sou · GLB3108d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Men när man nu tänker tillbaka på hur man agerade och hur självisk man var så skäms man. Just de två pojkar som skrev Loggbokadjävel på sina loggböcker, skrev så här när jag bad dem försöka sammanfatta sitt sista svenskår. Svenskan har varit ett svårt ämne för mig. Jag har gått i hjälpsvenska sen min första dag i skolan. Jag har inte läst böcker för jag hade mycket svårt för att läsa. Jag skrev mycket i stället i mitt huvud. Jag berättade alltid sagor för min . Men på högstadiet fick jag ingen hjälp. Jag sa inget, ville vara som alla andra. Detta är inget smör eftersom du redan satt betyg när du läser detta, men du fick mig att få tummarna ur ... ja, du vet. Du sa att jag skrev bra och det gav mig en spark i ryggen ... nu vet jag att jag kan ju om jag bara vill. En blomma växer inte utan vatten. Svenskalektionerna har faktiskt gett mig mycket. Fastän vissa lektioner/uppgifter var tråkiga så var det bra hjärngymnastik, t.ex. att skriva loggar. Då tvingades man tänka till ordentligt. Varje uttalande jag gjorde i verbal eller skriftlig form fick jag tänka efter om det skulle hålla eller om det skulle låta absurt. Det var bra med alla skrivar- och läsaruppgifter. Jag heter och är . Jag har nog haft dyselxsi i hela mitt liv, men jag fick veta att jag hade det när jag gick i 7-an. Jag var alltså . När jag började i högstadiet skolan heter . Så fick vi göra ett test vi fick skriva ner olika ord, och genom det så skulle de se vilka som behöver hjälp med svenskan. Det var runt 100 ord och jag hade mer fel än rätt. Vi blev ca fem stycken i våran klass som behövde hjälp. Vi fick hjälp en gång av en special lärare som heter . Vi gick till henne när de andra i klassen hade svenska. Det gick inget vidare för att man lärde sig ingenting. Först så var vi för många, vi var fem elever på en lärare, och alla hade vi olika problem med just svenskan några kanske behövde hjälp med läsningen, några med skrivningen och några med bägge delarna. Så han inte med alla och på det så blev det bråk i klassrummet och stimit. När vi började 8-an så fick vi bestämma om vi ville vara kvar hos eller om vi ville var med resten av klassen. Tillslut så blev det bara jag kvar hos . Jag var skälv med henne och det blev mycket bättre, jag lärde mig mycker mera på en termin än vad jag hade gjort på . Jag gick till henne när de andra hade lektion eller när de andra hade sovmorgon. Det blev rätt ofta som jag gick till henne när de andra hade sovmorgon. Jag gick alltså från åtta till fyra , det kanske inte är så länge men man var rätt tröt när man kom hem, och när man kom hem så fick man börja med läxorna man hade. Det var ungefär dubbelt så för mig att lära mig en sak. Så när jag läste mina läxor så kunde det ta om jag skull kunna det gätte bra. Och i bland orkade man inte med läxorna föratt det tog så . När jag läste in till prov så fick jag börja ungefär innan provet var. Men ändå gick det inte bra, i hela 7-an och 8-an så hade jag inget provresultat som var över medel. Resultaten låg under medlet . Och när man såg det så blev ju självförtroendet mycket dåligt. Man kände att man inte var bra på något. Jag hade den oturen också att jag blev mobbad, det blev jag från 4-an till 8-an och det stärkte ju inte självförtroendet precis. När jag började i 9-an så slutade mobbningen och samtid så började jag att få hjälp med proven. Jag fick göra dem muntligt, antingen så satt jag med eller med läraren som jag hade i ämnet men oftast med . läste frågorna och skrev ner svaret som jag sa. Och resultaten blev mycket bättre, jag fick över medlet oftare . Och blev resultaten bättre och mobbningen hade slutat så självförtroendet började att bli bättre. Men då slutade jag högstadiet. Lärarna på var inte de bäst, den ända som verkligen hjälpte mig var . Min klassföreståndare var den sämsta läraren på hela skolan, vi hade kvartssamtall i 7- an och då skällde han ut min mamma för att jag inte kunde läsa lika bra som de andra i klassen. Han sa också att om jag läser mer böcker så kan jag snart läsa lika bra som de andra. men jag tycker att jag läser ganska mycket och det blir ju inget bättre för det. När jag gick i 8-an så sa han att jag inte kan få en trea i Franska förrän jag kan stava, och det gjorde mig mycket ledsen för att jag hade kämpat så mycket i Franskan och jag ville så gärna trea i ämnet. Men det fick jag inte. Så när jag började i 9-an så la jag inte ner lika mycket energi på Franskan som jag hade gjort förut. Jag kände att det inte var värt det,jag kunde lägga den energin på något annat som var mer uppskattat. När jag gick ut 9-an så fick jag en två i Franska. Mitt slutbetyg på högstadiet var inte speciellt bra jag fick 2.9. Men jag var rätt nöjd ändå. Min största önskan var att komma in på Hotell och restaurang programmet, och det gjorde jag. går jag där och det är helt underbart. Jag kom i en klass där vi har sex stycken som har dyselexsi eller läs ock skriv svårigheter. Och det är mycket lättare nu för alla förstår om man skriver fel eller läser fel inte bara de som har handikappet utan resten i klassen och även läraren, man behöver inte skämmas längre. Det gjorde jag innan, man var rädd att läsa högt inför klassen eller skriva på tavlan. Men det behöver man inte vara längre. Eftersom alla i klassen nu förstår om man läser eller skriver fel, man blir inte ut skratad så man vågar man läsa eller skriva fel, inte för att man vill göra felen. Men om man kan göra felen så ser man vad man behöver öva mera på och till slut så kanske man kan det. men om man blir ut skratad eller någon säger någon kommentarer om när man läser eller skriver fel så till slut så vågar man inte läsa eller skriva mera och då vet man inte vad man behöver öva mer på. Och man känner att man inte kan något och skälvförtoendet sjunker. I min klass så kan man vara som man är och det är ju gätte bra. Alla har vi olika bakrunder även de som inte har handikapet. Vi bor på olika ställen vissa bor i det mer rikare områderna och vissa bor i det mer fatige områderna. Vi lever i olika shamhällsklasser. Men det är det som gör att klasen är som den är. Det går fortare att lära mig en sak nu än då, men det tar fortfarande än de flesta. Och på proven går det gäte bra på. På de flesta så fick jag VG och det är jag gäte nöjd med. Jag behöver inte göra proven muntligt utan det går bra ändå. Vi har gjort rätt många arbeten, men ett arbeta som vi gjorde var Antiken och det var roligt, där arbetade vi med det i nästan alla ämnen. Jag tyckte att det var bra att vi arbetade med det i så många ämnen för då hade man bara det att tänka på, och då blev resultatet bättre. Vi såg på film och läste om Antiken sedan hade vi ett seminarium. Svenska läraren ställde frågor och de som kunde fick svara, om det var något som man inte viste så fick man skriva ner det och ha det på provat som vi hade efter seminariet. Det gick rätt bra på provet och seminariet. Jag tycker att det här sättet att göra arbetan är gätta bra, på redovisningen fick man visa vad man kunnde både genom muntligt som oftast är mycket bättre för oss som har dyselexi och genom skriftligt som många andra tycker ätr bättre. Så man fick verkligen visa vad man kunnde det var inga oretvissor. Allt har bara blivit bättre sen jag började gymnasiet och det är tack vare lärarna och klasskamraterna som jag har. Det jag behöver för att lära mig saket är att få jobba i den takt som jag behöver, att det är rätt så tyst på lektionerna annars så kan jag inte konsentrera mig, att känna tryghet med klasskammraterna och lärarna, att man kan ställa de frågor man vill utan att bli ut skratad, att få läroböckerna inspelade på band, jag lär mig saker fortare om någon berättar om det än om jag själv skall läsa om det, att man inte får så många läxor utan kanske en eller två som man kan bättre och kan lägga ner mer energi på, än om man får tre eller fyra som man kan sämre eftersom man inte orkar lägga ner energi på dem, för att det tar tid att göra dem. När jag gick första året på gymnasiet så gjorde jag ett dyselexsi prov på min gamla skola, och det visade att jag hade dyselexsi. Det känns skönt att ha det ner skrivet att man har handikappet även att man viste att man hade det. finns det inga frågetecken längre om det utan att lära sig att leva med det i stället. Hoppas att ni får nytta av det jag skrivit. vågar jag gå med penna i kavajfickan Så inleder , född , sin utvärdering av en kurs inom Komvux. Han och hans kurskamrater, födda , har alla fått diagnosen dyslexi. De minns alla skolan med olust. Det och kurskamraterna lyfter fram i sina utvärderingar är att kursen fått dem att vilja och våga igen. Inslag som de särskilt lyfter fram som betydelsefulla är att de fått läsa mycket och berätta om sin läsning, diskutera, ofta läsa högt för varandra, skriva mycket, läsa upp det de skrivit och att de fått berätta och redogöra inför hela gruppen. Det har också varit viktigt att arbetet inte bara handlat om språk och läsning. De menar att de fått bättre allmänkunskaper, att de vet mer om världen. liv efter skolan präglades av att han inte ville visa sig språkligt. Ändå är han, liksom alla i kursen, utpräglat språklig, men talspråklig. Alla har talspråket i sin makt men har inte vågat använda det offentligt. Skrivosäkerheten har lagt sig över det hela. har tackat nej till arbeten där han riskerat bli avslöjad. Kursen han just avslutat har bestått av tre block: Det ena är svenska, samhällskunskap och historia. Det är här det myckna skrivandet, läsandet och diskuterandet ägt rum och det är här läraren och de studerande planerat innehållet i kursen. Blocket datorkunskap har framför allt gått ut på att ge kursdeltagarna möjlighet att använda datorer i sitt arbete och lära sig ordbehandling, redigering och att utnyttja datorns kompensatoriska möjligheter. Ett tredje block har varit helt inriktat på språkarbete och kunskap om språket, t.ex. stavning och meningsbyggnad. De tre blocken har olika lärare men lärarna planerar kursen tillsammans och kursdeltagarna tycker att alla tre delarna stött varandra. Läsning av skönlitteratur, tidningsläsning och gemensamma diskussioner har gått som en röd tråd genom kursen. Några av terminens teman har varit Språk, Religioner i världen och 50-talet. Lärarnas motto för kursen är: vilja, våga, kunna. Två av kursdeltagarna har låtit oss ta del av texter de skrev direkt efter sommaruppehållet. I Mitt sommarlov berättar om sitt skriftspråkliga liv och i Bokläsning gör hon en sammanfattning av sin sommarläsning. I Bättre svenska berättar om sin väg till och genom kursen. Men ska ni få höra, om mig vad jag, lärt mig . Först har jag läst böcker för jag kan inte somna, utan att jag har läst . Om jag inte har en ny bok, så får jag spara den . Så att den räcker tills . Du får jag, låna nya på månda igen, så jag har något att läsa . Min man han undra, hur jag kan läsa så mycket. Jag hade lånat, tre stycken boker veckan, innan vi skulle åka på semester på söndan. Men , så hade jag, läst 2 stycken böcker. Du fick jag panik. Då fick jag, köra ner till bibliuteket igen. Där undrade de om, jag, inte gjorde något ting annat. Sammanlagt har jag läst, sex böcker över sommarn. Men när, vi åkt på semeste, till så hade jag, tagit några böcker med mig. Men , så var jag för trött. För att läsa. Och där efter, så har jag slarvat, med att läsa böcker. Men har jag börjat igen, nu när skolan började. Boken jag läser nu hetter Bärättelsen om av . Och så är det en annan sak som jag har lärt mig. Jag är så glad, att jag kunde lära, mig det och det sitter där Vet ni var det är? Jo jag har lärt mig, hur en sådan , som spår väderet hetter . Det hetter meteorolog. När jag lärde mig. Det stod i tidningen, hur vädret skulle bli över sommaren. Jag tittade på ordet, och läste det högt för mig själv. Jag läste, om ordet minst 10 gånger. Min man sa, att nu får du sluta. Men jag kunde inte det. När jag gick, förbi tidningen så, slog jag ett, öga på ordet. Det malde inom mig . När jag träffade bekanta, så frågade jag, om de kunde skriva. Vad en som spår väderet hetter? Men tro, att det har, bara, varit en som har kunnat det. Vad jag är glad att jag kunde det. Jag gick och tänkte, om jag skulle slå en signal till er. Men jag tyckte att ni också hade sommarlov. Och vad tycker du, om min bokläsning? För jag har alltid sagt, att jag kan inte läsa böcker. Det vet du ju om. Och så har jag, rättat min syster. När hon skulle skriva, schema till barnomsorgen. Hon skrev jag vet inte hur mitt chema ska se ut. Jag sa till henne, att schema stavas med sch. Hon gick och kolla det, och jag hade rätt. Jag är själv nöjd med min prestaion. Och så kan jag, få i hoppa det, till en uppsats till dig. Det känns bra att kunna det. Jag vill ha det rättat, så jag ser mina fel. På grund av att jag har läs och skriv problem såkallas dyslexi. Så har jag aldrig läst boker, och har inte varit intresserad av det. Eller något ting annat som man skulle läsa. För det har varit svårt att förstå var man läste om. Eller var där stod, och komma ihåg något ting var nästan helt omöjligt för mig. Men när jag kom i kontakt med Komvux på Bättre svenska. Så började det att lossna för mig. För där skulle man läsa böcker minst som läxa. När jag hade läst en bok så skulle man redovisa den för klassen.. Du kom fröken med den boken hon hade viljat att jag skulle läst innan. Det var Mor gifter sig på 356 sidor i den boken. Är du inte klok, jag har aldrig läst en så tjockbok. Du ska läsa 100 sidor i denna bok och redovisa den. Om du inte sedan vill läsa den klar. När jag hade läst 100 sidor, så kunde jag inte sluta. Jag läste den klar. Jag kunde, jag kunde det. Vad jag var glad att jag hade läst en tjock bok. Jag redovisa den för klassen en sådan känsla att ha läst en 356 sidor bok. Jag fick beröm, av fröken se att du kunde ju läsa hela boken. Det visste jag att du skulle klara av. Jag var lycklig att jag hade klarat det. så läser jag böcker som aldrig annars har gjort. av detta år så har jag läst bland annat Utvändrarna och Invändrarna av . Och så många andra. Jag förstår var där står och kommer ihåg det sedan. Det är bara en träning att läsa böcker. Men det är bara träning som gäller, att Läsa. Jag är glad att jag nu kan läsa böcker som jag gör. Och på Bättre svenska, som jag har lärt mig att läsa och skriva bättre pågrunda av dom. går jag grundläggre svenska på . För att jag kan det är Bättre svenska fröknarna som jag har att tacka för det. Hälsning från -en som kan läsa böcker. ... det är tack vare lärarna och klasskamraterna ... Jag hade bestämt mig för att utbilda mig till handikapps asistent. Jag var tvungen att läsa in mina grundskole betyg. Det var mycket blandade känslor och oro för hur det skulle gå. Jag ville en sån enkelsak som att kunna lägga en lapp till min arbetsgivare utan att behöva ringa hem till min sambo och kolla stavningen inan jag lämnade lappen. När jag var yngre skulle jag aldrig ha berättat för någon att jag har läs och skriv svårigheter. För ca 8år sedan började jag berätta att jag stavade som en kråka. Det lätt bättre en att säja att man hade problem med stavnigen. Ofta undrar jag varför inte skolan gjorde något, när dom såg att det inte gick bra för mig i skolan. Det syntes på alla prov. Jag har alltid haft hjälplärare men det är ingen som har tagit tag i mina problem, utan jag har alltid fått lättare papper en mina klass kamrater, var det så att jag inte förstod papperet fick jag ett lättare. Min ilskan och besvikelse till skolan kommer alltid att finnas. Jag sökte till komvux , för jag arbetade på Lasarettet som städerska. Jag läste svenska (stavning) i två terminer. Efter dom två terminerna kände jag mig min mogen för att satsa ordentligt. Jag tog tjänstledigt och började på grundlägg-ande matte och svenska. berättade vår svensk lärare om kursen Bättre svenska. Och jag bärjade där. Kursen gav mig tryckhet och stöd. Att våga prata inför många människor och våga svar fel utan att man sedan fick höra för det i . Jag var livrädd för grammatik och har aldrig förståt varför jag skall kunna den. Det känns skönt att ha bättre svenska som en grund nu när jag har fortsatt på grundläggande svenska. Jag har gått en termin grundläggande svenska och har jag börjat på den sista terminen. väntar gymnasiesvenskan för mig. När man tänker till backa på hur de var att börja på grundläggande efter Bättre svenska minns jag att jag var orolig och man undrade om man skulle klara av att gå i en stor klass. Det var så länge sen jag gjorde det. Jag tycker att det går bättre på svenskan. vågar jag lägga lappar till min arbetsgivare och säga att jag har problem med stavningen utan att jag känner mig dum. Hade folk sagt till mig att jag kommer att börja skolan hade jag aldrig trut på det. Det är viktigt att man som vuxen får hjälp med läs och skriv problem när man är mogen att ta tag i det. Det är viktigt att man möter lärare som har utbildning på detta och ett gäckla tålamod. I bland förstår jag inte första gången inte andra i heller då gäller det att man som elev inte känner sig stressad eller dum, utan man vet att läraren har tålamod och kunskap. går stavningen bättre och mina små lappar till min kille har inte så många stavfel. Jag tycker att det är bra att man pratar öppet om dessa problem. Man är faktiskt inte dum, man har bara haft otur med skolan och att man har ena föräldern som också har dessa problem. Oberoende av orsakerna till läs- och skrivsvårigheter finns det alltid ett pedagogiskt dilemma – vad ska jag som lärare göra? Vad behöver jag kunna? Vad måste jag förstå? På dessa frågor finns många svar. Vi diskuterar olika tänkbara svar mot bakgrund av några bilder av rum där barn och unga läser, skriver och lär. Pedagogisk verksamhet är svårfångad och vi hade gärna velat visa många fler rum, till exempel rum där barn arbetar med naturvetenskap – och skriver och läser – och rum där kopplingar mellan läsande/skrivande/lärande och exempelvis bild och musik blir synliga. Vi hade också gärna velat visa exempel på hur kommuner hanterar de s.k. stadieövergångarna. Och vi hade gärna tagit läsaren med in i rum där skolledare eller politiker arbetar med frågor kring det pedagogiska arbetet med läsning och skrivning. Sådana rum fyllda av möjligheter finns på många håll. Men den kontexten låter vi nu i stället läsaren själv skapa med hjälp av sina egna erfarenheter och kunskaper med hjälp av de rum vi hunnit hitta, fotografera och framkalla. Här följer några ögonblicksbilder av hur det ser ut i en barngrupp när pedagogerna tar sin utgångspunkt i barns livsvärld och låter dem utforska skriftspråket under leksamma former. Vi får följa en sexårsgrupp och deras pedagoger i förskolan. I mellanrubrikerna formulerar pedagogerna sina utgångspunkter för arbetet. Två forskare, och , har följt arbetet i barngruppen och det är de som berättar. 3E TILL ATT MILJ¶N RUNT BARNET P¥ ETT POSITIVT S¤TT INNEH¥LLER OCH UNDERST¶DJER SKRIFTSPR¥KLIG VERKSAMHET För att utveckla och stimulera barnens skriftspråkliga medvetenhet är miljön ordnad så att barnen omges av skriftspråket. Det finns skyltar med en kommunikativ funktion, skriftbilder som visar text med bild på skåp, lådor och hyllor i ett meningsfullt sammanhang. I miljön finns även arrangerade och pågående temautställningar; affärslek, post, ishockeyturnering och trolleri. Blädderblock och whiteboardtavlor används aktivt av barnen i leken. Läshörnan är organiserad med böcker utifrån temaarbeten och det som intresserar barnen. Rimsagor finns inlästa på kasettband för att barnen ska lyssna, lekläsa och skifta uppmärksamhet mellan innehållet och språkets form. Det finns flera exemplar av varje bok för att de ska kunna sitta tillsammans och läsa och de kan välja mellan olika sagor. Några barn sitter med var sin bok och ser texten som de lyssnar på berättelsen. Sånger och ramsor som är aktuella i barngruppen, skrivs ut till barnen och sätts in i en pärm. Barnen sitter ofta och sjunger eller läser i pärmen. En skrivhörna är inrättad med attraktivt skrivmaterial; olika sorters block, pennor, brevpapper, kuvert, stämplar, hemmagjorda frimärken m.m. Det finns även en telefon, skrivmaskin och räknemaskin. Barnen skriver meddelanden, brev, inköpslistor, tar emot telefonsamtal, antecknar och skriver skyltar som de använder i leken. Breven postas i en brevlåda som töms . ritar en teckning och skriver med stora bokstäver TIL . Han tar fram ett kuvert och skriver återigen TIL , klistrar på ett frimärke, slickar igen kuvertet och lägger det på brevlådan. Han spanar in , går fram till honom och säger leende får du post! ser glad ut och frågar När ska vi tömma brevlådan? Det brukar vi göra efter lunch svarar . Pojkarna ser nöjda ut och fortsätter leka. och tillverkar små tunna rimböcker genom att klippa, vika och häfta ihop ritpapper. Boksidorna matas in i skrivmaskinen och de skriver ett ord under varje bild. De har ritat en katt och skriver KT under bilden. På nästa sida ritar de en hatt och skriver HT. Skriften på de följande sidorna är av olika karaktär; en enda bokstav, lekskrivning, ljudenlig skrift, stora och små bokstäver blandat. Böckerna lämnas till som frågar om de vill läsa på samlingen. Flickorna nickar och sätter sig i läshörnan, de bläddrar i sina böcker och läser högt för varandra. 5TG¥ FR¥N BARNS OMV¤RLD ERFARENHETER OCH SKRIFTSPR¥KLIGA UTVECKLINGSSTADIER Vid planeringen för funderar arbetslaget över vad som är aktuellt just nu i barngruppen och hur de ska lägga upp arbetet utifrån de didaktiska utgångspunkterna. När arbetet planeras utgår pedagogerna från sin kartläggning av det individuella barnets tal- och skriftspråkliga utveckling och lärande samt vad de uppfattar att barnen är intresserade av. De har tidigare uppmärksammat deras intresse för i ishockey och medverkat till den ishockeyturnering som kommit igång. börjar den lida mot sitt slut och det är dags att avsluta turneringen. De planerar att åka på läger och resonerar om hur de ska få barnen att bli delaktiga i resan. Vi kan göra en kom-ihåg- lapp tillsammans med dem, säger en av pedagogerna, och få dem att reflektera över vad man behöver ha med sig på ett läger. Därefter kan vi spinna vidare på det som barnen tar upp och utveckla det i mindre grupper. Diskussionen övergår till vad som är aktuellt i affärsleken och hur de ska göra klart rimböckerna. Efter frukost samlas barn och vuxna. går igenom vilka som är närvarande och vad som ska hända . Arbetsfördelningen mellan de vuxna är tydlig, en pedagog är tillgänglig för de barn som vill fördjupa sig i något, t. ex. ett temaarbete. Den andra ansvarar för det pedagogiska ledarskapet och dagsstrukturen i hela barngruppen. Hon deltar i barnens lek, vägleder, lyssnar, plockar fram och är lyhörd för de behov som finns i gruppen. infaller naturliga avbrott för måltider, utevistelse och samling. Dagsstrukturen växlar mellan barns egen lek i större eller mindre grupper, lekar och aktiviteter som styrs av den vuxne. Det finns en avvägning mellan lugn och rörelse . "EAKTA DE GRUNDL¤GGANDE LIKHETERNA MELLAN TALSPR¥K OCH SKRIFTSPR¥K Barnen betraktas som kompetenta skriftspråkare, pedagogerna har samma förhållningssätt till skriftspråksinlärandet som till talspråksinlärandet, Därför får barnen svar på sina frågor och uppmuntras att skriva som de kan. Barnens skriftspråkliga försök respekteras utan korrigeringar och påpekanden. De vuxna är tydliga modeller och inspiratörer. skriver meddelanden och kom-ihåg på tavlan. Dagboksanteckningar förs på blädderblocket med utgångspunkt från händelser som barnen berättar. För att få in olika begrepp som uppfattar att barnet är osäker på används de i sitt naturliga sammanhang. Vid dagboksskrivandet använder begreppen ord, mening och bokstav. skriver och ritar barnen en matsedel tillsammans med , den hänger framme och väcker intresse bland både barn, föräldrar och pedagoger. Alla kan läsa den eftersom det finns både bild och text. sitter i skrivhörnan och skriver ett brev till kokerskan och önskar sig pizza till lunch.