sou · GLB341 · 1998-01-01 00:00:00 — Om några utträdesregler inte finns för ett trossamfund, följer det av allmänna rättsgrundsatser att utträde ändå kan ske. Skulle ett trossamfund enligt sina stadgar eller liknande grundregler ha en be- stämmelse om att utträde inte kan ske, är den regeln utan verkan. Bestämmelsen hindrar inte att trossamfundet föreskriver en viss innan utträde beviljas för den som önskar utträde. Inte heller hindrar den att ett trossamfund föreskriver att utträde endast kan ske – Att meningen "Åtagande i strid mot denna bestämmelse vare utan verkan" i religionsfrihetslagen här har utgått hänger samman med att lagbestämmelser numera anses tvingande om inte något annat föreskrivits. Någon ändring i sak är inte avsedd. Enligt bestämmelserna i 6 kap. är det barnets vårdnads- havare som har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Av den föreslagna bestämmelsens första stycket framgår att samtycke krävs om barnet fyllt , för att vårdnadshavaren skall kunna få till stånd en ändring av barnets sam- fundstillhörighet. Andra stycket ger barnet en initiativrätt i frågan om samfundstill- hörighet. För att en ändring skall kunna komma till stånd, krävs emellertid vårdnadshavarens samtycke. I likhet med vad som gäller enligt skall barnets vårdnadshavare också i dessa sam- manhang ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål i takt med att barnet blir äldre. Paragrafen innehåller en definition av den nya rättsliga formen registrerat trossamfund. Den klargör att är ett av de registrerade trossamfunden. Bestämmelsen talar om att en sådan reglering av för- hållanden som avses i 8 kap 6 § andra meningen regeringsformen sker i den särskilda lagen om . 7–11 §§ Dessa paragrafer handlar om förfarandet vid registrering m.m. och är inte tillämpliga på . I denna bestämmelse uttrycks de krav som ett trossamfund måste uppfylla för att kunna registreras. För att kunna registreras skall trossamfundet ha antagit stadgar (eller något motsvarande grunddoku- ment), varav trossamfundets ändamål framgår liksom hur beslut i tros- samfundets angelägenheter kommer till stånd. Av detta följer också att trossamfundet skall ha utsett ledning, som – alltefter trossamfundets förhållanden – kan bestå av en enskild person eller en styrelse. väsentligt överensstämmer kraven således med vad som enligt rätts- praxis krävs för att en ideell förening skall vara för handen och vad som bör kunna krävas för att trossamfundet skall fungera inom den svenska rättsordningen. Med uttrycket "om trossamfundet begär det" avses att det skall finnas ett av trossamfundet i behörig ordning fattat beslut om att byta rättslig form för verksamheten, dvs. att begära registrering enligt lagen. För att kunna registreras måste trossamfundet vidare ha ett namn som inte kan förväxlas med andras. Detta framgår av andra stycket. Hänvisningen till firmalagen innebär att ett trossamfund inte heller får registreras om dess namn eller användningen av detta strider mot goda seder eller allmän ordning, om namnet utan tillstånd innehåller en sådan statlig eller internationell beteckning (eller förkortning) som en- ligt lag eller annan författning inte får användas som firma (eller något namn som lätt kan förväxlas med en sådan beteckning eller för- kortning), om namnet är ägnat att vilseleda allmänheten, om namnet innehåller något som är ägnat att uppfattas som släktnamn, konst- närsnamn eller likartat namn, om namnet är ägnat att uppfattas som benämning på stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning, om namnet innehåller något som är ägnat att uppfattas som titel på någon annans skyddade litterära eller konstnärliga verk eller innehåller något som kränker annans upphovsrätt till sådant verk eller om namnet är förväxlingsbart med näringsidkares släktnamn eller skyddade (i vissa fall använda) närings- eller varukännetecken. Som följer av 10 § firmalagen bör trossamfund i vissa fall kunna registreras trots att dess namn i och för sig strider mot de angivna bestämmelserna. Det rör sig då om situationer där den till vars skydd bestämmelserna gäller har medgett att trossamfundet nyttjar namnet. Paragrafen innehåller en uppräkning av vad som skall registreras. Förutom trossamfundets namn och stadgar, skall de personer som utsetts att företräda trossamfundet införas i registret. Närmare bestämmelser om registreringsförfarandet, t.ex. om regist- reringsbevis, anges lämpligen i förordning. och dess organ erhåller rättskapacitet genom be- stämmelser i lagen om . Genom denna bestämmelse ges även de trossamfund som väljer att registrera sig rättskapacitet som särskild juridisk person. Av denna paragraf framgår att trossamfunden kan avregistreras. Detta kan för det första ske om trossamfundet inte längre uppfyller de krav som gäller för registrering. Trots att avregistreringsbeslut kan över- klagas till domstol, bör en rimlig utgångspunkt vara att avregistrering bara beslutas i uppenbara fall. För det andra kan avregistrering, enligt andra stycket, ske om trossamfundet begär det. Bestämmelsen klarlägger vad som händer med trossamfundets rättig- heter och skyldigheter när trossamfundet byter rättslig form. Av första stycket framgår att ansvaret för de förpliktelser som åvilar trossam- fundet följer med trossamfundet när detta byter rättslig form för sin verksamhet. Detsamma gäller för trossamfundets rättigheter. Vad som avses är rättigheter och skyldigheter av civilrättslig art. Huvudsyftet med bestämmelsen är att undvika rättsförluster för trossamfundet och framför allt för dess avtalsparter. Det är absolut nödvändigt att det tydligt framgår att trossamfundets rättigheter och skyldigheter består efter registreringen. Bestämmelsen bör dessutom kunna underlätta bytet av rättslig form. Som påpekats i avsnitt 6.1 förutsätter vi att staten ser välvilligt på eventuella permutationsansökningar från trossamfund som bedriver hela eller delar av sin verksamhet i stiftelseform, om syftet är att föra över egendomen till den nya rättsliga formen. I andra stycket regleras vad som händer med rättigheter och skyldigheter vid ett avregistreringsbeslut. Bestämmelsen tar sikte på den frivilliga avregistrering som är möjlig enligt 10 § andra stycket. För det fall avregistrering sker enligt 10 § första stycket, torde trossam- fundet sakna rättskapacitet som juridisk person. Om det inte uppfyller kraven för att få vara ett registrerat trossamfund, uppfyller trossam- fundet inte heller de krav som rättspraxis brukar uppställa för att anse en ideell förening vara för handen. Paragrafen kompletterar bestämmelserna i 7–11 §§. Av första stycket framgår ett registreringsbeslut även får avse organisatoriska delar av trossamfundet. Det bör dock inte komma i fråga att organisatoriska delar registreras, såvida de inte framstår som självständiga, åtminstone i förhållande till tredje man. När organisatoriska delar registreras, skall i princip samma bestämmelser tillämpas som gäller vid registrering av trossamfund. Även reglerna om avregistrering samt om rättigheter och skyldigheter vid bytet av rättslig form skall tillämpas på de organisato- riska delarna. I vissa situationer kan det dock vara nödvändigt att göra avsteg från denna huvudregel. Som exempel kan nämnas den organisatoriska delens namn. Det förefaller inte nödvändigt att strikt upprätthålla kravet på att namnet klart skall särskilja verksamheten från andras när det gäller organisatoriska delar. Av naturliga skäl torde snarare en viss namnlikhet kunna förväntas. Formuleringen i första stycket är avsedd att klarlägga att organisa- toriska delar inom ett trossamfund (exempelvis församlingar, distrikt eller stift) inte skall kunna registreras om inte trossamfundet i sin hel- het också registreras. Givetvis skall organisatoriska delar kunna regi- streras än trossamfundet. Enligt andra stycket får ett registrerat trossamfunds organisatoriska delar var för sig förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter samt föra talan vid domstol och andra myndigheter, om de är registrerade. Detta innebär att varje registrerad del av trossamfundet blir en egen juridisk person med egen rättskapacitet. församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift är enligt bestämmelsen i tredje stycket registrerade organisatoriska delar av . Det är således här den rättsliga formen bestäms. Rättskapaciteten regleras sedan i lagen om . I denna bestämmelse, som är tillämplig på alla registrerade trossam- fund, ges regler till skydd för trossamfundets namn. Hänvisningen till 15 och 18–20 §§ firmalagen ger möjlighet att utdöma straff eller vite mot den som obehörigen utnyttjar ett registrerat trossamfunds namn. Vidare ges förutsättningar att vid vite förbjuda sådan användning av ett trossamfunds namn som strider mot goda seder eller allmän ordning eller är vilseledande. Av andra stycket framgår att regleringen i första stycket i princip också gäller för registrerade delar av trossamfundet. Paragrafen slår fast att trossamfundet självt svarar för sina förpliktelser och att varje självständig enhet inom ett trossamfund gör detsamma. Den innebär bl.a. att trossamfundets medlemmar i princip är fria från personligt ansvar. Ansvarsgenombrott kan dock tänkas förekomma i vissa särpräglade situationer. Det måste dock överlämnas till rättstillämpningen att avgöra när personligt ansvar skall kunna komma i fråga. För del utgör paragrafen en grundpelare för den lokala självstyrelsen. Utan denna bestämmelse skulle självstyrelsen och den kyrkliga demokratin med lätthet kunna bli illusorisk. Av bestämmelsen framgår att har rätt till statlig hjälp med uppbörden av avgifter från dem som tillhör kyrkan. Att upp- bördshjälpen skall vara kostnadsfri för framgår av principbeslut (prop. 1995/96:80 s. 29). Även övriga registre- rade trossamfund skall kunna få motsvarande hjälp efter beslut av regeringen i varje särskilt fall. I andra stycket ges en hänvisning till särskild lag där närmare be- stämmelser om förfarandet vid uppbördshjälpen regleras. Ett beslut som innebär att en registreringsansökan inte bifalls bör kunna överklagas. Likaså bör ett avregistreringsbeslut kunna över- klagas. Paragrafen skapar en sådan möjlighet. Enligt direktiven skall de ändrade relationerna mellan staten och gälla fr.o.m. . Lagen förslås därför träda i kraft vid detta datum och således med den föreslagna lagen om och ändringsförslagen avseende regerings- formen. Mot bakgrund av lagens innehåll kommer religionsfrihetslagens reg- lering att bli överflödig. Den lagen bör därför upphävas. 19.5Förslaget till lag om 1–2 §§ De två första paragraferna ger en övergripande beskrivning av som trossamfund. Bestämmelserna, vilka försöker spegla den självförståelse som kyrkan givit uttryck åt, är avsedda att garantera att identitet bevaras efter relationsändringen. De är emellertid också tillkomna för att klargöra vilka krav som staten ställer på efter relationsändringen. Av den första paragrafen, vars första led motsvarar 2 kap. 1 § kyrkola- gen, framgår att är en kyrka med evangelisk-luthersk identitet; något som hon varit . Det ankommer sedan på själv att, liksom , närmare ange innebörden i kyrkans tro, bekännelse och lära. Det andra ledet i paragrafen bygger på den beskrivning av som övergripande och sammanfattande begrepp för de kyrkliga nivåerna, vilken gjordes av kyrkomöte (2 KL 1995:1 s. 32). Bestämmelsen ger vid handen att är organiserad på tre skilda nivåer, vilka gemensamt utgör trossamfundet . På lokal nivå framträder som församlingar, på regional nivå som stift och på nationell nivå genom kyrkomötet och de eventuella ytterligare organ som detta väljer att inrätta för att svara för stiftens och församlingarnas gemensamma angelägenheter. De tre nivå- erna är fasta beståndsdelar i helheten och kan inte utträda ur denna. I paragrafen anges karaktär av öppen folkkyrka med rikstäckande verksamhet. Avsikten härmed är att säkerställa att Sven- ska kyrkans uppdrag efter relationsändringen kommer att vara detsamma som , dvs. att överräcka i ord och handling till hela folket (2KL 1995:1 s. 25). Vidare anger den föreslagna lagtexten att skall bedriva en rikstäckande verksamhet i samverkan mellan en demokra- tisk organisation och kyrkans ämbete. Härigenom garanteras att den för grundläggande föreningen av folkligt förankrad själv- styrelse och prästerlig ämbetsförvaltning, den s.k. dubbla ansvarslinjen, även kommer att gälla som organisatorisk princip inom . Den föreslagna paragrafen har delvis sin motsvarighet i 2 kap. 2 § första stycket kyrkolagen där det heter "en på demokratisk grund uppbyggd riksomfattande verksamhet". Den nyanseringen har dock gjorts att den demokratiska uppbyggnaden nu uttryckligen syftar på organisationen. Det förutsätts att den demokratiska uppbyggnaden av organisationen får genomslag i verksamheten. Vidare har begreppet "riksomfattande" bytts ut mot "rikstäckande" i syfte att tydliggöra statens krav på kyrkan. Ingen del av landet får ställas utanför kyrkans liv eller vara undandragen den kyrkliga verksamheten. Någon saklig ändring är inte avsedd i någondera fallet. Eftersom föreslås ha en demokratiskt uppbyggd organisation, framstår det som uppenbart att valen till de olika besluts- organen inom kyrkan skall vara fria och demokratiska. Några särskilda bestämmelser om de kyrkliga valen torde därför inte krävas, utan det bör vara en uppgift för kyrkan själv att närmare utforma valregler m.m. som uppfyller denna målsättning. – Många av de nuvarande bestämmelserna torde kunna tjäna som förebild för den kommande inomkyrkliga regleringen av valfrågorna. Det förutsätts att den nuvarande möjligheten att tillämpa ett proportionellt valsätt vid val till och inom beslutande och verkställande organ inte ändras med mindre än att mycket starka skäl kan anföras för en sådan förändring. Valsättet kommer att framgå av den inomkyrkliga regle- ringen. Genom första stycket i denna paragraf fastslås att som trossamfund är ett eget rättssubjekt som bl.a. kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. Härigenom förstärks och betonas identi- teten hos trossamfundet som helhet. Enligt andra stycket skall församlingar och kyrkliga samfälligheter även i fortsättningen utgöra egna rättssubjekt. En förutsättning för att skall kunna sägas bevara sin identitet vid relations- ändringen är att den lokala självstyrelsen i församlingarna består . Staten bör medverka till detta genom att tillförsäkra dessa organ ställning som juridiska personer. För att trygga den kyrkliga demokratin på regional nivå bör stiften även utgöra juridiska personer. Något bärande skäl att gå omvägen över samfällighetsbildningar finns inte. 4–6 §§ I paragraferna beskrivs organisatoriska struktur. De innehåller också bestämmelser om de övergripande uppgifter och den grundläggande kompetens som tillkommer de olika kyrkliga nivåerna. Vidare framgår det av dessa bestämmelser hur beslutsstrukturen i är uppbyggd. Denna paragraf behandlar grundläggande enheter, församlingarna. kyrkomöte betonade denna ställning hos för- samlingarna, varvid kyrkomötet som skäl framhöll att det är där som förkunnas och sakramenten förvaltas (2 KL 1995:1 s. 32). I bestämmelsen anges som en huvudregel att församlingen omfattar dem som är bosatta inom dess område och tillhör . Eftersom församlingarna inte längre skall ha kommunstatus, saknas skäl att knyta tillhörigheten till folkbokföringen. Begreppet bosatt är något vidare än begreppet folkbokförd. Den närmare innebör- den av begreppet bosatt får regleras inomkyrkligt. Genom att det i 2 § slås fast att skall bedriva en rikstäckande verksam- het, framgår det att den territoriella församlingsindelningen skall omfatta hela landet. Något behov av att i en av stiftad lag närmare ange hur den kyrkliga indelningen skall vara utformad före- ligger inte. Församlingens grundläggande uppgifter framgår av andra stycket och motsvarar i huvudsak det som anges i 11 kap. 4 § 1 kyrkola- gen. Av de skäl som närmare redovisats i avsnitt 11.1 framgår att vissa förtydliganden föreslås när det gäller församlingens grundläggande uppgifter. För det första att det i lagen konkret anges vad församlingen främst skall ägna sig åt. För det andra att begreppet evangelisation ersätts av det vidare begreppet mission, vilket anses teologiskt bättre stämma överens med kyrkans uppdrag. En undantagsbestämmelse i tredje stycket ger utrymme för s.k. icke- territoriella församlingar, varigenom de icke-territoriella församlingar som finns kan bestå. Det ankommer sedan på att själv besluta om denna typ av församlingar skall finnas . Lagen (1992:288) om medlemskap i icke-territoriella för- samlingar skall upphävas. Paragrafen anger att stiftet är den regionala enheten inom . I bestämmelsen anges vidare att stiftet omfattar de försam- lingar som är belägna inom stiftets område, vilket innebär att en terri- torialprincip skall tillämpas även på denna nivå. Detta hindrar inte att ändrar församlingsindelning eller stiftsindelning, t.ex. genom att slå samman flera församlingar eller genom att flytta för- samlingar från ett stift till ett annat. Inte heller utgör den något hinder mot att förändra antalet stift. Som stiftets främsta uppgifter har i andra stycket angetts att främja och utöva tillsyn över församlingslivet. I denna del bygger bestämmel- sen på det som i 23 kap. 2 § 1 kyrkolagen sägs om stiftssamfälligheter- nas främjandeuppgifter och på det som uttalas i 2 kap. 5 § kyrkolagen om biskoparnas och domkapitlens tillsynsansvar. manföra dessa uppgifter i en paragraf tydliggörs stiftets samlade ansvar inom trossamfundet . I tredje stycket anges att det skall finnas en biskop för varje stift. Härigenom tydliggörs episkopala struktur. Paragrafen hindrar inte att man för stiftet utser fler biskopar. I första stycket fastslås att kyrkomötet är högsta beslutande organ och således företräder trossamfundet . Att kyrkomötet anges som högsta beslutande organ innebär att församlingar och stift skall följa de beslut som kyrkomötet meddelar. I praktiken kommer kyrkomötets viktigaste uppgifter att bestå i att när- mare ange vad det innebär att är ett evangelisk- lutherskt trossamfund samt därmed sammanhängande frågor. En ny och betydelsefull uppgift för kyrkomötet blir att besluta om och utveckla det kyrkliga regelsystemet, dvs. Avsikten med andra stycket är att trygga den lokala och regionala självstyrelsen. Kyrkomötet får inte meddela beslut inom församling- arnas och stiftens ansvarsområden. Den subsidaritetsprincip som be- stämmelsen indirekt ger uttryck för skapar dessutom mycket goda förutsättningar för att besluten inte kommer att fattas på högre nivå än nödvändigt. Paragrafen föreskriver skyldighet för dem som tillhör att betala lokal och regional kyrkoavgift. Avgifterna avses – i likhet med den nuvarande församlingsskatten – vara proportionella mot inkomsten för den som skall betala dessa. Detta kommer att framgå av den inomkyrkliga regleringen och lagen (1999:000) om avgift till registrerat trossamfund. I paragrafen anges att det i första hand är församlingen som beslutar om den obligatoriska lokala kyrkoavgiften. Paragrafen ger också möj- lighet för att avgiften i stället beslutas av den kyrkliga samfällighet vari församlingen ingår. Alternativt kan lokal kyrkoavgift – för olika ändamål – beslutas såväl av församlingen som av den kyrkliga samfälligheten. Andra stycket slår fast att det är stiftet som beslutar om den regio- nala kyrkoavgiften. Frågan om den kyrkliga egendomen har behandlats i avsnitt 13 och motiveringen till denna paragraf härstammar från Kammarkollegiets betänkande Den kyrkliga egendomen, SOU 1997:47. Med detta stadgande följer att det i fortsättningen endast är den egendom som anges i lagen om som har ett lagfäst ändamål. Det ändamål som anges i denna lag kan bara ändras genom ändring av lagen. Ändamålet åtnjuter således ett särskilt konstitutionellt skydd. Övriga ändamål, som enligt bestämmelser i lagen om införande av lagen om består vid upphävandet av kyrkolagen (1992:300), ändras på det sätt som anges i denna lag genom permutation eller, i vissa fall, genom att utnyttjar sina möjligheter att fatta beslut med stöd av lagen om . Egendomen definieras som prästlönetillgångar och omfattar ägoslagen prästlönefastigheter och prästlönefonder. Med begreppet prästlönetill- gångar bevaras också anknytning till det speciella, historiskt givna ändamålet. Det i lagen angivna ändamålet är emellertid något vidare och framgår av paragrafens andra stycke. Ändamålet är att bidra till de ekonomiska förutsättningarna för förkunnelse. Detta motsvarar stadgandet i 41 kap. 9 § första stycket kyrkolagen och anknyter till kyrkans grundläggande uppgift. Att det speciella ändamål för denna egendom som anges i 41 kap. 1 § 1 och 23 § kyrkolagen inte har tagits med har kommenterats utförligt i den allmänna motiveringen. Detta speciella ändamål komp- letteras av att egendomen dessutom också har till ändamål att bidra till utjämningen. Prästlönetillgångarna är sålunda inte till endast för det speciella ändamålet. Vid detta förhållande har det ansetts tillräckligt att i lagen om ta in endast det övergripande ändamålet. Lagen anger att egendomen skall bevaras för sitt ändamål, vilket innebär att endast avkastningen får disponeras för ändamålet. Något försäljningsförbud avses inte. Egendomen får fritt omsättas. Försälj- ningsmedel från fast egendom måste emellertid, precis som , fonderas eller återinvesteras. De får inte förbrukas. Egendomen skall förvaltas av . Detta möjliggör att kyrkomötet beslutar om förvaltningen. Egendomens historiska stiftelsekaraktär förändras inte, men stiftelselagen (1994:1220) gäller bara såvitt avser 1 kap. 4 §. I övrigt är egendomen undantagen från stiftelselagens tillämpning. Ett förtydligande om detta har tagits in i övergångslagstiftningen. Regeringen bemyndigas att besluta om tillsyn av egendomens för- valtning. Detta medger att regeringen också kan meddela särskilda föreskrifter om hur tillsynen skall gå till. Något särskilt förvaltningsmål som motsvarar vad som anges i 41 kap. 9 § andra stycket kyrkolagen har inte tagits in i lagen om . Det har förutsatts att kyrkan själv svarar för huvudpunkterna i sin förvaltningspolicy. I stället har det angivits att prästlönetillgång- arna skall vara placerade på ett godtagbart sätt. Stadgandet har an- passats till reformens förutsättningar och anknutits till vad som gäller enligt 2 kap. 4 § stiftelselagen. 10–11 §§ I dessa bestämmelser behandlas rätten att ta del av handlingar. Paragrafen innehåller en hänvisning till sekretesslagen där det anges att principen om allmänna handlingars offentlighet även i fortsättningen skall vara tillämplig i fråga om , dock endast med avseende på de i sekretesslagen angivna verksamheterna. Principen om allmänna handlingars offentlighet bör enligt vår uppfattning gälla inom sådana områden där ålagts uppgifter som tillgodoser allmänna samhälleliga intressen. Beträffande andra handlingar hos än de som avses i 10 §, finns det från statlig utgångspunkt inte samma behov och be- rättigande av att skapa insyn. Det saknas bärande skäl att i detta hänseende behandla annorlunda än övriga trossamfund. Från kyrkligt håll har dock framförts starka önskemål om att garantier skapas i lagen om för att den kyrkliga verksamheten även skall präglas av öppenhet. En bestämmelse med sådan inriktning skulle kunna underlätta för demokratins grundläggande idéer att förbli vägledande inom även efter relationsändringen. Staten bör därför tillgodose detta önskemål från . Detta sker lämpligen på så sätt att det skapas en inomkyrkligt reglerad offentlighetsprincip. Enligt första stycket i förslaget har var och en rätt att ta del av handlingar. Genom uttrycket "var och en" markeras att rätten att få ta del av kyrkans handlingar inte beror på kyrkotill- hörighet, medborgarskap eller liknande. Med hand- lingar avses framställningar i skrift eller bild samt upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel, dvs.