sou · GLB391d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Då beslut som länsstyr- elsen, länsrätten eller kammarrätten meddelar enligt lagen angår så många att avskrift av beslutet inte lämpligen kan tillställas envar av dem, skall meddelande om beslutet införas i ortstidning. Tiden för överklagande skall räknas från den dag då kungörandet har skett. beslut skall gälla utan hinder av att det har överklagats, om inte domstol förordnar annat. 7.5Några statistiska uppgifter om jaktvårdsom- råden Vid tillkomsten av jaktvårdsområdesinstitutet uttalade Jord- bruksutskottet att den dåvarande enda frivilliga jaktvårdsorganisationen, , skulle utvidga sin bas och försöka dra till sig – även i form av kollektiv anslutning – ute i bygderna verksamma jaktvårds- sammanslutningar och inte minst jaktvårdsområdesföreningarna (bet. 1938:JoU53 s. 42). Utredningen kommenterar detta i avsnitt 7.7.4. Enligt uppgift från är samtliga jaktvårdsom- råden i landet utom två medlemmar i . Nedan redovisas hur landets jaktvårdsområden utvecklats fram till . Uppgifterna är hämtade från Jakt- och viltvårdsberedningens betänkande Jaktvårdsområden. hämtade från rapporter från länsjaktvårdsförbunden i Svenska jägareför- *Uppgiften under avser både och län. Nedan redovisas, , antalet jaktvårdsom- råden som nybildats, antalet områden som upplösts antalet äldre jaktvårds- områden som ombildats till jaktvårdsområden enligt lag och antalet äldre jaktvårdsområden vars giltighetstid förlängts. Vidare redovisar utredningen hur många jaktvårdsområden det fanns och hur många av dessa som regleras enligt jaktlag. Slutligen redo- visas kostnader för jaktvårdsområden . Underlaget har tagits fram med hjälp av landets länsstyrelser. Uppgifter om jaktvårdsområden för perioden *Uppgiften omfattar även län. 1De två områden som bildats har bildats genom uppdelning av ett jvo enligt 27 § punkten 2. Det område som upplösts har alltså blivit två jvo. 2För två äldre jvo har inte förlängd tid begärts. Enligt förordningen (1980:896) om jaktvårdsområden får ur jaktvårds- fonden betalas kostnader för bildande av jaktvårdsområden, upplösning av jaktvårdsområdesföreningar, ombildning av och anslutning till eller uteslutning ur jaktvårdsområden, ombildning av äldre jaktvårdsområden bildade enligt äldre bestämmelser samt förlängning av giltighetstiden för jaktvårdsområden bildade enligt äldre bestämmelser. Bidragen får avse arvode till förrättningsman, kostnader för fastighetsutredning, kungörelse- kostnader och andra kallelsekostnader. Frågor om bidrag prövas av . Utredningen har från Kammarkollegiet begärt kopior av samtliga fakturor mot vilka kollegiet betalt ut medel från jaktvårdsfonden till länsstyrelserna (se tabell 7.2). Utredningen har där- efter via länsstyrelserna fått kostnaderna specificerade. Jaktvårdsområden i visar sig stå för två tredjedelar av kostnaderna i landet. Utredningen har undersökt kostnaderna för olika åtgärder, t.ex. att bilda ett jaktvårdsområde. Nedan redovisar utredningen kostnaderna i 17 olika ärenden (jaktvårdsområden) som var aktuella hos i . Med anledning av de svåra ägarförhållanden som finns i har, enligt uppgift från , beviljats bidrag för att en markägarförteckning skall kunna upprättas innan arbetet med på- tecknandet av teckningslistorna har tagit sin början. Sådan förteckning har upprättats för de tre jaktvårdsområden som anges nedan. För dessa områden redovisas vilka kostnader som uppkommit. Ansökan om förrättningsman har ännu inte inkommit. Kostnaderna för de åtgärder som vidtagits i dessa 17 områden uppgår Enskilda markägare och jägare Markägarna har fått besvara frågan: Vad anser Ni att förekomsten av jakt- vårdsområden (jvo) har för betydelse för viltvården respektive antalet jakttillfällen. Motsvarande fråga har ställts till jägare som är registrerade i jaktkortsregistret. Syftet med ett jaktvårdsområde är att främja viltvården. Det är därför av intresse att få reda på om enskilda markägare och jägare anser att ett jaktvårdsområde har positiv betydelse för viltvården eller om de anser att områdena är betydelselösa eller rent av negativa för viltvården. Eftersom utredningen enligt direktiven skall försöka skapa nya jakttillfällen är det även av intresse att få reda på markägarens och jägarens uppfattning om ett jaktvårdsområde ökar antalet jakttillfällen eller om jägaren och markägaren anser att de är betydelselösa för eller rent av minskar antalet jakttillfällen. Jvo:s betydelse för viltvården Markägare (all mark ca 14 300 000 ha) Medlem i jvo () Ej medlem i jvo () Markägare (mark < 99 ha motsvarar ca 5 900 000 ha) Medlem i jvo () Ej medlem i jvo () Markägare (mark > 100 ha motsvarar ca 8 400 000 ha) Medlem i jvo () Ej medlem i jvo () i jvo () ej i jvo () Jvo:s betydelse för antal jakttillfällen Markägare (all mark ca 14 300 000 ha) Ej medlem i jvo Markägare (mark < 99 ha motsvarar ca 5 900 000 ha) Ej medlem i jvo Markägare (mark > 100 ha motsvarar ca 8 400 000 ha) Ej medlem i jvo Utredningen har särskilt undersökt markägarnas attityd i den del av landet där det finns flest jaktvårdsområden, dvs. Markägarna där har svarat på följande sätt. Jvo:s betydelse för viltvården Markägare (i ) Ej medlem i jvo Jvo:s betydelse för antal jakttillfällen Markägare (i ) Ej medlem i jvo När det först gäller den enskilde markägaren och viltvården uppger av de som besvarat frågan att ett jaktvårdsområde är positivt för viltvården, att ett jaktvårdsområde antingen inte har någon betydelse för viltvården eller är negativt för viltvården och att de inte vet. Av de markägare som besvarat enkäten är medlemmar i ett jaktvårdsområde och inte medlemmar. Den större gruppen, som består av markägare som inte är medlemmar i ett jaktvårdsområde, är klart mindre positiva till jaktvårdsområden. anser att ett jaktvårdsområde är positivt för viltvården. av markägarna anser att ett jaktvårdsområde är betydelselöst eller negativt för viltvården. De som är medlemmar i ett jaktvårdsområde är klart mer positiva till jaktvårdsområden. Så många som anser att ett jaktvårdsområde är positivt för viltvården medan anser att ett jaktvårdsområde är betydelselöst eller negativt för viltvården. I de delar av där det finns mest jaktvårdsområden, dvs. Väster- , , och , är gruppen positiva markägare ungefär lika stor som i övriga landet. Andelen som anser att ett jaktvårdsområde är betydelselöst eller negativt för viltvården är dock betydligt större. Av samtliga markägare anser att ett jaktvårdsområde är betydelselöst eller negativt för viltvården. Procentsatsen för markägare som är medlem respektive inte medlem i ett jaktvårdsområde Undersökningen visar att det föreligger en stor skillnad till inställningen till jaktvårdsområden i landet beroende på om markägaren äger mark under- stigande 100 ha eller 100 ha eller mer. De markägare som äger små en- heter har en mer positiv uppfattning och skiljer sig inte nämnvärt från det De markägare som har fastigheter på 100 ha eller mer är dock mindre positiva. Av den senare gruppen anser att ett jaktvårdsområde har positiv betydelse för viltvården medan anser att det saknar betydelse eller är negativt för viltvården. Av de som inte är medlemmar i ett jaktvårdsområde är positiva medan uppger att det är betydelselöst eller negativt. Av de som är med- lemmar anser att ett jaktvårdsområde är positivt för viltvården. I förhållande till de som äger små enheter är det en skillnad på . av medlemmarna anser att jaktvårdsområdena saknar betydelse för eller är negativa för viltvården. När det gäller jägaren och viltvården kan till en början konstateras att andelen jägare som inte anser sig veta vilken betydelse ett jaktvårdsområde har för viltvården är stor. Av samtliga jägare uppger att de inte vet vilken betydelse ett jaktvårdsområde har för viltvården. Procentsiffran för motsvarande uppfattning när det gäller medlemmar respektive inte med- lemmar i ett jaktvårdsområde är . Av samtliga jägare anser att ett jaktvårdsområde är positivt för viltvården. Uppdelat på medlemmar respektive inte medlemmar i ett jaktvårdsområde blir procentsatsen 58 respektive 33. I fråga om jaktvårdsområdenas betydelse för antalet jakttillfällen visar undersökningen att flertalet jägare, , inte vet om jaktvårdsom- rådena har någon sådan påverkan. Av de övriga anser att jakt- vårdsområdena antingen är betydelselösa för eller minskar antalet jakt- tillfällen. För gruppen markägare är fördelningen mer jämn. Av samtliga markägare anser att ett jaktvårdsområde är betydelselöst för eller minskar antalet jakttillfällen. anser att antalet jakttillfällen ökar. I de nämnda länen i , där det finns flest jaktvårdsområden, anser att ett jaktvårdsområde är betydelselöst för eller minskar antalet jakttillfällen. anser att antalet jakttillfällen ökar. Det föreligger stor skillnad i uppfattning beroende på om man äger marker understigande 100 ha eller om man äger större marker. Av de som äger en- heter på 100 ha eller mer anser att jaktvårdsområdena är be- tydelselösa för eller minskar antalet jakttillfällen. anser att antalet jakttillfällen ökar. Av de som äger mindre enheter anser att jakttillfällena ökar medan anser att det är be- tydelselöst för eller minskar antalet jakttillfällen. En klar majoritet av de markägare som inte är medlemmar i ett jaktvårds- område anser att ett sådant antingen är betydelselöst för eller minskar antalet jakttillfällen. I de nordligaste länen i landet där det finns mest jaktvårdsområden anser att jaktvårdsområdena antingen är be- tydelselösa för eller minskar antalet jakttillfällen. Motsvarande uppfattning har av de markägare som äger enheter på 100 ha eller mer. är endast mellan av de undersökta kategorierna icke medlemmar som anser att antalet jakttillfällen ökar. När det gäller medlemmar i ett jaktvårdsområde är bilden inte lika klar utan uppfattningen varierar beroende på om man äger stora eller små enhet- er. I gruppen markägare med små enheter anser en klar majoritet, , att jakttillfällena ökar. För de markägare som äger mark på 100 ha eller mer är dock uppfattningen delad. anser att antalet jakttillfällen ökar medan anser att jaktvårdsområdet antingen saknar betydelse för eller minskar antalet jakttillfällen. I de nord- ligaste länen i anser av de som är medlemmar i ett jaktvårdsområden att jakttillfällena ökar medan anser att det är betydelselöst för eller att det minskar antalet jakttillfällen. Beträffande de jägare som är medlemmar i ett jaktvårdsområde anser att jakttillfällena ökar medan anser att ett jaktvårdsom- råde är betydelselöst för eller minskar antalet jakttillfällen. I gruppen jägare som inte är medlemmar i ett jaktvårdsområde anser att jakttillfällena ökar medan anser att ett jaktvårdsområde är be- tydelselöst för eller minskar antalet jakttillfällen. Skogsbolagen, stiften och kommunerna Skogsbolagen har redovisat att de tillsammans har 1 459 524 ha mark som ingår i jaktvårdsområden. Det utgör av den totala markarealen i landets jaktvårdsområden. jaktbara mark ingår i jaktvårdsområden. medlemmar i 1 151 av landets 1 890 jaktvårdsområden. Det bolag som ingår i flest jaktvårdsområden och som bidrar med störst areal är Hur påverkas utbudet av jakt- Skulle Ni hellre se en annan råden, är det en bra sam- verkansform för att uppnå en Om ja, varför? Ingen påverkan på utbudet. En bra samverkan kan endast skapas på frivillig basis typ och för sig ett bra syfte. Ingen påverkan på utbudet. Under förutsättning att de änd- ringar som föreslagits av jakt- markskommittén genomförs. Ingen påverkan på utbudet. – Ökar antalet jakttillfällen vid – Ingen påverkan på utbudet inom större samlade markinne- Antalet jakttillfällen ökar. klubbar där alla deltar på Gynnar framför allt en bättre jaktsamverkan och arrondering. Stiften har redovisat att de tillsammans har 96 074 ha mark som ingår i jaktvårdsområden. Tre stift i har dock inte kunnat redovisa någon uppgift härvidlag varför siffran kan vara något större. Arealen utgör drygt en procent av den totala markarealen i landets jaktvårdsområden. Av stiftens sammanlagda jaktbara mark ingår i jaktvårds- områden. Det fanns 1 890 jaktvårdsområden 1996 och kyrkan var medlemmar i 281. Kommunerna har redovisat att de tillsammans har 119 321 ha mark som ingår i jaktvårdsområden. Siffran kan vara större eftersom några kommuner inte har besvarat enkäten och vissa inte kunnat redovisa någon uppgift härvidlag. Arealen utgör av den totala markarealen i landets jaktvårdsområden. Av kommunernas sammanlagda jaktbara mark ingår i jaktvårdsområden. Det fanns 1 890 jaktvårdsom- råden och kommunerna var medlemmar i 374. Utredningen har frågat kommunerna hur de anser att utbudet av jakttillfäl- len påverkas av jaktvårdsområdesbildning. Av de som besvarat enkäten har 104 kommuner uppgett antingen att utbudet inte påverkas eller att antalet jakttillfällen minskar. En minoritet, 28 kommuner, anser att antalet jakttill- fällen ökar. När det gäller huruvida jaktvårdsområden är en bra samver- kansform för att uppnå en bra viltvård har 100 kommuner svarat ja, 7 kommuner nej och 59 kommuner har inga synpunkter i frågan. 7.6Överväganden beträffande vissa huvudpunkter i utredningens förslag Under arbetets gång har utredningen fått motta en stor mängd menings- yttringar i skriftlig och muntlig form från organisationer och enskilda angående utredningens förväntade förslag beträffande viltvårdsområden. Ett flertal artiklar i jaktpress och lokaltidningar har tagit upp utredningens arbete i detta avseende. Eftersom det varit omöjligt för utredningen att bemöta dessa, ibland även felaktiga, uppgifter och svårt att diskutera material som varit under arbete finns det skäl att här något kommentera dessa meningsyttringar. De flesta som varit positiva till ändringar i nuvarande regler för jaktvårds- områden är enskilda som själva upplevt eller i sin omgivning lagt märke till orimliga konsekvenser av tillämpningen av gällande bestämmelser. Många uppger sig vara både jägare och markägare. Bland dessa yttringar har också förekommit de som anser att all samordning av jakt bör ske på frivillig väg och att ingen lagstiftning på området bör förekomma. Bland de kritiska meningsyttringarna har majoriteten utgjort protestskrivel- ser som inkommit från länsjaktvårdsföreningar, länsjaktvårdskonsulenter och jaktvårdsområden varav de flesta utgör lokalavdelningar inom . I förbundets centrala tidskrift har på ledarplats framförts åsikten att förändringar av majoritetsreglerna vid bildande och upplösning innebär att demokratin inom jaktvårdsområdena ersätts med feodalvälde. Från samma håll har framställts krav på att jaktvårdsområdeslagstiftningen måste lämnas orörd. Utredningen finner det därför motiverat att nämna något om demokratibegreppet och de krav som ställs på offentlig makt- utövning när det gäller hänsyn till grundläggande fri- och rättigheter. Vad nedan anförs ger även en bakgrund till att utredningen måste ta hänsyn till de förändringar som skett vad gäller äganderättsskyddet. Ett skydd för medborgerliga fri- och rättigheter är av väsentlig betydelse för vakthållningen kring demokratin. För svenskt vidkommande slås demokratins princip fast i 1 kap. 1 § regeringsformen. Av stadgandet fram- går att all offentlig makt i utgår från folket. I en demokratisk stat är den offentliga makten underkastad begränsningar. Begränsningarna har till uppgift att skydda de enskilda individernas rättigheter och lägga rest- riktioner på majoritetens makt. Minoriteters rättigheter och skyddet för den personliga integriteten sätter alltså gränser för folkmajoritetens beslutsmöj- ligheter. I 1 kap. 1 § regeringsformen slås också fast att den offentliga makten utövas under lagarna. I en demokrati kan således inte den offentliga makten handla hur som helst och inte göra vad som helst (se bl.a. SOU 1975:75 s. 13 och 89 ff., prop. 1975/76:209 s. 83 ff. och 138 ff. samt bet. 1975/76:KU56 s. 7 ff. och 34 f.). Genom 2 kap. regeringsformen och europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () har medborgarna i fått ett relativt noga preciserat rättighetsskydd. En rättighet som omfattas av såväl Europakon- ventionen som regeringsformen är skyddet för den enskildes egendom. Ut- redningen kan därför inte förbigå de förändringar som inträtt på ägande- rättskyddets område . Med hänsyn till vad ovan anförts vill utredningen även nämna något om innehållet i äganderättsbegreppet, de krav regeringsformen och Europakon- ventionen ställer vid ingrepp i denna rätt samt det allmänna intresse dagens jaktvårdsområden är tänkt att tjäna och som kan motivera ingrepp i Man kan se olika komponenter i äganderättsbegreppet. En grundläggande aspekt utgörs av besittningsskyddet, dvs. det skydd ägaren har enligt rättsordningen mot att ofrivilligt bli frånhänd något till vars besittning han har rätt. En andra aspekt är förfogandefriheten innebärande rätten att efter eget gottfinnande sköta sin egendom eller överlåta den åt andra. Äganderätten som förfogandefrihet kan delas upp i tre slags rättigheter. Den mest centrala komponenten utgörs av överlåtandefriheten och innebär dels ägarens rätt att fritt sälja, skänka bort etc. sin egendom till vem han vill, dels hans rätt att upplåta nyttjanderätt till annan person, t.ex. jakträtt. Den andra rättigheten är nyttjandefriheten, dvs. ägarens rätt att exempelvis avverka eller spara sin skog, odla sin mark, jaga eller inte jaga på sin fastighet. Jorddelningsfriheten utgör den tredje komponenten av för- fogandefriheten och innebär rätten att avstycka, dela och sammanslå marken (se , Lagrådet, rättsstaten och demokratin , s. 189). har haft stor betydelse för den svenska rättsutveck- lingen . Den är inkorporerad i svensk rätt. Konventionen har bl.a. legat bakom de förändringar av egen- domsskyddet som gjorts i 2 kap. 18 § regeringsformen. Konventionens in- korporerande i svensk rätt har också inneburit att den s.k. proportion- alitetsprincipen numera skall beaktas av prövande myndigheter och dom- stolar. Den betydelse konventionen har fått för frågor om inskränkningar i den enskildes rätt att utnyttja sin egendom har påverkat utredningens arbete när jaktvårdsområdena nu skall utvecklas och utgöra en bas för ett lokalt inflytande under demokratiska former. Utredningen måste således beakta att vissa inskränkningar i äganderätten numera får vidtas endast om de är motiverade av ett angeläget allmänt intresse och att det vid in- skränkning i äganderätten skall föreligga en balans mellan vad det all- männa vinner och vad den enskilde förlorar på grund av inskränkningen. Det allmänna intresse som dagens jaktvårdsområden skall främja är vilt- vården. Med viltvård avses alla sådana åtgärder som syftar till att bevara våra viltstammar i naturliga bestånd och att i möjligaste mån, under hänsynstagande till allmänna och enskilda intressen, sörja för att dessa inte utvecklas negativt på grund av mänskliga aktiviteter. Åtgärder som främjar viltvården är främst biotopvård, beskattning och skyddsåtgärder. Begreppen har beskrivits i avsnitt 2. Där framgår att jakt i vissa fall är en del av viltvården. Genom en på biologiska grunder riktigt genomförd jakt kan nämligen större viltarters numerär regleras så att jaktlagens krav på bevarande och främjande uppfylls. Beträffande övrigt vilt har jakten ingen eller ytterst ringa inverkan på populationernas storlek. Nuvarande jaktvårdsområdeslagstiftning reglerar emellertid främst jakten och dess utövning. En jaktvårdsområdesförening att detalj- reglera handhavandet av jakträtten. Även de civilrättsliga reglerna om vem jakträtten tillkommer, förutsättningar och former för upplåtelse och över- låtelse av jakträtt får rubbas inom ett jaktvårdsområde. När det gäller andra viltvårdsåtgärder än jakt ger lagen inte samma ut- rymme för tvång. Det finns visserligen en möjlighet att utföra anläggningar som behövs för viltvården. Dessa anläggningar får dock inte medföra oläg- enhet av betydelse för fastighetsägaren. Av förarbetena framgår att tillåtliga viltvårdsåtgärder kan vara utfodringsanordningar och åtgärder för älgpass. Det allmänna intresse som lagen om jaktvårdsområden skall främja är viltvården och det är således huvudsakligen jakten och dess utövning som regleras inom ett jaktvårdsområde. Lagen handlar därmed om samverkan av jakt i syfte att främja viltvården. 7.6.1Varför skall begreppet jaktvård ersättas med viltvård? Utredningen har i avsnitt 2 gett sin syn på vad som menas med viltvård och vilka åtgärder som bör omfattas av viltvårdsbegreppet. I jaktlagstiftningen och dess förarbeten har man behandlat viltvård och jaktvård som i det närmaste synonyma begrepp. När lagen om jaktvårdsområden tillkom gällde fortfarande jaktlag, lagen (1938:274) om rätt till jakt. I 1 § andra stycket den lagen definierades uttrycket jaktvård på följande sätt. "Jakträttsinnehavaren bör genom ändamålsenlig och efter tillgången på villebråd lämpad jakt ävensom, där så lämpligen kan ske, genom åtgärder för villebrådets skydd och förkovran sörja för bevarandet av ett artrikt och livskraftigt villebrådsbestånd (jaktvård)." En bestämmelse med motsvarande innehåll återfinns i 4 § jaktlagen (1987:259). I den lagen har uttrycket jaktvård utmönstrats och ersatts med Uttrycket viltvård har där samma innebörd som den tidigare an- vända termen jaktvård (SOU 1979:19 s. 89, 1983:21 s. 89 samt prop. 1979/80:180 s. 28 och 1986/87:58 s. 20). Redan Jakt- och viltvårdsberedningen övervägde att ersätta begreppet jaktvård med viltvård. Beredningen anförde följande i sitt betänkande Jaktvårdsområden (SOU 1979:19 s. 89 och 92). "--- Med viltvård avser beredningen vad som i jaktlagen kallas jaktvård, dvs. dels viltvårdsåtgärder i traditionell mening, dels en jakt som bedrivs på ett så biologiskt riktigt sätt som möjligt." Beredningen har i det föregående talat om jaktvårdsområde som en samverkansform för bedrivande av viltvård. Med begreppet viltvård avses då alla de åtgärder, inklusive jakten, som utförs i syfte att vid- makthålla eller skapa individrika viltstammar. Viltvård i den här an- givna betydelsen bör innebära en klok hushållning med den resurs som viltet utgör. För denna verksamhet gäller vad i jaktlagen föreskrivs om jaktvård, nämligen att den alltid skall bedrivas med hänsyn till jord- brukets, skogsskötselns och andra näringars intressen. Beredningen har alltså valt att tala om viltvård i stället för jaktvård. Detta aktualiserar frågan om ett byte av benämning på institutet jaktvårdsområde. Beredningen har emellertid avstått från att föreslå något namnbyte med hänsyn bl.a. till begreppsanvändningen i den nuvarande jaktlagen. Det kan finnas anledning att återkomma till frågan vid en mera genomgripande omarbetning av jaktlagstiftningen." Jakt- och viltvårdsberedningen avstod från ett byte främst mot bakgrund av att begreppet jaktvård alltjämt användes i jaktlagstiftningen. ningen har numera begreppet jaktvård utmönstrats. Utredningen anser att benämningen på institutet jaktvårdsområde skall ändras dels mot bakgrund av att begreppet jaktvård inte längre används i jaktlagen och jaktförordningen, dels för att utredningen nu föreslår relativt omfattande förändringar i lagen där främjandet av viltvården ställs i centrum. Vad som med särskild styrka talar för ett byte är, enligt utredningen, det förhållandet att ordet jaktvård inte längre förekommer i jaktlagstiftningen. Om man bortser från lagen om jaktvårdsområden förekommer begreppet jaktvård endast i 32 § rennäringslagen (1971:437). Utredningen anser att det förhållandet att man valt att utmönstra begreppet jaktvård ur jaktlagen med följdlagstiftning i sig utgör ett tillräckligt starkt skäl för namnbyte. Strävan att skapa enhetliga begrepp i jaktlagstiftningen väger enligt utred- ningen mycket tungt. Utredningsarbetet har visat att begreppen jaktvård och viltvård är synonyma i lagstiftningssammanhang men ofta har olika innebörd för den som är sakkunnig på området. Om begreppet jaktvård skall behållas i lagen om viltvårdsområden krävs det följdändringar i jaktlagen.