sou · GLB3133 · 1998-01-01 00:00:00 — Användandet av AFT ökar poolen av resistensgener. Den relativa betydelsen av detta för ökad resistens hos sjukdomsframkallande bakterier hos djur och människa kan inte med säkerhet fastställas. bedömning att risken för terapiproblem på grund av detta inte är försumbar. Dock är tillgängliga data otillräckliga för att säkert fastslå riskens storlek. Flera av de susbstansklasser som används som AFT är potentiella kandidater för nya antibiotika för terapeutiskt bruk. Den möjliga betydelsen av AFT-bruk för förekomsten av livsmedelsburna sjukdomsframkallande organismer är dåligt undersökt. Vad gäller salmonella antas effekterna av AFT-bruk vara mer betydelsefulla i områden där före- komsten av salmonella är låg eller där kontrollprogram pågår. För andra tarmpatogener saknas information. En väsentlig skillnad mellan AFT och antibakteriella medel för terapi är att de förra ges under långa tidsperioder. Därför måste frågor avseende lång- tidseffekter särskilt beaktas. Det är utredningens bedömning att flertalet AFT inte förväntas förorsaka toxiska reaktioner vid korrekt användning till korrekt djurslag. Oavsiktligt intag av AFT av andra djurslag kan däremot förorsaka toxiska reaktioner. Användandet av AFT ställer således krav på hanteringen så att detta undviks. För AFT har inte föreskrivits karenstid utan i stället anges en maximal ålder upp till vilken det är tillåtet att de tillförs djuret. Detta innebär att en del djur, främst slaktkyckling och slaktsvin, kan utfodras med antimikrobiella fodertillsatser ända fram till slakten. Trots detta bedöms eventuella restkon- centrationer av AFT i livsmedel som så låga att de inte bör kunna förorsaka uppenbara toxiska effekter. För de substanser som absorberas från tarm- kanalen bör åsättande av karenstider ändå övervägas. Med undantag för olaquindox, carbadox och nitroimidazoler är de toxiko- logiska effekterna av antimikrobiella fodertillsatser troligen försumbara, både för djur och människor. De rapporterade och kända toxiska och mutagena effekterna av olaquindox och carbadox är tillräckliga för att förbjuda substanserna. Substanser med sådana effekter bör icke förekomma i djurprodukter för konsumtion. Nitroimidazoler har på grund av genotoxicitet och carcinogenicitet förbju- dits som veterinärläkemedel för livsmedelsproducerande djur genom att de listats i annex IV till Rådsdirektiv /90/EG. De är dock tillåtna att användas som fodertillsats. Denna brist på samstämmighet mellan regleringar är också förknippad med en risk för förlust av allmänhetens förtroende. Antimikrobiella fodertillsatser är främst ett potentiellt arbetsmiljöproblem. De faror som är aktuella är framkallande av allergi, och för kinoxaliner, genotoxicitet. Riskerna för allergi och toxiska effekter gäller speciellt för de människor som yrkesmässigt hanterar antimikrobiella fodertillsatser och foder med sådana tillsatser i sitt dagliga arbete. Alla antimikrobiella fodertillsatser som ges till djur kommer att utsöndras i oförändrad eller förändrad form. Miljöbelastningen kommer således att vara relaterad till antalet djur som erhåller fodertillsatser, tiden som de utfodras med sådana tillsatser, hur fodertillsatsen metaboliseras, hur den utsöndras och vilka metoder som används för att sprida gödseln. Enligt direktiv /525/EEG och anvisningarna i 94/40/EG skall exkre- tionsstudier och en därmed sammanhängande miljöbedömning göras för alla antimikrobiella fodertillsatser. Utöver de miljökrav som ställs för god- kännande av fodertillsatser bör en generell miljöbedömning göras. En sådan bedömning bör också inkludera sekundära effekter och värderingar av hela produktionssystem, inklusive tillverkningen av antimikrobiella fodertill- satser. Det är viktigt att miljöbedömningar görs i långa tidsperspektiv. Användning av AFT medför minskade gödselmängder och minskat kvä- veutsläpp. Detta kan ses som en fördel ur miljösynpunkt. Alla dessa positiva effekter kan dock även uppnås på andra sätt. Tillgänglig information antyder att de flesta AFT bryts ned av jordbak- terier. Därmed torde de inte utgöra något större hot mot flora och fauna i jord och vatten. Syntetiska substanser (kinoxaliner) förväntas vara mer svårned- brytbara. Information om deras nedbrytning har inte hittats. Förekomst av AFT i jord förorsakar övergående rubbningar i mikrofloran. Påverkan har också rapporterats vid biogasutvinning. Mer information om detta behövs. Närvaro i miljön av gener som kodar för resistens mot AFT är inte primärt ett miljöproblem. Dock kommer sådana gener att bidra till en utökad reser- voar av resistensgener i miljön. Korrekta riskbedömningar vad avser miljöeffekter av antimikrobiella fodertillsatser försvåras av att större delen av informationen tagits fram av de företag som sökt godkännande för substansen i fråga och att dessa data behandlas konfidentiellt av tillverkaren och den tillståndsgivande myndighe- ten. Det skulle vara av betydande allmänintresse och skulle stärka tilltron till beslut om godkännande om denna information var allmänt tillgänglig under sådana former att rättmätiga kommersiella intressen skyddades. Koccidier är encelliga parasiter som kan orsaka tarminflammation, koccidios, hos fjäderfän och många andra djur. Utan förebyggande åtgärder kan koccidios hos fjäderfä ge upphov till betydande lidande för djuren i form av sjuklighet och ibland hög dödlighet med åtföljande ekonomiska förluster. har koccidiostatika, det vill säga ämnen som kan döda eller hämma koccidier, givits i förebyggande syfte till fjäderfä. Inom EU är ett femtontal koccidiostatika godkända för foderinblandning till fjäderfä. En stor grupp koccidiostatika är så kallade jonoforantibiotika eller jono- forer, som utövar sin effekt genom att rubba jontransporten över cellmem- bran. Verkningsmekanismerna hos andra typer av koccidiostatika varierar. De flesta jonoforer är också verksamma mot vissa bakterier. De under- trycker bland annat tillväxten av bakterien #LOSTRIDIUM PERFRINGENS som förorsakar nekrotiserande enterit (vaktelsjuka) hos slaktkyckling. Rätt doserade och rätt använda koccidiostatika anses vara relativt fria från biverkningar. Jonoforer och en del andra typer av koccidiostatika har dock snäva säkerhetsmarginaler och förgiftningar vid överdosering till fjäderfä finns rapporterade. Dessutom har förgiftning inträffat hos andra djurslag, som av olika anledningar felaktigt givits koccidiostatika. En del jonoforer samverkar med andra läkemedel, till exempel vissa antibiotika och kemo- terapeutika, vilket kan öka förgiftningsrisken. Några rapporter om jonoforintoxikation hos människa har inte påträffats. Koccidiostatika kan förorsaka hud- och slemhinneirritation och allergiska reaktioner hos människor som arbetar med inblandning av koccidiostatika i foder. En del icke-jonofora koccidiostatika kan ha toxiska effekter på fåglar och andra djur. Ett exempel är halofuginon som reducerar hudens hållfasthet hos kyckling vilket kan resultera i hudsår under fåglarnas liv och i samband med slakten. Eftersom koccidiostatika avgår med avföringen kommer fjäderfägödsel att innehålla substanserna och deras nedbrytningsprodukter. Dessa kommer, när gödseln används som gödningsmedel, att tillföras jord och vatten. Tillgängliga data indikerar att jonoforer bryts ned i aerob miljö, det vill säga i närvaro av syre. I anaeroba system, såsom biogasanläggningar, har det visat sig att jonoforen monesin påverkar biogasutbytet negativt. I försök med icke-jonoforen amprolium har det visat sig att substansen absorberades i det övre jordlagret där den därefter kunde återfinnas efter deponeringen. Ingen effekt kunde dock påvisas på mikrofloran i jorden. I övrigt är mycket lite känt om hur koccidiostatika och deras nedbrytningsprodukter påverkar näringskedjor i jord och vatten. Koccidier utvecklar snabbt resistens mot koccidiostatika. Detta gör att medlen ej kommer att vara lika effektiva. Utvecklingen av nya medel innebär stora kostnader. Till detta skall läggas en allmän och ökande kritik mot kemiska tillsatser i djurhållningen. Därför finns ett ökat intresse för att utveckla icke kemiskt baserade sätt att förebygga koccidios. Sådana möjligheter är främst förbättrad hygien i djurstallarna, genetisk förbättring av djurens motståndskraft och fortsatt utveckling av vacciner. I är koccidiostatika registrerade som läkemedel för veterinär- medicinskt bruk. Detta innebär att de får blandas i foder först efter veterinär receptförskrivning. Vidare utförs i regelbundet undersökningar för att kontrollera att de koccidiostatika som tillsätts kycklingfodret har önskad effekt. Dessutom står alla slaktkycklingflockar i under veterinär övervakning som en del kontrollprogrammet mot salmonella. Av regeringens beslut att tillkalla en särskild utredare med anledning av undantag från EGs bestämmelser om vissa fodertillsatser (Kommittédirektiv 1995:71) framgår följande. Utredningens uppdrag har varit att sammanställa och redovisa de vetenskapliga fakta och bedömningar som är av betydelse för ett ställningstagande till frågan om ett fortsatt förbud mot användningen som tillsatser i foder av antibiotika, kemoterapeutika, koccidiostatika och tillväxtbefrämjande medel. Den sammanställda doku- mentationen bör visa om sådana vetenskapligt baserade skäl föreligger att innehållet i den svenska regleringen på området kan gälla även efter den nuvarande övergångsperioden. Utredaren har även haft att inom ramen för uppdraget initiera de komplet- terande undersökningar och studier som bedöms nödvändiga. Utredningen har haft att samråda med , , , , Statens natur- vårdsverk och samt med företrädare för berörda närings- grenar och konsumenterna. Utredaren skall beakta regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om prövning av offentliga åtaganden (dir. 1994:23). Utredningens direktiv återges i sin helhet i betänkandets Bilaga 1. Utredningen har i stort sett haft veckovisa sammanträden. Därutöver har vid skilda tillfällen jag och utredningens sekreterare sammanträtt med en eller flera av utredningens experter. Som experter att biträda utredningen har förordnats professor emeritus och statsagronom att göra de vetenskapliga sammanställningar som utgör grunden för kapitel 3; laboratorieveterinär att göra den vetenskapliga sammanställningen som utgör basen för kapitel 7 och universitetslektor att göra den ekono- miska analysen i kapitel 3. Utredningens vetenskapliga sekreterare laborato- rieveterinär har med bistånd av veterinär haft ett övergripande ansvar för de vetenskapliga sammanställningar som redovisas i kapitel 2, 4, 5, 6, och 8, samt . Tillsammans med utredningens sekreterare har jag genomfört besök och haft diskussioner med , Statens veterinära serumlaborato- rium i och i . Under utredningsarbetet har utbyte av synpunkter och information skett med följande myndigheter: , Statens veterinär- medicinska anstalt, , och . Utbyte av information och synpunkter har skett med berörda näringsgrenar (LRF, , Svenska djurhälsovården, Svensk husdjursskötsel, Svensk fågel, Lantmännen, Mejerierna, grisproducenter) och med andra berörda. Utredningen är upplagd i form av en sammanställning av vetenskapliga fakta samt en analys av faror och risker. Kapitlen 3-7 innehåller det vetenskapliga underlaget det vill säga fakta avseende nyttor, faror och risker med använ- dandet av antimikrobiella fodertillsatser. I bilagor () till den engelska versionen av betänkandet genomgås de susbstansgrupper som är tillåtna som antimikrobiella fodertillsatser inom EU. Enligt anslut- ningsavtal om medlemskap i unionen gäller i frågan om anti- mikrobiella fodertillsatser att beslut skall fattas enligt förfarande i artikel 7 i direktiv /524/EEG. Med denna utgångspunkt görs i kapitel 8 en samman- fattande bedömning i riskanalystermer avseende nyttor, faror och risker med användandet av antimikrobiella fodertillsatser. Upptäckten av antimikrobiella medel är sannolikt den mest betydelsefulla upptäckten i medicinens historia vad avser nya läkemedel. De första antimik- robiella läkemedlen var sulfonamiderna som började användas . Penicillin upptäcktes men började inte användas för terapeutiska ändamål förrän . Strax efter introduktionen av penicillin i humanmedicinen började det användas för behandling av bakteriesjukdomar hos djur. har ett stort antal antimikrobiella läkemedel för människor utvecklats. Endast en mindre mängd antibiotika har utvecklats för bruk till djur. Antibiotika är substanser som produceras av levande mikroorganismer och som verkar genom att hämma eller avdöda andra mikroorganismer. Synte- tiska antimikrobiella substanser, ex. sulfa kallas kemoterapeutika. I denna sammanställning används benämningen antibakteriella medel för att omfatta både antibiotika och kemoterapeutika. Medel mot koccidios avdödar pro- tozoer som förorsakar sjukdomen koccidios på fjäderfä. Beteckningen koccidiostatika innefattar substanser som används för att förebygga sjuk- domen koccidios. Antibakteriella fodertillsatser (AFT) betecknar antibiotika och kemoterpaeutika som i låga doser ges till djur i tillväxtbefrämjande syfte. Medicinska fodertillsatser (MFT) är tillsatser till foder av läkemedel för att förhindra sjukdom. 2.2Betydelsen av antibakteriella medel i djuruppfödningen Det finns tre huvudsakliga motiv för att använda antimikrobiella medel i djuruppfödning: 1.För att behandla en identifierad sjukdom (terapi). 2.För att i förväg förhindra utbrott av en sjukdom (profylax). 3.Som fodertillsats för att höja produktionen. Antibiotika för terapi och profylax Vid terapi behandlas enskilda eller begränsade grupper av djur. Förebyggan- de behandling kan omfatta en hel besättning eller grupper av djur. Sådan behandling kan bl. a. användas vid smittsamma sjukdomar där man gjort bedömningen att i stort sett alla djur kommer att insjukna. Vid både terapi och profylax krävs veterinär förskrivning av det antimikrobiella medlet som avses att användas. Medlet skall tillförs i sådan mängd och att det avdödar infektionsämnet. Detta innebär korttidsbehandling med terapeutiska doser. De sjukdomar som är mest aktuella i detta sammanhang är tarm- och luftvägsinfektioner. Även om åtgärder för att begränsa sjuklig- het hos djur kontinuerligt vidtas genom förbättringar av skötsel, stallmiljö, utfodring och liknande så kommer djurproduktionen fortsättningvis att vara beroende av terapi med antimikrobiella medel. För protozosjukdomarna koccidios och histomoniasis är risken för utbrott av sjukdom så stor att förebyggande behandling med kemoterapeutika regel- mässigt genomförs. Koccidios drabbar främst fjäderfä och kanin medan histomoniasis främst drabbar kalkon. De medel som används som profylax och terapi vid sjukdomarna koccidios och histomoniasis är att betrakta som veterinärmedicinska läkemedel. I stora delar av världen och inom EU betraktas de som fodertillsatser och regleras som sådana. Antibakteriella medel som tillväxtbefrämjare Antibakteriella medels tillväxtbefrämjande effekt på husdjur upptäcktes . Ursprunget var utfodring av djur med fermentations- rester från antibiotikatillverkning. Man trodde först att den tillväxtbefräm- jande effekten berodde på det höga innehållet av vitamin B 12. Det visades sedermera att effekten var avhängigt antibiotikarester och inte vitamin- innehållet. Tillväxtbefrämjande effekt på människa Den tillväxtbefrämjande effekten av lågdosantibiotika prövades på barn i och på sjukhus. Flera studier rapporterade ökad tillväxt som resultat av tillförsel av lågdosantibiotika. Fortsatta studier med fokus på nutrition och infektionssjukdomar uppmärksammade vikten av adekvat nutrition i samband med övergången från bröstmjölk till annan föda. Inom djuruppfödningen anammades bruket av kontinuerlig tillförsel av lågdosantibiotika snabbt. Förutom ökad tillväxt och förbättrat foderutnytt- jande har rapporterats ökad äggproduktion, ökad kullstorlek hos gris och ökad mjölkavkastning vid bruk av AFT. Inom EU regleras fodertillsatser inkluderande AFT och MFT separat från veterinärmedicinska läkemedel. Godkännande av fodertillsatser handläggs av Generaldirektorat VI. Det grundläggande direktivet som reglerar AFT är 70/524/EEG med tilläggen 84/587/EEG och 96/51/EG. I artikel 3 av direk- tivet (tidigare artikel 7 i direktiv /587) anges de krav som måste uppfyllas för godkännande. $IREKTIV OM FODERTILLSATSER %%' ¤NDRAT ENLIGT %' !RTIKEL A 'EMENSKAPSGODK¤NNANDE F¶R EN TILLSATS MEDDELAS OM A TILLSATSEN VID INBLANDNING I FODER HAR N¥GON AV DE EFFEKTER SOM A B MED BEAKTANDE AV ANV¤NDNINGSF¶RH¥LLANDENA TILLSATSEN INTE MEDF¶R N¥GON ELLER DJURS H¤LSA ELLER F¶R MILJ¶N OCH INTE ¤R TILL SKADA F¶R KONSUMENTERNA D¤RF¶R ATT EGENSKAPERNA I ANIMALIEPRODUKTERNA F¶R¤NDRAS C TILLSATSEN KAN KONTROLLERAS I SIN EGENSKAP AV TILLSATS I FODER ELLER I F¶REKOMMANDE FALL I FODERR¥VAROR D MED BEAKTANDE AV DEN TILL¥TNA HALTEN BEHANDLING ELLER F¶REBYGGANDE AV DJURSJUKDOMAR ¤R UTESLUTNA $ETTA VILLKOR G¤LLER INTE F¶R TILLSATSER SOM ING¥R I GRUPPEN KOCCIDIOSTATIKA OCH ANDRA MEDICINSKT VERKSAMMA SUBSTANSER E TILLSATSEN INTE AV BETYDELSEFULLA SK¤L SOM R¶R M¤NNISKORS ELLER DJURS H¤LSA M¥STE F¶RBEH¥LLAS MEDICINSK ELLER VETERIN¤R ANV¤NDNING En del förändringar följer med det så kallade 5:e tillägget. Ansvarsförhållan- dena för alla inblandade parter är klarare definierade och möjligheten av periodiska godkännanden kommer att finnas. Enligt direktiv /69/EG skall produktionsplats där AFT tillverkas eller inblandas ha särskilt tillstånd. Rådsdirektiv /40/EEG (med ändringar 87/153/EEG) revideras för när- varande. Detta direktiv ger anvisningar om den data som skall finnas i de dossier som används i godkännandeproceduren. Efter hörande av kommittén för foderfrågor och den vetenskapliga kommittén kan kommissionen besluta om godkännande av sådana substanser som uppfyller kraven i direktivet. Om ny information framkommer om att en godkänd substans utgör en fara för djurs och människors hälsa eller för miljön kan en medlemsstat temporärt förbjuda dess användning. Andra medlemsstater och kommissionen skall då underrättas om skälen för förbudet. Kommissionen skall granska skälen och konsultera medlemsstaterna. Kommissionen beslutar sedan och vidtar nödvändiga åtgärder. De AFT som är godkända för bruk i EU framgår av tabell 2.I. Flera tillsatser har tagits bort från den ursprungliga listan på grund av beslut att de skall brukas som läkemedel. Exempel på sådana tillsatser är penicillin, streptomycin och tetracykliner. Koccidiostatika och övriga medicinska fodertillsatser De koccidiostatika som är godkända för bruk inom EU är förtecknade i tabell 2.II. En del koccidiostatika är också godkända för bruk på kanin. Jonoforen monensin är också godkänd som fodertillsats för nötkreatur och svin. Medel som används vid histomoniasis framförallt till kalkon utgör också medicinska fodertillsatser. Det skall här särskilt noteras att de fodertillsatser som är godkända till behandling och profylax av histomoiasis inom EU är förbjudna som läkemedel. Två olika toxikologiska prövningar en för godkännade som läkemedel och en för godkännande som fodertillsats har alltså resulterats i två olika bedömningar. Eftersom de aktuella substanserna inte är godkända som läkemedel finns de ej att tillgå i . Den svenska lagstiftningen som reglerar AFT är Lag om foder (SFS 1985:295). Enligt denna får antibiotika och kemoterapeutika bara sättas till foder för att förebygga, lindra eller bota sjukdom eller sjukdomssymtom. Tillsatser av sådana substanser i tillväxtbefrämjande syfte är alltså ej tillåtet. Koccidiostatika klassificeras som läkemedel och får försäljas endast efter veterinär förskrivning. Antibakteriella fodertillsatser godkända som tillväxt- eller avkastningsbefrämjande medel, samt flertalet godkända applikationer -IN %XEMPEL P¥ ANDRA !.4)")/4)+! 4),,684"%&2-*!2% Koccidiostatika och andra medicinskt verksamma substanser som är godkända som fodertillsatser inom EU (Rådsdirektiv /524) +/##)$)/34!4)+! –62)'! -%$)#).3+! 35"34!.3%2 Antibakteriella medel för terapi och profylax De antibakteriella medel som får användas till djur i är godkända av . Karenstider sätts av . Antibakteriella medel måste förskrivas av veterinär. Receptförskrivning regleras av Läke- medelsverket. för veterinärer med svensk behörighet är , vilket också utfärdar råd och anvisningar om läkemedelsan- vändning på djur. Av allmäna veterinärinstruktionen, §3 (LSFS 1982:43) framgår användningen av läkemedel skall vara väl motiverad. Vid val av och dosering av läkemedel skall riskerna för restsubstanser i livsmedel som härrör från djur särskilt beaktas. (dåvarande Lantbruks- styrelsen) har också utfärdat kungörelse om förskrivning och utlämnande av läkemedel i samband med djursjukvård (LSFS 1979:8). Av §1 framgår att Förskrivning och utlämnande av läkemedel skall ske med stor återhåll- samhet och enbart då uppenbara behov föreligger De regler som inom EU finns för foder som tillsätts läkemedel är imple- menterade i . Av de AFT som är godkända inom EU används två, tylosin och virginamycin, som läkemedelsfoder i och en substans, spiramycin, används som injektionspreparat. Receptbelagda läkemedel distribueras via Apoteksbolagets apotek. Detta innebär att även de läkemedel som blandas i foder administreras av apotek. I har veterinärer inte rätt att försälja eller dispensera läkemedel. Fodertillverkningen övervakas av . Som ett led i över- vakningen ingår att sammanställa statistik över kvantiteter av bl. a. läke- medelsfoder. I likhet med situationen i andra länder fanns det svenska vetenskapsmän som med misstro betraktade rutintillförseln av AFT till svin och fjäderfä. Den engelska komittens rapport initierade en debatt som resulterade i en omvärdering av AFT. En arbetsgrupp vid dåvarande Lantbruksstyrelsen konkluderade 1977 bl.a. att vid användning av kemoterapeutika finns det principiell risk för ökad resistens och resistensutveckling.., men å andra sidan att resistensrisken för dessa är obetydlig. Detta förklaras med att de medel som används nästan uteslutande är verksamma mot grampositiva bakterier, vilka ej bär infektiös resistens. Vidare konkluderas att det föreligger en klar positiv tillväxteffekt som har ekonomisk betydelse men att den tillväxtbefrämjande effekten har ett marginellt ekonomiskt värde En negativ attityd mot alla tillsatser från konsumenternas sida noterades. märktes en ökad tveksamhet bland lantbrukarna som var oroade över att fortsatt bruk av AFT skulle resultera i bristande konsumentförtroen- de. () antog en policy som bl.a. deklarerade att svensk djurhållning önskade en utveckling mot mer restriktivt bruk av antibiotika och kemoterapeutika. 1984 begärde LRF att jordbruksdeparte- mentet skulle förbjuda AFT. I propositionen till ny foderlag hörsammades begäran. Propositionen föreslog att antibiotika skulle förbehållas behandling och förebyggande av sjukdom. Grunderna för detta var risk för ökad resistens samt risk för mottaglighet hos djur för salmonella och andra sjukdomsfram- kallande bakterier. beslöt införa den nya foderlagen och från förbjöds användning av AFT. Wierup (1996) har sammanfattat konsekvenserna för djurhälsan av antbiotik- aförbudet. För kalv-, slaktsvins- och kalkonuppfödningen rapporterades inga negativa konsekvenser. Värphönsproduktionen berördes ej heller av förbudet eftersom AFT använts endast under en begränsad uppfödningsperiod. Däremot ställdes slaktkyckling- och smågrisproduktionen inför svåra problem. Inom slaktkycklingproduktionen användes före förbudet AFT för att i första hand eliminera problem med nekrotiserande enterit. Efter förbudet fortsatte antibiotika att användas i stort sett i samma omfattning efter förbudet. bedrevs en intensiv försöksverksamhet för att finna nya utfodringsformer och stora insatser gjordes för att förbättra uppföd- ningsmiljön. Under det tredje året efter antibiotikaförbudet kunde man med stöd av resultaten från försöken trappa ned antibiotikaanvändningen för att slutligen upphöra.