ett sätt att råda bot på förhållandet är införandet a v yrkesexamen. Genom att påskynda införandet av en ny yrkeshögskola som är parallell till högskolan stärker man ytterligare de yrkesinriktad e programmen. Dessutom är etablerandet av en yrkeshögskola en väsentli g drivkraft för att åstadkomma yrkesutbildningar av hög kvalitet. De flesta av gymnasielärarna i yrkesämnen har gamla kunskaper, i den bemärkelsen att det var länge sedan de lämnade sitt yrke för att bli yrkes - lärare och att de i liten omfattning är ute på yrkespraktik eller kompetens - höjand e teoretisk efterutbildning. Risken är överhängande att skola n förmedlar kunskap som hör gårdagens arbetsliv till. Därför är det ytters t förvånande att regeringen inte tänker göra något åt lärarnas fortbildning och uppdatering i yrkesämnet, vilket är helt nödvändigt. Regeringen kommer inte med några förslag till förbättringar eller idéer om framtida lösningar. Enligt vår mening måste man koppla uppdatering och yrkespraktik till någon form av lärarcertifikat där lärarna regelbundet är ute i arbetslivet och får advekat yrkespraktik. Detta är en nödvändighet om eleverna skall kunna erbjudas en modern utbildning. Enligt regeringens bedömning behöver det individuella programmet utveck- las kvalitativt för att erbjuda ungdomar en god utbildning som förena r undervisning i vissa grundskolekurser, vissa gymnasiekurser och en yrkes- inriktad praktik – praktikprogrammet. Enligt vår uppfattning är de åtgärder som regeringen beskriver fullt möjliga att vidta inom de t individuella programmet. Det är fullt möjligt att kombinera grundskolekurser med kurser inom gymnasieskolan samt att ge eleverna praktik i både mindre som större omfattning. Så sker också i många gymnasieskolor. Snarare pekar regeringens skrivelse på ett annat problem, nämligen att många gymnasie- skolor saknar tillräcklig fantasi, flexibilitet och är för fyrkantiga. Det vore bättre om regeringen i stället för att föreslå ett nytt program lade ner energi på att introducera dessa skolor i förändringsarbetet och informerade om de möjligheter som finns inom dagens system. Vi beklagar att majoriteten har kommit till slutsatsen att timplanen f.n. inte kan avskaffas. Kommittén har diskuterat frågan om timplanen kan avskaffas med hänsyn till att systemet med gymnasiepoäng finns. Fördelen skulle vara att den sista resten av tidsstyrning avskaffades till förmån för en tydli g målstyrning. Detta vore också logiskt som ytterligare ett steg mot öka d flexibilitet i systemet och det skulle gynna utvecklingen i gymnasieskolan. Programstrukturen, individuella valet och antalet poäng I betänkandet föreslår kommittén att regeringen i samband med översynen av antalet kärnämnen också beaktar behovet av en ökning av utrymmet för individuellt val i timplanen. Enligt vår mening är detta en alldeles för snäv syn. Det är positivt att det görs en översyn av både kärnämnen oc h programstrukturen. Men den avgörande frågan är om gymnasieskolans om- fattning och innehåll är tillräcklig för att möta framtidens krav på e n utbildning av hög kvalitet. Räcker det med 2.370 poäng i de yrkesförbe - redande programmen? Räcker det med 2.150 poäng i de teoretiska pro - grammen? Dessa poäng har blivit både golv och tak. Den frågan väcke r vare sig regeringen eller majoriteten i kommittén. Vi har inte svaret men vi beklagar att man inte vill utreda denna viktiga fråga. Näringslivet har uppenbarligen en annan uppfattning eftersom de attraktiva företagsgymna- sierna har fler poäng än vad den offentliga skolan har. Det är viktigt att integrera företagandet i utbildningen och ge djupar e kunskap om företagandets villkor i skolan. Vi anser att det bör finnas mer av entreprenörskap i det ordinarie utbildningsutbudet. Företagarkunskap p å gymnasiet är en naturlig utveckling när programstrukturen ses över. En parlamentarisk kommitté skall följa den pågående utvecklingen i gymnasieskolan. Kommittén skall vara verksam och redovisa sina bedömningar till regeringen. beslutade (bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93) ge regeringen till känna att en parlamentarisk kommitté bö r tillsättas för att följa utvecklingsarbetet i gymnasieskolan. Den parla - mentariska kommittén bör enli gt mening bestå av företrädare för partierna i . 1991 och beslut om reformeringen av gymnasieskolan Den av och beslutade förändringen a v gymnasieskolan genomförs nu (prop. 1990/91:85 Växa med kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen, bet. 1990/91:UbU16, rskr. 1990/91:356 samt prop. 1991/92:157 om vissa gymnasie- och vuxenut- bildningsfrågor m.m., bet. 1991/92:UbU26, rskr. 1991/92:311). De ca 500 olika studievägarna i form av linjer och specialkurser ersätts av 16 nationella program, specialutformade program, individuella program, lärlingsutbildning samt påbyggnadsutbildningar i komvux. Varje kommun är skyldig att erbjuda alla ungdomar i kommunen fram till och med det första kalender - halvåret det år de fyller möjlighet att påbörja utbildning på nationella program antingen i den egna kommunen eller genom avtal i annan kommun. De nationella programmen är alla treåriga och innehåller en gemensam kärna av åtta ämnen. Detta innebär en betydligt höjd amb itionsnivå för de yrkesför- beredande utbildningarna, som härigenom förlängs från två till . Respektive kommun avgör tidpunkten för övergången till den ny a gymnasieskolan inom ramen för den fastställda fyraåriga genomförande - perioden. De första eleverna på program togs således in . Innevarande läsår går drygt 90 000 elever sitt första gymnasieår på et t nationellt program. Kommunerna har stor frihet att själva planera sin utbildning. Detta innebär dels att vissa kommuner, som inte haft gymnasieskola kan starta en egen, dels att många kommuner stimuleras att utveckla sina gymnasieskolor. Detta sker såväl inom ramen för de nationella programmen och de nationellt beslutade grenarna och kurserna, som genom en utveckling av lokala grenar och lokala kurser. Redan föregående år började ett anta l kommuner planera och i några fall även införa en s.k. kursutforma d gymnasieskola. beslut om möjligheterna att införa en mer kursutformad gymnasieskola Genom beslut med anledning av förslagen i propositionen En ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux, gymnasie- särskolan och särvux (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93) ökar föruts ättningarna för kommunerna att göra sina gymnasi- eskolor mer kursutformade inom programmens ram. Specialutformade program kan sättas samman av kommunen eller den enskilda eleven genom val av kurser i andra kombinationer än i vart och ett av de nationella programmen. De åtta kärnämnena ingår dock alltid. I den kursutformad e gymnasieskolan är det vidare möjligt att slut föra ett normalt treårigt program på än . *utvecklingen av den kursutformade gymnasieskolan, *effekterna av utbyggnaden av gymnasieskolan på nya orter, *i vilken utsträckning eleverna får sina utbildningsval tillgodosedda, *i vilken utsträckning målet att alla ungdomar skall få en fullständi g gymnasieutbildning nås, *effekterna av den höjda ambitionsnivån inom de yrkesförberedand e utbildningarna och *i vilken utsträckning gymnasieskolan svarar mot avnämarnas förvänt - ningar. Kommittén skall vara verksam och redovisa sina bedömningar till regeringen. Statsrådet har tillkallat en arbetsgrupp (U 1993:G) inom som följer kommunernas arbete med att utveckla en mer kursutformad gymnasieskola. Kommittén bör dra nytta av de t underlag som kommer fram genom såväl denna arbetsgrupp som genom uppföljnings- och utvärderingsverksamhet. Ramar för kommitténs arbete Kostnaderna för kommittén skall belasta åttonde huvudtitelns anslag A2. Kommittén skall beakta regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), o m beaktande av EG-aspekter i utredningsverksamheten (1988:43) samt om regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50). Tilläggsdirektiv till kommittén som följer den pågående utvecklingen i gymnasieskolan (U 1994:02) Uppdraget för den parlamentariska kommitté, som har tillsatts för att följa den pågående utvecklingen i gymnasieskolan, utvidgas till att omfatta ytterligare frågor som rör inf örandet av den nya gymnasieskolan och det nya betygssystemet. Regeringen beslutade om direktiv för en parlamentaris k kommitté som skall följa den pågående utvecklingen i gymnasieskolan (dir. 1994:29). Kommittén skall vara verksam och redovisa sina bedömningar till regeringen. *utvecklingen av den kursutformade gymnasieskolan *effekterna av utbyggnaden av gymnasieskolan på nya orter *i vilken utsträckning eleverna får sina utbildningsval tillgodosedda *i vilken utsträckning målet att alla ungdomar skall få en fullständi g gymnasieutbildning nås *effekterna av den höjda ambitionsnivån inom de yrkesförberedand e utbildningarna *i vilken utsträckning gymnasieskolan svarar mot avnämarnas förvänt - ningar. Kommittén skall dra nytta av underlag dels från den departementala arbetsgruppen för utvecklingen av en kursutformad gymnasieskola, dels från . Utöver de områ den som redan ingår i kommitténs uppdrag skall kommittén följa *hur det nya betygssystemet tillämpas i gymnasieskolan, *hur elevernas inflytande på skolans verksamhet, framför allt på planering- en av undervisningen, tillgodoses, *hur kommunerna organiserar utbildning för elever med studiesvårigheter dels genom individuella program, dels inom gymnasieskolans övriga pro - gram samt hur det individuella programmet används för att stödja eleverna på deras väg till nationella eller specialutformade program, *hur undervisningen i kärnämnen utvecklas för att främja elever s studieresultat, *hur den arbetsplatsförlagda utbildningens omfattning och kvalitet upp - rätthålls och hur lärlingsutbildningen utvecklas genom samverkan mellan å ena sidan kommuner och å andra sidan företag, organisationer och offentliga arbetsgivare och *hur flickors och pojkars lika rätt och möjligheter främjas, varvi d kommittén skall beakta regeringens direktiv (1994:124) till samtliga kom- mittéer och särskilda utredare att redovisa jämställdhetspolitiska konsekven- ser. Sammanfattning av kommitténs första delbetänkande, Den nya gymnasieskolan – hur går det? (SOU 1996:1) Kommittén har tillsatts fö r att följa utvecklingen i gymnasieskolan och skall rapportera sina bedömningar till regeringen. Kommittén har i sit t arbete använt underlag från , arbetsgruppen för en kursutformad gymnasieskola, , forskningsrapporter sam t erfarenheter som kommittén och dess ledamöter gjort vid besök i skolor och vid föredragningar inför kommittén. Kommittén har under första årets arbete prioriterat de delar a v gymnasiereformen som enligt de signaler kommittén uppfattat orsakar de största svårigheterna och diskuteras me st och som är av avgörande betydelse för att målen i re formen skall nås. I denna första rapport redovisar kommittén därför hur gymnasieskolan lyckas ge ungdomar en fullständi g gymnasieutbildning, hur undervisningen i kärnämnen bedrivs, den arbets - platsförlagda utbildningens kvantitet och kvalitet samt systemen för kursut- formning och betyg. Kommittén presenterar en lägesbedömning och kommer att i sitt fortsatta arbete följa också dessa frågor. Kommittén har under sitt arbete fått upprepade bevis för att motiven för gymnasiereformen behöver bli bättre kända. Motiven kan sammanfatta s sålunda: *arbetslivet ställer högre krav på generella kunskaper *kraven gäller alla – det finns knappast några okvalificerade arbeten kvar *för a tt man skall kunna anpassa sig till ett föränderligt arbetsliv kräv s bättre kunskaper *för att kunna påverka sitt arbete behöver man ha goda kunskaper *samhällsförhållandena ändra s och ställer högre krav på kunskaper hos alla medborgare *den enskildes möjligheter att på verka samhällsutvecklingen är beroende av hur goda allmänna kunskaper han eller hon har *goda allmänna kunskaper ökar ens förutsättningar att skapa sig et t personligt liv med utvecklande upplevelser av kultur, natur och möten med människor från olika språkområden och miljöer *en god grund av allmänna kunskaper är en bas för livslångt lärande och för fortsatta studier i ett utbildningssystem utan återvändsgränder. Kommittén konstaterar att motiven för gymnasiereformen fortfarande ä r giltiga och ännu tydligare . Den reformerade gymnasieskolan, som håller på att genomföras, inne- bär en ambitionshöjning, framför allt för yrkesutbildningen. Alla nationella och specialutformade program är treåriga och innehåller en kärna a v allmänna ämnen. Komplexiteten har ökat också inom yrkesämnena. Indivi- duella program kompletterar de övriga programmen. Gymnasieskolan skall vara en flexibel skola som kan förändras efte r arbetslivets krav samt elevernas önskemål. Eleverna får ökade möjligheter att välja utbildning, har rätt till medbestämmande under sin utbildning och skall ta ansvar för sina studier. Genomförandet av reformen har enligt kommitténs bedömning försvårats av det förhållandet att den nya läroplanen och det nya betygssystemet int e var färdiga då reformen började genomföras och av att kursplanerna frå n början var av provisorisk karaktär. Refo rmens syfte och mål är inte kända av alla dem som skall genomföra gymnasiereformen och det behöver göra s insatser för att åstadkomma detta. Kommittén konstaterar att reformen varit framgångsrik i de organisato- riska avseendena och att svårigheterna är större vad gäller undervisningen. Höga krav ställs på lärares och skolledares professionalitet. går av eleverna från vidare till gymnasiesko- lan, vilket är en avsevärd ökning . ha r andelen elever som avbryter sina studier halverats. Undersökningar a v studieavbrott som gjorts visar dock att skolan inte alltid tagit sitt ansvar för att hjälpa elever med studiesvårigheter.