sou · GLB3116d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Att många länder inte har tillträtt , beror på olika rättstraditioner och rättsuppfattningar samt även djupgående kulturella skillnader. I t.ex. muslimska länder är barnen hela familjens angelägenhet och det är fadern som är föräldraauktoriteten. En ytterligare komplikation är att barnet eller barnen ofta har dubbla medborgarskap och således är medborgare i det land till vilket det förts. Vad som i sådana situa- tioner kan göras, är att den kvarvarande föräldern får ansöka om att få vårdnaden hos domstol i det land till vilket barnet har förts. För att belysa komplexiteten i de fall ett barn olovligen förts till från en stat som inte har anslutit sig till , kan ett inträffat fall vara av intresse. Det gäller en svensk kvinna som olovligen har tagit med sina barn, som aldrig har bott i , till från ett land som inte har anslutit sig till . Föräldrarna har gemensam vårdnad om barnen. Fadern har vid svensk domstol ansökt om över- flyttning av barnen med stöd av bestämmelserna i 21 kap. föräldra- balken. Kammarrätten i har i dom , mål nr 3496-1996, avslagit faderns begäran. Kammarrätten har som skäl för sitt avslag först anfört att överflyttningslagen inte är tillämplig på den grunden att (det land där barnen hade sitt hemvist) inte har anslutit sig till . Barn – familj – samhälle prövat yrkandet utifrån bestämmelserna i 21 kap. 7 och 8 §§ bestämmelser anges att barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos annan, kan ansöka om över- flyttning av barnet. Detta gäller även när föräldrarna har gemensam vårdnad och en av dem utan beaktansvärt skäl egenmäktigt för bort eller håller kvar barnet. Länsrätten kan vägra överflyttning om det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnaden prövas av allmän domstol. Kammarrätten har därvid konstaterat att eftersom frågan om vårdnad är föremål för prövning i allmän domstol skall verkställighet vägras. fastslog i ett avgörande (NJA 1997 s.196) att moderns talan om vårdnad skall upptagas av svensk domstol. har till utveckling av sitt beslut anfört följande. En faktor som i allmänhet är av betydelse vid avgörandet av om svensk domsrätt föreligger i vårdnadstvister är barnets hemvist. Om ett barn mot vårdnadshavarens vilja flyttas från ett land till ett annat, kan detta inte i och för sig medföra att barnet skall anses ha förvärvat ett nytt hemvist. När det gäller barn som står under föräldrarnas gemensamma vårdnad har uttalat att ett nytt hemvist, generellt sett, inte etableras om en ändring av förhållandena sker i strid med vårdnadshavarens vilja (NJA 1995 s 241). Detta innebär att den som under sådana omständigheter fört ett barn till inte utan vidare kan påräkna att svensk domstol prövar en här väckt talan om överförande av vårdnaden om barnet. För fall då ett vårdnadsyrkande framställs i ett äktenskapsmål finns emellertid en särskild lagreglering som ger svensk domstol en något mera vidsträckt behörighet. Sålunda anges i 3 kap. 6 § lag att frågor angående vårdnaden om barn får upptagas i äktenskapsmål. I ett meddelat avgörande (NJA 1997 s. 154) har uttalat att detta lag- rum visserligen ger svensk domstol behörighet att pröva vårdnadsfrågor som uppkommer i äktenskapsmål men att det inte kan anses föreligga någon skyldighet för domstolen att alltid ta upp yrkanden om sådana frågor till prövning. Huruvi- da yrkandena skall prövas får bero på omständigheterna i det enskilda fallet. Vid bedömningen av om domstol i äkten- skapsmål skall ta upp ett vårdnadsyrkande till prövning har det ansetts vara av särskild vikt om barnet vistas i eller i utlandet. – – – I det nu aktuella fallet föreligger en speciell omständighet så tillvida som EA egenmäktigt fört barnen till , och frågan uppkommer om detta bör få till följd att svensk domstol, trots att barnen vistas i skall avvisa hennes yrkande om vårdnad eller om hennes handlande enbart Barn – familj – samhälle skall tillmätas betydelse vid den materiella bedömningen av vårdnadsfrågan. – – – Genom sitt tillträde till Europa- rådskonventionen och har åtagit sig förpliktelser i förhållande till övriga konventionsstater, och bestämmelserna lag har i överensstämmelse härmed begränsats till att gälla i förhållande till dessa stater. är inte part i vare sig eller . Något sådant förordnade som avses i 1 § tredje stycket nämnda lag har inte meddelats beträffande . Bestämmelserna i lagen är därför inte tillämpliga i det nu aktuella fallet. – Strävandena att motverka bortföranden av barn har inte lett till att 3 kap. 6 § lag i dess lydelse har ändrats. Inte heller har i övrigt nya lagregler införts som begränsat den svenska domsrätten i vårdnadsfrågor (jfr dock 22 § lag vari föreskrivs att domstol under vissa omständigheter, i fall då Haagkonven- tionen är tillämplig, skall uppskjuta sitt beslut i en vård- nadsfråga). Med hänsyn till det anförda kan den omstän- digheten att EA mot JA:s vilja tagit med sig barnen till inte anses utgöra tillräcklig grund för att avvisa hennes talan i vårdnadsfrågan . I sammanhanget kan det även vara av värde att påpeka att i avgörandet NJA 1974 s. 629 slagit fast att utländska vårdnadsavgöranden gäller i endast när det i svensk lag finns stöd för ett erkännade. Sådant lagstöd är emellertid mycket begränsat , med följden att utländska vårdnadsavgöranden i det stora flertalet fall inte gäller här i landet. Där lagstöd för erkännande finns grundar det sig på konventionsförpliktelser. I samband med andra internationella kontakter med stater som inte har anslutit sig till försöker man från svensk sida upplysa om och informera om och det positiva med den konventionen. har bl.a. överlämnat ett förslag till och efterhört om intresse finns att ingå ett bilateralt avtal liknande . Den frågan är ännu inte avslutad. försöker också att finna andra sätt att komma överens, bl.a. genom att träffa avtal som möjliggör kontakten mellan barn och föräldrar. Ett avtal om upprättande av en svensk-tunisisk konsultativ kommission för civilrättsliga spörsmål har träffats med 1995. Avtalet anknyter uttryckligen till artikel 11 i och ordalydelsen i artikel 9.3 är införd i avtalet. Kommissionen skall ha i uppdrag att bl.a."verka för respekt för den rätt som tillkommer det barn som är skilt från den ena av eller båda föräldrarna att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkt kontakt med båda föräldrarna, utom då detta strider mot Barn – familj – samhälle barnets bästa" och i detta syfte underlätta umgängesrätten för den förälder som inte har vårdnaden om barnet. Ett liknande avtal finns mellan och . Dessa avtal har möjliggjort kontakt mellan kvarvarande förälder och barn. Det kan nämnas att har ett liknande avtal med . Även och har träffat bilaterala avtal med , dock inte med exakt samma innebörd som det svensk/tunisiska.18 Det finns även en bestämmelse i , 7 kap. 4 §, om egenmäktighet med barn. Den som obehörigen skiljer ett barn från någon som har vårdnaden om barnet döms för egenmäktighet med barn till böter eller fängelse i högst , om gärningen inte utgör brott mot frihet. Detsamma gäller, om den som gemensamt med någon annan har vårdnaden om ett barn utan beaktansvärt skäl egenmäktigt bortför barnet eller om den som skall ha vårdnaden obehörigen bemäktigar sig barnet och därigenom själv tar sig rätt. Är brottet grovt, skall gärningsmannen dömas till fängelse lägst och högst . Genom artikel 11 i har iklätt sig ett ansvar att aktivt verka för att bekämpa olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn i utlandet. Ordet utlandet skall naturligtvis tolkas i förhållande till var barnet annars skulle ha sitt normala hemvist. Även kan vara utlandet för barn som olovligen förts hit eller kvarhålls här. Konventionstexten innebär därmed en skyldighet för att verka för ett återförande av barn som olovligen bortförs till eller kvarhålls i . Punkt 2 av artikeln uttalar att staterna för detta ändamål skall främja ingåendet av bilaterala eller multilaterala överenskommelse eller anslutning till befintliga överenskommelser. Denna ordalydelse innebär emellertid inte att den materiella bestämmelsen i punkt 1 inte gäller i avsaknad av sådana överenskommelser. 18 Uppgifterna inhämtade vid samtal med ansvariga tjänstemän inom UD Barn – familj – samhälle Att har tillträtt de viktigaste konventionerna på området, är betydelsefullt. Det är också viktigt att verkar i konven- tionernas syfte, dvs. när det gäller att säkerställa ett snabbt återförande av barnet till den stat från vilken det har förts bort. är en samarbetskonvention och bygger på ömsesidig respekt. Utgångspunkten för konventionen är att ett olovligt bortförande är skadligt för barnet och syftet är att ge barnen ett skydd på internationell nivå mot de skadliga effekterna av ett olovligt kvarhållande eller bortförande och att säkerställa ett snabbt återförande. En viktig förutsättning är därför att staterna, respekterar varandras avgöranden i vårdnads- och umgängesfrågor på lika villkor. Vidare är det viktigt att staterna hittar snabba förfaranden och aktivt arbetar för ett återförande i båda riktningarna. En annan förutsättning för att ett återlämnande av ett barn skall komma i fråga, är att myndigheterna i den stat dit barnet bortförts och myndigheterna i barnets hemviststat samarbetar med varandra. För barnets bästa, måste staterna se till att en överflyttning sker under trygga former. Vid konventionens utarbetande utgick man ifrån att barnet regelmässigt skulle bortföras/kvarhållas av den icke vårdnadshavande föräldern. I praktiken har det emellertid visat sig att det i stället i mycket stor utsträckning är barnets primära vårdnadshavare som gör sig skyldig till ett olovligt bortförande av barnet.19 Den rättspraxis som har utvecklats när det gäller de icke- konventionsreglerade fallen och som har redogjorts för, visar tydligt på vissa brister i den svenska lagstiftningen. Detta anser vi vara oroväckande och inte i anda. När det gäller såväl konventionsärenden som icke-konventions- ärenden menar vi att det är av synnerlig vikt att processerna inte tillåts dra ut . Eftersom det i verkställighetslagen finns en bestämmelse om att överflyttning kan vägras "om det finns en allvarlig risk för att överflyttningen skadar barnets kroppsliga eller själsliga hälsa eller i övrigt försätter barnet i en situation som inte är godtagbar", kan en utdragen process få tillföljd att överflyttning vägras just med anledning härav. Vi menar att det inte är godtagbart om en bortförande förälder genom att exempelvis söka förhala en 19 Uppgiften hämtat från diskussion vid inom Haagkon- ferensen för internationell privaträtt möte (Ju/L2) Barn – familj – samhälle process därigenom åstadkommer att barnet befinner sig i en sådan situation att överflyttning måste vägras. Det kan i samman- hanget också förtjänas att påpekas att barnets bästa tillgodoses bäst genom att efterlevs. bör vidare ratificera , eftersom det är en global konvention som saknar motsvarighet och som skulle kunna fylla ut en besvärlig lucka i de gällande reglering- arna. För anslutning talar särskilt att konventionen innehåller regler om myndigheters behörighet och erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden. Det är första gången sådana regler har införts i en global konvention. Att arbetar aktivt för att påverka andra stater att också ansluta sig till eller att träffa bilaterala överens- kommelser, är mycket positivt och helt i enlighet med Barnkon- ventionens syfte. Eftersom alla stater i världen, med två undantag, har anslutit sig till , kan det vara värdefullt att också föra fram denna konvention som ett argument för att ingå sådana överenskommelser. Som anförts ovan, erkänner inte utländska vårdnadsav- göranden annat än i ytterst begränsad utsträckning, egentligen endast i förhållande till de stater som har tillträtt , de nordiska staterna och . Detta förhållande sammantaget med den tolkningen av svensk domsrätt i vårdnadsmål som kommit till uttryck genom det avgörande av som refererats ovan, uppmuntrar naturligtvis till olovligt bortförande/kvarhållande av barn här i landet, eftersom den förälder som mot den andre förälderns vilja för med sig ett barn till därigenom skaffar sig fördelar i vårdnadstvisten. Detta är inte tillfredsställande och det kan diskuteras om det kan sägas vara i enlighet med de åtaganden har gjort enligt . Det grundläggande synsättet som kommer till uttryck i såväl som i är att olovligt bortförande av barn skall bekämpas och att barn skall återföras till sin hemmiljö. För att skall kunna sägas leva upp till sina åtaganden enligt är det viktigt att staten också visar respekt för andra staters avgöranden i vårdnads- och umgängesfrågor. Som påpekade i NJA 1997 s. 196 har bestämmelserna lag inte ändrats efter att tillträtt , eller . Vi vill även peka på bestämmelsen i 22 § verkställighetslagen, som anger att det föreligger hinder för domstol att besluta om vårdnad eller vård enligt Barn – familj – samhälle LVU, om det föreligger en ansökan om överflyttning enligt 11 § samma lag. Vi anser att det är nödvändigt med en översyn av regelsystemet inom detta område för att intentioner skall efterlevas. Att bestämmelsen finns med i konventionen, beror naturligtvis på att det inte kan anses vara i barnets intresse att den ene föräldern tar sig självständig rätt och berövar barnet rätten till den andre föräldern. Det är vidare angeläget att verksamma medel för att stimulera ett frivilligt återlämnande av det bortförda eller kvarhållna barnet utvecklas. Vid ett möte inom för internationell privaträtt aktualiserades frågan om att den bortförande föräldern skulle kunna få resan tillbaka till barnets hemviststat betald. Ett sådant system finns redan i och och erfarenheterna av det är mycket positiva och t.o.m. kostnads- besparande. I överväger man f.n. att tillsätta särskilda fond- medel för ändamålet. Enligt uppgift från UD har även och liknande system, där man av allmänna medel bekostar resan för återförande. I artikel 26 regleras frågan om kostnader. Däri anges bl.a. att staten får kräva betalning för utgifter som uppkommer eller väntas uppkomma i samband med själva återlämnandet av barnet. Vidare anges att den myndighet som beslutar om återlämnande eller beslut rörande rätten till umgänge får ålägga den person som har fört bort eller kvarhållit barnet att betala nödvändiga utgifter som har uppkommit för sökanden, inbegripet bl.a. resekostnader och kostnader för barnets återlämnande. Konventionen uppställer inget hinder för staten att bistå med kostnader för återförande av barnet. finns ingen möjlighet att i erhålla bidrag av allmänna medel till resekostnader eller andra kostnader för barnets återlämnande. Vi anser därför att det är angeläget att det övervägs en möjlighet att erhålla ekonomiskt bidrag ur allmänna medel för att underlätta återförandet av barn såväl till som till annan stat, från vilken barnet olovligen har bortförts eller kvarhållits. Barn – familj – samhälle Konventionsstater som erkänner och /eller tillåter adoption skall säkerställa att barnets bästa främst beaktas och skall a)säkerställa att adoption av ett barn godkänns endast av behöriga myndigheter, som i enlighet med tillämplig lag och tillämpliga förfaranden och på grundval av all relevant och till- förlitlig information beslutar att adoptionen kan tillåtas med hänsyn till barnets ställning i förhållande till föräldrar, släktingar och vårdnadshavare och att, om så krävs, de personer som berörs har givit sitt fulla samtycke till adoptionen på grundval av sådan rådgivning som kan behövas; b)erkänna att internationell adoption kan övervägas som en alternativ form av omvårdnad om barnet, om barnet inte kan placeras i en fosterfamilj eller adoptivfamilj eller inte kan tas om hand på lämpligt sätt i sitt hemland; c)säkerställa att det barn som berörs av internationell adoption åtnjuter garantier och normer som motsvarar dem som gäller vid nationell adoption; d)vidta alla lämpliga åtgärder för att vid internationell adoption säkerställa att placeringen inte leder till otillbörlig ekonomisk vinst för de personer som medverkar i denna; e)främja, där så är lämpligt, målen i denna artikel genom att ingå bilaterala eller multilaterala arrangemang eller överens- kommelser och inom denna ram sträva efter att säkerställa att placeringen av barnet i ett annat land sker genom behöriga myndigheter. I artikelns inledning framhålls att barnets bästa skall vara styrande för alla överväganden som rör adoption. Konventionsstaten skall säkerställa att adoption endast får ske efter beslut av behörig myndighet och efter samtycke av berörda föräldrar, anhöriga eller deras ställföreträdare. Härigenom garanteras att ett beslut om adoption fattas utifrån tillförlitliga uppgifter och dessutom enligt de regler som gäller i landet. Barn – familj – samhälle Samma regler skall ställas på internationella adoptioner som vid inhemsk adoption. Konventionsstaten skall vidta alla lämpliga åtgärder i syfte att förhindra obehörig för någon som medverkar vid en adoption. En internationell adoption skall, om barnet inte kan få en tillfredsställande vård i hemlandet, kunna övervägas som en alternativ form av omvårdnad. En konventionsstat skall sträva efter att placering av barn i ett annat land sker genom behörig myndighet eller organisation. Även artikel 20 berör till viss del adoptioner. Det är här fråga om ursprungslandets skyldighet gentemot ett barn som är i behov av särskilt skydd och bistånd från statens sida om barnet av olika skäl har skilts från det egna hemmet för en längre eller . Det kan då vara frågan om situationer då barnets hemförhållanden är sådana att barnet, för sitt eget bästa inte kan kvarstanna i sin familjemiljö. Adoption nämns i artikeln som ett alternativ till lösning i en sådan situation (för en närmare redogörelse av artikel 20 hänvisas till avsnitt 13.2.1). Konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner som antogs på Konferensen för internationell privaträtt i bygger, liksom , på principen om barnets bästa. Enligt denna konvention skall möjligheterna att om- händerta barnet inom det egna landet prövas före alternativet med internationell adoption. Ansvaret för adoptioner skall delas mellan ursprungs- och mottagarlandet. Ursprungslandet har skyldighet att försäkra sig om att förutsättningarna för adoption är uppfyllda när det gäller barnet. Ursprungslandet har vidare ansvaret för att erforderliga samtycken ges av berörda personer och myndigheter. Mottagarlandet ansvarar för att de presumtiva adoptivföräldrarna är lämpliga och att de fått rådgivning. Mottagarlandet svarar också för att barnet tillåts komma in och stanna permanent i landet. Tanken med konventionen är att ett system med samarbete kring internationella adoptioner skall införas mellan de stater som ansluter sig till konventionen. Detta skall förhindra handel med barn. Konventionen skall också garantera att de adoptioner som genomförs enligt konventionens bestämmelser erkänns i alla konventionsländer. I preambeln anges att vid utarbetandet av konventionen hänsyn har Barn – familj – samhälle tagits till de principer som finns upptagna i internationella instrument, i synnerhet . Mellan de nordiska länderna gäller konvention om internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap. Genom vad som sägs i artikel 39 i Haagkonven- tionen inverkar inte konventionen på den nordiska konventionen. har inkorporerats i svensk rätt genom lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Häri- genom kommer svensk rätt att innehålla tre olika regelsystem rörande internationella adoptioner; den svenska autonoma icke konventions- bundna adoptionsregleringen (4 kap. , socialtjänstlagen m.fl. författningar), Haagkonventionsregleringen och den inter- nordiska regleringen. I proposition 1996/97:91 om internationella adoptionsfrågor anförs att det autonoma icke konventionsbundna regelsystemet, så långt möjligt bör vara likt konventionsregleringen för att underlätta rättstillämpningen. Regleringen i får i sin största betydelse för adoptioner där barnet kommer från ett land som även det har ratificerat , dvs. där uppträder som mot- tagarland. I förhållande till övriga länder, förutom de nordiska länder- na, gäller det autonoma icke konventionsbundna regelsystemet. När det gäller den svenska lagstiftningens förenlighet med Barnkonven- tionen behandlades detta av Adoptionslagstiftningsutredningen.20 Utredningen angav i sitt betänkande att granskning av första rapport om den svenska efterlevnaden av Barnkon- ventionen visar att den svenska lagstiftningen och de principer som gäller vid tillämpningen av svenska lagar återspeglar konventionens bestämmelser väl. Kommittén påtalade dock att saknar ett särskilt system för systematisk uppföljning av hur det faktiskt går för adopterade barn från utlandet i svenska familjer. Kommittén rekom- menderade att åtgärder borde vidtas för att närmare övervaka situa- tionen för dessa barn. Barn – familj – samhälle Utredningen anförde vidare i sitt betänkande att socialnämndens ansvar för barn och ungdom enligt 12 § SoL även innefattar adoptiv- barn. Utredningen ansåg att det inte förelåg skäl att inrätta ett särskilt organ för uppföljning av de adopterade barnens situation då detta ansvar ligger hos kommunen. Däremot föreslog utredningen ett tillägg till 12 § som skulle lyfta fram och förtydliga detta ansvar. En bestämmelse med ett sådant innehåll kommer också att införas från den 1 januari 1998.21 har det vuxit fram rådgivnings- och utbildnings- verksamhet för adoptivföräldrar. Här har för inter- nationella adoptionsfrågor () en central roll som huvud- och expertmyndighet när det gäller att förmedla information i adoptions- frågor till berörda grupper. Andra viktiga instanser är och barnhälsovården samt olika organ som tillhandahåller psyko- loghjälp och barnpsykiatrisk verksamhet. De auktoriserade adoptions- organisationerna anordnar studiecirklar för blivande och nyblivna adoptivföräldrar, regelbundna möten kring adoptionsfrågor och råd- givning m.m. Det finns också ett behov av särskilt stöd och hjälp för adopterade barn, vilket bekräftats genom olika forskningsrapporter. Huvud- intrycket från såväl inhemska som utländska studier är emellertid att adoptivbarn anpassar sig väl.22 Barn som är äldre när de adopteras bör, även om de anpassar sig förvånansvärt snabbt, ses som en grupp där det föreligger större risk för svårigheter av olika slag. Detta stöds av en studie av 84 utlandsfödda barn i och som vid studietillfället var i åldern 11-18 år.23 Bland dessa barn fanns en grupp som visade svåra relationsmässiga och sociala problem i tonåren. Barnets ålder vid adoptionen och traumatiska upplevelser före denna hade betydelse för arten av symtom och risken att utveckla störningar. Enligt studien är ensamstående adoptivföräldrar en grupp som behöver extra stöd och hjälp under barnens tonår. 1996/97 124, bet. 1996/97:SoU18, rskr. 1996/97:264). 22Cederblad M, 1987 23Cederblad M Utlandsfödda adoptivbarn – anpassningsproblem i tonåren. Barn – familj – samhälle Det svenska regelsystemet för utländska adoptioner och de svenska förhållandena i övrigt innebär enligt vår mening att det finns goda förutsättningar för att de adopterade barnen får växa upp under lugna och trygga förhållanden. Den svenska adoptionslagstiftningen har genom inkorporeringen av och den översyn av den svenska adoptionslag- stiftningen som därvid gjorts fått en utformning som väl överens- stämmer med bestämmelser och anda. Det förtyd- ligande som har gjorts i socialtjänstlagen beträffande socialnämndens ansvar för de adopterade barnen kommer enligt vår mening att stärka deras ställning. Det är därvid av särskild vikt att situationen för de riskgrupper som kan identifieras bland de utländska adoptivbarnen uppmärksammas.