sou · GLB339d2 · 1998-01-01 00:00:00 — SOU 1997: 39 Vi föreslår att det görs ett undantag i persondatalagen för all sådan be- handling av personuppgifter som skyddas av TF och YGL eller utförs som ett led i konstnärligt skapande. Undantaget är motiverat eftersom person- datalagens materiella bestämmelser annars skulle strida mot de centrala reglerna i grundlagarna om censurförbud och meddelarskydd. Vilka be- handlingar som omfattas av undantaget bestäms ytterst av grundlagarna. Skyddet för den personliga integriteten värnas genom andra regler, t.ex. regler om ärekränkning och – inte minst – massmediernas självsanerande verksamhet. I detta avsnitt behandlar vi två frågor. Den första frågan gäller konflikten mellan å ena sidan de bestämmelser i persondatalagen som ger Datain- spektionen möjlighet att – för att skydda den personliga integriteten – in- gripa mot eller i övrigt inverka på behandling av personuppgifter och å andra sidan skyddet mot ingripanden av myndigheter i samband med ut- givning av tryckta skrifter eller andra yttranden. Ytterst handlar det om vilka undantag från persondatalagens tillämpningsområde som måste göras av hänsyn till yttrandefriheten. Denna fråga har tidigare behandlats av Da- talagsutredningen. Vi anknyter även något till den mer generella frågan om vilket skydd som finns för den personliga integriteten i massmediala sammanhang. 222 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 Den andra frågan rör hur anpassningen skall göras till EG-direktivets bestämmelser om undantag för behandling av personuppgifter för journa- listiska ändamål samt konstnärligt och litterärt skapande.144 Yttrandefriheten är en av de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna i 2 kap. 1 § regeringsformen (RF). Friheten kan emellertid begränsas genom lag (8 kap. 1 § RF) eller i vissa fall genom förordning efter bemyndigande i lag (8 kap. 7 § RF). Vissa former för att sprida yttranden har fått ett för- stärkt skydd i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). De massmedier som har sådant grundlagsskydd är tryckta skrifter samt offentliga yttranden i radio, TV och liknande överföringar, filmer, videogram och andra upptagningar av rörliga bilder samt ljudupptagningar. Spridning av yttranden kan numera ske även genom mer modern informa- tions- och kommunikationsteknik. Frågan om vilket grundlagsskydd även dessa andra former för yttrandefrihet åtnjuter eller bör åtnjuta är föremål för utredning (se nedan under avsnitt 10.4). 10.2.2Vad innebär grundlagsskyddet? Skyddet för tryckta skrifter bygger på sex grundläggande principer; förbud mot censur och andra hindrande åtgärder, etableringsfrihet, särskilda regler om ansvarighet för tryckfrihetsbrott, skydd för dem som anskaffar eller tillhandahåller upplysningar för offentliggörande i tryckt skrift, uttömman- de angivande av de gärningar som kan beivras som tryckfrihetsbrott och särskild processordning för tryckfrihetsmål.145 YGL innehåller samma principiella skydd som TF, dock att i lag får meddelas föreskrifter om granskning och godkännande av filmer som skall visas offentligt (1 kap. 3 § 2 st.). Vi kommer särskilt att uppmärksamma förbudet mot censur, 145SOU 1983:70 s. 63. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 223 rätten för meddelare m.fl. att vara anonyma (meddelarskyddet) och i viss mån även tryckfrihetsbrotten. 10.2.3Vilka skrifter omfattas av grundlagsskyddet? Inte alla yttranden i tryckta skrifter omfattas av grundlagsskyddet i TF. Tryckfriheten skall säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upp- lysning (1 kap. 1 § 2 st.). I motiven till TF betonades behovet av en allmän tryckfrihet såsom grundval för ett fritt samhällsskick. Vidare anfördes att tryckfriheten inte skall betraktas endast som en rätt att uttrycka egna tankar och åsikter, utan även som en rätt att lämna upplysningar om sakförhållan- den.146 Även konstnärliga former av yttranden skyddas av TF, t.ex. skön- litteratur och underhållning av annat slag. Om ett yttrande som lämnas i en tryckt skrift är olagligt i ett annat hän- seende än som ett överskridande av gränserna för yttrandefriheten, kan in- gripande ske med stöd av bestämmelser i vanlig lag, t.ex. om ett yttrande i en tryckt skrift ingår som ett led i ett bedrägeribrott. Skyddet omfattar inte heller tryckta yttranden av uteslutande kommer- siell natur, t.ex. annonser eller annan reklam. före- slog att det skulle införas uttryckliga bestämmelser i om och i vilken omfattning reklam skulle falla under TF.147 Någon sådan generell regle- ring infördes emellertid inte148, men uttryckliga undantag från TF:s til? ?lämpning har införts dels för förbud mot kommersiella annonser för alkohol och tobak dels för sådana förbud mot kommersiella annonser som meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelse som följer av anslutningen till EG (1 kap. 9 § 1–2 p.). Gränsdragningsproblem kan upp- komma i detta sammanhang.149 I motiven till YGL beskrevs rättsläget så att den kommersiella reklamen visserligen åtnjuter ett tryck- och yttrande- frihetsrättsligt skydd, men att detta är mera begränsat än det som gäller för andra yttranden.150 Enligt 1 kap. 12 § andra stycket YGL kan föreskrifter meddelas om förbud mot kommersiell reklam i de medier som omfattas av den lagen. 1948:230 s. 33. 1973:123 s. 42. 149Se t.ex. NJA 1975 s. 589. 1990/91:64 s. 91. 224 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 Tryckfriheten omfattar inte heller yrkesmässig kreditupplysningsverk- samhet (1 kap. 9 § 3 p. Grundlagsskyddet är vidare beroende på vilken framställningsform som valts. En skrift som framställs i tryckpress omfattas generellt (1 kap. 5 § TF) under förutsättning att den är utgiven (1 kap. 6 §). Skrifter som har mångfaldigats på annat sätt (t.ex. genom stencilering eller fotokopiering) omfattas under vissa förutsättningar, nämligen om utgivningsbevis gäller för skriften eller om skriften är försedd med beteckning, som utvisar att den är mångfaldigad, samt i anslutning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat den och om ort och år för mångfaldigandet (1 kap. 5 §). När det gäller skrifter som har framställts på annat sätt än genom tryckning kan utgivaren i viss mån själv bestämma om skriften skall falla in under eller inte. För vissa typer av skrifter krävs ut- givningsbevis för att de skall få ges ut (5 kap. 5 §). För att omfattas av grundlagsskyddet måste den tryckta skriften vara utgiven (1 kap. 6 §). Den anses utgiven då den blivit utlämnad till salu eller för spridning på annat sätt. Det är således inte nödvändigt att den verkligen har blivit spridd, utan det räcker att den blivit utlämnad för spridning. Beträffande periodiska skrifter finns slutligen en specialbestämmelse i 1 kap. 7 § andra stycket. Sådana radioprogram, filmer eller ljudupptag- ningar som ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida och som oförändrat återger skriftens innehåll och dess disposition omfattas också av grundlagsskyddet. 10.2.4Vilka övriga yttranden omfattas av grundlagsskyddet? De tryckfrihetsrättsliga grundprinciperna gäller även för de medier som omfattas av YGL. I 1 kap. 9 § YGL finns dessutom en bestämmelse om spridning av yttrande som även omfattar tryckta skrifter i traditionell me- ning. Bestämmelsen innebär att grundlagsskyddet för radioprogram även tillämpas när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radiopro- gram, ett företag för framställning av filmer eller ljudupptagningar eller en nyhetsbyrå med hjälp av elektromagnetiska vågor på begäran tillhanda- håller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling. Grundlagsskyddet gäller dock inte om den mottagande kan ändra innehållet i registret. Av motiven till bestämmelsen framgår att de medier som främst åsyftades vid dess tillkomst var text-TV, SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 225 telefax och videotex i de fall sådana medier används som distributionsform för periodiska skrifter.151 Huruvida spridning av t.ex. en dagstidning via cd-rom anses omfattas av skyddet är i vissa situationer osäkert.152 Bestämmelsen innebär bl.a. att spridningen av yttrande i denna form inte får föregås av censur eller någon annan hindrande åtgärd (1 kap. 3 § YGL). De grundläggande tankarna bakom bestämmelsen är uppenbarligen att samma grundlagsskydd skall gälla för yttranden antingen de läses av allmänheten i tryckt form eller i digitaliserad form via något elektroniskt hjälpmedel. Rätten att sprida ytt- randen i denna form under grundlagsskydd tillkommer dock inte var och en utan är förbehållen bl.a. tidningsredaktioner och nyhetsbyråer. Det ingår i uppgifter att överväga bl.a. denna fråga (dir. 1994:104). 10.2.5Vilka personer omfattas av grundlagsskyddet? För de personer som medverkar vid framställning av ett yttrande finns be- stämmelser för deras skydd. Skyddsbestämmelserna får väl i första hand sägas ha till syfte att hindra repressalier bl.a. från statsmakternas sida på grund av innehållet i ett yttrande. Skyddet består av flera delar; rätt för vissa personer att vara anonyma, förbud för myndigheter att efterforska författare m.fl. och begränsat ansvar för brott. Ansvarssystemet i TF bygger på två grundläggande principer. Den ena är att det alltid skall finnas någon som, även om han inte själv varit upp- hovsman, kan göras ansvarig för innehållet i en tryckt skrift. I regel är detta författaren eller, när det gäller periodiska skrifter, den ansvarige utgivaren. Den andra principen är att detta formaliserade ansvar skall utesluta ansvar för alla som på annat sätt medverkat vid skriftens tillkomst. Tanken i TF är således att endast en person skall kunna göras ansvarig för tryckfrihetsbrott samt att dennes ansvar är exklusivt och utesluter ansvar för andras 1990/91:64 s. 67. 152I dir. 1994:104 anförs bl.a. att en cd-romskiva med endast text inte utan vidare kan sägas falla under YGL:s skydd. Jämför dock det nedan nämnda avgörandet av re- geringen Ju 94/140. Tidningarnas Telegrambyrå ansökte i det fallet om att få lagra av TT producerade och publicerade nyhetstexter på cd-rom eller i annan elektronisk form. Materialet skulle göras tillgängligt för abonnenter samt användas internt. Regeringen konstaterade i beslutet att 1 kap. 9 § YGL var til? ?lämplig på registret. 226 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 Det sagda innebär att det i TF inte förekommer något medverkansansvar i mening. Tvärtom skyddar TF ge- nom olika bestämmelser sådana personer som har medverkat vid tillkoms- ten av en tryckt skrift men som inte har det speciella tryckfrihetsrättsliga ansvaret. Till denna kategori bestämmelser hör de som gäller meddelarfri- het och anonymitet. Den grundläggande bestämmelsen om meddelarfriheten finns i 1 kap. 1 § tredje stycket TF. Där stadgas att det skall stå envar fritt att, i alla de fall då inte annat är föreskrivet i TF, meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift till författare eller annan som är att anse som upphovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om det för skriften finns en särskild redaktion, till denna eller till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. Meddelarfriheten gäller i princip obe- roende av om meddelandet publiceras. Det räcker alltså att meddelarens syfte är att offentliggörande skall ske.153 I stort sett ger TF skydd för meddelare endast gentemot det allmänna. Den enskilde kan av andra skäl vara förhindrad att lämna uppgifter t.ex. till tidningar. Beträffande offentliga funktionärer finns en tämligen omfattande reglering av tystnadsplikten i sekretesslagen. I vissa fall bryter meddelar- rätten tystnadsplikten, ibland är det tvärtom (s.k. kvalificerad tystnads- plikt). Även på det civilrättsliga området kan meddelarskyddet vara in- skränkt. I ett privat anställningsförhållande kan den enskilde ha avtalat med sin arbetsgivare om att inte lämna ut vissa uppgifter. I 1 kap. 1 § fjärde stycket TF finns en regel som tar sikte på ett tidigare led i den kedja som löper från en meddelare via t.ex. en tidningsredaktion till publicering i tryckt skrift. Enligt den regeln skall var och en äga rätt att, om inte annat följer av TF, anskaffa uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för att offentliggöra dem i tryckt skrift eller för att lämna ett meddelande av den typ som angivits i paragrafens tredje stycke. An- skaffaren är i regel den som också är meddelare eller författare. Om an- skaffaren inte själv har meddelat uppgifterna till en författare, upphovs- man, utgivare eller tidningsredaktion framstår han dock som en självstän- dig person.154 153SOU 1990:12 s. 60. 154Håkan , Tryckfrihetsrätt och annan yttrandefrihetsrätt, 11:e uppl., s. 24. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 227 I syfte att skydda dem som medverkar vid tillkomsten av tryckta skrif- ter finns i 3 kap. TF regler om rätt till anonymitet. Den grundläggande be- stämmelsen om rätt till anonymitet finns i 3 kap. 1 § TF. Där stadgas att författare till tryckt skrift inte är skyldig att låta sätta ut sitt namn eller sin pseudonym eller signatur på skriften. Vidare anges att motsvarande gäller beträffande den som lämnat meddelande enligt 1 kap. 1 § tredje stycket TF och beträffande utgivare av tryckt skrift som inte är periodisk. En med- delare eller författare kan alltså själv välja om han vill framträda eller om han vill vara anonym. Detsamma gäller utgivare av skrifter som inte är pe- riodiska. Upphovsmän och meddelare har enligt YGL motsvarande rätt till ano- nymitet (2 kap. 1 § YGL). Censurförbudet riktar sig till myndighet eller annat allmänt organ (1 kap. 2 § TF och 1 kap. 3 § YGL). Syftet med censur är att förhindra att vad som går fram till mottagaren har ett innehåll eller en utformning som från granskarens synpunkt inte kan godtas. Det är enligt dessa bestämmelser inte tillåtet för en myndighet att förhandsgranska skrifter. Förhandsgranskning är inte det enda sättet att hindra medborgare från att yttra sig offentligt. Det är inte heller tillåtet för myndighet eller annat allmänt organ att på grund av yttrandets innehåll vidta någon åtgärd som – utan stöd i TF – hindrar tryckning eller utgivning av skrift eller dess sprid- ning bland allmänheten (1 kap. 2 § 2 st. Motsvarande förbud mot hindrande åtgärder finns i YGL (1 kap. 3 § 1 st. 2 men. Spärrar kan upprättas på flera olika punkter längs kommunikationsvägarna. Ett sätt att spärra är att inskränka rätten att använda ett visst uttrycksmedel. Inskränk- ningen kan också avse bara ett led i ett framställningsförfarande. Hindret behöver inte vara absolut. Även åtgärder som verkar väsentligt försvårande eller ekonomiskt förlustbringande är otillåtna. I YGL finns en speciell be- stämmelse som förhindrar det allmänna att på grund av innehållet i ett ytt- rande förbjuda innehav eller användning av sådana tekniska hjälpmedel som krävs för att uppfatta yttrandet (1 kap. 3 § 3 st.). Förbudet omfattar sådana hindrande åtgärder som vidtas på grund av yttrandets innehåll. Åtgärder i övrigt torde vara tillåtna. I samband med den nuvarande tryckfrihetsförordningens tillkomst diskuterades huruvida 228 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 den då aktuella pappersransoneringen kunde utgöra ett sådant hinder. De- partementschefen uttalade i det sammanhanget att det i och för sig inte stred mot förbudet, dock att någon åtskillnad inte fick göras mellan olika publikationer t.ex. på grund av deras politiska inriktning.155 På motsva- rande sätt är bestämmelser som reglerar spridning av yttranden tillåtna, så långt de inte tar hänsyn till yttrandenas innehåll. Förbudet mot hindrande åtgärder riktar sig även mot som lagstiftare.156 I en diskussion kring lagprövningsrätten, dvs. myndighets rätt att åsidosätta en bestämmelse som strider mot en annan, togs just den situationen upp när en lag till äventyrs föreskriver hindrande åtgärder trots förbudet häremot i 1 kap. 2 § TF.157 Myndighet eller annat allmänt organ får inte efterforska författaren till en framställning som har införts eller varit avsedd att införas i tryckt skrift (3 kap. 4 § TF). Efterforskning får inte heller ske av den som har utgivit eller avsett att ge ut framställning i tryckt skrift eller av den som uppträtt som meddelare. Efterforskningsförbudet gäller inte utan undantag. I de fall då ingripande mot t.ex. en meddelare är tillåtet enligt TF får myndigheter och andra allmänna organ vidta åtgärder för att utröna vem meddelaren är. Motsvarande efterforskningsförbud finns i 2 kap. 4 § YGL. I 3 kap. 3 § TF finns föreskrifter om tystnadsplikt för bl.a. personal vid en tidning eller en nyhetsbyrå beträffande författares, meddelares och utgi- vares identitet. Paragrafen, som fick sin nuvarande lydelse , föreskriver tystnadsplikt för den som har tagit befattning med till- komsten eller utgivningen av en tryckt skrift eller med en framställning som var avsedd att införas i en tryckt skrift och den som har varit verksam inom ett företag för utgivning av tryckta skrifter eller inom ett företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. Tystnadsplikten innebär att han inte får röja vad han därvid erfarit om vem som är författare eller har lämnat meddelande enligt 1 kap. 1 § tredje stycket eller är utgivare av skrift som inte är periodisk. 1948:230 s. 111. 156Erik , Grundlagarna med tillhörande författningar, 1980, s. 802. 1975/76:209 s. 92. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 229 tystnadsplikt görs dock vissa undantag. Bestämmelser av motsvarande slag finns i 2 kap. 3 § YGL. 10.3Hur beaktas den personliga integriteten? Intresset för skyddet av den personliga integriteten har i kommit alltmer i blickpunkten bl.a. i samband med den ökade datoriseringen. Skyddet för den egna personen kan avse vitt skilda saker. En stor del av de handlingar som är straffbelagda i avser just angrepp på nå- gons personliga sfär; kropp eller egendom. Angreppen på person kan också vara av mer icke-fysiskt slag, t.ex. brotten i 4 kap. mot den personliga friden (hemfridsbrott, ofredande, brytande av post- och tele- hemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyssning). Även förtals- och för- olämpningsbrotten i 5 kap. kan sägas utgöra angrepp på den egna perso- nen. Det skydd för den personliga integriteten som datalagen uppställer om- fattar behandling av uppgifter som i och för sig kan vara sanna. Det är just den omständigheten att de är föremål för automatisk databehandling som anses utgöra ett hot mot den personliga integriteten, t.ex. möjligheten att mycket snabbt sammanställa många uppgifter om en person. Grundtanken bakom skyddet i datalagen är att det måste göras en avvägning mellan det intrång i den personliga integriteten som registreringen kan utgöra och det behov – bl.a. av effektivitetsskäl – som kan finnas av registreringen. I di- rektiven till konstaterade departementschefen att ut- trycket personlig integritet har behandlats i syfte att preci- sera begreppet, men att frågan åter borde övervägas. På motsvarande sätt borde utredningen undersöka om det närmare går att beskriva vad som skall anses vara otillbörligt intrång i den personliga integriteten.158 Ut- redningen konstaterade emellertid att begreppet inte går att definiera efter- som fallen där intrånget får anses otillbörligt växlar beroende på vilka ut- gångspunkter som väljs.159 Vi har införskaffat en särskild utredning om begreppet personlig integritet, se bilaga 4. 159SOU 1993:10 s. 161. 230 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 I 7 kap. 4 § TF och 5 kap. 1 § YGL straffbeläggs en del handlingar som utgör intrång i den personliga integriteten. Bestämmelserna kan sägas ut- göra ett grundläggande skydd för den personliga integriteten i massmediala sammanhang även om de är giltiga också i andra situationer. Förtalsbrottet (5 kap. 1 § , jämför 7 kap. 4 § 14 p. TF och 5 kap. 1 § YGL) innebär dels att man måste ha lämnat en kränkande uppgift160 om någon person dels att det vid den intresseavvägning som skall göras inte kan anses försvarligt att uppgiften ändå lämnades. Förolämpningsbrottet (5 kap. 3 § , jämför 7 kap. 4 § 15 p. TF och 5 kap. 1 § YGL) innebär bl.a. att man smädar någon genom kränkande tillmäle. Någon in- tresseavvägning skall inte göras enligt den bestämmelsen. Den som har blivit utsatt för ett tryckfrihetsbrott har rätt till skadestånd enligt sedvanliga principer. I det sammanhanget är rätten till ersättning för ideell skada161 av särskilt intresse. Skadeståndsreglerna innebär att en enskild kan få ersättning för det lidande som t.ex. ett ärekränkningsbrott har inneburit. De skadestånd som brukar betalas ut här i vid sådana brott anses internationellt sett vara ganska låga162 även om traditionen i viss mån tycks vara på väg att brytas.163 I sammanhanget bör även lagen (1979:800) om namn och bild i reklam nämnas. Näringsidkare får enligt lagen inte använda någon annans namn eller bild i reklamsammanhang utan dennes samtycke (1 §). Förutom regler om bl.a. straff och ekonomiskt skadestånd finns det en uttrycklig be- stämmelse om att den som har blivit kränkt kan få ideellt skadestånd. 160Uppgifter som omfattas av bestämmelsen är sådana varigenom man utpekar någon som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller sådana som i övrigt är ägna- de att utsätta någon för andras missaktning. 1611 kap. 3 § skadeståndslagen. 162SOU 1992:84 s. 255. Kommittén om ideell skada fann att ersättningsnivån då (1992) brukade ligga någonstans . Kommittén ansåg att en viss höjning av ersättningarna vid ärekränkningsbrott kunde vara motive- rade. 163Se NJA 1994 s. 637 där flera kända svenskar tilldömdes ideellt skadestånd på för förtal. Brottet bestod i att tidningen hade monterat deras porträtt på pornografiska bilder. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 231 Med beriktigande avses rättelse av faktauppgift och med genmäle bemö- tande av värdeomdöme. Skillnaden kan också beskrivas så att ett genmäle oftast måste utformas och framföras av den berörde själv, medan ett berik- tigande utformas och införs av utgivaren.164 Det finns inte någon lagstadgad rätt till beriktigande och genmäle be- träffande uppgifter som har förekommit i pressen, utan denna rätt bygger på frivilliga åtaganden från pressföretagen. TF innehåller emellertid två be- stämmelser som anknyter till frågan. I 1 kap. 4 § andra stycket anges att domstolen, när den skall bestämma påföljd för ett tryckfrihetsbrott, skall särskilt beakta om rättelse av en felaktig uppgift har publicerats. Vidare anges i 7 kap. 6 § andra stycket att om en tidning har fällts för ett äre- kränkningsbrott, domstolen kan förordna att domen skall införas i tid- ningen. De pressetiska reglerna (mer om dessa nedan) innehåller be- stämmelser om att felaktiga sakuppgifter skall rättas när det är påkallat, och att den som har ett befogat anspråk att bemöta ett påstående skall be- redas tillfälle till genmäle. Allmänhetens pressombudsman (PO) har bl.a. till uppgift att bevaka att de pressetiska reglerna följs och bistå enskilda i sådana sammanhang. (), som är en av pressen själv inrättad hedersdomstol, har bl.a. till uppgift att avgöra ären- den som gäller överträdelser av de pressetiska reglerna. PON:s bedöm- ningar redovisas i form av uttalanden som en klandrad tidning är skyldig att publicera. I YGL finns inte heller någon bestämmelse om rätt till beriktigande eller genmäle. I public service-företagens (radio- och TV-företagens) avtal med staten finns dock sådana bestämmelser. Denna ordning grundar sig på en regel i radiolagen (1966:755).165 Enligt avtalen skall företagen beriktiga 1995/96:160 s. 100. 1657 § 1 st. 1 p. 232 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 felaktiga sakuppgifter när detta är påkallat och bereda den som har befogat anspråk på att bemöta ett påstående tillfälle till genmäle. Bestämmelserna innebär också att företagen är skyldiga att publicera beriktigande och gen- mäle.