sou · GLB3116d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Utövandet av dessa rättigheter får inte underkastas andra inskränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den natio- nella säkerheten eller den allmänna ordningen (ordre public), för skyddande av folkhälsan eller den allmänna sedligheten eller av andra personers fri- och rättigheter. I artikeln slås fast att barnet har rätt till föreningsfrihet. Utövandet av dessa rättigheter får inte underkastas andra inskränkningar än som är föreskrivna i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till bl.a. den nationella säkerheten, den allmänna ordningen eller för skyddande av andra människors fri- och rättigheter. Regler om föreningsfrihet, mötesfrihet och demonstrationsfrihet finns i 2 kap. 1 § regeringsformen. Dessa friheter får endast begränsas genom lag enligt vad som närmare anges 2 kap. 14 §. I ordningslagen (1993:1617) finns bestämmelser om att mötes- och demonstrations- friheten kan inskränkas med hänsynstagande till den allmänna ordningen. Politiska och medborgerliga rättigheter 1.Inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens och inte heller för olagliga angrepp på sin heder och sitt anseende 2.Barnet har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden eller angrepp. Reglerna i artikeln om rätten till integritet är en av de grundläggande principerna i en rättsstat. Ingripanden i ett barns privat- eller familjeliv får inte ske godtyckligt eller olagligt. Ett barn har rätt till lagens skydd mot sådana ingripanden eller angrepp. I artikel 37 finns bestämmelser om vad som gäller för frihets- berövanden av barn med anledning av att de begått brott eller skall tas in för vård (se avsnitt 14.5). I målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen anges att det allmänna skall tillförsäkra män och kvinnor lika rättigheter samt värna om den enskildes privat- och familjeliv. I 2 kap. 6 § finns bestämmelser om skydd mot husrannsakan och mot undersökning av förtroliga försändelser. Till detta återkommer vi i avsnitt 14.5. Även om frågan om medborgarskap varit föremål för internationella överenskommelser , finns det en motvilja i många länder mot att överge sina uppställda regler för förvärv av medborgarskap. En följd av detta har bl.a. blivit att det finns många statslösa runtom i världen. Många av de statslösa är barn. I var antalet statslösa barn drygt 4000 /97. De snäva nationella intressen som ligger bakom medborgar- skapslagstiftningen kan vara svåra att förena med Politiska och medborgerliga rättigheter Särskilt gäller det principen om att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, vilken även gäller artikel 7 om rätten till medborgarskap. Det är en viktig uppgift för varje konventionsstat att tillse att barn inte saknar medborgarskap. Detta kan åstadkommas genom såväl inhemska regler som internationellt samarbete. Det relativt stora antalet statslösa barn som finns här i landet tyder på att den nuvarande ordningen inte är tillfredsställande. Denna ordning innebär att statslösa barn kan komma att från sin födelse och under hela sin uppväxt sakna svenskt medborgarskap om inte föräldrarna ansöker om och beviljas sådant. Enligt vår mening är den beskrivna situatio- nen inte förenlig med bestämmelsen i artkel 7 och dess syfte. Även om artikel 7 inte kräver att svensk medborgarskapslag- stiftning ger varje barn som föds i , en rätt till svenskt med- borgarskap från födelsen, bör det enligt vår mening finnas en möjlighet för statslösa barn att vistelse i ansöka om svenskt medborgarskap för egen del. Utan att föregripa den översyn av medborgarskapslagen som pågår vill vi markera vikten av att frågan om att ge statslösa barn ett medborgarskap får en godtagbar lösning. Med hänvisning till syn på att barn kan förvärva och tillerkännas rättigheter skilda från föräldrarnas rättigheter anser vi att en lösning med ett sådant innehåll bör övervägas. När det gäller frågor om assisterad befruktning vill vi påpeka att tillåtligheten av denna metod i sig inte regleras i . Principen om hänsynen till barnets bästa bör emellertid självfallet prägla verksamheten med assisterad befruktning. De bestämmelser i lagen om insemination som avser barnets rätt att få vetskap om sin genetiske far utgår från att varje barn har en sådan rätt. Det förhållandet att det i folkbokföringsregistret inte görs någon anteckning, om att barnet har tillkommit genom assisterad befruktning, har mött kritik. Enligt kritikerna är denna ordning vilseledande bl.a. av det skälet att barnet inte har någon reell möj- lighet att få vetskap om sitt ursprung om föräldrarna väljer att inte berätta för barnet hur det har kommit till. Politiska och medborgerliga rättigheter Bestämmelserna om rätten att få veta sitt sitt ursprung för de barn som har tillkommit genom insemination är drygt . har det förekommit en omfattande debatt bl.a. utifrån ny forskning. Mot bakgrund av detta anser vi att det finns skäl att pröva frågan på nytt i syfte att förstärka barnets rätt att få vetskap om sitt ursprung. Den nya prövningen, som bör ha ett uttalat barnspektiv och göras med utgångspunkt i barnets bästa, bör ske mot bakgrund av tillförlitliga forskningsresultat vad avser eventuella psykologiska och sociala konsekvenser för de barn som kommit till genom assisterad befruktning. Om andra metoder av assisterad befruktning än insemination tillåts i kommer frågan om att få vetskap om sitt ursprung även att avse dessa metoder. Därvid bör denna fråga lösas med utgångspunkt i samma principer som vi har angett för rätten att få vetskap om sitt ursprung vid insemination. Bestämmelserna i den svenska sekretesslagen och inkorporeringen av konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner ger de adopterade barn i som så önskar goda möjligheter att få vetskap om sitt ursprung. Vi anser därför att den svenska lagstiftningen på detta område är väl förenlig med bestämmelser om rätten att få vetskap om sitt ursprung. När det gäller bestämmelser om de olika friheterna i artiklarna 13-16 återspeglas dessa väl i svensk lagstift- ning. 10 Barn – familj – samhälle I bekräftas det grundläggande värde som FN i olika internationella instrument tillerkänner familjen som den natur- liga och grundläggande enheten i samhället, berättigad till vidast möjliga skydd och bistånd, såväl när det gäller bildande av familj som när det gäller fullgörandet av ansvaret för omvårdnad och uppfostran av barnen.1 I de internationella instrument som har antagits före Barnkonven- tionen, betraktades barn ofta som en spegling, ofta inte ens synliga, inom ramen för familjen, där betoningen har lagts på ansvar, frihet eller rätt för föräldrarna. Den rådande bedömningen har varit att barn skall omvårdas, skyddas och ledas av sina föräldrar inom familjens enhet, harmoni och privatliv. Det har förutsatts att det finns en naturlig överensstämmelse mellan föräldrarnas intressen och barnens intressen och att barnet inte har några rättmätiga intressen annat än inom familjen som helhet. Med ges barnets rättigheter en självständig betydelse, inte i syfte att ställas mot vuxnas rättigheter eller som ett alternativ till föräldrars rättigheter, utan för att lägga till en ny dimension; beaktandet av barnets perspektiv inom ramen för familjens grundläggande värde. Barnet erkänns därför i sin egen fundamentala värdighet och individualitet med rätt att vara annorlunda och avvika vid bedömningen av verkligheten.2 I bekräftas familjen som den naturliga miljön för barnets utveckling och välfärd och den fullständiga och harmo- niska utvecklingen av barnet, som skall växa upp i en anda av lycka, kärlek och förståelse (preambeln para 5 och 6). 1Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, artikel 16.3, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, artikel 23samt den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, artikel 10 2Santos Pais M, 1997 Barn – familj – samhälle huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling (artikel 18.1), de har rätten att vårda sina barn och att inte skiljas från dem mot sin vilja (artiklarna 7, 9 och 10), de är berättigade till särskilt bistånd från staten, innefattande utvecklingen av institutioner, inrättningar och tjänster för vård av barn, eller vid behov tillhandahållandet av socialt stöd och materiellt bistånd (artiklarna 18.2 och 27.3). Staten måste respektera det ansvar och de rättigheter och skyldigheter som tillkommer föräldrar (artikel 5), likväl som att upprätthålla familje- relationer (artikel 8). Familjens värde är av en sådan grundläggande betydelse för barnets utveckling att, även när barn och föräldrar är åtskilda i olika länder, kan barnet eller en eller båda föräldrarna ansöka om att få lämna eller resa in i ett land för familjeåterförening, och sådana ansökningar skall behandlas av staten på ett positivt, humant och snabbt sätt (artikel 10.1), utan någon form av negativa konsekvenser för sökande eller medlemmar av deras familj. definierar inte innehållet i föräldrarnas ansvar, rättigheter eller skyldigheter. Däremot betonas båda föräldrarnas gemensamma och delade ansvar för barnet och betydelsen av såväl det gemensamma föräldraskapet som båda föräldrarnas lika stora betydelse understryks (artikel 18). Barnets rätt att bli fostrat av båda föräldrarna skall vara en väg- ledande princip även i situationer av separation från föräldrarna. Barnet har rätt till en regelbunden personlig relation och direkt kontakt med både mor och far, även när föräldrarna eller barnet lever i olika länder (artikel 9.3 och 10.2). Barnets bästa skall komma i främsta rummet för föräldrarna (artikel 18.1). Detta uttryck är ägnat att ge vägledning för föräldrarna, definiera situationer för föräldra- ansvar och försvara statens inblandning då familjen inte fungerar. Föräldrarna och, där så är tillämpligt, medlemmar av den ut- vidgade familjen enligt lokal sedvänja, vårdnadshavare eller andra personer som har lagligt ansvar för barnet, förväntas ge lämplig ledning och råd till barnet. I denna strävan skall de handla på ett sätt som tar i beaktande barnets fortlöpande utveckling, ålder och mognad (artiklarna 5 och 12). I belysning av artikel 12, bör en anda av delad, positiv och ansvarfull dialog råda. Föräldrarna är de som skall bygga upp barnets förmåga att i stigande grad vara med och fatta beslut, att förbereda barnet för ett ansvarsfullt liv i samhället, att informera och att ge nödvändig ledning och styrning, när det gäller att tillförsäkra barnet rätten att uttrycka sina åsikter och att få sina åsikter respek- terade. Barnets åsikter kan på så sätt tas i beaktande, även om de inte alltid stöds, och barnet får möjlighet att förstå varför ett annat beslut fattas. Barnet blir på det sättet aktivt delaktig, med tillräcklig förmåga Barn – familj – samhälle till deltagande, i stället för en passiv spegling av föräldrarnas önskningar, rädsla eller förväntningar. Familjen är den första sociala miljö som barnet känner och den som påverkar henne eller honom djupast. Barnets världsbild färgas av den atmosfär barnet växer upp i då hennes eller hans personlighet formas; av kärlek, förståelse och förtroende eller av rädsla, oro och elände. Detta är bakgrunden till det speciella ansvar som familjen har och det stöd den skall erhålla från staten för att kunna förverkliga sitt ansvar. Familjen är också särskilt väl ägnad att vara den första demokratiska värld som barnet upplever, en värld som bör präglas av tolerans, förståelse, ömsesidig respekt och solidaritet, vilket stärker barnets förmåga till delaktighet i beslutsprocessen.3 Utifrån dessa allmänna utgångspunkter när det gäller förhållandet barn-familj-samhälle, har vi samlat och gjort en genomgång av de ar- tiklar där barnets rättigheter har en nära anknytning till och i i första hand förverkligas genom föräldrarna. Det är frågan om artik- larna 9 och 10 – familjesplittring och återförening, 11 – olovligt bort- förande av barn, 18.3 – barnomsorg, 21 – adoption, 23 – barn med handikapp samt artiklarna 26 och 27 – social trygghet och levnads- standard. 10.2 Barnets rätt till sina föräldrar Konventionsstaterna skall säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja utom i de fall då behöriga myndig- heter, som är underställda rättslig överprövning, i enlighet med tillämplig lag och tillämpliga förfaranden, finner att ett sådant åtskiljande är nödvändigt för barnets bästa. Ett sådant beslut kan vara nödvändigt i ett särskilt fall, t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida eller då föräldrarna lever åtskilda och ett beslut måste fattas angående barnets vistelseort. 2.Vid förfaranden enligt punkt 1 i denna artikel skall alla berörda parter beredas möjlighet att delta i förfarandet och att lägga fram sina synpunkter. 3.Konventionsstaterna skall respektera rätten för det barn som är skilt från den ena av eller båda föräldrarna att regelbundet 3 Se föregående not Barn – familj – samhälle upprätthålla ett personligt förhållande till och direkt kontakt med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa. Då ett sådant åtskiljande är följden av åtgärder som en kon- ventionsstat tagit initiativet till, t.ex. frihetsberövande, fängslande, utvisning, förvisning eller dödsfall (innefattande dödsfall oavsett orsak medan personen är frihetsberövad) gentemot den ena av eller båda föräldrarna eller barnet, skall konventionsstaten på begäran ge föräldrarna, barnet eller, om så är lämpligt, någon annan medlem av familjen de väsentliga upplysningarna om den/de frånvarande familjemedlemmarnas vistelseort, såvida inte lämnandet av upplysningarna skulle vara till skada för barnet. Konventionsstaterna skall vidare säkerställa att framställandet av en sådan begäran inte i sig medför negativa följder för den/de personer som berörs. I artikel 7.1 fastslås bl.a. att barnet har rätt att bli omvårdat av sina föräldrar. Innebörden av artikel 9 skall ses i belysning av denna övergripande rättighet för barnet. Staten har en skyldighet att säker- ställa att barnet inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja, utom i de fall ett åtskiljande är nödvändigt för barnets bästa. Exempel på när ett åtskiljande kan vara nödvändigt är vid vanvård eller övergrepp från föräldrarnas sida eller när föräldrarna lever åtskilda och beslut måste fattas angående barnets vistelseort. Det är vidare viktigt, som slås fast, att ett beslut om åtskiljande av barn-föräldrar endast får fattas av behörig myndighet som är underställd rättslig prövning. I punkt 2 sägs att vid sådana förfaranden som anges i punkt 1, skall alla berörda parter ha möjlighet att delta i förfarandet och även lägga fram sina synpunkter. Detta gäller naturligtvis och i synnerhet även det barn som är berört och enligt artikel 12.2 skall barnet särskilt beredas möjlighet att höras. Punkt 3 i artikeln tar sikte på den situation då barn och föräldrar är skilda från varandra. Då är staten skyldig att respektera rätten för barnet att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och en direkt kontakt med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa. I och för sig innehåller inte artikel 9 någon annan skyldighet än att respektera barnets rätt till regelbunden kontakt med föräldrarna, men av allmänna principer bör man lägga till att staterna också har en skyldighet att underlätta kontakten. Artikel 4 "vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder..." och artikel 7 "skall ha rätt att ... så långt det är möjligt, ... bli omvårdat av dem." Barn – familj – samhälle Vårdnad och umgänge – lagstiftning och praxis I avsnitt 6.2 har vi med utgångspunkt i bestämmelsen i artikel 3 lämnat en redogörelse för reglerna om vårdnad och umgänge i 6 kap. samt den praxis som finns inom detta område. Dessutom har vi lämnat en redogörelse för bestämmelserna om verkställighet av domar och beslut avseende vårdnad och umgänge i När det gäller praxis på verkställighetsområdet, skall först konstateras att verkställighetsmålen är synnerligen individuella, varför de fall som varit föremål för prövning i Regeringsrätten inte ger så stor vägledning. Vi har inom ramen för utredningen gjort en mindre genomgång av hur mål om verkställighet av umgänge bedöms hos Kammarrätten i . Sammanfattningsvis kan följande sägas. I det helt övervägande antalet fall handlar det om föräldrar med mycket djupgående egna konflikter. Ofta är det fråga om pågående vårdnads- tvister där barnet/barnen används som tillhyggen. En huvudgrupp kan sägas vara fall där mamman vägrar låta pappan utöva ett fastställt umgänge med motiveringen att det innebär en risk för barnets hälsa. Olika beskyllningar om beteenden från pappans sida som kan hänföras till incestliknande handlingar är mycket vanliga. Det är sällan som domstolen tar intryck av detta, utan förordnar om verkställighet. Det är sällsynt att Kammarrätten vägrar verkställighet på grund av ändrade förhållanden. Anledningen är att det objektivt sett inte rör sig om ändrade förhållanden och att frågan inte har anhängiggjorts på nytt i allmän domstol. När det gäller beaktandet av barnets vilja kan följande sägas. handlar det om moderns påståenden om att barnet inte vill träffa sin pappa. I sådana fall för domstolen ofta ett resonemang kring betydelsen av att det är bra för barnet att träffa sin pappa. Samma resonemang förekommer när barnet har fyllt och dess vilja normalt bör beaktas. har vad gäller verkställighetsmål gjort en genomgång av 50 slumpvis utvalda länsrättsdomar . Den genomgången visar att barnets vilja varken redovisas eller beaktas i mer än hälften av målen. I de avgöranden där domstolen har redovisat barnets uppfattning tillmäts den endast betydelse i en tredjedel av fallen, trots att de flesta barnen var eller äldre.4 4 , s 57f Barn – familj – samhälle Barn vars ena eller båda föräldrar sitter i fängelse Ett problem som vi vill peka på, är förhållandet för de barn vars ena eller båda föräldrar sitter i fängelse. Även dessa barn har rätt till en regelbunden personlig kontakt med sina föräldrar. Det finns ingen statistik eller andra uppgifter på hur många barn det rör sig om. Inte heller finns det några uppgifter om var barnen befinner sig mamma eller pappa sitter i fängelse. Erfarenhetsmässigt kan man dock anta att fler kvinnor än män har vårdnaden om sina barn och att pappornas barn i hög utsträckning vistas hos sina mammor. Kvinnor som blir föremål för intagning i häkte eller på anstalt uppvisar ofta en komplex social problembild. Det kan därför på goda grunder antas att det inte är en ovanlig situation att barnen är placerade i familjehem och att det förekommer att syskon är placerade på olika håll. Kvinnor som medför barn vid intagningen i anstalt eller häkte eller som därefter föder barn, kan enligt 14 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. och 41 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt ges tillstånd att ha sitt barn hos sig. Kriminalvården skall samråda med socialnämnden i den kommun där barnet vistas. Under budgetåren 1991/92 till 1996 har antalet barn som vistas i anstalt tillsammans med en förälder uppgått till respektive 25, 10, 16, 15 och 19 stycken. Samtliga barn har varit och den genomsnittliga tiden i har varierat . I en rapport från 19935 belystes bl.a. förhållandet att många kvinnliga intagna har vårdnad om barn och de intagnas inställning till att barn vistas på anstalten. Av de tillfrågade svarade att de hade barn . av dessa hade barn och hade barn som var äldre än men under . av dem som hade barn hade också vårdnaden om dem och de flesta hade bott tillsammans med barnen före anstaltsvistelsen. Cirka hälften av kvinnorna var negativa eller ambivalenta i sin inställning till att barn vistades i anstalten tillsammans med modern. Andra hälften var positiva eller i vart fall positiva när det gällde ganska små barn. Det finns inte några motsvarande uppgifter beträffande manliga intagna, men många av dessa har naturligtvis också barn . Man kan dock anta att en lägre andel av de manliga intagna har vårdnaden om sina barn. Barn – familj – samhälle , som hade i uppdrag att göra en utvärdering av kriminalvården i anstalt kriminalvårdsreform, anförde i sitt huvudbetänkande6 bl.a. att det system som utvecklats vad gäller barn i anstalt förefaller fungera på ett godtagbart sätt och ansåg därför inte att någon lagändring var erforderlig. Enligt ut- redningen kunde anses vara en lämplig åldersgräns för barn som vistas i anstalt med en förälder, under förutsättning att det fanns goda fysiska möjligheter att ta emot ett spädbarn. Förhållandena för intagna i svenska fängelser har länge varit debatterade och föremål för olika reformer. Däremot har situationen för barn till intagna varit relativt lite uppmärksammad. När barnen har diskuterats har intresset vanligen fokuserats på dem som vistas tillsammans med en förälder i häkte eller anstalt. Andra former för att upprätthålla kontakt mellan barn och intagna föräldrar har inte beaktats i någon nämnnvärd utsträckning. När frågan om kontakter mellan de intagna och deras barn har varit aktuell, har den ofta belysts med utgångspunkt från den intagnes behov och inte utifrån barnets behov. Inom kriminalvården har detta problem uppmärksammats alltmer och det pågår viss verksamhet i syfte att underlätta för barn och föräldrar att ha kontakt med varandra . Något som har ytterligare försvårat möjligheterna för barn och föräldrar att ha kontakt, är urholkningen av närhetsprincipen, och de kostnader som följer för resor, telefonsamtal etc. Det man arbetar med är bl.a. ett "Föräldraprogram" enligt en modell hämtad från . I första hand riktar man sig till de anstalter där det finns kvinnor. Man genomför kurser i föräldraskap där man försöker lära kvinnor och män hur de skall förhålla sig till sina barn, bry sig om sina barn i första hand vid kontakten med dem och inte lasta över sina egna bekymmer och oro på barnen. Det pågår också en utveckling med besökslägenheter, där man skall kunna ta emot och vistas med sina barn. Det besöksrum som finns på anstalterna är mycket torftiga och inte alls lämpade att umgås med barn i. Det finns också en "semesteranstalt" dit den intagne kan ansöka om att få komma med sin familj. För att få komma dit skall man vara skötsam och vistelse beviljas i treveckorsperioder. Där har även bedrivits kurser i föräldraskap.7 Regeringen har mot den bakgrund som redovisats här för avsikt att ge ett uppdrag till och att se över förhållandena för barn vars föräldrar är 7Uppgifterna inhämtade vid samtal med tjänstemän på Barn – familj – samhälle intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt. Utgångspunkten för översynen skall vara att hänsynen till barnets bästa skall komma i första hand. Ett övergripande mål skall också vara att så långt som möjligt minska skadeverkningarna för barnen. Styrelserna skall göra en genomgripande översyn av förhållandena för barn vars föräldrar är intagna i kriminalvårdsanstalt och häkte samt föreslå åtgärder som kan förbättra deras situation. De frågor som särskilt skall belysas är barns behov i samband med att en förälder tas in i häkte eller anstalt, myndigheternas kännedom om barnens existens, förhållandena för barn som vistas tillsammans med en förälder i häkte eller anstalt, kontakten mellan intagna och deras barn, åtgärder för att stödja intagna i föräldrarollen samt samarbetet mellan berörda myndigheter. Familjesplittring och familjeåterförening i samband med utlänningsärenden Frågor om familjesplittring och familjeåterförening i samband med ärenden enligt utlänningslagen har behandlats i vår delrapport och utlänningslagen (SOU 1996:115).