sou · GLB3170 · 1998-01-01 00:00:00 — Jag har i annat sammanhang påtalat vikten av att de studerande också får en orientering om äldres individuella andliga och kul- turella behov. 7.6.3Högskoleutbildning och sedan? har som tidigare nämnts föreslagit att social om- sorgsexamen avvecklas som yrkesexamen och att utbildningen i stället skall leda till kandidatexamen i något av utbildningens "kärnämnen". Beslut om detta har ännu inte tagits. Oavsett examensform står frågan kvar om vilken förberedelse som hög- skolan skall ge för personer som förbereder sig för olika uppgifter inom social omsorgsverksamhet. Vilka är yrkets krav? Den frågan är svår att besvara. Dels finns inom samhällets sociala omsorg olika slags befattningar även om de ofta är inriktade mot någon av två huvudfunktioner: bistånds- bedömare eller arbetsledare. Arbetsuppgifterna har av sammanfattats i fyra kategorier: det sociala ar- betet, den personalledande funktionen, verksamhetsansvaret samt uppgiften att samverka med andra vårdgivare och olika grupper i samhället. betonar att det är angeläget att kompetensen säkerställs bland dem som skall fördela äldre- och handikappomsorgens () . Kravet på dem som leder det sociala omsorgsarbetet har ökat väsentligt . Genom Ädelreformen överfördes an- svaret för långvarig vård och service till äldre till kommunerna. Avsikten med reformen var att olika yrkeskategorier skulle sam- arbeta utifrån en helhetssyn på vårdtagarens behov. Man ville introducera en social syn i vården av äldre, normalisera boendet i hemlika former och avmedikalisera synen på åldrandet. Sam- arbetet mellan olika yrkeskategorier har ibland komplicerats av oklara ledningsstrukturer, t.ex. mellan arbetsledare för social om- sorg och de medicinskt ansvariga sjuksköterskorna som bl.a. har ansvar för patienternas säkerhet. Nya uppgifter har också tillförts genom handikapp- respektive psykiatrireformen. Med hänsyn till det vidgade ansvarsområdet för den sociala omsorgen kan listan på nya utbildningsbehov bli lång. Den grundläggande utbildningen för biståndsbedömare och arbets- ledare inom social omsorg behöver ett större inslag av juridik, ekonomi, administration, arbetsledning men även av etik och Dessutom behövs mer utbildning i omvårdnad med inriktning på vårdplanering, dokumentation och utvärdering. Också i högskoleutbildningen bör studentens egen personlighets- utveckling liksom bemötandefrågorna ha hög prioritet. Med tanke på det ökade behovet av samarbete mellan yrkes- grupperna med social och medicinsk bakgrund bör utbildningarna omfatta både socialpolitik och hälso- och sjukvårdspolitik. Det är också angeläget att biståndsbedömare och arbetsledare i social omsorg har baskunskaper inom det medicinska området. På mot- svarande sätt behöver sjuksköterskorna ett utökat socialt inslag i sin utbildning. En god orientering om varandras kompetensom- råden skulle kunna underlätta samarbetet och medföra att man vet när man bör hänvisa ett ärende till den andre. (SOU 1995:58) framhöll att det finns ett behov av en bred gemensam basutbildning för dessa båda grupper. I (1997:17) föreslås ett system av på- byggnadsutbildningar inom social omsorg. Det vore också värde- fullt med gemensamma påbyggnadsutbildningar för personer med olika utbildnings- och yrkesbakgrund exempelvis inom geronto- logi och geriatrik, beroendeproblematik, demensvård, vård i livets slutskede m.fl. områden. Arbetsgivaren har ansvar för fortbildningen också av bistånds- bedömare och arbetsledare. I undersökningen av medlemmar i och (1997) hade SKTF-gruppen önskemål om fortbildning inom data/IT, ekonomi och budgetarbete, juridik och verksamhets- och arbetsledning. Denna rangordning avviker tydligt från den som tidigare redovisats för med- lemmar. Den speglar de uppgifter som är betydelsefulla i hand- läggares och arbetsledares vardag. Med tanke på det behov som finns av kvalificerad sjukvård i äldreomsorgen är det angeläget att arbetsledarna också får utökade medicinska kunskaper. Uppgifterna i samhällets sociala omsorg kommer också att förändras på olika sätt. Med ökad kompetens hos personalen ökar förutsättningarna för fortlöpande utvärdering och kvalitetsutveckling av arbetet och en beredskap för förändrings- arbete. Utbildningen behöver planeras i samverkan med praktik- fältet för att ett flexibelt samspel mellan de akademiska och de verksamhetsbaserade intressena skall uppnås. Högskoleutbildningen inom social omsorg kan komma att få olika innehåll beroende på organisatorisk och ämnesmässig hem- vist. Under alla förhållanden behövs en tydlig väg för studenter från denna utbildning till forskarutbildning och forskning. Det ligger nära tillhands att knyta an till ämnet socialt arbete. kanske söker sig till något samhällsvetenskapligt ämnesområde eller till ämnet omvårdnad. Oavsett vetenskaplig förankring är det angeläget med tanke på verksamhetens fortsatta utveckling att social omsorg som praxisfält beforskas. Utredningen om bemötande av äldre har i samarbete med Social- styrelsen låtit utföra en intervjustudie om utbildningens sätt att förmedla kunskaper om ett gott bemötande till äldreomsorgens vårdbiträden och arbetsledare. Studien har redovisats i en rapport med titeln (1997:17). Yrkesaktiva vårdbiträden och arbetsledare inom äldreomsorgen, som genomgått gymnasieskolans omvårdnadsprogram respektive högskolans sociala omsorgsutbildning har intervjuats. Syftet med studien var dels att undersöka på vilket sätt frågor om förhållningssätt och bemötande hade tagits upp under utbild- ningstiden, dels i vad mån man senare som personal ansåg att de äldre verkligen bemöttes på ett värdigt sätt. Med värdigt bemötande avsågs i studien att vårdpersonalen -visar respekt för den enskilde vårdtagaren -ger vårdtagaren stöd att bevara sin integritet och sitt självbe- stämmande -hjälper vårdtagaren till ett meningsfullt innehåll i vardagen. Sammanlagt 33 högskoleutbildade arbetsledare/biståndsbedömare och 46 gymnasieutbildade vårdbiträden/undersköterskor deltog i undersökningen. De högskoleutbildades utbildningsbakgrund om- fattade social omsorgsutbildning om 80 till 120 poäng. Gymnasie- gruppen bestod dels av sådana som gått på gymnasieskola två eller , dels av personer som gått komprimerade kurser på mellan inom vuxenutbildning. De skilde sig åt när det gällde ålder. Medelåldern hos de högskoleutbildade var . För dem som gått gymnasieskolans omvårdnadsprogram inom vuxenutbildning var den mot de "ungdomsutbildades" . Enligt de intervjuade hade bemötandeaspekterna inte haft nå- gon framträdande roll i utbildningarna. Det gällde särskilt gymnasieskolegruppen, som också själva värderade de medi- cinska kunskaperna högst. Ämnen som etik och psykologi fick litet utrymme i undervisningen. Intentionen i kursplanen för gymnasieskolans omvårdnadsprogram var att sådana ämnen skulle återkomma och integreras i ämnena omvårdnadskunskap och social omsorgskunskap. De högskoleutbildade hade i något större utsträckning mött bemötande som ett tema i utbildningen, dock mestadels ur ett ar- betsledarperspektiv. Vård i livets slutskede var ett område som försummats nästan helt i högskolans sociala omsorgsutbildning. Många hade dåliga erfarenheter av det bemötande de själva fick i den arbetsplatsförlagda utbildningen (APU) i gymnasie- skolan. Kritiken riktades mot bristfällig förberedelse inom APU, dåligt bemötande från personalen på praktikplatserna och otill- räcklig handledning. De gymnasieutbildade var också kritiska till hur vårdtagarna bemöttes inom äldreomsorgen. Däremot var hög- skolegruppen i allmänhet nöjd med sin praktiska utbildning. De hade ofta själva fått välja sin praktikplacering, de kände sig väl- komna och välutbildade handledare styrde in dem på väsentliga frågor. Men förhållningssättet utgick som regel från arbets- ledarens roll i relation till personalen snarare än till vårdtagaren. Båda yrkeskategorierna kritiserade sin utbildning för bristande stöd i personlighetsutveckling och förberedelse för kommande yrkesfunktion. De intervjuades erfarenhet av de arbetsplatser de kom till efter utbildningen stärker intrycket av brister i bemötandet. I vissa fall hade arbetsledaren ett begränsat inflytande eftersom arbetet för- delades inom självstyrande grupper. Det var också svårt för arbetsledaren att hinna med. Intervjuundersökningens slutsats är att det krävs en översyn av innehåll och former både för teoretisk undervisning och praktiska fältstudier i de utbildningar som förbereder för arbete inom äldre- omsorgen. Jag har i tidigare avsnitt konstaterat, att en stor andel av vård- biträdena saknar formell utbildning för sina uppgifter. Även om många utför ett mycket gott arbete, byggt på lång erfarenhet, för- trogenhetskunskap och starkt engagemang anser jag det vara väsentligt både för deras och verksamhetens skull att ökande krav möts med utbildningsinsatser. Utöver de möjligheter till fortbildning och påbyggnadskurser som nämnts vill jag här kort nämna några nya initiativ där staten riktar medel för utbildnings- satsningar. 7.7.2Ett nationellt kunskapslyft för vuxna Som del i en strategi för livslångt lärande och med målet att skall utvecklas som kunskapssamhälle har en parlamen- tariskt sammansatt kommitté tillsatts (dir. 1995:67). Kommittén skall i ett första steg föreslå mål för ett nationellt kunskapslyft för vuxna. Arbetet skall avspegla hela vuxenutbildningen och visa vilken kontinuerlig utbildning och fortbildning som vuxna be- höver i ett samhälle där kraven på kunskap höjs. Den pedagogiska utvecklingen skall uppmärksammas bl.a. eftersom vuxenut- bildningen i så stor omfattning rekryterar kvinnor och personer med invandrarbakgrund. I tilläggsdirektiv (dir. 1996:71) har kommittén fått uppdraget att följa den särskilda femåriga vuxenutbildningssatsningen som fick sin start och ursprungligen skulle omfatta 100 000 helårsplatser . har beslutat att sats- ningen, , skall utökas med 10 000 platser åren 1997, 1998, 1999 och 2000 för att då totalt omfatta 140 000 hel- årsplatser. Uppföljningen skall ske tillsammans med en särskild delegation som inrättats för att lämna förslag till regeringen om fördelningen till kommunerna av anvisade medel. Målgruppen är i första hand vuxna arbetslösa som helt eller delvis saknar treårig gymnasiekompetens. Därutöver skall sats- ningar också vända sig till anställda som helt eller delvis saknar denna kompetens. Då verksamheten ännu är helt ny är det svårt att överblicka effekterna. Jag har emellertid erfarit att det föreligger vissa tolk- ningssvårigheter kring regelverket och den del av satsningen som skall vända sig till redan anställda. Min förhoppning är att det rör sig om "inkörningssvårigheter". Jag finner dock att situationen inom äldreomsorgen och det stora antalet anställda som saknar gymnasiekompetens, dvs. grundläggande formell utbildning, bör leda till vissa initiativ från regeringens sida. Jag lägger i avsnitt 9.2 förslag i frågan. Arbetsgivarna, kommunerna, har ett stort an- svar för fortbildning och andra kompetenshöjande insatser. Statens medverkan krävs under rådande förhållanden för att ut- bildningsnivån inom äldreomsorgen som helhet skall kunna höjas. 7.7.3Medel för otraditionella insatser Som en kompletterande åtgärd för att möta bl.a. ökande krav i äldreomsorgens uppgifter har regeringen avsatt medel för s.k. otraditionella insatser. Dessa medel har ökats (1997) med som skall underlätta åtgärder för kommunalt an- ställda som på grund av bristande utbildning riskerar att förlora arbetet. I budgetpropositionen (prop. 1997/98:1, utgiftsområde 14, s. 39 f.) uppmärksammas att innehållet i äldreomsorgen för- ändrats från serviceuppgifter till personlig omvårdnad och även innefattar alltmera avancerad sjukvård. Det fastslås att huvud- ansvaret för kompetensutvecklingen av de kommunalt anställda ligger hos arbetsgivaren men att det under rådande förhållanden är väsentligt att staten genom utbildnings- och arbetsmarknads- politiken medverkar till en kompetenshöjning bl.a. av personal i vård och omsorg om äldre. 7.8.1Personalens egna upplevelser av arbetssituationen och har låtit genomföra en under- sökning om medlemmarnas upplevda arbetssituation inom hem- tjänsten. Resultatet visar att åtta av tio medlemmar anser att deras arbetsbelastning ökat . De främsta orsakerna till detta förhållande är enligt medlemmarna ett större antal ar- betsuppgifter samt fler brukare per anställd med minskade resurser. Sju av tio anser att arbetet blivit mer ansvarsfullt. Hälften anser att arbetsområdet utökats , vilket en- ligt åtta av tio medlemmar föranlett ökad stress i arbetet. anser att kvaliteten i verksamheten försämrats medan anser att den förbättrats. Som trolig orsak till för- sämringen anges minskade resurser, personalnedskärningar och merarbete. Omvårdnaden, bemötandet och administrationen har förbättrats menar de som upplever att kvaliteten blivit bättre. Trots upplevelser av ökad stress och försämrad kvalitet anser dock drygt hälften av de tillfrågade medlemmarna att de har möj- lighet att utföra ett kvalitativt bra arbete. Majoriteten () anser dessutom att de har möjlighet att möta brukarna på ett etiskt bra sätt. 7.8.2Anmälda arbetsolyckor och arbetssjukdomar !NTAL ANM¤LNINGAR OCH F¶RDELNING P¥ YRKESGRUPPER Anmälningar till försäkringskassorna om arbetssjukdom och ar- betsolycksfall registreras i Arbetarskyddsstyrelsens informations- system om arbetsskador (). För perioden - 1996 fanns i registrerade totalt 11 547 arbetssjukdomar och 21 158 arbetsolycksfall, vilka relaterades till arbetet inom vissa vårdyrken. De yrkesgrupper som anmälning- arna avser är sjuksköterskor, undersköterskor, sjukvårdsbiträden och vårdbiträden m.fl. Det har skett en årlig minskning av antalet anmälningar bland dessa yrkesgrupper lik- som även generellt sett. Den relativa frekvensen arbetsolycksfall minskar även allmänt . Minskningen har dock gått långsam- mare . Antalet sjukdagar i medeltal har - 1995 legat på samma nivå som (/per olycksfall). Den relativa frekvensen arbetssjukdomsfall minskar även . De senare årens minskningar kan del- vis förklaras av förändrade regelsystem inom socialförsäkringen. Vårdbiträden m.fl. är den yrkesgrupp som inom vård och om- sorg har flest anmälda olyckor och sjukdomar i arbetet. Ett mått på riskerna i ett yrke är den relativa frekvensen av arbetsolycks- fall och arbetssjukdomar i en yrkesgrupp i förhållande till genom- snittet. En sådan analys visar att den relativa frekvensen arbets- olyckor och arbetssjukdomar var (enligt senaste tillgängliga upp- gifter, /91) hos vårdbiträden m.fl. högre än den genom- snittliga frekvensen hos samtliga yrkesgrupper inom vård och omsorg. Hos vårdbiträden m.fl. var den relativa frekvensen olycksfall 23,2 i jämförelse med 17,4 i genomsnitt. För arbets- sjukdomar var motsvarande förhållande 13,8 respektive 9,7. Anmälningar som avser arbetsolycksfall respektive arbets- sjukdomar från den kommunala verksamheten utgör respektive av samtliga anmälningar under de här stu- Motsvarande andelar i den landstingskommunala verksamheten är respektive . Ett antagande kan vara att skillnaderna beror på att antalet anställda i yrkes- grupper som vårdbiträden m.fl. är betydligt större i kommunerna. Andra orsaker kan ha samband med tillgång till hjälpmedel, in- formation och utbildning i arbetsteknik. Ensamarbete och lyft- moment utgör stora riskfaktorer i arbetet. (¤NDELSER SOM F¶RANLEDER ARBETSOLYCKOR OCH ORSAKER TILL ARBETSSJUKDOMAR gäller arbetsolyckor hos vårdpersonal överbelastnings- skador i samband med lyft vid t.ex. förflyttningar av någon person från säng, rullstol, toalettstol m.m. avsåg drygt hälften () av arbetsolyckorna hos vårdbiträden m.fl. överbelastning. Motsvarande andelar för undersköter- skor/sjukvårdsbiträden var och för sjuksköterskor . Därefter följer bl.a. fallskador och skador som förorsakas genom annan person. Belastningsskadorna är även den främsta orsaken till arbets- sjukdomar hos vård- och omsorgspersonal. av samtliga arbetssjukdomar hos vårdbiträden m.fl. avsåg belastningsskador. Motsvarande andelar hos undersköter- skor/sjukvårdsbiträden var och hos sjuksköterskor . Skador på främst rygg och nacke är vanliga hos de här redovisade yrkesgrupperna. Utöver belastningsskadorna är sociala och organisatoriska faktorer () vanliga orsaker till arbetssjukdomar hos vårdbiträden m.fl. och hos sjuksköterskor (). Sociala och organisatoriska faktorer avser t.ex. effekter av stress i arbetet, brister i arbetsledning och arbetsorganisation samt i vissa fall konflikter i arbetsgrupperna. Däremot är kemisk påverkan () en vanligare anledning till arbetssjukdomar hos undersköterskor/sjukvårdsbiträden. Skador av kemisk påverkan avser ofta skador av vatten, tvål, rengöringsmedel och gummi- handskar. 7.8.3Arbetsmiljölagens krav på god arbetsmiljö m.m. Brister i arbetsorganisation, utbildning, utrustning m.m. ger kon- sekvenser för personalens arbetsmiljö och därmed även för kvaliteten i insatserna - bemötandet av äldre t.ex. Detta har också påpekats i de yttranden som inkommit till utredningen. Arbetsmiljölagen syftar till att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet och att uppnå en god arbetsmiljö för personalen samt ut- vecklande och meningsfulla arbeten. Arbetsmiljökraven avser förbättringar av arbetsmiljön i fysiskt, organisatoriskt och socialt hänseende. Arbetarskyddsstyrelsen är nationell tillsynsmyndighet för ar- betsmiljön. Styrelsen utfärdar föreskrifter och allmänna råd om arbetsmiljölagens krav. svarar för den direkta tillsynen av arbetsplatser. Arbetarskyddsstyrelsen har i sitt yttrande över betänkandet om brister i omsorg (SOU 1997:51) och rapporten med goda exempel (SOU 1997:52) lyft fram det betydelsefulla sambandet mellan arbetsmiljöförhållanden och möjligheterna att ge ett gott be- mötande. Jag delar styrelsens uppfattning att kontinuerlig upp- följning och förbättring av personalens arbetsmiljö skapar bättre förutsättningar för ett gott bemötande av äldre. &¶RH¥LLANDET MELLAN ARBETSMILJ¶LAG OCH SOCIALTJ¤NSTLAG I föreskrifter om omvårdnadsarbete i enskilt hem (AFS 1990:18) framhålls bl.a. betydelsen av att arbetsgivare i sin planering av verksamheten tar hänsyn till de krav på arbetsorganisation, ut- bildning, information och utrustning som kan behövas för att arbetsmiljön skall vara tillfredsställande för personalen. Vidare framhålls att en god arbetsmiljö i psykiskt och fysiskt hänseende i hög grad är en fråga om organisering av arbetet samt utbildning och samråd med den enskilde. Personal skall vid psykiskt på- frestande arbete regelbundet få stöd och handledning som kom- plement till grundläggande utbildning och instruktion. Detta är enligt Arbetarskyddsstyrelsen särskilt betydelsefullt för att mot- verka den ökande negativa stress i arbetet samt arbetsbelastning, som kan följa av nedskärningar i vården och omsorgen och som även kan få konsekvenser för bemötandet. Arbetsmiljölagens krav på god arbetsmiljö är inte oförenlig med socialtjänstlagens krav på självbestämmande och integritet för enskilda. De båda lagstiftningarna gäller parallellt utan att någon av dem har företräde framför den andra. Det är därför av största vikt att i samråd med den enskilde mot- tagaren av hjälp tidigt uppmärksammar arbetsmiljön. Gemensamt bör man försöka finna en för alla parter godtagbar lösning på hur biståndet, insatserna, skall utformas (SoS Meddelandeblad 18/91). Detta ställer krav på god information och kommunikation med den enskilde och hans/hennes närstående och även en god beredskap att finna flexibla lösningar som kan tillgodose båda parters behov. Också detta ser jag som en väsentlig fråga om be- mötande av äldre. Stor vikt måste exempelvis läggas på en god introduktion av hjälpmedel och andra anpassningsåtgärder i en hemmiljö som inte förändrats och som av den en- skilde upplevs som en del av hans/hennes identitet. )NTERNKONTROLL AV ARBETSMILJ¶N Arbetsgivaren är skyldig att bedriva internkontroll av arbets- miljön. I Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (1996:6) framgår att arbetsgivaren skall ange hur arbetsmiljön skall vara utformad för att ge goda arbetsförhållanden. Internkontrollarbetet skall be- drivas parallellt med övrigt kvalitetsarbete och systematisk verk- samhetsstyrning. Vidare skall arbetsgivaren ta reda på om ar- betstagarens kunskaper om arbetet, risker och övriga arbets- förhållanden är tillräckliga för att arbetsmiljökraven skall upp- fyllas. Internkontrollarbetet förutsätter att planering, genom- förande och uppföljning av arbetsmiljöåtgärder sker systematiskt. Arbetsgivaren skall ta fram handlingsplaner för detta arbete. Arbetsgivare skall utreda orsakerna till ohälsa, olycksfall och allvarliga tillbud i verksamheten samt göra årliga samman- ställningar av dessa. Syftet är att underlätta bedömningar av risker i arbetet. Tillbudsrapportering och avvikelserapportering utgör en betydelsefull del av det skadeförebyggande arbetet och ett viktigt underlag för att öka riskmedvetenhet hos personalen. Det skall finnas interna rutiner för rapportering av risker, brister och andra otillfredsställande arbetsförhållanden. Arbetsgivaren skall även ha rutiner för hur sjukfrånvaro och orsaker till ohälsa, olycksfall och tillbud skall anmälas. Dessa skall dokumenteras. bud, skador m.m. skall och direkt rapporteras till yr- kesinspektionen. +ONSEKVENSBESKRIVNINGAR VID F¶R¤NDRINGAR I VERKSAMHETEN Enligt föreskrifterna om internkontroll av arbetsmiljön skall ar- betsgivaren genomföra konsekvensbeskrivningar vid förändringar i verksamheten. Sådana beskrivningar genomförs inte kon- sekvent. Det saknas ofta kartläggningar och analyser av riskerna för arbetsmiljön i samband med t.ex. nedskärningar och sparkrav Analyserna skall enligt tillsynsmyndigheterna kunna påvisa att arbetet efter förändringen är organiserat och kan utföras på ett sådant sätt att betryggande säkerhet ges mot ohälsa och olycksfall. kan med stöd av arbetsmiljö- lagen kräva att konsekvensbeskrivningar görs och att dessa skall finnas med som underlag vid beslut om förändringar. &¶RESKRIFTER OM KR¤NKANDE S¤RBEHANDLING I ARBETSLIVET Sociala och organisatoriska faktorer är en av orsakerna till arbets- sjukdomar hos personalen. I föreskriften om kränkande sär- behandling i arbetslivet (AFS 1993:17) framhålls t.ex. att brister i organisering av arbetet, för hög eller för låg arbetsbelastning eller kravnivå kan utgöra grund för ett sådant beteende. Dessutom kan även brister i arbetsgivarens personalpolitik eller bristande be- mötande av de anställda utgöra grund för kränkande beteenden. Olösta och långvariga organisatoriska problem orsakar stark och negativ psykisk belastning i arbetsgrupperna. Stresstoleransen i gruppen minskar, vilket kan orsaka "syndabockstänkande". Andra väsentliga föreskrifter i sammanhanget rör våld och hot i arbetsmiljön (AFS 1993:2) samt arbetsanpassning och rehabili- tering (AFS 1994:1). 7.9Kvalitetsutveckling och förebyggande arbetssätt 7.9.1Kvalitetsarbetet i kommunernas verksamhet Jag har enligt direktiven till utredningen att kartlägga och över- siktligt beskriva lokalt fastställda politiska mål och riktlinjer för kvalitet och bemötande och hur dessa följs upp. I min efterlysning () av goda exempel på det utvecklingsarbete som på- går i kommuner och landsting, efterfrågade jag även exempel på måldokument för vården och omsorgen om äldre och hur dessa mål följs upp. Endast en mindre del av de exempel som kommu- ner och landsting överlämnade avsåg målbeskrivningar med tydliga strukturer för uppföljning och utvärdering. Jag erhöll många redovisningar av resultat från brukar- och anhörigundersökningar. Det saknas dock i stor utsträckning analyser av resultaten. Likaså saknas ofta planer för förbättrings- arbete med anledning av de kritiska synpunkter som fram- kommer. Mina iakttagelser överenstämmer med de erfarenheter som redovisar i rapporten i fram- tiden (1997:21). har bedömt cirka 300 ansök- ningar med temat egenutvärdering och kvalitetsutveckling. Ett hundratal av dessa ansökningar har beviljats projektmedel om sammanlagt .