sou · GLB371 · 1998-01-01 00:00:00 — på remiss till cirka 2 500 ungdomsgrupper. Ä ven från dessa har svar kommit in vilka kommittén använt i sitt arbete. Vi har tagit del av alla förslag som kommit in till kommittén och vi har försökt att presentera dem i samma sammanhang som vi pre- senterar våra egna. Vi har också tagit del av andra undersökningar och utredningar för att skapa oss en så heltäckande bild som möjligt av vad unga an- ser i olika frågor. Ä ven dessa har beaktats i kommitténs arbete. I kapitel ett redogör vi för vår syn på vem ungdomspolitiken riktar sig till. Vi inleder genom att presentera ungas egen syn på vem som är barn, ungdom och vuxen. Därefter följer en kortfattad beskrivning av hur man använder begreppet ungdom i forskning och ungdoms- politik. Kapitlet avslutas med kommitténs överväganden. I kapitel två föreslår vi övergripande och konkreta mål för politiken för unga. Vi presenterar också ett förslag till former för styrning, ut- värdering och uppföljning. I kapitel tre diskuterar vi makt-, inflytande och vanmaktsbegreppen. De slutsatser vi kommer fram till är styrande för förslagen i kapitlen fem till sju. I kapitel fyra presenteras resultaten från kommitténs utåtriktade ar- bete som rör makt och inflytande. Det är dels resultaten från vår , dels från rådsslagens slutdokument och dels från de svar som inkommit på vår ? I kapitel fem beskriver vi ungas intresse för politik, valdeltagande och medlemsantal i partier och föreningar. Här jämför vi med andra ål- dersgrupper. Vi diskuterar också aktuella förslag till hur ungas makt och inflytande ska öka samt lägger fram våra förslag. I kapitel sex beskrivs i korthet de formella möjligheter till elevinfly- tande i skolan och hur inflytandet fungerar. Ä ven studenters inflytan- de på högskolor och universitet behandlas. Vi presenterar också ett antal förslag för att för förbättra inflytandet för elever och studenter. I kapitel sju beskriver vi kort ungdomspolitiken på fritids- och kul- turområdet samt ger exempel på hur man kan arbeta med makt och inflytande när det gäller dessa verksamheter. Kapitlet avslutas med kommitténs förslag. I kapitel åtta redogör vi för ungas inkomstutveckling och välfärdens fördelning.Vi belyser ungas konsumtionsmönster och transfererings- systemens betydelse. Vi lämnar också bland annat förslag som gäller hur en ny åtgärd för unga som som syftar till att öka arbetslösa ung- domars förutsättningar att ta sig in på den reguljära arbetsmarknaden bör utformas. I kapitel nio beskriver vi de uppgifter som finns om hur unga bor och hur de vill bo. Vid diskuterar också bosparande och segregerat boen- de, liksom regeringsuppdrag att samla, utvärdera och ak- tivt sprida erfarenheter och nya idéer kring billiga och bra ungdoms- bostäder. Vi lämnar också förslag till hur ungas situation på bostads- markanden ska kunna förbättras. Ungdomspolitik för vem? 1 Ungdomspolitik för vem? Det kan vara svårt att besvara frågan vem ungdomspolitiken riktar sig till. Vem är ungdom och vem är vuxen? De som är unga blir vuxna både tidigare och senare än äldre generationer. Till exempel gör mycket hög arbetslöshet att många unga människor har svårt att klara sig ekonomiskt och i den aspekten bli självständiga. Man talar då om den förlängda ungdomstiden. har unga på ett mycket tidigt stadium tillgång till kunska- per på snart sagt alla livets områden. Framförallt på grund av medier- nas utökade närvaro i våra liv är ämnen som till exempel krig, svält, äktenskapsproblem och sexualitet vardagsmat . På så sätt kan man säga att unga blir vuxna tidigare än äldre generationer. I det här kapitlet ska vi leta oss fram till vår syn på vem ungdom- spolitiken riktar sig till. Vi inleder genom att presentera ungas egen syn på vem som är barn, ungdom och vuxen. Därefter följer en kort- fattad beskrivning av hur man använder begreppet ungdom i forsk- ning och ungdomspolitik. Kapitlet avslutas med kommitténs övervä- ganden. 1.1Vem är vuxen - enligt unga? har i en studie kring ungas värderingar och för- hållningssätt till arbete ställt några frågor som avsåg att beskriva hur unga människor mellan uppfattar ungdomsperioden i några avseenden1. En fråga handlade om att ange en ålder för när man är vuxen. I genomsnitt ansåg de svarande att man blir vuxen vid . Framförallt var det existentiella och sociala karakte- ristiska snarare än juridiska faktorer som avgjorde när ungdomstiden ansågs vara avslutad. Att bli vuxen handlar mer om att finna sin iden- titet och veta vad man vill än att bli myndig eller att ta körkort. Ä ven företeelser som att bilda familj och att försörja sig själv ansågs vara viktiga. 1Gamberale, Sconfienza och , Värderingar och förhållningssätt till arbete bland ungdomar i - en kartläggning av ett representativt urval, Arbetslivsin- stitutet, 1996. Ungdomspolitik för vem? Inställningen att det främst rör sig om personlig utveckling och i lägre grad om juridiska faktorer återkommer även i de svar som in- kommit på Ungdomspolitiska kommitténs ?2. I denna ställde vi några frågor om vuxenblivande och självständighet. Av de cirka 15 svar vi fått på denna fråga framstår det personliga an- svarstagandet som det centrala. Att kunna ta ansvar för sig själv, att inte behöva leva på föräldrarna och att kunna vara delaktig och ta ansvar i samhället. Frågorna i vår rapport tog inte upp myndighetsålder eller andra åldersgränser varför inga uttalanden finns om i vilken ålder man blir vuxen. Detta är däremot centralt i svaren från Å ldersgränsutredning- ens uppsatsprojekt3. I detta deltog elva klasser i årskurs tre från tio gymnasieskolor. Temat för uppsatserna var Å ldersgränser i samhäl- let. Närmare 300 uppsatser samlades in och har därefter bearbetats av studenter på C- och D-nivå vid Lunds och . I två av de bearbetningar som gjorts presenteras de svarandes syn på frågan om när man bör anses som vuxen4. Resultaten visar att de flesta menar att man borde räknas som vuxen från det man är myndig. Många känner sig besvikna över att det betyder så lite att bli myndig. Många hade hoppats på att man efter myndighetsdagen i större utsträckning skulle bli behandlad som vuxen. Ett fåtal menar till och med att det vore lika bra att höja myndighetsåldern till eftersom man ändå inte får samma rättigheter som en vuxen. Man anklagar samhället i allmänhet och politikerna i synnerhet för att skicka ut motstridiga signaler. Tonåringar kan anses vara mogna att ta ansvar i ett sammanhang men inte i ett annat. Ofta sägs också att om samhället ser unga som vuxna eller ungdomar när det passar samhället kommer de unga att svara med samma mynt, det vill säga agera vuxet och ta ansvar när det passar dem. 2En utförligare presentation av rapporten samt Ungdomspolitiska kommitténs övriga utåt- riktade arbete finns i kapitel 3.2 samt återges i sin helhet i betänkandets två bilagor, Så här tycker vi. 3Se Bevakad övergång - åldersgränser för unga upp till , SOU 1996 :111. 4Hjortsjö, Tonåringar tycker till om tonåringar, för socialt arbete , 1996, samt Edeblom, Ungdom om ungdomstiden, C-uppsats för so- cialt arbete i , 1995. Ungdomspolitik för vem? 1.2 Ungdomsforskningen och ungdomsbegrep- pet Ungdomen och ungdomstiden blev och ett prioriterat studieobjekt inom framväxande discipliner som psykologi och pedagogik. växte även in- stitutioner fram vilka skulle förbereda unga människor för framtida arbetsuppgifter i en utsträckning som inte skådats tidigare i historien. Föräldrar och professionella, som delade uppfattningen att ungdomar måste kontrolleras och övervakas, tog på sig uppgiften. En av ungdomsbegreppets tidigaste och mest inflytelserika uttol- kare var den amerikanske psykologen och . som 1904 skrev verket Adolescense. Historikern menar att Halls genomslagskraft består i att han beskrev två tenden- ser vilka genomsyrade all dåtida forskning om ungdomen5. För det första beskrev han ...ungdomstiden som en självständig livsfas vars främsta kännetecken var att den på ett radikalt sätt stod i motsättning till den etablerade vuxentillvaron.6 För det andra ställde sig klart ambivalent till denna, som han ansåg, så annorlunda karaktär. beskriver ungdomstiden i mycket uppskattande ordalag men är trots detta starkt beskyddande och paternalistisk. Ungdomen var av obalans mellan potential och kontroll. Ungdomarna måste be- skyddas för att inte gå under av sina egna begär. Trots att framstod som en viktoriansk ro- mantiker menar att fångat något bestående och än levande i amerikanskt och europeiskt idégods om unga männi- skor: Ungdomstiden är ett mystiskt tillstånd av autenticitet och livs- känsla som vuxenvärlden måste skaffa sig kunskap om, dels för att hämta inspiration av dess vitalitet, dels för att skydda sig mot dess destruktivitet.7 I dagens ungdomsforskning finns inte någon allmänt vedertagen avgränsning av begreppen barn, ungdom eller vuxen. Två utgångs- punkter är vanliga: ungdomstiden är en livsfas där ungdomarna är de som genomgår denna livsfas; ungdomar tillhör en social kategori som möter gemensamma strukturer. En tredje väg som är vanlig i empi- 5Berggren, Seklets ungdom, 1995. 6Berggren, a.a, s.35. 7Berggren, a.a, s.40 Ungdomspolitik för vem? riska studier är att utgå från en åldersindelning där ungdomar till ex- empel är de . Ungdomsforskarna ger i Ungdomskultur i en god presentation av ungdomsbegreppet så som det används i svensk ungdomsforskning8. och For- näs beskriver ungdomsbegreppet som i grunden relationellt och be- stående av flera dimensioner. Att ungdomsbegreppet är relationellt bestämt innebär att det får betydelse först i förhållande till barndom och vuxenhet. Att vara en ungdom är att inte vara barn men ännu inte vuxen. Dessa tre begrepp är i ständig förändring. Till exempel skriver och Fornäs: har man tenderat att se vuxenhet som att vara färdig eller mogen, att ha funnit sin identitet, och alltså vara ganska fast i en given social roll. Denna syn på vuxenhet tenderar att upplösas. Sökandet efter identitet, öppenhet och den flexibla förän- derligheten är inte längre reserverad enbart för ungdomsfasen utan börjar allt mer genomsyra även (synen på) det vuxna livet. Detta rub- bar givetvis återigen ungdom som begrepp.9 Att ungdomsbegreppet har flera dimensioner innebär enligt Bjur- ström och Fornäs att vi både kan se det som en livsfas och som en social kategori. Begreppet har dessutom flera olika aspekter vilka inte alltid överensstämmer sinsemellan. Fysiologiskt går man över från att vara barn till att vara ungdom i och med könsmognaden. Däremot finns ingen fast gräns för när man är fysiskt fullvuxen. Det psykiska vuxenblivandet sker i den fas som kallas för adolescensen. Denna fas har än mer oklara gränser för början och slut. Klart är att sociala gränser mellan barndom, ungdom och vuxenliv är viktiga för den egna självbilden och adolescensens början och slut. Det handlar då om ålders- och indirekt också mognadsmarkeringar som konfir- mation, rätt att köra moped, rösta, ta körkort och handla på system- bolaget. Det handlar även om övergångar som att avsluta sin utbild- ning, flytta hemifrån, bilda egen familj eller få fast arbete. 8Bjurström och Fornäs, Ungdomskultur i , ur antologin - vardag och struktur, red. Himmelstrand och , 1988. 9Bjurstöm och Fornäs, a.a s. 434. Ungdomspolitik för vem? Inom ungdomspolitiken är med nödvändighet ungdomsbegreppet ofta liktydigt med en åldersindelning. Den politiska utövningen styrs av lagbundna åldersgränser för ungdomars rättigheter och skyldig- heter. Emellertid används livsfasbegreppet som en utgångspunkt också inom ungdomspolitiken. I direktiven till skrevs till exempel att Ungdomstiden är den period i livet då människor utvecklas och formas intensivt. Då väljer man utbildning och yrke och får nya intressen. Då testar man vuxenvärldens idéer och moral- uppfattningar och skaffar sig åsikter. Då funderar man över den roll och plats man själv har.10 I linje med detta synsätt valde att definiera ungdomsbegreppet på följande sätt: Vad som är ungt och vad som är gammalt beror på omständigheterna och rum samt det valda perspektivet.11 Synen som en livsfas har, såväl inom forskning som inom ungdomspolitiken, kommit att fokusera allt mer på att denna fas sträcks allt längre i tiden. Ett exempel finns i direktiven till där man utifrån synen på ungdomen som en livsfas beskriver hur ungdomstiden har kommit att bli allt längre ef- tersom inträdet i vuxenlivet har för- skjutits. Som en konsekvens av detta är det inte längre möjligt att konsekvent avgränsa ungdomstiden till ett begränsat ålders- intervall.12 På ett liknande sätt definieras i Å ldersgränsutredningens betän- kande ungdomstiden13. Till skillnad mot i övriga ungdomspolitiska sammanhang där man utgått ifrån synsättet ungdom som livsfas sätter emellertid Å ldersgränsutredningen en gräns för ungdomstiden. Den som är räknas som ung vuxen. Utredningen utgår från sociologen beskrivning av ungdomstiden som en serie nyckelövergångar vilka kan ha olika form och innehåll. Nyckelövergångarna handlar till exempel om att sluta skolan, att skaffa arbete, bostad och att bilda familj. Alla dessa för- ändringar kan ha olika innehåll exempelvis beroende på vilken typ av 10Direktiven till , Dir 1989:48. 11Ungdom och Makt, SOU 1991:12. 12Kommittédirektiv till , Dir 1992:107. Ungdomspolitik för vem? arbete individen får, var man väljer att bo och om/hur man väljer att leva i ett parförhållande. Parallellt med denna utveckling finns en in- dividuell, psykisk och fysisk övergång i vilket identitetsarbetet är en viktig del. Trots de variationer som kännetecknar den fysiska, psy- kiska och sociala mognaden ser utredningen inte någon anledning till den ingående differentiering som kännetecknar de regler som finns på många områden. Utredningens förslag är att åldersgränser för unga människor bör knytas till åldrarna 12, 15, 18 och . I förslaget beskrivs 12- och 15-åringarna som barn och de myndiga, såväl 18-åringar som 21-åringar, som unga vuxna. Tanken är att göra regelsystemet tydligare och mer konsekvent. Å ldersgränsutredningen menar att reglerna därigenom kan fungera som ett stöd och en hjälp för barn och ungdom att med stigande ålder och mognad kunna axla rollen som vuxen. 1.4Vad är ungdomspolitik? beskriver i inledningskapitlet till Krokig väg till vuxen begreppet ungdomspolitik som en samlande benämning på de samhälleliga åtgärder som påverkar unga människors villkor. handlar ungdomspolitik till exempel om åtgärder för arbetslösa unga, utbildning, fritidsfrågor och insatser från den kommunala socialtjäns- ten för unga. Sammanfattande kan man säga att ungdoms-politik handlar om såväl socialisering och utbildning som ekonomi och ar- betsmarknadspolitik för unga. Ungdomspolitik som ett avgränsat och självständigt politikområ- de är dock en relativ ung företeelse. Visserligen har insatser inom framförallt utbildning och på fritidens område vuxit fram . Det gällde då främst utbyggnaden av ungdomsskolan. Det omfattande reformarbetet på utbildningsområdet har efter hand resulterat i en allt längre obligatorisk och formaliserad skolgång. På liknande sätt har staten och kommunerna genomfört ökade insatser vad gäller ungas fritid. Dessa politiska insatser bedrevs emellertid fram till början av 80- talet av olika sektorsorgan oberoende av varandra. har emellertid en större samordning mellan de områden inom vilka de olika insatserna för unga bedrivs vuxit fram. Samverkan har setts som nödvändig framförallt för att man menat att om insatserna inom olika områden ska bli effektiva, såväl kvalitetsmässigt som resursmässigt, Ungdomspolitik för vem? måste de utgå från en gemensam syn på vad som ska uppnås. 1986 utsågs ett statsråd för att specifikt ansvara för dessa frågor. Därefter har varje regering haft en så kallad ungdomsminister. beslutade om riktlinjer för ungdomspolitiken. Rikt- linjerna syftade till bättre samverkan, bättre resursutnyttjande samt möjligheter att följa upp och utvärdera insatser för ungdomar. Ungdomspolitiken är alltså inte relaterad till en särskild sektor i samhället utan till en särskild målgrupp och dess behov. Den bygger på att varje myndighet inom sitt område har samma ansvar för unga som för övriga befolkningen. Ungdomspolitiken arbetar inte i första hand genom att konstruera specifika åtgärder för unga utan snarare genom att anlägga ett ungdomsperspektiv på allmänna åtgärder inom olika sektorer. anser att det i användandet av begrep- pet ungdom finns en olycklig tendens att samla alla unga under en beteckning, utan större hänsyn till skillnader mellan individer och grupper. Kommittén hävdar tvärtom att det inte finns någon homo- gen ungdomsgrupp, utan unga människor vilka på sin höjd kan sägas tillhöra olika sociala grupperingar inom ett åldersintervall. Likväl är det överlag så att unga människor i större utsträckning än äldre blir arbetslösa, att de är i ett inledningsskede till en boende- karriär samt har svårare än äldre att göra sina röster hörda i politiken. En politik som riktar sig till just unga som har problem på exempelvis dessa områden är därmed rimlig. En politik som riktar sig till unga är nödvändig också därför att tendenser finns att unga på olika områden i samhället missgynnas. Många av de unga som deltagit i Ungdomspolitiska kommitténs utåt- riktade aktiviteter känner att de på olika sätt är satta på undantag och att de inte riktigt räknas med. Detta trots att det i dagens samhälle är positivt att vara ung. Ungdomlighet eftersträvas av många. En allt längre utbildning gör också att dagens unga på många områden är mer välutbildade och kunniga än äldre. Att unga i vissa avseenden missgynnas beror till stor del på en okunskap om många unga människors livssituationer. Till viss del kan det också bero på felaktiga föreställningar om unga. Till exempel vi- sar vi i vårt delbetänkande Unga och arbete (SOU 1997:40) att före- Ungdomspolitik för vem? ställningen om att de som är unga skulle vara mindre intresserade av att arbeta är felaktig. Att anlägga ett jämförande perspektiv mellan generationer kan därför vara nödvändigt. Den politik som vi önskar se riktar sig således till unga människor som på olika sätt har behov av insatser, inte till ung- domar i allmänhet. Genom att jämföra den generella politiken mellan generationer ska framtidens politik för unga motverka en marginalise- ring av unga människor. En politik för unga ger beredskap för att när så krävs vidta särskilda åtgärder för unga i olika situationer och med olika behov. Angående ungdomsbegreppet menar kom- mittén att som ungdomstiden är högt värderad i vårt sam- hälle har ungdom som begrepp kommit att kopplas till beroende och vuxenbegreppet till självständighet. Det innebär att den kallas för ungdom som till exempel inte har fast anställning och ordnat boende. Vi menar att denna föreställning om ungdom och vuxenliv bygger på en statisk syn på människans livsfaser som det förutsätter att vuxen är det mest åtråvärda att vara, som om ungdomstiden inte hade ett värde i sig. Den diskussion, som bland annat Ungdomsstyrel- sen tar upp i rapporten väg till vuxen, om den förlängda ung- domstiden bygger delvis på denna föreställning och spär på föreställ- ningar om att vuxen är något man blir när man får sin första fasta an- ställning. anser att den så kallade förlängda ungdomstiden inte ger orsak till att kalla exempelvis en 25-åring för ungdom. Det är tvärtom av största vikt att hon av samhällets institu- tioner ses som vuxen och inte behandlas som en undantagsvarelse trots att hon saknar arbete och egen lägenhet. Kommittén vill därför påpeka att även om ingen absolut gräns kan dras för när den enskilde individen är vuxen är den som är myndig och bör därmed ses som vuxen. Detta är viktigt därför att man inte sätter vuxna männi- skor på undantag med den lätthet som man gör med ungdomar. Sammanfattningsvis innebär detta att vi i menar att i framtidens politik för unga, som liksom kommer att röra områden som skola, fritid, bostäder, arbete, ekono- mi, makt och inflytande, kommer barn såväl som vuxna att kunna be- röras. Det de har gemensamt är att de är unga människor med olika behov. 2 Ö vergripande mål En politik för unga syftar till att alla unga ska ha rätt till goda lev- nadsvillkor. Dessa kan skilja sig mellan olika unga människor uti- från deras individuella livssituation och egna val. Det finns dock vissa områden som enligt vår mening har stor betydelse för alla unga. föreslår därför att de nationella målen för en politik för unga ska vara: -Samhället ska underlätta för unga att leva ett självständigt liv. -Unga ska ha verklig möjlighet till makt, inflytande och delaktig het. -Den resurs ungas engagemang, skapande förmåga och kritiska tänkande utgör ska tas tillvara. Ungdomspolitiska kommitténs utgångspunkt i arbetet med politiken för unga är alla människors lika värde och okränkbarhet. Varje män- niska är unik och måste också få tillfälle att utveklas på sitt eget vis. I arbetet med att formulera de övergripande målen för ungdoms- poli- tiken har vi utgått från denna grundsyn på så sätt att alla medborgare ska ha samma rättigheter och skyldigheter och ska behandlas likvär- digt av de offentliga organen. Vidare anser vi att unga människors engagemang, lust och vilja att delta inom olika samhällsområden är av största betydelse. Det sam- hälle som inte med respekt och intresse möter de unga får svårigheter att utvecklas. Det är alltför lätt för en etablerad vuxengeneration att slå sig till ro och bortse från de ungas situation. Ett samhälle där alla oavsett ålder aktivt deltar ger de bästa lösningarna. En sammanhållen politik för unga kan underlätta unga människors möjlighet till inflytande och en- gagemang samt att ungas behov och livssituation beaktas inför de beslut som fattas på olika nivåer i samhället. Politiken för unga bygger framför allt på en långsiktig politik och inte på enstaka särlösningar. Beroende på individernas olika förhål- landen varierar behovet av samhällets insatser, både vad gäller vilken sorts insatser som kan behövas och omfattningen av dessa. I detta kapitel lämnar vi förslag till övergripande mål för politiken för unga. De mål som föreslås handlar om möjligheter att leva ett självständigt liv; möjligheter till makt, inflytande och delaktighet; att ta tillvara unga som resurs. Målen har karaktär av mål att sträva mot, så kallade inriktningsmål. Förslagen grundar sig på den kunskap som finns om unga människor och deras levnadsvillkor. De mål vi föreslår ska vara styrande för statliga åtgärder men även vara vägledande för kommunala åtgärder. Målen är främst inriktade på att undanröja de hinder som kan fö- religga för att unga människor ska kunna ha makt över och ta ansvar för sina egna liv. Några av de största hindren för unga människor kan emellertid inte åtgärdas enbart med politiska beslut utan handlar om bemötande, attityder och värderingar från de äldre. Poli- tikens uppgift är då att stödja vid de tillfällen och i de sammanhang där människors personliga ansvar och frivilliga samverkan inte är till- räcklig. 2.1Ungas syn på mål för politiken för unga efterfrågade vi ungas synpunk- ter dels på hurvida en politik för unga behövs, dels på de förslag till mål kommittén presententerade. Målen i rapporten var: Alla unga ska ha rätt till goda levnadsförhållanden; Samhället ska underlätta för de unga att leva ett självständigt liv; De unga ska ha ökad möjlighet att utöva sin rätt till inflytande och delaktighet; Ungas engagemang, ska- pande förmåga och kritiska tänkande ska erkännas och aktivt tas till- vara; De ungas internationella engagemang och mångkulturella kon- takter ska främjas. Rapporten skickades till omkring 2500 ungdomsgrupper, omkring 750 gymnasiskolor samt till elevkårerna direkt, till riksungdomsorga- nisationer och deras omkring 1000 distriktsorganisationer, vissa av de skolor som drivs av , riksidrottsförbun- dets ungdomssektioner på distriktsnivå samt hyresgästföreningens distriktsorganisationer. Omkring 60 svar på rapporten har inkommit till kommittén.