sou · GLB3138d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Dessutom kan spänningar uppstå genom att barnen i vissa fall får bidra till socialiseringen av sina föräldrar. Dessa konflikter blir intensivare mellan fäder och döttrar, dvs. när både generationskonflikter och genuskonflikter kolliderar inom invandrarfamiljer. Allt detta förändrar maktbalansen i familjerelationerna, vilket i sin tur innebär att när kontrollen över Invandrarkvinnor utmanar männens roll viktiga resurser förändras får också relationerna en annan form. De vars ställning försämras i den nya situationen kan dock tänkas föra fram den kulturella traditionen i ursprungslandet som ett argument för sin sak och därmed blir konflikten ännu mer akut (, 1983:135). Under sådana omständigheter ökar risken för åsiktsskill- nader i olika beslut och avgöranden. pågår det å ena sidan en ständig makt- och kulturkonflikt och å andra sidan ett kompromissande i relationen mellan mannen, kvinnan och barnen. Det konfliktmönster som finns bland invandrarfamiljer är delvis en intensifierad bild av vad som har existerat även bland svenska familjer. , en iransk sociolog, sammanfattar i en studie om iranska familjer i exil (1994) de viktigaste förändringarna i familje- förhållandena bland iranier på följande sätt: 1Spridning av nya familjemönster – ensamstående mödrar med barn – som inte var vanliga i den iranska kulturen tidigare. 2Ändringar i kvinnornas situation i familjen, både ekonomiskt och socialt, som ökar hennes maktresurser. 3Föräldrarnas position försvagas och det innebär att föräldrarna har mindre makt över sina barn. 4Barnen får en ny roll. De för in den nya kulturen i hemmet vilket påverkar situationen i familjen. 5När männen är frånvarande, lär sig kvinnorna hur de skall tackla problemen själva och de tar på sig det ansvar som tidigare till- hörde mannen. 6Numera spelar kvinnorna en långt större roll i familjens avgö- rande och beslut än vad de gjorde tidigare. Sammanfattningsvis kan sägas att bland många invandrarfamiljer tenderar männen att leva i gårdagen, kvinnorna i och barnen . Allt detta innebär stora förändringar i maktstrukturen inom invandrarfamiljer, vilket ofta leder till intensifierade familjekonflik- ter. Trycket från familjemedlemmarnas olika upplevelser i leder fram till att familjen mister sin enhet. Därför är det inte längre meningsfullt att studera familjen, utan man bör se hur familjens enskilda medlemmar hanterar sin nya situation utifrån deras olika upplevelser (, 1995:31). Vår studie av konflikter mellan män och kvinnor inom iranska familjer i är ett exempel som tydligt illustrerar detta. av maktkonflikter i iranska familjer i Vår undersökning genomfördes med hjälp av ostrukturerade djupintervjuer. En anledning till detta är att ämnet är komplicerat och känsligt, och det därför är svårt att fånga upp situationen för iranska kvinnor – och även män – utifrån större enkätundersökningar eller övergripande statistik. För många iranier är skilsmässa fortfarande ett tabubelagt ämne och de vill inte gärna berätta om sina privata liv. Därför är det svårt att med en enkät fånga upp relevanta uppgifter om iraniernas familjeliv efter invandringen till . Vi var medvetna om att det skulle var svårt att finna frånskilda iranier som var villiga att ställa upp för en djupintervju. Det finns allmänt sett en stor misstänksamhet gentemot främmande bland iranier vilket påverkar metoden och resultatet. Detta minskar bl.a. deras villighet att medverka i såväl djupintervjuundersökningar som enkäter (, 1988:24; Hosseini, 1992:3). Ändå är poängen med intervjumetoden att man har större chans att få en tydligare och mer detaljerad bild av situationen bland dem som trots allt ställer upp. För denna undersökning gjorde ett slumpmässigt urval av 100 stycken –1995 frånskilda iranska män och kvinnor från sju olika län i syd- och , där sammanlagt cirka tre fjärdedelar av alla iranska invandrare i bor. Från vid och från SCB skickade vi två olika brev tillsammans (på både svenska och persiska) till de utvalda personerna. Av dem som tillfrågades fick minst sju aldrig vårt brev, eftersom det återsändes från posten. Sammanlagt var 30 personer av de tillfrågade från , , , , och villiga att medverka i intervjuer. Av dessa var sjutton kvinnor och tretton män. Alla förutom tre var gifta i före skilsmässan. Resten gifte sig i eller i . En stor majoritet av de intervjuade personerna kom från och andra storstäder i . Kvinnornas ålder varierade och i genomsnitt var de vid tiden för intervjun. Männens ålder varierade och de var gamla. Majoriteten av samtliga intervjuade personer, dvs. drygt två tredjedelar, hade ett eller två barn. hade inga barn alls. Ungefär en fjärdedel hade tre eller fyra barn. Invandrarkvinnor utmanar männens roll Det antal personer som ställde upp för intervjuer var ungefär vad vi önskade och räknade med från början. Intervjuerna genomfördes av mig personligen 1997 och de flesta spelades in på band. Flertalet intervjuer genomfördes hemma hos de intervjuade personerna. De som var bosatta i intervjuades däremot ofta på den vid . Intervjuerna genomfördes på persiska, vilket gjorde det betydligt lättare för de intervjuade personerna att uttrycka sig. Intervjuerna har skrivits ut på persiska. Därefter har texten översatts till svenska. I detta kapitel presenteras en del av de erhållna resulta- ten. Olika upplevelser av invandring bland iranska kvinnor och män Att invandra till från och många andra liknande länder är inte bara en resa i rummet utan för många även en resa i tiden. Från till en annan skall familjen stiga in i en nytt socialt samman- hang, där familjestruktur och relationer mellan män och kvinnor förändrats dramatiskt . Omställningen är ofta smärtsam. Det är självklart att kvinnornas – liksom männens – sociala bakgrund (klasstillhörighet, social status, utbildningsnivå, kulturbak- grund) är viktiga faktorer som påverkar deras upplevelse av invand- ring och förändrade maktresurser. Ändå är, allmänt sett, männens och kvinnornas upplevelser av invandringen olika. Vår intervjuundersökning visar att det finns stora skillnader mel- lan iranska män och kvinnor när det gäller deras upplevelser av och attityder gentemot det svenska samhället , trots att invandringen innebär problem – t.ex. diskriminering – som frestar på både männen och kvinnorna. Många av männen saknar arbete i och känner sig maktlösa och identitetslösa. I det nya samhället får många av männen plötsligt en lägre status. Trots sina försök har en del män svårt att anpassa sig till den nya livssituationen. Det är de iranska männen som känner sig mest missnöjda i och många tror att de har lägre status än kvinnor här. Babak, en 43-årig man som har bott i , berättar om hur han och hans fru hade olika upplevelse av invandringen: I början trodde jag att vi kom till paradiset med frihet och väl- färd. Jag ville att skulle bli likt . Sedan fick jag en helt annan uppfattning. Visst, är ett paradis, men bara på ytan! Däremot ligger det ett helvete längre ner. Vi lever i , men finns inte i vårt liv. Jag tror fortfarande på mina traditionella uppfattningar. stilen gjorde familjen oharmonisk. Jag ville hindra min fru från att umgås med lössläppta kvinnor. Vi hade även konflikter om hur barnen skulle uppfostras. Jag ville ha ordentlig kontroll över mina barn. Jag gillar inte mediadebatten som provocerar kvinnor mot männen. Vid varje familjekonflikt stämplas i praktiken ofta invandrarmännen som skyldiga och myndigheterna solidariserar sig bara med kvinnorna. ville jag att vi skulle åter- vända till , men hon vägrade, vilket skapade en stor konflikt. Jag har försökt att hindra henne att skiljas, men det gick inte. Jag har ingen förklaring till hennes beslut förutom att hon får sam- hällets stöd. Jag mår dåligt och lever helt ensam och har fått psy- kisk vård drygt två och ett halv år. För majoriteten av kvinnorna gäller det omvända. Kvinnornas positioner förbättrades i många avseenden trots svårigheter efter invandringen. Därför har de en mer positiv attityd gentemot det nya samhället och dess regler och normer, speciellt när det gäller kvinnors rättigheter. Här upplever de att det finns möjligheter att förändra sin situation. , en 44-årig kvinna med fyra barn, beskriver hur konflikter med maken har blivit mer aktuella efter invandringen: Trots att han i bröt sönder min arm vågade jag inte skiljas på grund av att jag var rädd att förlora barnen. Men här ändrades mitt liv helt och hållet. Vi hade en stor konflikt kring uppfostran av barnen, speciellt kring min stora dotter. Han gillar helt enkelt inte att hon går på diskotek, har pojkvän osv., ändå blev han i praktiken tvungen att acceptera detta. Vi hade konflikter om eko- nomiska beslut. Vi startade en egen livsmedelsaffär. Men han gav upp . Men jag kämpade för att affären inte skulle gå i konkurs. Han hotade med att han skulle ta med sig barnen till , därför fortsatte jag relationen även efter skilsmässan. Men fick jag en pojkvän. När vi frågade om de vill återvända om situationen förändras i , hade männen och kvinnorna olika uppfattning. Nästan alla männens svar – förutom ett – var positiva, medan ingen av kvinnorna – förutom en – trodde att de även under sådana omständigheter skulle vilja åka tillbaka till . Tolkningen är tydlig. Kvinnornas maktre- surser har ofta ökat i många avseenden (bättre förutsättning och möjligheter att utbilda sig, fler förvärvsarbetade, statliga bidrag och stöd, liberal lagstiftning och normer, högre kvinnlig status, osv.) Om de återvänder kan det innebära att de förlorar sin status. , , vågar inte åka till , eftersom hon enligt iranska lagar är gift med sin före detta man och utan hans tillåtelse kan hon inte skiljas: Trots att det är som vi skildes, vågar jag inte åka till . Han erkänner inte vår skilsmässa. Han anser att enligt Invandrarkvinnor utmanar männens roll iransk lag är vi fortfarande gifta. Det är den enda makt som han har kvar över mig och så länge han inte accepterar skilsmässan är det riskabelt att åka till . Därför enligt lag kan han hindra mig som sin fru att åka tillbaka till . ökar iranska kvinnors maktresurser Utbildning och yrkesposition är två av de viktiga maktresurser som påverkar familjeförhållanden, parternas krav på varandra, hur de löser familjekonflikter samt deras möjligheter att börja ett nytt liv. Dessa faktorer har stor betydelse för och inflytande på maktrelationer och beslutsfattande i familjen. Den som har mer utbildning får ofta en språklig överlägsenhet i en konfliktsituation över den som har lägre utbildning. Vår statistiska undersökning visar att invandrarkvinnor med högre utbildning än sina män skiljer sig mer. Bland iranska kvinnor som flyttat till finns en stor andel med hög utbildning och förvärvsarbete även före invandringen. Dessutom har de iranska kvinnornas förvärvsarbete och utbildningsnivå ökat avsevärt i efter invandringen, och därmed har deras ekonomiska beroende av äktenskap och man minskat. Nästan en tredjedel har högskoleutbild- ning, vilket är en högre andel än bland svenska kvinnor och fem gånger mer än bland turkiska kvinnor ( På tal om invandrare, 1996). Det ger iranska kvinnor goda förutsättningar att göra karriär och försörja sig som ensamstående. Kobra, en 37-årig kvinna som har bott i , förklarar hur hon satsat på sin karriär, medan maken inte var något särskilt stöd: I var vi båda tjänstemän. Men här var han arbetslös. Han ha- de inget hopp och ingen ambition och orkade inte med att satsa . I stället var jag mycket målmedveten och ville lära mig språket så fort som möjligt och utveckla min utbildning. Men han hjälpte inte till med att sköta barnen. Han tittade mest på TV. När jag bestämde mig för att flytta till en stor stad för att utbilda mig, var han motvillig. Därför lämnade jag honom och flyttade. Skillnaden mellan iranska mäns och kvinnors förvärvsarbete är inte så stor i (På tal om invandrare, 1996). Det finns forskning som visar att skillnaden mellan iranska mäns och kvinnors utbildningsnivå och förvärvsarbete har minskat avsevärt efter invandringen, även om iranska män fortfarande har högre utbildning och en större andel i förvärvsarbete än iranska kvinnor (Hosseini, 1997:16–39). Bland de som tillfrågats hade drygt hälften arbete i sitt hemland. Av dessa var antingen tjänstemän eller egna företagare. Flera studier (Hosseini, 1992, 1997; , 1995) visar att visar att många av de iranska invandrarna inte har fått något lämpligt arbete efter invandringen. Emellertid har kvinnor varit relativt sett mer framgångsrika än män i detta avseende. De iranska kvinnorna blev i i större omfattning självförsörjande och ekonomiskt mindre beroende av sina män . De traditionella könsrollerna i skapade förutsättningar för en mera patriarkaliskt orienterad relation mellan parterna inom familjen när mannen var den enda familjeförsörjaren. Exempelvis kunde männen med ekonomisk makt inom familjen sätta gränser för kvinnors handlande och förmå dem att avstå från sina rättigheter. Men i består iranska familjer vanligtvis av två försörjare. , och med gymnasieutbildning, berättar att efter giftermålet i ångrade hon sig, men det fanns ingen utväg: Trots att jag inte var kär i min make levde vi tillsammans. ville jag separera, men sedan ångrade jag mig. Jag var orolig för min framtid. Jag hade inget arbete . Hur skulle jag försörja mig och mitt barn? Efter invandringen upp- täckte jag dock att jag hade möjlighet att stå på mina egna ben, skapa ett nytt liv där jag kunde ta egna beslut. ansökte jag om skilsmässa. I ett patriarkaliskt samhälle som har männen en dominerande ställning som grundar sig på rollen som familjens enda försörjare. Men i har beroendet mellan makarna ändrat karaktär och blivit mer ömsesidigt. Medan kvinnors beroende av männen har minskat dramatiskt, har männens beroende av kvinnor ökat. Iranska kvinnor har exempelvis fått ökad ekonomisk självständighet och därmed har männens beroende av kvinnornas lönearbete ökat. Med andra ord har skillnaden mellan mäns och kvinnors maktresurser i familjen minskat. Äktenskap var i ofta långvariga, eftersom kvinnorna inte hade möjlighet att försörja sig. Det ökade förvärvsar- betet bland iranska kvinnor i minskar de ekonomiska konsekvenserna av separationen. Dessa faktorer bidrar till att de iranska kvinnorna har råd att, och dessutom vågar, separera när de inte känner tillfredsställelse i relationen. Allt detta innebär att gapet mellan iranska mäns och kvinnors maktresurser minskar. Förändringen av beroenderelationen är större hos de par där kvinnan tidigare varit hemmafru och som skaffat sig ofta arbete eller utbildning efter invandringen. För männens del sker ofta en förändring i motsatt riktning. De hade ofta arbete i hemlandet, men har blivit arbetslösa eller fått ett arbete med lägre status efter invandringen. Ju större förändringen av maktresur- ser mellan makarna är, desto större är risken för öppna konflikter och separationer. Bland de kvinnor som intervjuades i vår undersökning Invandrarkvinnor utmanar männens roll var en stor majoritet hemmafruar före invandringen, medan det efter invandringen var många som studerade eller förvärvsarbetade. Även de som var arbetslösa hade ändå en egen inkomst. De försörjde sig genom att få arbetslöshetsunderstöd, studiebidrag, studielån eller socialbidrag. Kvinnor har blivit beroende av staten och marknaden, däremot har deras beroenderelation till sin partner minskat. Man kan hävda att kvinnornas patriarkala underordning är på väg att flytta ut från familjen till arbetsmarknad och arbetsliv. 6 Sammanfattningsvis kan man konstatera att socialpolitiska åtgärder på olika sätt, genom att öka kvinnornas maktresurser, har underlättat för dem att lösa de sociala och ekonomiska problem som kan uppstå i samband med en skilsmässa. Även förändringen av juridiska rättigheter och svensk lagstiftning har ökat iranska kvinnors maktresurser och minskat deras beroende av sina män. I är det först och främst fadern som ger dottern tillstånd att gifta sig. Polygami är för männen under vissa omständig- heter tillåtet. Enligt lag ska hustrun lyda sin makes önskemål, och om hon utan någon skälig ursäkt underlåter att utföra sina äktenskap- splikter är hon ej berättigad till försörjning. Kvinnomisshandel är inte heller förbjudet. I har kvinnor i stort sett (förutom i några undantagsfall) inte rätt att skiljas utan männens tilllåtelse. Det är endast männen som har rätt till detta. I kan däremot kvinnor få skilsmässa , även om makarna är oense och har minderåriga barn. Dessutom har mödrar större chans att få vårdnad om barnet/barnen i , medan de kunde förlora vårdnaden av barnen vid separation i hemlandet. , en 42-årig kvinna som har fyra barn, beskriver hur svårt det var att skiljas i , trots att hennes make var missbrukare: I försökte jag att skiljas två gånger. Men varje gång har domstolen skjutit upp mitt önskemål trots att min man var miss- brukare. Anledningen var helt enkelt att han i rättegången hävda- de att han älskade mig och därför sköt man upp beslutet . Dessutom var jag rädd att förlora barnen. Drygt efter invandringen till ansökte jag om skils- mässa. 6 Det är tveksamt om begreppet patriarkat längre är användbart för att definierar de nya formerna av mansdominans. Anledningen är – som Roman (1990) påpekar – att patriarkat karakteriserar männens position i familjen som enda försörjare och som fadersvälde. Därför är det kanske bättre att använda begreppet mansdominans eller genussystem i en bredare tolkning. Den lagstiftning som reglerar äktenskapet och parrelationen i är mycket liberal jämfört med vad som gäller i . Även detta bidrar till att öka de iranska kvinnornas maktresurser. Trots detta vågar inte vissa kvinnor som har skilt sig i åka till , på grund av att deras män vägrar att underteckna den islamiska skilsmässa som är giltig i . För de iranska kvinnor som har ingått en ny relation i efter skilsmässan är det ännu värre. Dessa kvinnor riskerar hårda straff om de skulle åka till . Nya normer ökar iranska kvinnors maktresurser I är de patriarkala kulturella normerna om könsroller inom familjen och i samhället inte så starka som i . Detta har ökat kvinnors normativa resurser efter invandringen, vilket inverkat på maktrelationerna inom familjen. (1993:63) pekar på hur makten kan vara dikterad av kulturens och traditionens krav på att vara normal. I har män och kvinnor klart skilda roller. Fadern har ofta en obestridd auktoritet och det är han som tar ansvar för alla viktiga beslut samt övervakar övriga familjemedlemmars förehavan- den. Kvinnans roll är först och främst att föda barn och fostra dem samt att ta hand om familjen. I får kvinnor ett eget värde i samhället, som inte bara bygger på deras roll inom familjen. Villkoren runt skilsmässan och möjligheterna att b ygga ett nytt liv efter den är jämförelsevis mycket bättre i än i . Exempel- vis skiljer sig attityden till skilsmässor i i jämförelse med hemlandet. I muslimska länder som , men även i katolska länder som t.ex. i , är skilsmässor inte socialt accepterade på samma sätt som i det svenska samhället. Iranska kvinnors status sjunker inte i efter en skilsmässa på det sätt som den skulle göra i hemlandet. Att de normativa sanktionerna minskat vid en skilsmässa för iranska kvinnor, betyder att deras maktresurser har ökat också i kulturellt avseende. Bland de kvinnor som intervjuades fanns det flera som till och med hade vågat träffa andra män före skilsmässan. , en kurdisk kvinnan som är med färdig gymnasieutbildning, flyttade till . Hon berättar att hon var när hon gifte sig och att hennes make var äldre än hon: Efter invandringen kom vi isär allt mer. Jag ville gå ut och dansa, träffa vänner, dricka sprit, röka och festa, medan han var intresse- rad av att läsa böcker, diskutera politik, syssla med datorer osv. Han gillade inte den svenska kulturen och ansåg att kvinnor blir oförskämda och skiljer sig utan någon anledning. efter in- vandringen till beslutade vi oss för att skiljas och under- Invandrarkvinnor utmanar männens roll tecknade de nödvändiga handlingarna. Han misstänkte att jag var otrogen och hade en annan relation. Vänner varnade mig att inte hoppa från en relation till en annan. Men jag var svag och ville inte vara ensam. Därför började jag träffa en svensk kille och sedan flyttade jag ihop med honom. Graden av integration och i vilken utsträckning de iranska kvinnorna påverkas av det svenska familjemönstret bidrar till ökade krav på jämställdhet och lika rättigheter i familjen. En undersökning om muslimska kvinnor i visar att bland dem som tillfrågades var av de iranska kvinnorna sekulariserade, medan motsvarande siffror bland turkiska kvinnor var (, 1993:25). Även en större undersökning av iranier visar att av de iranska kvinnorna är sekulariserade (Hosseini, 1997 s. 92). En stor del av de turkiska kvinnorna har sin bakgrund i bondesamhället, där lojaliteten till familjen är grundläggande. Många av dem som flyttade till kom från landsbygden och småstäder samt var ofta jordbrukare (Ombrant, 1989:103). Annan forskning (, 1989; Hosseini, 1997) visar att en majoritet av iranska kvinnor i har sin bakgrund i modern medelklass och kommer från stora städer. Även om deras kärnfamiljer är relativt beroende av släkten, håller de sig öppna utåt och försöker aktivt anpassa sig till det svenska samhället. Trots att de är bundna av sin historia och sina kulturella rötter försöker de förena den asiatiska kollektivismen och islamiska familjeseder från hemlandet med individualism och sekularisering (, 1995:38). Allt detta bidrar till att iranska kvinnor lättare än t.ex. turkiska kvinnor kan påverkas av svenska familjenormer. Även detta ökar deras maktresurser. Öppna konflikter i iranska familjer Man bör skilja på gamla problem som iranska familjer medför till och de nya typer av problem som uppstår här. De arrangerade äktenskapen skapar problem för såväl kvinnan som mannen. Familjeintressen leder till att omaka personer ingår äktenskap. Många kvinnor kan även ha upplevt familjekonflikter och problem i hemlandet, utan att det kunde leda till någon öppen konflikt eller ännu mindre till separation, eftersom kvinnor saknade maktmedel. Sanktionskostnaderna för skilsmässa kunde bli alltför höga och möjligheterna till omgifte var små. Kvinnans möjligheter att försörja sig och barnen efter en skilsmässa är mycket begränsad och ofta nästan obefintlig i . Under dessa omständigheter kan det vara rationellt att fortsätta äktenskapet, även utan kärlek som grund. att kvinnor som tillhör medelklassen eller förvärvsarbetar har bättre förutsättningar att ställa krav eller bryta relationer även i , var deras handlingsutrymme ändå jämförelsevis begränsat. Den förändrade maktpositionen i bäddar däremot för en konflikt. De omständigheter som tvingade många kvinnor att ingå äktenskap, eller att fortsätta en relation trots att de var missnöjda, har förändrats. Det finns för dem ingen anledning att fortsätta en relation på samma sätt som förut. Enligt Korpis teori innebär detta att då skillnaden i maktresurser mellan makarna minskar, ändrar exploate- ringsrelationen mellan dem sin karaktär. Detta ökar motivationen hos den svagare parten att ändra relationen, något som ökar sannolikheten för öppna konflikter. I vår intervjuundersökning var det oftast kvinnan som tog initiativ till separationen. Den förändrade kvinnorollen har knappast förändrat mansrollen. Inte heller i har manskulturen och mansrollen förändrats i takt med kvinnofrigörelsen, trots att svenska män har haft decennier på sig att växa in i den nya mansrollen. Än svårare är situationen för många invandrarmän som trots sina försök inte kan anpassa sig till den nya situationen och därför blir relationen för dem mer stressande och påfrestande. Detta intensifierar konflikterna mellan makarna. , en välutbildad man som är , berättar om sin syn på iranska kvinnors nya roll i : Iranska kvinnor upplever att deras makar inte har någon betydel- se i , när de får vårdnaden om barnen och ekonomiskt stöd. Kvinnans frigörelse är inte bra.