sou · GLB3121d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Ungdomskulturens innehåll är också betydligt mer subtilt och komplext än barnkulturens och har dessutom en kom- munikativ betydelse i kampen om sociala gränser mellan olika ung- domsgrupper, mellan vuxna och ungdomar osv. Ungdomskulturens grundval är behovet av att dels markera skillnaden mellan vuxnas och ungdomars värderingar, dels behovet av att bemästra den sociala hie- rarki som utvecklas i skolan. Ungdomar skapar sig en identitet och en mening i sin position genom musikval, bildval, medievanor, kläder, fritidsaktiviteter och dagligt liv. Estetiska tecken och koder skiftar och den enskilda unga människan är ofta på vandring mellan olika gruppe- ringar. I stället för att söka sig själv skapar man sig själv. Även om könsblandningen i ungdomsåren ökar kvarstår påtagbara skillnader i flickors och pojkars utövande av ungdomskulturen. I den debatt som tidigare fördes i var huvudfrågan: Hur på- verkas barn av kulturindustrins produkter? Det dominerande svaret var att de påverkas negativt och att de därför måste skyddas. Under 1980- talet kom så en kraftig reaktion mot detta sätt att tolka barn och kultur. Den dominerande frågan blev i stället: Vad är det som fascinerar barn i 155 , H., , S-G. & Nordstöm, G.Z. (1992): "ILDSPR¥KETS GRUNDER, , . I stället för att som tidigare angripa kulturprodukter- na, riktades nu intresset mot hur barn och ungdomar använder dem. Den nya synen på framför allt ungdomar och ungdomskultur upp- märksammades av Barn- och som bildades med statsminister som ordförande. Delegationens uppgift var att fungera som ett samordnande och rådgivande organ för barn- och ungdomsfrågor. Under sitt arbete tonade delegationen ned den mörka bild av uppväxtmiljöerna som hade präglat debatten. Från att ha beskrivit barn och ungdomar som passiva objekt för en kommer- siell påverkan beskrevs de som aktiva subjekt med egna idéer, syn- punkter och krav. Delegationen bidrog också aktivt till att b ygga upp en kunskap om ungdomskultur. När det kom till hur relationen mellan populärkultur och kvalitetskultur ska tolkas, svävar emellertid ande över delegationens formuleringar: En god litterär text eller ett musikstycke av hög kvalitet skiljer sig från se- rietidningen eller från pop-musiken. Skillnaden är framställningens täthet. Den som läser den skönlitterära texter eller hör musikstycket kan ständigt finna något nytt att glädja sig åt och lära av. Det mindre goda däremot väcker lätt samma tankar och känslor, tröttar och utmattar. Enligt vår me- ning är det främsta utmaning att finna metoder att locka unga människor från det som ger föga glädje till det som ger ett övermått. hade en tanke att alla människor längtar efter sitt sanna och att allt de möter av skönhet och meningsfullhet i livet är pilar som visar i rätt riktning. Äpplet som glänser på höstgrenen väcker tanken att det någon- stans finns ännu vackrare äpplen osv. Liknande värderingar fanns också i statens sätt att tänka kring barns eget skapande i relation till konst- och populärkultur. Här är det den konstpsykologiska ideologin och praktiken som dominerar.157 De barn som får se konst, diskutera och analysera den, vågar i sitt eget ska- pande lämna de stereotypa prinsessornas och Batmankopiornas värld för att hitta egna uttrycksformer. De barn som själva får pröva att måla får ut mer av att se en konstutställning. Ett samtal kring konstverken om konstnärens känslor och syften ökar deras förmåga både till inlevelse och uttryck. Dessa påståenden är både sanna och falska eftersom allt som sägs är relaterat till ett pedagogiskt sammanhang, där allt eller inget av det som sägs kan gå i uppfyllelse. Dessutom råder liksom i tidigare texter en viss begreppsförvirring. Ett exempel: Den som har följt konstutveck- 156SOU 1985:33: .¥GRA BARN OCH UNGDOMSFR¥GOR , , Liber, s. 157Civildepartementet, och (1990): +ULTURPROGRAM F¶R BARN OCH UNGDOM, , s. 12. $EN ¶PPNA SKOLAN 239 lingen under vet att konst och konstutställning är så mycket mer än målade tavlor. Det påstående som emellertid är mest angeläget att diskutera är det som pekar på en motsättningen mellan konst och stereotypa prinsessor och Batmankopior. Motsätt- ningen är falsk. Det handlar i stället om skilda bildtraditioner, formspråk och bild- koder som både kan förekomma parallellt med varandra eller samverka i en och samma bild. Serietraditionen försvinner inte oavsett hur myck- et man fördjupar sig i konst, och tvärtom. Man måste lära sig att se kvaliteter i båda bildtraditionerna. Vi vet att barn i sitt bildarbete an- vänder sig av förebilder som kan vara andra barns bilder, bilder i po- pulärkultur, skolans bilder och varför inte konstbilder. Bild föds ur bild. är det så att de två första bildkategorierna dominerar som förebilder. Dessutom kopierar och imiterar barn inte bara bilder utan förändrar i sitt bildarbete också på ett konstruktivt sätt bildkon- ventioner utifrån egna intressen och behov. Trots att regeringen vid upprepade tillfällen har uppmärksammat kulturen i skolan och genom olika typer av åtgärder försökt att öka skolans kulturintresse kvarstår en rad problem. I det läget har regering- en valt att tillsätta en arbetsgrupp med företrädare både för Utbild- ningsdepartementet och för att stärka kulturen i I direktiven till arbetsgruppen avgränsar man tre områden. Det första är 3KOLAN SOM KULTURMILJ¶, som till stora delar täcks av den diskussion som har förts i kapitlet om den öppna skolan (s. 235) och som tar upp skolan som arbetsplats och skolans roll som kulturellt centrum i närmiljön. Skolan som kulturmiljö handlar också om att se skolans estetiska funktioner som de kommer till uttryck i arkitektur och formgivning. För att understryka skolmiljöns viktiga roll i skolans lä- roprocesser talar gruppen om skolmiljön som den tredje . Utgångspunkten för det andra området, +ULTURARBETET I UNDERVIS NINGEN, är att kulturen finns i skolan, i barns och ungdomars erfaren- heter och i deras skapande. Kulturens innehåll och olika uttrycksformer är källor till upplevelser och kunskap. Att lära sig är en skapande pro- cess. En viktig uppgift är därför att stärka den estetiska, praktiska och kommunikativa verksamheten i skolan och låta den genomsyra all un- Det tredje området, $ELAKTIGHET OCH EGET SKAPANDE, utgår från att språk, bild, film, musik, drama och dans finns hos barn och ungdomar och är en naturlig del av deras värld liksom behovet av att uttrycka sig. Kulturarbetet i skolan är därför en fråga om kulturell yttrandefrihet, 158 , H., , , , K. & Stafseng, O. (1991): "ARNS BILD SPR¥K, , . lust och arbetsglädje. Barn och ungdomar ska få tillgång till sin tids uttrycksformer och deras skapande förmåga ska utvecklas i en mång- fald av medier. Skolan ska respektera olika individers erfarenheter och sätt att uttrycka sig, men också våga utmana deras föreställningar och visa på andra kulturerfarenheter, konstnärliga språk och kulturmöten. Detta är ett kulturpolitiskt program som söker funktionella rum – rum som är socialt och estetiskt tilltalande och som mer har karaktär av verkstad än studiekammare. Det är rum öppna för de kulturella föränd- ringar som varje ny generation är bärare av. De kulturella uttrycksfor- merna genomsyrar allt lärande i en undervisning som är utmanande. Programmet kan beskrivas som ett pedagogisk ideal med rötter i den progressiva pedagogiken. Detta ideal praktiseras, i en mer eller mindre utvecklad form, i enskilda skolor både i och i övriga världen. Det utopiska ligger i att programmet är tänkt att omfatta ALLA barn, och därmed alla skolor. %NTUSIASTISKA EXPERTER M¶TER SKOLAN SOM MOTST¥ND har inneburit en snabb utveckling av nya kultur- former bland barn och ungdomar. Allt flera är verksamma i kulturella aktiviteter av olika slag. Det är framför allt populärkulturens musik, bilder och texter som spelar en allt större roll i unga människors liv. Ungdomar använder populärkulturen som råmaterial när de formar sina föreställningar och identiteter. Det är viktigt att såväl skolan som kulturinstitutionerna möter elevernas kulturella intressen och erfaren- heter. Var finns då barn- och ungdomskulturen? Finns den ON STAGE i klassrummet, i familjen och på fritidsgården eller i skydd för vuxen insyn? Kulturerna finns där barnen är, men inte nödvändigt- vis i skolan och inte heller i kulturinstitutionerna. Skolutveckling och kulturutveckling är beroende av varandra. Ge- nom skolan kan alla barn få tillgång till kultur och möjlighet att själva vara aktiva. Det är både det fantastiska och det svåra. Många barn har varit med om möten i gränslandet mellan det egna skapandet och den professionella kulturen. Det gäller därför att koppla ihop elevernas kulturella erfarenheter och kulturlivets kunskaper; kombinationen kan bli en tillgång i skolans verksamhet. Musik- och kulturskolor är i detta sammanhang betydelsefulla. De är på en gång självständiga institutio- ner och bryggor mellan det professionella kulturlivet och skolan. Men det växande intresset för musik- och kulturskolor speglar en brist i skolan. Får inte barn och ungdomar utlopp i skolan för sitt behov av att uttrycka sig och att formulera sig, söker de sig utanför skolan. $EN ¶PPNA SKOLAN 241 Kulturområdet är inte bara brett utan också heterogent till struktur, innehåll och arbetssätt. Vad vi framför allt vill är att mötet mellan det professionella kulturlivet och skolan är ett möte mellan barn och vuxna i skolans vardagsarbete. Mötet mellan kulturen i skolan och kulturen utanför skolan är komplext. Det uppstår ständiga problem. En orsak är kulturlivets okunnighet om vardagsarbetet i skolan, en annan är skolans tendens att se kultur som tillfälliga evenemang och inte som en integre- rad del i elevernas läroprocesser. Vad konstituerar mötet mellan skola och kulturinstitutioner och hur ser problemen ut? Läraren går inte bara in i undervisningen för att lära eleverna det ena eller det andra. Lära- rens uppgift är också att administrera undervisningen, att undvika kaos i en klass med 30 elever. Kulturarbetare strävar efter att stå fria i för- hållande till skolan och dess administration. Många lärare tycker att kulturarbetarnas villkor borde vara mer lika lärarnas. Det finns flera faktorer som komplicerar satsningar på kultur i sko- lan. En är att det inte är skolan, utan i första hand kulturlivet, som be- skriver skolan som kulturproblem och vill göra en förändring. Institu- tioner och enskilda vill därför gå in och skapa en ny skolkultur som är mer dynamisk, engagerande och utvecklande för eleverna än den be- fintliga. En annan komplicerande faktor är att kulturlivet hellre satsar på att föra in pedagoger och konstnärer i skolan än uppmuntrar de ex- perter inom kulturområdet som redan finns i skolan att ta ett bredare ansvar för skolans kulturliv. Enligt en traditionell syn är skolan öppen för olika kulturprojekt, genomförda på kulturlivets villkor. Men finns det också ett annat synsätt: Kulturarbetet vidgas och utgår ifrån skolans inre arbete. Ett entusiastiskt kulturliv möter skolan som hinder. Motståndets kritiska punkt kan beskrivas i olikheter: olika traditioner och kulturdefinitioner, olika syn på barns utveckling och behov och olika syn på pedagogik och läroprocesser. Det handlar därför om att skapa en plattform där människor i skolan och människor i kulturlivet kan diskutera och sam- arbeta på lika villkor. har lärarutbildningen ställts inför många frå- gor som kräver diskussioner och kreativa lösningar. De frågor som ställs om lärarutbildningen och skolans utveckling riktas inte längre till staten utan i större utsträckning till lokala och regionala in- stitutioner. Att hitta former för möten mellan skola och högskola, mel- lan skola och kulturliv samt mellan kulturliv och högskola bör vara en del i den gemensamma uppgiften att stödja skolans och högskolans ut- vecklingsarbete. De regionala resurscentrum som byggs upp på olika håll i landet kan bli viktiga kunskaps- och erfarenhetscentrum för frå- gor som rör kultur i skolan. Det är ett arbete som bör initieras i samver- kan mellan konstnärliga högskolor och lärarhögskolor. I de inledande avsnitten om skolans värdegrund och uppgifter förs, i såväl läroplanen för de obligatoriska skolformerna, som i läroplanen för de frivilliga skolformerna, in ett avsnitt om kultu- rell yttrandefrihet. I detta avsnitt framhålls som en av skolans uppgifter att främja varje elevs rätt att få möta och använda alla olika kulturella uttrycksformer. I samband med kulturpolitiska beslut gavs dåvarande Skol- överstyrelsen i uppgift att precisera skolans kulturpolitiska uppgift. Sådana skrivningar återfinns också läroplan. Där sägs bl.a.: Skolan kan göra många viktiga insatser på det kulturella området. Ansvaret för att förverkliga de kulturpolitiska uppgifterna vilar på skolans alla äm- nen. Ett speciellt ansvar har dock de ämnen som har till uppgift att utveckla elevernas uttrycks- och kommunikationsförmåga i en strävan att skapa en god barn- och ungdomskultur. Skolans roll som kulturcentrum bör emellertid inte begränsas till den obli- gatoriska undervisningen. Genom skolan skall eleverna också komma i kontakt med olika kulturyttringar såsom konserter, teaterföreställningar, filmförevisningar och konstutställningar. Eftersom skolan omfattar alla barn och ungdomar motverkar man att kulturevenemang annars når bara vissa grupper.159 Dagens läroplaner är, enligt vår mening, inte tillräckligt tydliga när det gäller kulturdimensionen i skolans verksamhet. Det finns skrivningar under rubriken i t.ex. läroplanen för de obligatoriska skolformerna om att eleverna ska få pröva och utveckla olika uttrycks- former och uppleva känslor och stämningar. Det slås också fast att drama, rytmik, dans, musicerande och skapande i bild, text och form ska vara inslag i skolans verksamhet. Förmåga till eget skapande hör till det som eleverna ska tillägna sig i skolan. Vi föreslår att detta stycke i läroplanerna skrivs om så att det klart framgår, att en av sko- lans uppgifter är att främja alla elevers rätt att få möta och använda alla 159 (1980): ,¤ROPLAN F¶R , Liber Utbildningsförlaget, , s. 27 f. $EN ¶PPNA SKOLAN 243 olika kulturella uttrycksformer och därmed få tillgång till det som vi kallar kulturell yttrandefrihet. I det här kapitlet har vi betonat vikten av att barn och ungdomar får möjlighet att utveckla sin skapande förmåga genom att arbeta med många olika medier. Vi vill vidga skolans språkbegrepp och menar att skolan i alltför hög grad utgår från det verbala språket och inte alltid ger tillräckligt utrymme för de språkliga och kommunikativa sidorna hos bild, slöjd, film, musik, drama och dans. Dessa uttrycksformer är av stor betydelse för barns och ungdomars lärande och utveckling och bör i högre grad än utnyttjas i allt skolarbete, i stället för att hänföras till speciella ämnen och undervisningstillfällen. Vi har i det föregående utvecklat vår syn på samhällsförändringar och förändringar i barns och ungdomars socialisation. Medierna spelar en stor roll i barns och framför allt i ungdomars liv och påverkar i hög grad deras omvärldsuppfattningar och värderingar och bidrar till att utveckla deras identitet. Därför är det viktigt att skolan knyter an till elevernas verklighet och ger dem möjligheter att utveckla sin kommu- nikativa förmåga. Barn och ungdomar bör i skolan få lära sig att dekon- struera mediernas innehåll och att hantera den rörliga bildens språk. Medievärlden måste således aktualiseras i all undervisning. Sammanfattningsvis vill vi hävda att det finns en särskild barn- och ungdomskultur som spelar en stor roll i barns och ungdomars liv och för deras utveckling och identitet. Om skolan i sin verksamhet ska utgå ifrån, och ta till vara barns och ungdomars egna erfarenheter och kun- skaper är deras kulturella yttringar en viktig del av dessa. Inte minst spelar medievärlden en stor roll. Det finns, menar vi, en tendens i vux- envärlden, som också har avspeglats i riktlinjer och anvisningar till skolan, att framför allt se som skolans uppgift att motverka populär- kulturen och att lära barn och ungdomar att ställa sig kritiska till dess yttringar. Vi menar att det är viktigare att se mediekulturen som en be- rikande del av barns och ungdomars liv. Skolan bör därför arbeta med att öka elevernas möjligheter att lära sig att förstå, att ta till vara och att använda sig av kulturen, snarare än att motverka den, även om förståel- sen också handlar om att dekonstruera och att kritiskt granska. Det finns i dagens skoldebatt en tendens att betona det nyttiga, det konkurrenskraftiga – nödvändigheten av att höja människors kunskap och kompetens – som ibland hamnar i motsatsställning till kulturella och estetiska värden. Vi menar att det är en konstruerad motsättning. Kultur och kulturella uttrycksformer är viktiga just för att öka männi- skors kunskaper, för att vidga deras perspektiv och ge en större kom- munikativ förståelse och förmåga. Kulturell och estetisk kompetens är viktiga delar av allt kunnande och all kompetens. Därför är det så vä- sentligt att barn och ungdomar i skolan får använda alla sina sinnen och i sina läroprocesser kan och får använda många olika uttrycksformer. Utrymmet för praktiskt-estetisk verksamhet i skolan tar inte utrymme för andra verksamheter, utan bidrar till det samlade lärandet och kun- skapsutvecklingen. 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 245 )NNEH¥LL OCH SLUTSATSER I det här kapitlet skriver vi om en aspekt av den öppna skolan: kontak- ten med arbetslivet. Olika former av arbetslivskontakter tycks ha mins- kat . Vi diskuterar tänkbara orsaker till detta, och pekar bl.a. på att kopplingen skola–arbetsliv har tonats ned i de statliga styr- dokumenten. Vi presenterar två förslag, som går ut på att eleverna får en levande kontakt med arbetslivet . Våra slutsat- ser är följande: ·Alla elever går allt längre i skolan, och deras möjligheter till extra- jobb och feriearbete har minskat. Därför är behovet större än någon- sin av att skolan ger eleverna många möjligheter att få erfarenheter från arbetsplatser. Detta är viktigt för elevernas lärande, och över huvud taget för deras utveckling. ·Studiebesök, projektarbeten, praktik, arbetsplatsförlagd utbildning osv. ger variation i studierna. Skolarbetet blir roligare, elevernas motivation ökar och de lär sig mer. ·För lärare och skolledare innebär kontakten med människor i företag och organisationer att andra perspektiv och nya kunskaper förs in i skolan. Ur arbetsplatsernas synpunkt kan kontakten med barn och ungdomar, lärare och skolledare leda till motsvarande vinster. Kontakterna mellan skolan och arbetslivet är en viktig del av det större sammanhanget, den öppna skolan. Det paradoxala är att trots att sko- lans behov av arbetslivskontakter rimligen borde ha ökat tycks intresset för arbetslivet i statliga styrdokument ha minskat. Samhällsutvecklingen har lett till ett osynliggörande av arbete och arbetsliv för barn och ungdomar. De går en allt i skolan och har få möjligheter att få arbetslivserfarenheter genom feriejobb eller andra extrajobb. Det är brist på arbete, och arbetslöshe- ten minskar unga människors läromöjligheter. Detta ökar behovet av kontakter mellan skola och arbetsliv. var den praktiska arbetslivsorienteringen (praon) en kon- taktkanal mellan skolan och samhället. Det är den inte på samma sätt längre. Genom decentraliseringen har den statliga regleringen på områ- 246 3KOLAN OCH ARBETSLIVET Läroplanerna och kursplanerna talar inte så mycket om arbetslivet. De har mer av ett inom-skol-perspektiv. Med den upplägg- ning som styrdokumenten har är detta inte så anmärkningsvärt. Arbetslivskontakterna anses ligga inom ramen för kommunens och skolans ansvar. Men med tanke på att kontakterna mellan skolan och närsamhället är svåra att etablera, inte minst när det gäller arbetslivet, behövs allt stöd i detta utvecklingsarbete. Vi vill diskutera skolans kontakter med arbetslivet, dels därför att de är viktiga i sig, dels därför att de utgör ett tydligt exempel på vad man kan mena med en öppen skola och vad den öppna skolan kan betyda för undervisningen. Utvecklingen i skolan är beroende av det kollegiala samtalet. Ett stort och självständigt utrymme måste ges framför allt åt lärarnas gemen- samma diskussion om undervisningens villkor och inriktning. Kravet på ett sådant samtal har ökat kraftigt genom decentraliseringen. Vi har i kapitlet om strategi för skolutveckling pekat ut det kollegiala samtalet som den enskilt viktigaste faktorn för skolutveckling. Men vi menar att detta samtal måste breddas genom att andra än skolmänniskor deltar i det. Lite tillspetsat har vi talat om behovet av störningsfaktorer, som gör att det kollegiala samtalet blir mindre införstått och kontextbundet. Det är säkert så att vissa samtal kommer till stånd just genom att någon utifrån ställer frågor, gör invändningar och vänder upp och ned på in- vanda föreställningar. I denna mening är arbetslivet en effektiv stör- ningsfaktor. Skolans inre arbete präglas av ensidighet. Ett visst sätt att undervisa går igen oavsett innehåll, en viss typ av verksamhet fyller skoldagarna. Eleverna på samma sätt lektion efter lektion. Kunskapssynen och ämnessynen kännetecknas ofta av ett betraktelsesätt som är övertaget från akademiska discipliner och dåligt anpassat för skolbruk. Alltför ofta går undervisningen rakt på de abstrakta begreppen och låter elever memorera och repetera till dess de kan upprepa vad de har tillägnat sig. Sådan undervisning ger inte upphov till vad man skulle kunna kalla för invändig kunskap, en förståelse som är integrerad i elevens värld och kopplad till tidigare erfarenheter. I värsta fall lär sig eleverna efter hand att förtränga sina subjektiva erfarenheter i klassrummet. Skolan blir tråkigare, kunskapstillväxten mindre. Om skolan ska kunna erbjuda en läromiljö som är utmanande för alla elever och tar hänsyn till många sätt att lära sig och förstå, så måste den präglas av variation. Eleverna behöver få delta i många olika verk- 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 247 samheter med skiftande konventioner för lärande. I det sammanhanget är kontakten med arbetslivet viktig för skolan. I arbetslivet finns läro- situationer som skolan kan utnyttja – och låta sig inspireras av. Det handlar ofta om ett lärande i arbetet och med verksamheter som har skiftande mål och innehåll: omsorgsarbete, varuproduktion, underhåll osv. Vidgade omvärldskontakter påverkar både elevernas och lärarnas arbete och tänkande. De får tillfälle att vidga sina repertoarer av strate- gier för lärande. Sådana kontakter är oundgängliga för alla lärare; i ett arbetslag bör det alltid var någon som är på spaning. En lärare som besöker sina elever ute på praktikplatser, får del av handledarnas syn på eleverna, på vad som är viktigt att lära sig i skolan, vilka förändringar som sker i produktionen osv. Läraren kan se med egna ögon hur loka- lerna är utformade, vilken utrustning som används och får en aning om skillnader i det sociala klimat som råder på olika arbetsplatser. Lärar- nas uppfattningar om eleverna och arbetet i skolan möter de erfarenhe- ter som andra vuxna människor har. Den påverkan som sker är emel- lertid inte enkelriktad; människorna i samhället utanför skolan påverkas också av att ha kontakt med ungdomar och skolpersonal. Kontakten med arbetslivet har stor betydelse för elevernas kunskap om arbetsprocesser, arbetsinnehåll, regler och traditioner på arbetsplat- ser, strukturella förändringar av arbetsorganisation och produktion osv. !LLT L¤NGRE TID I SKOLAN gick de flesta ungdomar i folkskolan. Sedan börja- de de att arbeta. Det var av en årskull som gick vidare till realskolan. Ett fåtal fortsatte till gymnasiet. tog 4 500 ungdomar studentexamen, vilket motsvarade av årskullen. 160 är bilden förändrad: Alla elever går nio år i och av dem fortsätter direkt till den treåriga gymnasieskolan. Andelen som studerar i högskolan ökar också kraftigt . Ännu för 10–var det vanligt att rekommendera ungdo- mar som var skoltrötta att ta ett sabbatsår.