sou · GLB3107 · 1998-01-01 00:00:00 — Som kommittén redovisat är skillnaderna ganska stora mellan olika program med yrkesämnen. Det framgår också av redovisningen i detta betänkande att betygsgenomsnittet skiftar mellan ämneskurserna . Kommittén har i kapitel 3 Vad ungdomar i gymnasieåldern vill redovisat hur olika ungdomar ser på studierna i gymnasieskolans olika program. Också den redovisningen ger en form av schablonbild som om alla ungdomar på ett program har samma syn på studierna. Kommittén vill framhålla att man inte får förledas att tro att alla elever på ett visst program har samma förut - sättningar. I rapporten gymnasieskola för alla? 1994:39 ) redovisades en annorlunda uppdelning av den målgrupp som är gymnasie- skolans elever. Flertalet elever är de som följer gymnasieskolans huvudvä- gar, de elever som går igenom gymnasieskolan på normaltid och i de normala formerna. Men i gymnasieskolan finns också, och har alltid funnits, elever som inte följer 'huvudvägarna' utan i stället behöver g å 'sidovägar' eller 'omvägar'. Dessa elever är bl.a. de som i fråga om studier i gymnasieskolan *vill men inte kan *kan men inte vill *både kan och vill men är hindrade av olika skäl *varken kan eller vill – men måste *varken kan eller vill – men inte heller måste. 150 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla Till gruppen elever som vill men inte kan räknas i rapporten formad gymnasieskola för alla? de motiverade eleverna som har störningar, t.ex. olika handikapp, dyslexi eller inlärningssvårigheter i olika ämnen. Till gruppen elever som kan men inte vill hör de som har förutsättningar men inte är intresserade; de tycker skolan är meningslös; ser inte vad ma n kan använda den till; har andra och starkare intressen; här finns de omotive- rade eleverna. Till gruppen elever som både kan och vill men är hindrade; ofta av brister som kan rättas till, t.ex. invandrar- och flyktingelever som inte har tillräckliga kunskaper i svenska och som har en bristfällig skolgång; hit hör också elever med personliga problem, sociala svårigheter m.m. Till gruppen elever som varken kan eller vill men måste hör de som inte vill gå i gymnasieskolan men har ett tryck på sig att gå där, t.ex. frå n föräldrarna, genom ungdomsarbetslösheten m.m. Till gruppen elever som varken kan eller vill men inte heller måste hör de som inte söker till gymnasieskolan för att de redan från början har sådana brister i sin utbildning att de har ett allvarligt handikapp jämfört med andra elever. Kommittén har velat påminna om denna redogörelse för att framhålla att skolsystemet – och i synnerhet gymnasieskolan – måste anpassa sig till eleverna. Det är en betydligt större andel av årskullen som slutför en gymnasieut- bildning än för 15–– dessutom går de flesta en treårig utbildning. Detta är en avsevärd framgång. Kommittén anse r emellertid att det finns utrymme för ytterligare förbättringar av resultatet i hela gymnasieskolan – inte minst inom kärnämnena på vissa av programmen med yrkesämnen. Kommittén beskriver några sådana möjligheter i de t följande. SOU 1997:107 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla 151 8.5Grundskolans betydelse för resultaten i gymnasieskolan Det kan inte nog understrykas hur viktigt det är att eleverna har en god grund av kunskaper från när de börjar gymnasieskolan. Kommitté n vill också framhålla betydelsen av att förmår bibehålla oc h förstärka elevernas lust att lära. Andelen elever som lämnar utan betyg i något eller några ämnen har ökat 4. (5 709 elever) De elever, som går ut gymnasieskolan och vars betyg efter fyra respektive fem terminers studier redovisas av kommittén, börjad e gymnasieskolan . De tre vanligaste orsakerna till att elever saknar ämnesbetyg är (1994/95) att de deltagit i hemspråksundervisning och/eller svenska som andraspråk (1,), att de haft anpassad studiegång (1,) eller haft stor frånvaro (1,). Som kommittén redovisade i det andra delbetänkandet har eleverna på vissa program avsevärt lägre genomsnittsbetyg från än eleverna på t.ex. Naturvetenskapsprogrammet, dvs. Byggprogrammet (3,09 för män och 3,32 för kvinnor), Barn- och fritidsprogrammet (2,90 respektive 3,22), Fordonsprogrammet (2,87 respektive 3,33) och Industriprogrammet (2,79 respektive 3,14). De elever som går i gymnasieskolan har gått i den gamla . I den nya är ambitionerna högre och resultatkraven på skola n tydligare. Skolan har ansvar för att eleverna får det stöd de behöver för att slutföra med godkända resultat. Det har därför införts krav på att eleverna skall ha godkända betyg i Svenska, Engelska och Matematik för att få börja på nationellt och specialut format program /99. Detta bör innebära att det inte längre kommer att finnas lika stora skillnader i elevernas kunskaper inom en klass eller grupp som det gör p å nationella program. 4 Skolan i siffror 1997:1; nr 128 152 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla Under föregåend e läsår har de första betygen enligt det nya betygssyste- met satts för grundskolelever, nämligen i årskurs 8. Andelen elever som inte nått kunskapsnivån för Godkänd och där för inte fick något betyg väcker oro. Det återstår ett läsår till dessa elever sk all lämna och kommittén utgår ifrån att skolorna gör ytterligare ansträngningar för att eleverna skall nå gränsen för Godkänd. Om inte lyckas i sin uppgift kan det komma att medföra att andelen elever på Individuella programmet i gymnasieskolan blir större än . Det är viktigt att lämnar information till gymnasieskolan om enskilda elevers särskilda behov av stöd. av gymnasieskolor- na får någon typ av information från om elever som de skall lämna öve r. Kommittén anser det angeläget med ett bra samarbete mellan och gymnasieskolan. Det gäller såväl information i om vilka utbildningar som finns i gymnasieskolan och vad valet innebär som information från till gymnasieskolan om enskilda elever. Stadiegränserna mellan och gymnasieskolan kommer att bli mera markerade när behörighetsreglerna för de nationella och specialutfor- made programmen kommer att gälla. Däremot bör enligt kommitténs mening de administrativa gränserna mellan gymnasieskolan och bli mindre svårforcerade så att lä mpliga lärare med anställning och huvudsaklig tjänstgöring i kan anlitas för att ge stödundervisning till elever i gymnasieskolan som har brister från . I detta fall synes det Individuella programmet vara mindre bundet av formella gränser än gymnasieskolan i övrigt. Elever som inte uppfyller behörighetsbestämmelserna för nationella oc h specialutformade program kommer fr.o.m /99 att få gå p å individuellt program. En form kommer att vara det praktikprogram, som omnämns i utvecklingsplanen. Kommittén begränsar sin redovisning i avsnitt 8.5.6 till det nuvarande individuella programmet. Inom de nationella och specialutformade programmen finns ett stort antal möjligheter för att hjälpa elever so m inte klarar gymnasieskolan på någon av huvudvägarna. Det innebär t.ex. att elever som har studiesvårigheter p å grund av ett funktionshinder i stor utsträckning bör kunna gå i vanliga gymnasieskolor. Kommittén kommer att behandla de olika möjlighetern a mera utförligt i det följande. Det finns i gymnasieförordningen bestämmelser om stödundervisning och specialundervisning (8 kap. 1 §) SOU 1997:107 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla 153 Det finns möjligheter att utöka undervisningstiden för hela gym- nasieutbildningen eller för delar av den. Det finns också möjligheten för eleve r att välja bort ett ämne som eleven har påtagliga svårigheter med, s.k. reducerat program. Det finns möjligheter att låta elevernas intresse styra mera. Det gäller såvä l elevens eget val av kurs som val av innehåll och arbetsformer så de anknyter till elevernas intresse. I det sistnämnda fallet är det en förutsättning att eleverna får inflytande. Det finns möjligheter att förändra arbetsformerna i gymnasieskolan så att eleverna klarare ser sammanhang och värdet av kunskaper i olika ämnen. behandlar var och en av dessa metoder närmare vill kommittén beröra hur kommunernas ambition er på detta område kommer till uttryck i skolplanerna. Alla granskade skolplaner5 innehåller allmänna uttalanden om insatser för elever med behov av särskilt stöd. I hälften av skolplanerna finns uttalanden om individuella studieplaner, åtgärdsprogram, olika studietakt eller nivågruppering. I hälften av skolplanerna finns uttalanden om vilken särskild personal som skall finnas, t.ex. kurator, psykolog, specialpedagoger. I regel finns dock inga närmare anvisningar om på vilket sätt eleverna skall stödjas. I de flesta lokala arbetsplaner finns skrivningar om elever med behov av särskilt stöd men de är relativt gene rella och abstrakta. I några gymnasiesko- lor finns särskilda arbetsplaner för t.ex. Läs- och skrivcentrum. har också undersökt hur resurserna för elever med behov av särskilt stöd har förändrats enligt rektors bedömning. 18 rektorer () svarar att resurserna ökat, 13 att de varit oförändrade, 12 att de minskat. Trots att resurserna ökat i av skolorna ansåg majoriteten av rektorerna ändå att den nuvarande tillgången på ekonomiska resurser är otillräcklig. Resurser läggs företrädesvis på elever med läs- och skrivsvårig- heter/dyslexi. Stödet i matematik och engelska prioriteras lägre. Kommunens skyldighet att stödja elever framgår av läroplanen, där det anges att målet för gymnasieskolan är att ungdomar skall genomgå e n fullständig gymnasieutbildning. 5 Enligt arbetsmaterial till en kommande Skolverksrapport om hjälp och stöd i gym- nasieskolan 154 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla För elever som har behov av extra stöd i skolarbetet skall stödundervisning anordnas... För elever som har behov av särskilt stöd får specialundervisning anordnas inom klassen (gymnasieförordningen 8 kap. 1 §). I den gamla gymnasieskolan fanns ett särskilt statsbidrag motsvarande per klass om 16 eller 30 elever för stöd- oc h specialundervisning. Resursen räckte endast till exempelvis en speciallärare för 800 elever. Det finns inte något mått på resurserna för stödundervisning men traditionen från den gamla tidens knappa resurstilldelning är stark. Ett syfte med stöd- och specialundervisningen är att hjälpa elever so m kommit efter i undervisningen. Ett annat syfte är att undvika att de elever som anser sig inte kunna klara undervisningens krav lämnar gymnasieskolan. har f.n. ett projekt, Hjälp och stöd i gymnasieskolan . Resultaten från projektet kommer att redovisas i en rapport som skall före ligga men kommittén har fått tillgång till arbetsmaterial . Resultatet visar att skolorna ger stödinsatser av många slag (kompan - jonlärare, grupper med långsam studietakt, speciallärarinsatser oc h datorstöd). Av de intervjuade speciallärarna hade ingen formell specialpedagogisk utbildning, men i regel en lång erfarenhet av att hjälpa elever med läs- och skrivsvårigheter. Skolledare och lärare anser att antalet elever med läs- och skrivsvårigheter ökat . Kommittén har behandlat frågan om behovet av speciallärare i kapitel 4 Styrningen av gymnasieskolan. Kommittén har vid sina besök funnit exempel på kreativa lösningar för stödet till elever såsom att eleverna själva fått välja vilken lärare de vill ha hjälp av, särskild svensk- eller matteverkstad m.m. Kommittén vill för sin del framhålla hur viktigt det är att elever som har svårigheter i något ämne tidigt uppmärksammas och får stöd i en form som passar dem. Undersökningen om studieavbrott och mindre studiekurs i gymnasieskolan6 ger många exempel på hur brister i lärares eller rektor s tolkning av elevers nödsignaler leder till att elever i stället lämnar ämnet eller gymnasieskolan helt och hållet. SOU 1997:107 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla 155 Tidiga stödinsatser är avsevärt effektivare än motsvarande timmar s undervisning sedan eleven gått hela kursen och fått betyget Icke godkänd. I den nya gymnasieskolans system med gymnasiepoäng ligger stora möjligheter att variera undervisningstiden efter elevernas behov av tid. Som framgått av kapitel 7 om kursutformning har användningen av olika studietakt ökat från av gymnasieskolorna år . I de skolor där detta förekommer är det emell ertid endast i några ämnen, oftast Matematik och Engelska, där eleverna kan välja mellan olika studietakt. Kommittén finner det förvånande att denna möjlighet utnyttjas i så lite n omfattning. Enligt gymnasieförordningen (6 kap. 16 §) har elev rätt att gå om en kurs om han/hon inte fått minst Godkänd på kursen. Om rektor så beslutar för att det finns särskilda skäl, kan en elev gå kursen en tredje gång. Kommittén är osäke r om i vilken utsträckning det förekommer att denna elevens rätt att gå om en kurs i vart fall en gång tillämpas. Det som oftar e synes vara fallet är att elever erbjuds några timmars undervisning inför ny tentamen i kursen. inför omtentamen nämns av fler a skolor i de intervjuer som personal gjort som ett led i uppfölj- ningen av det nya betygssystemet. Kommittén är medveten om att det också fö rekommer att elever beretts tillfälle att få mera undervisning men att d e tackat nej. Den bild som förmedlas i den nyssnämna undersökningen a v eleverna som valt mindre studiekurs eller avbrutit sina studier7 är dock att ingen i skolan brytt sig om deras svårigheter att följa med den reguljär a undervisningen. Kommittén finner det självfallet lovvärt att skolorna erbjuder elever undervisning inför omtentamen. I många fall kanske eleverna inte inser att de behöver mera hjälp . Enligt kommitténs mening är det änn u bättre för eleverna om de får mer undervisning då svårigheterna först visar sig, antingen så att de får undervisning utöver den de följer tillsammans med sina kurskamrater eller så att de från början följer en kurs med fler undervis- ningstimmar än den som motsvarar antalet gymnasiepoäng. 156 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla Flera kommuner har också startat klasser där undervisningen från början är upplagd . Då behörighetsvillkoren börjat g älla måste elever som inte uppfyller dem börja sina gymnasiestudier i individuellt program. Kommittén finner det angeläget att elevernas övergång från individuellt till nationellt progra m underlättas och att man använder den flexibilitet som den nya gymnasiesko- lan har genom att eleverna på individuellt program också får tillgång till kurser som kan tillgodoräknas på ett nationellt program. Genom att eleverna får börja med sina karaktärsämnen blir de mera motiverade fö r studier i gymnasieskolan. Det bör vara elevernas val av kurser och beho v som styr och organisationen får inte vara ett hinder för det. Det viktiga är att eleverna har en fullständig utbildning när de går ut gymnasieskolan. Enligt gymnasieförordningen (5 kap. 16 §) kan en elev befrias frå n undervisningen i en eller flera kurser om eleven önskar det och har påtagliga studiesvårigheter som inte kan lösas på annat sätt. Elever kan befrias frå n högst och beslutet fattas av rektor. Reducerat program motsvarar det som i det gamla systemet kallades för mindre studiekurs. Av de elever som gick ut gymnasieskolan hade mindre studiekurs. hade mindre studiekurs av dem som gick ut ett nationellt program. Om också Individuellt och Specialutformat program inräknas hade mindre studiekurs (3,av männen och av kvinnorna). Av eleverna med utländsk bakgrund hade mindre studiekurs.8 Andelen elever med mindre studiekurs skiljer sig mycket mellan olika kommuner.9 I några fall har kommuner med stor andel elever med mindre studiekurs en hög andel elever som fullföljt gymnasieskolan ino m . I andra fall är andelen mindre studiekurs låg men andelen so m slutfört gymnasieskolan ändå hög. Och i ytterligare fall har kommunen e n stor andel mindre studiekurs och en jämförelsevis låg andel elever so m fullföljt sin utbildning. Det är således svårt att finna något mönster. Kommittén är självfallet angelägen om att så många elever som möjligt skall fullfölja gymnasieskolan med fullständigt program. Kommittén menar dock att det är allvarligt om elever på grund av avsevärda svårigheter i ett ämne avbryter sina gymnasiestudier helt och hållet. I så fall är det bättre 8Skolan i siffror 1997:1, 128 9Skolan Jämförelsetal för skolhuvudmän; nr 129 SOU 1997:107 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla 157 att eleven lämnar det alltför svåra ämnet. Det går att ta upp ämnet på nytt senare i livet. 8.6.4Elevernas intresse och inflytande Den nya gymnasieskolan har konstruerats för att elevernas intresse fö r program, gren och kurs skall avgöra deras studieprogram. Bakgrunden til l detta är att det visat sig att elever som kommit in på sitt förstahandsva l fullföljer sin utbildning i högre grad än andra elever. Kommittén fäster, som framgått, stor vikt vid att elevernas val tillgodoses också i praktiken – och att elevernas ställning i detta avseende stärks. Kommittén föreslår at t kommunen blir skyldig att sträva efter att tillgodose elevernas val. Det är emellertid långt ifrån tillräckligt att låta eleverna få sina va l tillgodosedda. Kommittén anser att det allra viktigaste är att eleverna få r påverka hur arbetet i den valda utbildningen bedrivs. Eleverna har avsevärt mycket större möjlighet att ta till sig kunskap i fall arbetet i klassen ta r hänsyn till elevernas intressen och förutsättningar. Budskapet att den nya gymnasieskolan innebär att eleverna skall ha inflytande kan inte ha undgått någon som arbetar i skolan. Kommittén ve t också att ambitionerna att öka elevers inflytande är höga i kommuner oc h skolor. Många lärare har funnit ny stimulans i sitt yrke genom att arbeta med elevinflytande. De har också funnit att de fått mycket mera motiverade elever. Det finns dock också lärare som menar sig veta bäst hur undervisningen skall läggas upp utan att behöva fråga eleverna. En inte alltför ovanli g form av s.k. elevinflytande är att en lärare planerar undervisningen och sedan låter eleverna ta ställning till det färdiga förslaget. Men det finns ocks å exempel på att elever protesterar mot att inget är planerat. Kommittén anser det vara en viktig del av elevernas utbildning att vara med och diskutera uppläggningen av och innehållet i en kurs. Den tid detta tar motsvaras av ett ökat intresse och engagemang för kursen hos eleverna. Kommittén menar att frågan om var balansen skall ligga mellan lärarens planering av undervisningen och utrymmet för elevernas inflytande p å undervisningen hör till de nya utmaningarna i läraryrket. 158 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla Kommittén har i sina båda delbetänkanden framhållit vilken stor betydelse arbetsformerna har för elevernas studieframgångar. Vi sammanfattade vå r syn på framgångsrika skolor så: De har alla en skolledning som stöder förändring och lärare som ä r fö rändringsagenter. De har målen i läroplanen som ledstjärna, eleverna s behov av undervisning som utgångspunkt och är mindre fixerade vid undervisningstimmar och mer vid resultatet. Eleverna har inflytande på sitt arbete och lärarna samarbetar. Kommittén vill komplettera den bilden med att framgångsrika arbetsfor- mer också leder till att eleverna får det för dem abstrakta kunnande t konkretiserat, t.ex. genom ett närmare samarbete mellan ämneskurser, mellan gymnasieskolan och arbetsplatser och samhället i övrigt. I den gaml a gymnasieskolan fick eleverna på yrkeslinjerna sina matematikkunskaper genom yrkesämnet. Den yrkeslärare som vill vidga sin kompetens i t.ex. matematik genom högskolestudier får börja m ed att studera på gymnasienivå för att få behörighet för högskolestudier. I kommitténs första delbetänkande beskrevs tre olika sätt att förny a arbetsformerna, s.k. infärgning, problembaserat lärande och en undervisning som sätter eleven i centrum. Kommittén har under arbetet fått allt större förståelse för de svårigheter som också lärarna ställts inför i den nya gymnasieskolan. De svensk a gymnasielärarna har inte fått fortbildning och stödmaterial på det sätt som t.ex. de norska lärarna fått inför Reform 94. Som ett exempel kan nämnas att Rammeplan for Grunnmodul i pedagogisk upplaering inleds med målet att deltagarna efter utbildningen skall ha skaffat sig insikt i bl.a. läroplanernas centrala ideer. Kommittén har upprepade gånger måst konstatera att d e svenska lärarna fått alltför lite möjlighet att diskutera med varandra och på så sätt tillsammans eller genom varandras exempel utveckla arbetsformerna. 8.6.6Individuella programmet (IV) Elever som inte kommit in på nationellt program skall erbjudas gymnasieut- bildning på specialutformat eller individuellt program. Ett individuellt program skall bl.a. syfta till att stimulera eleven att senare gå över till et t nationellt program (skollagen 5 kap. 13 §). Utbildningen på IV skall följa en plan, som fastställs av styrelsen fö r utbildningen. I förarbetena till skollagen (prop.1990/91:85, Växa me d kunskaper, s. 186) sägs bl.a.: Av denna plan skall det t.ex. framgå vad utbildningen syftar till, vilka kurser som ingår i programmet och hur som planen omfattar. SOU 1997:107 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla 159 skall därefter fastställas av styrelsen för utbildningen. På detta sätt får eleven garantier för att planen verkligen kommer att följas. Samtliga kommuner erbjuder numera utbildning på IV. Utbildningen är i de allra flesta fall förlagd till en skola (eller komvux) i kommunen. Några få kommuner, bl.a. de som ingår i kommunalförbund och kommuner med ett fåtal IV-elever, sänder sina IV-elever till annan samverkande kommun. Elevantalet på IV10 framgår av nedanstående tabell. Totala antalet elever på Individuella programmet Totalt elevantal, IV Andel (%) av Andelen elever med utländsk bakgrund är betydligt större på IV, , än i hela gymnasieskolan, . Andelen män () är något större ä n andelen kvinnor (). Enligt en av genomförd utvärdering 11 av IV har endast en fjärdedel av de undersökta gymnasieskolorna en skriftlig verksamhetspla n fö r det individuella programmet. Flera rektorer ser detta som en brist. konstaterar att det är anmärkningsvärt att det ännu finns kommuner som inte har formellt fastställda planer för sina IV-elever. I rapporten omnämns ett tillsynsärende, där en förälder klagat över sin sons individuella program. Eftersom eleven inte haft någon fastställd studieplan riktar i sitt beslut kritik mot kommunen. I 17 av de av undersökta 30 kommunerna är IV lokalmässigt integrerat med gymnasieskolan. I övriga kommuner har IV vissa lektioner i gymnasieskolan eller hela verksamheten i speciella lokaler (ungdomscen- trum). I den avslutande diskussionen i rapporten framhåller kommu- nens samlade ansvar för alla ungdomar och som en konsekvens 10Skolan i siffror 1995 (nr 74), 1996 (nr 103), 1997 (nr 130) 11Det individuella programmet - ett flexibelt program för framtiden? (nr 93) 160 En gymnasieskola för envar - en fullständig utbildning för alla därav behovet av gott samarbete mellan gymnasieskola och socialför - valtning. För fullgörande av kommunens ansvar är ett väl fungerande IV en ovärderlig resurs. Den bild av IV som kommittén fått – genom egna studiebesök, geno m utvärdering och en egen enkät – är i stort sett positiv. Kommit- tén ansåg redan i sitt första betänkande att IV väl fyller sin uppgift, at t lärarna lägger ner stor möda för att hjälpa ele verna och att många elever efter IV öve rgår till nationella program. Att denna uppfattning var riktig har bekräftats under kommitténs fortsatta arbete. Som framgår av tabellen ovan har årskurserna 2 och 3 på IV ett betydligt lägre antal elever än årskurs 1. Detta visar att det finns ett antal olik a elevströmmar till och från IV. En grupp elever går från direkt till IV och övergår senare till ett nationellt program eller lämnar gymnasieskolan. En annan grupp elever börjar på ett nationellt program men avbryter av olika skäl sina studier där och övergår i stället till IV eller lämnar gymnasieskolan.