sou · GLB387 · 1998-01-01 00:00:00 — sjuk- och föräldrapenning, den andra toppen representerar kvinnor som lönearbetade lång deltid eller heltid. är fördelningskurvorna för kvinnor och män ganska lika. Männen har dock fortfarande högre inkomster. Det förefaller som om den första inkomsttoppen i fördelningskurvan 1975 har tryckts ner och den andra upp, vilket beror på kvinnors ökade lönearbete. För män har det motsatta inträffat. Den enda inkomsttop- pen som visas har tryckts ner och ersatts av två mindre inkomsttoppar . Männens arbetsinkomster har blivit mer lika kvinnornas och kvinnors mer lika mäns. Den ekonomiska jämställd- heten har ökat. Förklaringen är att kvinnorna delvis har höjts upp till männens nivå, men männen har också sänkts till kvinnornas nivå. Fördelning av arbetsinkomsten, kr priser, 20–, kvinnor och män, 1975 och 1994 Källa: SCB, bearbetning av Inkomst- och förmögenhetsundersökningen (IoF), storurval. (Se även Bilaga, tabell 17–18.) Färre kvinnor och fler män med låga inkomster Det har alltså skett stora förändringar bland dem som har låga arbetsinkomster . Fler män än har ingen eller en låg sådan medan fler kvinnor lönearbetar och har en regelbunden arbetsinkomst. Tabell 6 visar antal och andel kvinnor respektive män som har en låg inkomst, här satt till prisnivå. hade 874.000 kvinnor en sådan mycket låg inkomst, vilket motsvarade av samtliga kvinnor mellan . av männen hade då lika låg inkomst. hade andelen låginkomstkvinnor minskat från . Männen har råkat ut för en dramatisk förändring åt motsatt håll: andelen låginkomstmän har ökat från till . Hur skall man förklara dessa förändringar? Det finns flera förkla- ringar, som samtliga mer eller mindre, har ett samband med den höga arbetslösheten. En förklaring är att andelen studerande har ökat, det gäller även vuxenstuderande. Detta kan ses som positivt, men beror också till en viss del på det kärva läget på arbetsmarknaden. En annan förklaring är att vi har haft en stor flyktinginvandring, och många av dessa invandrare har haft svårt att finna ett arbete. Andelen förtidspensionärer har dessutom ökat från strax under 300.000 personer till över 400.000 personer . Den samlade effekten av denna samhällsutveckling är att andelen män med låga inkomster har ökat. Andelen kvinnor med låga inkomster har dock minskat. Att kvinnor lönearbetar mer, och , har alltså betytt mer än arbetslösheten, invandringen och förtidspensioneringen. Antal och andel, %, med arbetsinkomst prisnivå, 20–, 1975 och 1994 Källa: SCB, Inkomstfördelningsundersökningen. Högavlönade mindre jämställda än lågavlönade används arbetsinkomsten för heltids- och helårsanställda för att jämföra situationen och utvecklingen för kvinnor respektive män. Å ena sidan har det den fördelen att äpplen jämförs med äpplen i den Kvinnor, män och inkomster meningen att det är kvinnor och män som lönearbetar lika mycket som jämförs. Effekten av att kvinnor oftare arbetar deltid än män utesluts. En annan fördel är att de verkliga arbetsinkomsterna visas, inklusive övertidsersättning, extraknäck, sjuk- och föräldrapenning med mera. Å andra sidan innebär det att äpplen jämförs med päron i den meningen att heltids- och helårsarbetande män är betydligt mer representativa för sitt kön än vad de heltids- och helårsarbetande kvinnorna är för sitt. De flesta män arbetar heltid, oavsett familjesitu- ation och utbildningsnivå (1995; SOU 1996:56). Men av kvinnorna. Heltidsarbetande är framför allt storstadskvinnor, ensamstående, utan barn, välutbildade och därmed högavlönade kvinnor – en inte helt representativ grupp med andra ord! Diagrammen visar att arbetsinkomsten för heltidsanställda har utvecklats i stort sett lika för kvinnor och män . Heltidsarbetande mäns arbetsinkomster har dock som nämndes tidigare ökat med ca , medan kvinnors endast ökat med ca 16.000. Minst var skillnaden mellan kvinnor och män . Skillnaden ökade sedan något, men har därefter legat stilla på samma nivå. Arbetsinkomst, medelvärde,priser, heltids- och helårsanställda, 20–utan näringsinkomst, 1975–1995 Källa: SCB, Inkomstfördelningsundersökningen. Det sista av de fyra diagrammen visar läget för de mycket lågavlöna- de respektive de mycket högavlönade. Skillnaden mellan könen är större bland de högavlönade än bland de lågavlönade. Bland de som har lägst inkomst (percentilvärde 10, P 10), kommer kvinnorna upp i mellan av männens arbetsinkomst. Bland de som tjänar mest (percentilvärde 90, P 90), kommer kvinnornas arbetsinkomst däremot bara upp i mellan . De lågavlönade kvinnorna tjänar alltså nästan lika mycket som de lågavlönade männen. Medan de högavlönade kvinnorna tjänar väsentligt mindre än de högavlönade männen. Kvinnors medelinkomst i procent av männens för arbetsinkomst, heltids- och helårsanställda, 20–utan näringsinkomst, 1975–1995 1975 1980 1985 1990 1995 Källa: SCB, Inkomstfördelningsundersökningen. Sammanfattningsvis kan man alltså konstatera att den ekonomiska jämställdheten har ökat. Kvinnors och mäns löne- och arbetsinkoms- ter är mer lika än de var . Det beror dels på att kvinnors inkomster är mer lika mäns än , dels på att mäns inkomster är mer lika kvinnors. Att kvinnors inkomstförhållan- den blir mer lika mäns innebär att kvinnors arbetsinkomster höjs. Att män blir mer lika kvinnor är mer problematiskt eftersom det kan innebära att mäns villkor har försämrats. som den ekono- miska jämställdheten ökat, har den ekonomiska jämlikheten inom kategorin kvinnor ökat, dvs. skillnaderna mellan kvinnor med hög Kvinnor, män och inkomster inkomst och kvinnor med låg inkomst är mindre än på 1970- talet. Bland männen är det tvärtom. Här är jämlikheten mindre än tidigare – skillnaderna mellan män har ökat. 10 Kvinnors och mäns inkomster från välfärdsstaten I studier av välfärdsstaten är det vanligt att skilja mellan institu- och marginella välfärdsstater (Wilensky & Lebeaux 1958). Stater som klassificeras som marginella bidrar med en begränsad uppsättning bidrag till en begränsad del av befolkningen. Bidragen är knappt tilltagna och behovsprövade. I institutionella välfärdsstater har utvecklats en bred uppsättning bidrag som i princip är generella och tillgängliga för alla. De skandinaviska välfärdsstater- na betraktas som institutionella (1990; 1996). Framväxten av välfärdsstaten och socialförsäkringssystemen förstås ofta som ett resultatet av arbetarrörelsens kamp för ett mer jämlikt samhälle (1990). Andra förklarar utveck- lingen i termer av modernisering och industrialisering (Wilensky 1975). I båda fallen bortser man ifrån att välfärdsstatens framväxt, industrialiseringen och moderniseringen hade mycket olika effekter för kvinnor respektive män. Männen omvandlades till industriarbetare och kvinnorna till hemmafruar. Under har forskning om välfärdsstaten varit inriktad på att studera inkomstskillnader i olika länder och i vilken utsträckning välfärdsstater minskar dessa. Det är då inkomst- spridningen mellan hushåll som fokuseras. Implicit betraktas familjen som en enhet med gemensamma intressen där inkomsterna läggs i en gemensam pott och fördelas lika mellan familjemedlemmarna (Wilensky 1975; 1990; Smeeding m.fl. 1990). Denna utgångspunkt utelämnar inkomstskillnader mellan kvinnor och män och vad välfärdsstaten innebär för dessa. Förhållandet mellan välfärdsstaten och kvinnorna har dock även det diskuterats och studerats. Amerikanska och europeiska välfärds- statsforskare pekar ofta på de framsteg skandinaviska kvinnor gjort i form av sociala och ekonomiska rättigheter. Vid jämförelser mellan olika välfärdsstater finner man i allmänhet att de skandinaviska länderna är de mest kvinnovänliga. Det gäller oavsett om man delar in välfärdsstaterna efter försörjarmodeller, efter patriarkatets form och graden av patriarkalitet, efter olika slags genuskontrakt eller efter om kvinnors rättigheter i förhållande till välfärdsstaten har sin grund i deras roll som hustrur, mödrar eller arbetare (1993; Siaroff 1994; Walby 1994; 1996; 1994; 1996). Skandinaviska forskare pekar oftare på välfärdsstatens dubbla karaktär i förhållande till kvinnor, vilket innebär att den både har en frigörande potential och reproducerar maktförhållandena mellan kvinnor och män men i ny form. I de skandinaviska länderna lönearbetar kvinnor i hög grad, de har en egen inkomst, den offentliga barnomsorgen är väl utbyggd och i skatte- och transfereringssystemen betraktas kvinnor som individer och arbetare och inte som hustrur och mödrar. Trots det är maktrelationerna mellan kvinnor och män relativt oförändrade. Medborgaren är en manlig medborgare– arbetare, medan kvinnor tills i huvudsak var medborgare–mödrar. Rättigheterna i förhållande till välfärdsstaten bestäms av graden av lönearbete. Utvecklingen karaktäriseras i termer av att kvinnor har gått från ett beroende av individuella män till ett beroende av välfärdsstaten (1987). Andra menar att vi gått från ett husmoderskontrakt till ett jämställdhetskontrakt , men att könshierarkin bibehållits och nya former av segregering skapats (1990). Åter andra talar om kvinnorna som juniora partners i den skandinaviska välfärdsstaten. Kvinnor integreras i välfärdsstaten endast om de beter sig som män (Borchorst & 1987). Samma forskare pekar dock även på den skandinaviska välfärdsstatens möjligheter att förändra könsarbetsdelningen, öka jämställdheten och stärka kvinnors ställning. Man talar om den kvinnovänliga staten (1987), den ljusa bilden (1990) och att kvinnorna och staten ingått en allians (1990). Ovan nämnda författare diskuterar i termer av kvinnors arbets- kraftsdeltagande, kvinnors representation i politiken, vårdens organisering, m.m., inte i termer av transfereringarnas utfall i kronor för kvinnor respektive män. Det förefaller dock troligt att välfärds- statens janusansikte visar sig även där. Välfärdsstaten bidrar till att stärka kvinnors ställning, men premierar framför allt typiskt manliga beteendemönster och manlig tidsanvändning. Avlönat arbete betraktas som viktigare än oavlönat och många av välfärdsstatens transfereringar är knutna till löneinkomster. För maximal utdelning krävs att en individ lönearbetar heltid åtminstone under några decennier. Därmed finns en ojämlikhet mellan kvinnor och män inbyggd i transfereringssystemen, som har sin grund i könsarbetsdel- ningen mellan avlönat och oavlönat arbete och den könssegregerade arbetsmarknaden. Det är detta vi ska studera nedan. Kvinnor, män och inkomster Löne- och försörjningsrelaterade samt behovsprövade bidrag Välfärdsstatens transfereringar delas ofta in i så kallade inkomstför- säkringar, eller som vi benämner dem lönerelaterade bidrag, som beskattas, och bidrag av mer social karaktär, som inte beskattas. Lönerelaterade bidrag som sjukpenning, föräldrapenning och arbetsmarknadsstöd av olika slag är till för att utjämna inkomsterna mellan perioder av lönearbete och perioder av sjukdom, barnledighet och arbetslöshet. Ersättningarna fungerar alltså som en försäkring då man inte får en lön. Till de lönerelaterade bidragen kan också föras ATP-pensioner och kollektivt avtalade pensioner (men inte folkpensionerna). Syftet med bidrag av social karaktär, som här benämns försörj- ningsrelaterade och behovsprövade bidrag, är ett annat, nämligen att förstärka köpkraften för människor med låga inkomster och/eller barn. Medan de lönerelaterade bidragen är tänkta att utjämna inkomsten för en och samma individ , så utjämnar de sociala bidragen de ekonomiska villkoren mellan dem som har låga och dem som har höga löneinkomster eller mellan dem som har barn och de utan barn. Framför allt lönerelaterade bidrag och behovsprövade bidrag skiljer sig åt både vad gäller ersättningsnivåer, legitimitet och myndighetskontroll. Lönerelaterade bidrag är mer generösa än de behovsprövade. De stöds av många och anses som legitima förtjänade rättigheter, medan det finns en djupt rotad misstänksam- het mot exempelvis socialbidrag och socialbidragstagare. Viljan att med skattepengar vara med och finansiera behovsprövade bidrag är ofta låg. Lönerelaterade bidrag betalas ut genom enkla standardruti- ner, medan behovsprövade bidrag innebär minskad integritet för den enskilde, mer kontroll och ett visst mått av godtycke från myndighe- ternas sida (Halleröd 1996). Män får, kan man anta, som heltidsarbetande och med högre löner än kvinnor, en större andel av de lönerelaterade bidragen. Medan kvinnor som har huvudansvaret för vården av barn och lägre löner är mer beroende av de försörjningsrelaterade och behovsprövade bidragen. Jämförs och kan kvinnors bidrag från de lönerelaterade bidragen antas ha ökat och från de försörjningsre- laterade och behovsprövade bidragen ha minskat eftersom kvinnor lönearbetar i högre grad . och arbetsmarknadsstöd till män Tabellen nedan redovisar medelvärdet för olika inkomster som går till kvinnor och män, fördelat på samtliga av respektive kön 18–i . De summor som betalades ut till kvinnor respektive män har dividerats med kvinnor respektive män i ålderskategorin. Medelinkomsten för samtliga kvinnor och män, kr, samt kvinnors medeli n- komst som andel av mäns, %, 18–, 1994 Summa lönerelaterade bidrag exkl. pension Summa lönerelaterade bidrag inkl. pension (inklusive barn- och bidragsförskott) (exklusive barn- och bidragsförskott) Källa: SCB, bearbetning av Inkomstfördelningsundersökningen. (Se även Bilaga tabell 1–16.) Medelinkomsten av de lönerelaterade bidragen uppgick i runda tal för både kvinnor och män till 17.000–. Kvinnor, män och inkomster för kvinnor och för män, de försörjningsrelatera- de till för kvinnor och för män och de behovspröva- de till respektive . Resultatet är alltså det förväntade. Kvinnor får mer av de försörj- ningsrelaterade och behovsprövade bidragen och män mer av de lönerelaterade inklusive pensioner. Ser vi till de lönerelaterade exklusive pensioner får dock kvinnor och män ungefär lika mycket. Män får alltså inte högre belopp trots att de lönearbetar mer och trots löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Skälet är att beloppen inte bara beror på lönenivån, utan också på hur stor andel som får sådana inkomster och . Vad gäller föräldrapenningen så är andelen kvinnor som får sådan mycket högre än andelen män, kvinnor har den och de får därmed också högre belopp i medeltal. En större andel kvinnor får sjukersättning, men de manliga mottagarna av sjukersätt- ning får högre belopp, medelvärdet för samtliga blir därmed ungefär lika högt. Av arbetsmarknadsstödet går ett högre belopp till män än till kvinnor. En förklaring till detta är att mäns öppna arbetslöshet var högre än kvinnors , respektive . var kvinnors arbetslöshet högre än mäns, respektive . Kvinnor fick då del av arbetsmarknadsstödet i högre grad än män. Båda åren fick dock de mottagande männen högre belopp än de mottagande kvinnorna. Den transferering som tydligast avspeglar skillnaderna i lönein- komster mellan kvinnor och män är pensionerna. Mäns pensioner är mycket högre än kvinnors. Det blir än tydligare om vi inkluderar även de . För samtliga i åldern 18–uppgick kvinnors medelpension till av männens och till . Den höga andelen beror på att en större andel kvinnor () än män () uppbar pension. Andelen kvinnor var högre även , men är skillnaden betydligt mindre, respektive . Vi återkommer till pensionärerna i ett särskilt avsnitt. Sammanfattningsvis finns det inget enkelt samband mellan köns- skillnader i löneinkomster och det belopp som kvinnor och män i medeltal får från olika lönerelaterade bidrag. Männens högre löneinkomster avspeglas i de lönerelaterade bidragen på så sätt att de mottagande männen får högre belopp än mottagande kvinnor vad gäller sjukersättning, arbetsmarknadsstöd och pensioner. Men när det gäller föräldraförsäkringen får kvinnorna högre belopp eftersom en större andel kvinnor får sådana belopp. En större andel kvinnor än män får också sjukförsäkring. Det sistnämnda innebär att sjukförsäk- ringen inte endast omfördelar mellan perioder av lönearbete och ej lönearbete, vilket ju är deras primära syfte. De omfördelar också mellan låg- och höginkomsttagare, och därigenom även mellan kvinnor och män, eftersom risken att drabbas av sjukdom är större bland kvinnor och låginkomsttagare än bland män och höginkomstta- gare. Även arbetsmarknadsstödet omfördelar mellan låg- och höginkomsttagare eftersom risken att bli arbetslös är större bland de förstnämnda än de sistnämnda. Det omfördelar däremot inte mellan kvinnor och män eftersom män i högre grad är arbetslösa än kvinnor. Pensionerna avspeglar tydligast löneskillnaderna mellan kvinnor och män eftersom de bygger på manlig tidsanvä ndning . Det bör dock påpekas att de lönerelaterade bidragen, till skillnad mot de försörjningsrelaterade och de behovsprövade, är skattepliktiga. Fler skall försörjas på kvinnornas inkomster De lönerelaterade bidragen inklusive pensionerna går alltså, enligt tabell 7, i högre grad till män än till kvinnor. De försörjningsrelatera- de och behovsprövade bidragen går däremot i högre grad till kvinnor än till män. Detta resultat kan dock diskuteras. Frågan är om barnbidraget och bidragsförskottet skall inkluderas i föräldrarnas inkomster – man skulle även kunna se det som barnens inkomster. Anledningen till att kvinnors inkomster i medeltal är högre för bidragsförskott och barnbidrag är att det finns fler ensamstående mödrar än ensamstående fäder. Betraktar vi bidragsförskott och barnbidrag som barnens inkomster istället för föräldrarnas blir skillnaden mellan kvinnor och män vad gäller de försörjningsrelate- rade bidragen mycket mindre. Eftersom bidragsförskott går till den förälder som har vårdnaden om den underhållsskyldige föräldern inte kan eller vill betala, skulle man också kunna betrakta bidragsförskot- ten som en subvention till den underhållsskyldige föräldern snarare än som en inkomst till den som har vårdnaden! Skillnaden mellan kvinnor och män vad gäller behovsprövade bidrag beror främst på att kvinnor får mer i bostadsbidrag än män. Detta har också ett samband med förekomsten av barn. av bostadsbidragen i vårt material går till ensamstående föräldrar. Sammantaget innebär det att kvinnor och män totalt sett får ungefär lika höga belopp från välfärdsstaten. Siffrorna i tabellen är också missvisande i den meningen att de inte tar hänsyn till hur många personer som skall dela på inkomsten. Kvinnors totala medelinkomst från välfärdsstaten uppgår till och männens till inklusive bidragsförskott Kvinnor, män och inkomster Det är emellertid fler personer som får del av kvinnornas transfereringar än männens, eftersom de ensamstående mödrarna är betydligt fler än de ensamstående fäderna. De först- nämnda har dessutom i genomsnitt fler barn än de sistnämnda. Ungefär 300.000 fler barn finns bland kvinnorna än bland männen. Eftersom antalet kvinnor mellan 18–uppgår till drygt 2,5 miljoner personer så betyder det att fler personer skall försörjas på kvinnornas inkomster än på männens. Tar man hänsyn till antal personer som får del av transfereringarna, så blir skillnaden mellan kvinnor och män i den totala inkomsten från välfärdsstaten mycket liten. till kvinnor och mer pensioner till män Mot bakgrund av kvinnors ökade och mäns minskade lönearbete kan man förvänta sig att kvinnor får en större andel av transferering- arna i form av lönerelaterade bidrag och mindre av behovsprövade än . Så är också fallet. De lönerelaterade bidragen har ökat i betydelse för kvinnor och är oförändrade för män. Pensionernas betydelse har ökat kraftigt för män och minskat något för kvinnor. De försörjningsrelaterade och behovsprövade bidragen har minskat som andel av transfereringarna för både kvinnor och män. Löne-, försörjningsrelaterade, behovsprövade och övriga bidrags andel av de totala transfereringarna, %, 18–, 1975 och 1994 Källa: SCB, Inkomstfördelningsundersökningen. Utvecklingen beror på att transfereringarna totalt sett ökat i omfatt- ning. De har något mer än fördubblats i fasta priser till både kvinnor och män vid en jämförelse . Detta beror delvis på den höga arbetslösheten som tar sig uttryck i att arbets- marknadsstödet ökat för båda könen och pensionerna för män. Däremot har sjukersättningarnas andel minskat väsentligt, vilket beror på att korttidsfrånvaro på grund av sjukdom numera ersätts direkt av arbetsgivaren. De första fjorton dagarnas sjukperiod kommer därför inte med i beräkningarna för . var det ca hälften av både kvinnor och män som erhöll sjukpenning . 11Är kvinnor mer beroende av välfärdsstaten än män? hävdas att kvinnor är mer beroende av välfärdsstaten än män. Mäns status, inkomster och inflytande bestäms i hög grad av marknaden, medan staten mer än marknaden skapar och förstärker skillnader mellan kvinnor. Kvinnor har gått från ett beroende av enskilda män till ett beroende av staten och kvinnor är mer beroende av staten än vad män är (1987). Man syftar då främst på den offentliga sektorns tjänsteproduktion som har förändrat kvinnors och barns liv mer än mäns. Den offentliga sektorn utgör i hög grad kvinnors arbetsmarknad och är också till stora delar en förutsättning för att kvinnor skall kunna kombinera barn och lönearbete. I andra länder är kvinnor mer beroende av välfärdsstaten för socialbidrag och andra transfereringar. Här undersöker vi om kvinnor är mer ekono- miskt beroende av välfärdsstaten än män i termer av transfereringar och om detta beroende har ökat eller minskat. Svaret beror naturligtvis på vad som menas med beroende. Kvinnor är mer beroende av välfärdsstaten än män om man ser till den andel av den totala inkomsten som kommer ifrån välfärdsstaten. Det gäller oavsett om vi ser till kategorin 18–eller till samtliga kvinnor och män och det gäller även om barnbidrag och bidragsför- skott ses som barnens inkomster. Detta beror dock på att kvinnors inkomster från marknaden är mycket lägre än mäns, inte på att kvinnor får mycket större belopp i kronor räknat än män från välfärdsstaten. I antal kronor är det belopp som går till kvinnor 18–högre än mäns. Tar vi hänsyn till att vissa inkomster går till barn även om de utbetalas till kvinnor, eller till antalet personer som skall försörja sig på inkomsterna, så får kvinnor och män 18–i stort sett samma belopp. Utökar vi kategorin till att omfatta samtliga kvinnor och män, dvs. oavsett ålder, går i medeltal högre belopp till män än till kvinnor, respektive utan hänsyn taget till barnens inkomster eller hur många som skall dela på inkomsterna. Beaktar vi även detta blir skillnaden större. Kvinnor, män och inkomster Medelinkomst samt andel av medelinkomsten från marknaden respektive välfärdsstaten av bruttoinkomsten, 1994 18–64 år Källa: SCB, bearbetning av Inkomstfördelningsundersökningen. Minskat beroende av män Kvinnors ökade lönearbete och mäns minskade borde, kan man tycka, ha inneburit att kvinnors beroende av välfärdsstaten minskat och mäns ökat. Så är dock inte fallet. Transfereringarnas andel av den totala inkomsten har ökat för både kvinnor och män, dvs. båda könen får en större andel av sina inkomster från välfärdsstaten . Ökningen är större för män än för kvinnor. Andel av medelinkomsten från marknaden respektive välfärdsstaten av bruttoinkomsten, %, 1975 och 1994 18–64 år Källa: SCB, bearbetning av Inkomstfördelningsundersökningen. (Se även Bilaga, diagram 4.) Resultatet kan tyckas paradoxalt på flera sätt. För det första lönear- betar kvinnor mer än , men får ändå en större andel av sina inkomster i form av transfereringar. Detta beror bl.a. på att välfärdsstaten har byggts ut och att allt fler får del av de lönerelaterade bidragen. För det andra kan det förefalla paradoxalt därför att utvecklingen vad gäller lönearbete är helt olika för kvinnor och män, och ändå består bådas inkomster i högre grad av transfereringar. Männens löneinkomster har minskat och detta inkomstbortfall har ersatts av transfereringar främst i form av arbetsmarknadsstöd och pensioner. Kvinnors löneinkomster har ökat och de får då del av de lönerelatera- de bidragen.