sou · GLB3116d8 · 1998-01-01 00:00:00 — Resultatet är påtagligt, barnet ter sig då som en socialt omogen, orolig och nästan förvirrad liten person. Detsamma gäller lite äldre barn, unga ton- åringar, som efter alltför många uppbrott i känslig ålder ger upp hoppet om att bli accepterad som en fullvärdig medlem i en grupp av jämnåriga. De blir dystra och enstöriga ensamvargar. Barn och unga utvecklas genom att identifiera sig med viktiga personer i sin närhet. Identifikation med andra är grundläggande för den samhällsprocess som sociologerna kallar socialisation. Det är genom identifikation man förvärvar sitt normsystem och lär sig att handskas med konflikter och att fördela ansvar. En nödvändig ingrediens i barns uppväxt är därför närhet till vuxna, både män och kvinnor och både yngre och äldre. Alltför många barn, både , har enbart summariska och torftiga kon- takter med vuxna under sin uppväxt. Det viktigaste är förstås att barnet har tillgång till föräldrarnas tid och uppmärksamhet. Kortare arbetsdag för småbarnsföräldrar, både pappor och mammor, skulle ur denna synpunkt vara en viktig reform. En annan viktig resurs är unga ledare, pojkar och flickor som i ålder står mellan barnet eller den unga tonåringen och föräldrarna. Om man har sett hur ivrigt barn och unga tonåringar tar för sig av sådana yngre förebilder förstår man att en satsning på bra barn- och ungdomsledare kan betyda mycket för att gynna den psykiska utvecklingen. Varje samhälle måste klara av socialisationsprocessen, kunna fostra nya generationer till kompetenta medlemmar i samhället. ny generation måste människor ha lärt sig ta ansvar och kunna samarbeta som medlemmar i en grupp, och måste de kunna fungera autonomt, som självständiga personer. misslyckas med denna reproduktiva uppgift går mot sin upplösning på en eller ett par generationer. Det är värt att ägna åt frågan hur vi i under- stödjer barns och ungdomars utveckling till väl fungerande grupp- På dagis möter barnet den vidare världen utanför familjen. Gruppen av barn och fröknarna är barnets första erfarenhet av ett socialt system. Det är då angeläget att det sociala system som en barnom- sorgsgrupp utgör fungerar så att det verkligen gynnar inlärningen av social funktion. Därför bör man se upp med besparingsåtgärder som tunnar ut vuxnas närvaro vilket riskerar att förvandla barnomsorgen till förvaring. Det är viktigt att förskolebarn möter intresserade och välutbildade vuxna, både män och kvinnor. Framför allt är det viktigt att kontinuiteten hålls uppe i barnets relation till de vuxna: Personal- politiken måste vara sådan att man kan undvika täta personalbyten. Också när det gäller barnets relation till den sociala gruppen är kontinuitet ett nyckelord. En enkel slutsats är att den besparing inom barnomsorgen, som uppnås genom att barn utesluts ur daghems- gruppen om föräldrarna är arbetslösa, eller om det föds ett syskon, inte stämmer med . Hur är det då med den utan all jämförelse viktigaste grupperfaren- heten, skolan? Hur främjar de tolv åren i skolan de ungas utveckling till sociala varelser? Skolan är samhällets stora chans att ge varje blivande medborgare en positiv upplevelse av hur ett socialt system fungerar och av sig själv som gruppmedlem. Skolan är det viktigaste momentet i socialisationen. I det följande ska jag beskriva skolans funktion ur den aspekten. För att framhäva tankegången kommer jag att tala om skolan på ett förenklat och kanske karikatyrmässigt sätt. För några generationer sedan ägde socialisationen, barnets inlär- ning av samhällets regler och normer, väsentligen rum utanför skolan. Barn hade kontakt med vuxna av båda könen och med arbetslivet på ett helt annat sätt än . , däremot, sker socialisationen huvudsakligen inom barnomsorgen och skolan. utredning eller politiskt beslut har uttalat att det ska vara så. bara blivit så, oavsiktligt och automatiskt, i förbifarten. andra vuxna har försvunnit ur barnens värld under större delen av barns vakna tid, med undantag för lärarna i skolan och fröknarna på Skolsystemet har inte något formellt ansvar för socialisationen. Mitt intryck är att flertalet människor som är aktiva skolpolitiker, skolbyråkrater och lärarnas lärare också saknar medvetenhet och intresse för den uppgiften. Enligt min mening har skolan misslyckats med den socialt fost- rande mål; socialisationen. Misslyckandet beror inte på att enskilda lärare gör fel utan på att hela skolsystemet är felkonstruerat. skola är ett samhälle i miniatyr. ska ansvar, rättigheter och skyldigheter fördelas och konflikter lösas. Varje barn borde i skolan få en positiv upplevelse av att arbeta med andra och av sig själv som gruppvarelse, och av miniatyrsamhället. Men är de flesta skolor i sig själva dåligt fungerande sociala system. skolbarnens världar är strikt åtskilda. Barnen kastas mellan två ytter- ligheter: dels lektionernas absurda reglementering och fragmentering av fyrtio minuters inlärningspass i vitt skilda ämnen, och dels raster- nas och skolmåltidernas totala anarki där alltför få vuxna finns när- Så gott som allt bestäms över huvudet på eleverna, även den Hon har ett handikapp som heter ryggmärgsbrock. Ryggen är förstörd. Hon har ett hjärnstopp, kan man Hon ska operera ögonen för att de sitter för långt i sär. Hon är ganska tjock. Hon kan leka med , men inte så hårt. ganska stora andel av elever som är nära eller till och med över myndig ålder och har en vuxens intelligens och mognad. liknande gäller också den enskilda läraren. visar att av lärarna vantrivs med sitt arbete. elever skulle antagligen ge ett liknande negativt besked, både med tanke på den sociala tillvaron och den fysiska miljön, till exempel bullernivån vid måltiderna och toaletternas utformning. eller myndighet skulle acceptera sådana förhållanden och sådan arbetsmiljö som barnen har? Dessutom är skolans värld helt åtskild från samhället utanför. Barnen är fjärran från att delta i vardagligt samarbete och enkla sociala ansvarsuppgifter och fjärran från arbetsplatserna. näringslivet och den offentliga sektorn förväntar sig att skolsystemet ska ta hand om alla medborgare och leverera människor som är färdiga att delta i vuxensamhället. Ytterligare en tillspetsning: Det förefaller som om två traditioner från ett historiskt avlägset samhälle fortfarande håller skolsystemet i Dels klosterskolornas avsiktliga fragmentering av tiden i tidsmoduler: täta klockringningar skulle mana till bön och tankar på och avbryta eventuella privata tankar. skolsystemets funktion i den epok då industrialismen fick sitt genombrott, nämligen förvaring, att ta hand om alla barn som drev omkring på gatorna när deras föräldrar arbetade i fabrikerna. En bra människa skall= – snäll och hjälpsam – Inte vara uppkäftig – som min mamma, rent ut sagt. Lärare är ambitiösa men är enbart pedagoger. De är inte tillräckligt utbildade för den sociala uppgift som de faktiskt har, nämligen att få detta system av grupper av barn och vuxna att fungera, och att själva vara modeller för social funktion. De får mycket lite kunskaper om hur barn och tonåringar fungerar i grupp. De får inte heller utbildning eller handledning i den svåra konsten att samarbeta med föräldrar. En andel av eleverna misslyckas redan på ett tidigt stadium. blir förlorare, som termen numera lyder. För det första misslyckas de ifråga om inlärning. Den mest ödeläggande effekten av detta miss- lyckande är att de aldrig lär sig att man kan lära sig något nytt, att det lönar sig att plugga, att man kan utveckla sådana kunskaper och förmågor som samhället finner önskvärda. För det andra misslyckas de i socialt hänseende, nämligen att bli en accepterad och uppskattad Dessa misslyckanden ackumuleras , växer med ränta på ränta från lågstadiet och fram till utgången av högstadiet. det laget har de etablerat en självbild och identitet som både dum- huvud och asocial. Tvåtredjedelssamhället grundläggs på låg- och Orsaken till att en femtedel av barnen blir förlorare är i ett individinriktat perspektiv att de har störningar eller defekter som gör dem oförmögna att tillgodogöra sig undervisningen. exempel att vissa riskfaktorer redan på lågstadiet innebär stor sanno- likhet för framtida svårigheter, nämligen ogynnsamma familjeför- hållanden, läs- och skrivsvårigheter och att vara född sent . Men man kan kasta om perspektivet. Då framstår vårt skolsystem som orsak till att en femtedel av eleverna är blivnande förlorare. har misslyckats både med den pedagogiska uppgiften att lära alla att lära sig och med den socialt fostrande uppgiften. Vad kan samhället göra?= För att barn och unga ska utvecklas krävs att de har med intresserade vuxna att göra, och att dessa relationer är pålitliga och kontinuerliga. Det är alltså angeläget att samhällets prioriteringar tar hänsyn till detta. Relationerna mellan barn och föräldrar bör stödjas på alla sätt. Familjerådgivning, föräldrastöd inom barnavård, barnomsorg och psykisk barn- och ungdomsvård är viktiga resurser. Föräldrars tid, ork och förmåga att vara med sina barn måste få stöd genom olika generella samhällsåtgärder. Fler vuxna behövs i skola och barnom- sorg. Barngrupperna i barnomsorgen måste vara så små att varje barn har en god relation till ett par vuxna. Dessa relationer måste vara beständiga, täta personalbyten är förkastligt. skolan och den ordnade fritiden efter skolan: Flera vuxna, mindre grupper, mera respekt för varje individ och hans eller hennes behov av en positiv upplevelse av att vara medlem av en social grupp. Psykiskt hälsa, den psykiska folkhälsan, är i grunden en fråga om kvaliteten i relationerna mellan barn och vuxna. Godis behöver barn inte äta= Barn ska kunna äta och dricka. För att överleva. vara friska och växa. Godis behöver barn inte äta. Man ska inte slåss om maten. Mat som fisk, kött, äpplen och päron är viktigare än godis. alla barn som får en tia av sina föräldrar ska spara den till något bättre Jag känner inte någon vars föräldrar bor ihop= Av , 16 år= Jag har alltid trott att alla mina vänners liv såg ut som mitt eget. När man är liten pratar man aldrig om svåra familjeförhållnaden, som till exempel misshandel, incest eller alkoholproblem. Man tar helt enkelt för givet att andra har det lika bra som en själv. Det är klart att man visste att sådant händer, men inte i vår lilla småstad och inte bland ens bästa vänner. När man blir äldre börjar man tänka mer och förhoppningsvis prata med andra om sina problem. Det var som jag och mina vänner på allvar började prata om våra verkliga känslor och vårt liv. Det var då som jag fick reda på att en av mina närmaste vänner hade en alkoholiserad pappa och att en annan hade blivit misshandlad . Det var aldrig fråga om att göra en anmälan mot någon förälder. Vi hade varandra att prata med och sova hos om det blev för jobbigt. En av mina vänner som jag tyvärr inte har någon kontakt med längre hade en pappa som utnyttjade henne sexuellt och en styvpappa som slog henne. När hon försökte ta sig hemifrån sa socialen bara att hon överreagerade och hennes mamma kallade henne lögnare. Det var och hon bor fortfarande kvar hemma. Ingen verkar ha tid eller ork att bry sig om henne trots tre misslyckade självmords- försök. Ska det behöva vara så att man måste rymma hemifrån för att ta sig ur helvetet? Jag satt och pratade om det här med min mamma för inte så länge sedan. Vi pratade om en kompis till mig vars pappa åtskilliga gånger försökt ta livet av sig och jag började tänka på hur många som egentligen har perfekta familjeförhållanden. insåg jag att nästan inte en enda av mina kompisar har föräldrar som bor ihop och några av föräldrarna har grava problem av olika slag. Ska det behöva vara så att barn och ungdomar inte längre ska kunna känna sig trygga i sina egna hem? Räcker det inte med tonårskriser, puberteten, och allt det nya i skolan och utanför den? Min mamma frågade mig en gång om jag aldrig skulle hitta en kille som inte knarkade eller var kriminell, men faktum är att det är svårt eftersom allt har förändrats. Allt är så mycket tuffare nu än det var när hon var . Men det beror nog till stor del på hur det ser ut i hemmen. Det är svårt att inte dras ut på gatan när det känns tufft att vara hemma. Några klarar av det medan andra bara går djupare ner i svackan. Man kan bara hoppas att man har varit till nytta själv, för det kan Det har hänt mina bästa vänner. Mina dagisfröknar slog mig= När jag var började jag på dagis. Det fanns en bra fröken, resten var dumma. hade många kompisar. Men jag fick alltid skäll vad jag än gjorde. Mina dagisfröknar slog mig. rymde därifrån tolv gånger . När jag var sjuk fick jag inte göra någonting, inte gå hem heller. var en sak som var bra och det var att det fanns ett När jag var gick jag i en Där fick man lära sig att läsa, skriva Och vi hade också en lässtund där en Vi frågade henne om det var något fel på henne men det var det inte, så dom. När jag gick i tvåan så fick jag reda på att hon var alkoholist.