sou · GLB384d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Till statsrådet och chefen för departementet Genom beslut bemyndigade regeringen chefen för , statsrådet , att tillkalla en kommitté för att göra en översyn av kemikaliepolitiken. I arbetet med med betänkandet har som ledamöter deltagit f.d kommunalrådet (), kommitténs ordförande, riksdagsledamoten (), filosofie doktor (), utvecklingschef () samt politiskt sakkunnige i (). Som sakkunnig har medverkat professor . De experter som har medverkat i kommitténs arbete redovisas i särskild förteckning i anslutning till detta förord. Huvudsekreterare har varit departementssekreteraren . Övriga sekreterare har varit ekolog , pol.mag. , ut- redningssekreteraren , departementssekreteraren , docent samt assistent . Kommittén har antagit namnet (M 1996:02). Till betänkandet fogas en reservation av samt särskilda yttranden av och . Vi överlämnar härmed vårt betänkande En hållbar kemika- liepolitik (SOU 1997:84). Till betänkandet hör två separata bilagedelar samt en separat engelsk sammanfattning. Kommittéarbetet är härmed slutfört. Förteckning över medverkande i , fd.kommunalråd (s) , politisk sakkunnig, UD (s) , riksdagsledamot (c) , utvecklingschef (s) , filosofie doktor (fp) , chef för säkerhet, hälsa , handläggare av hälsofrågor Särskild expertgrupp för EU-frågor Särskild expertgrupp för hormonstörande ämnen , ordförande , expert , expert , expert , expert , expert , expert , sekreterare , sekreterare Särskild expertgrupp för riskpanoramat Särskilt förord av . . . . . . . . . . . . . . . . 15 1 Utgångspunkter för arbetet . . . . . . . . . . . . . . . . . . 45 1.1 Inledning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 45 1.2 Varför fick vi uppdraget? . . . . . . . . . . . . . . 46 1.3 Kemikommitténs arbetsplan . 1.4Utgångspunkt har varit Esbjergdeklarationen 2 Mål för kemikaliepolitiken . . . . . . . . . . . . . . . . . . 59 2.1 Inledning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 59 2.2 Målen ska skapa drivkraft . . . . . . . . . . . . . . 60 2.3År 2002 innehållsdeklarerar företagen 2.4Användningen av organiska långlivade och bioackumulerbara ämnen som är framställda av människan avvecklas . 2.5Utsläpp av ämnen framställda av människan med allvarliga eller kroniska effekter 2.6Användningen av kvicksilver, kadmium och 2.7 Utsläpp av metaller reduceras . . . . . . . . . . . 3 Därför behövs en ny kemikaliepolitik . 3.1Den samlade risken från kemikalier är mer komplicerad och svårbedömd 3.2En fortsatt användning av organiska långlivade, bioackumulerbara ämnen utgör ett hot mot en hållbar utveckling . 3.3Miljöarbetet behöver utvecklas och 3.4Nuvarande ämnesvisa arbetssätt är för begränsat och går för sakta . . . . . . . . . . . . . 4 Viktiga hörnstenar i kemikaliepolitiken . . . . . . . 4.1 Försiktighetsprincipen ska användas . 4.2Den omvända bevisbördan måste tillämpas 4.3Företagen har ansvaret att visa att varorna Lagstiftning lägger grunden . Tillsynens roll bör öka . . . . . . . . . . . . . . . . . Generellt angreppssätt ska användas . 4.7Tyngdpunkten i kemikaliearbetet förskjuts 4.8Kemikaliekontroll och utsläpps- och avfallsfrågor hör ihop . Utveckling mot rena varor . . . . . . . . . Samarbete bidrar till att upprätthålla en Konsumenter och inköpare är viktiga i Vidgad roll för de anställda i företagen Mjuka styrmedel i form av kunskap Ökad användning av ekonomiska Stöd och vägledning till småföretagen EU en ny arena för lagstiftningsarbetet Globala överenskommelser om kemikalier Handels- och kemikaliepolitik ska 5 Åtgärder på nationell nivå . . . . . . . . . . . . . Strategi för åtgärder på nationell nivå 5.2Regionalt nätverksskapande - ny modell för det moderna myndighetsarbetet . . . . . . . 5.3Ökat forsknings- och utredningsstöd till myndigheterna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 169 5.5Verktyg tas fram som underlättar det marknadsdrivna miljöarbetet . 5.6En modell för en hållbar kemikalie- Konsumenter och inköpare ställer krav Ökad samverkan mellan myndigheter 5.9Försiktighetsprincipen bör få en bredare Ökad användning av generellt Kriterier definieras för långlivade och Ökad tillsyn av produktinformationen . Rätten att veta - ökad medborgar- Kosmetiska och hygieniska produkters miljö- effekter ska bedömas och tillsynen Läkemedlens miljöeffekter ska kartläggas Kartläggning av farliga ämnen i samhället Företagen innehållsdeklarerar varor . . . . . Företagen redovisar hur de når de kemikaliepolitiska målen . 5.19År 2003 görs en översyn och en utvärdering av de kemikaliepolitiska målen och till nationell lagstiftning och notifierar Svensk policy tas fram för det 6 Åtgärder i EU . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 6.1 Strategi för svenskt agerande i EU . 6.2Sverige arbetar för att de svenska målen och hörnstenarna blir vägledande i 6.3 En kemikaliestrategi tas fram . 6.4Sverige utnyttjar möjligheterna till nationell lagstiftning och notifierar nationella begränsningar . 6.5Sverige bör föreslå EU att ännu ej reglerade långlivade organiska miljögifter, s.k. POP:s, förbjuds . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 6.6Sverige driver frågan om EG-regler med krav på innehållsdeklarationer för varor . . . . . . . 6.7Sverige arbetar aktivt för att försiktighets- principen inklusive principen om den omvända bevisbördan ska få en bredare tillämpning . 6.8Sverige arbetar för att utbytesprincipen tillämpas i EU . 6.9Sverige arbetar för att företagens 6.10Sverige arbetar för att EU använder ett mer generellt angreppssätt i kemikaliepolitiken . 6.11Sverige arbetar för att programmen för nya och existerande ämnen utvärderas och utvecklas bl.a. med rutiner som identifierar "Esbjergämnen" . 6.12Sverige tar initiativ till att förordningen om miljöstyrning och miljörevision 6.13 arbetar för att direktivet om kosme- tiska produkter ska innehålla miljökrav 6.14Sverige arbetar för att kraven i kristalldirektivet och andra produktdirektiv baseras på funktion i stället för ämnesinnehåll . . . . . . . . . 7 Åtgärder på internationell nivå . . . . . . . . . 7.1 Strategi för det internationella arbetet 7.2Esbjergdeklarationens mål ska styra det inklusive principen om den omvända bevisbördan ska accepteras globalt . . . . . . . . 266 7.4Fler globala och regionala överenskommelser om kemikalier behövs . 7.5Forum för kemikaliesäkerhet blir centrum i det internationella kemikaliearbetet . . . . . . . 7.6 Stöd för särskilda aktiviteter under , kapitel 19 om kemikalier . 7.7Samordningen mellan internationella kemikaliepolitik och det svenska miljöbiståndet förbättras . 7.8Sverige stöder en ökad samordning och arbetsfördelning mellan olika internationella och regionala organisationer . Prioriteringar inom OECD-arbetet . plastmaterial och ren plastproduktion Konsekvenser av förslag . Reservationer och särskilda yttranden . . . . . . . . . Reservation av ledamoten () Särskilt yttrande av ledamoten Särskilt yttrande av . Utsläppen av kvicksilver, bly och kadmium har minskat radikalt . Innerstadsluften förbättras och lavarna återvänder till kyrkogårdarnas stenar och trädstam- mar. Förbud mot DDT och PCB gör att sillgrisslans och östersjösälars reproduktionsförmåga nu återställs. Kemisk exponering i arbetsmiljö är en ringa orsak till ohälsa. Detta är komponenter i en del av bilden av kemikaliehante- ringen och dess effekter i . Beståndsdelar i en annan del är: Antalet kemiska substanser på marknaden ökar starkt. Produkters innehåll av kemikalier likaså. Produkters innehåll av kemikalier ökar allteftersom vi begär fler och mer sofistikerade funktioner av samma produkt. Ett hår- schampo ska inte bara tvätta håret rent, det ska också göra det glänsande, få det att "falla" rätt, hindra att topparna splittras, motverka mjäll och lukta gott. Summaeffekten är att vi människor liksom övriga organismer i ekosystemen exponeras för ett mycket stort antal ämnen från oräkneliga källor - de allra flesta i låga koncentrationer. ser vi dramatiska biologiska effekter hos oss själva och i vår omgivning som vi inte vet orsakerna till, men som vi misstänker är kemikalierelaterade. Lågstadieelever i våra skolor har stora och växande allergiproblem. Laxarna i kan knappt reproducera sig då ynglen förtvinar när gulesäcken resorberas. Älgarna - främst i - blir apatiska, magrar och dör. Barrträd i "gråter" när nettofotosyntesen blir kåda som rinner tjock efter grenar och stammar. Har då situationen på kemikalieområdet förbättrats eller försämrats? Är hotbilden annorlunda än den var ? Är det arbetssätt som vi använder oss av på Dessa är frågor som fått att fundera på. Arbetet med utredningen har som huvudspår använt expertgrupper, konsultrapporter, hearings m.m. Arbets- gången härvid redovisas i kapitel 1. Ambitionen har varit att arbeta med största möjliga öppenhet. I ett försök att skära igenom den stora och spretiga mängden information om individuella ämnen och ämnesgrupper har kommittén i sina diskussioner fört ett resonemang om några av de övergripande principfrågorna på sätt som redovisas nedan. Bilden av kemikaliernas hot mot miljö och hälsa förändras från en situation där enskilda eller fåtaliga ämnen från urskiljbara källor i hög koncentration ger upphov till specifika effekter till en situation där hotbilden för hälsa och miljö av kemikalier förändras, såsom exemplen utmålar, till ett brett spektrum av substanser som var och en i låg koncentration sammantaget ger upphov till ospecifika effekter och effekter som inte lätt låter sig kopplas till någon specifik exponering. Till förändringen i hotbilden hör också att exponering i arbetsmiljön eller efter utsläpp till omgivningen relativt sett minskar i betydelse medan varor som exponeringsväg ökar. Varors och produkters kemiska sammansättning blir allt mer komplex genom att multipla funktioner och avancerade materialegenskaper är goda försäljningsar- gument. Arbetet som Kemikalieinspektionen och övriga myndigheter på området bedrivit har väsentligen inriktats på att risk- bedöma och reglera ämnen eller relativt snäva kemiska ämnesgrupper på basis av specifik vetenskaplig dokumenta- tion. Omfattande internationellt samarbete har etablerats med arbetsdelning utifrån en gemensam syn på vad som är ett erforderligt beslutsunderlag. Den mest grundläggande frågan som har haft att ta ställning till är om arbetet från såväl myndigheter som tillverkare och distributörer lett till att riskerna för skada på miljö och hälsa är mindre än de var för sedan eller om det stora antalet kemikalier, som tillkommit och snabbt marknadsförts världen över och därigenom spritts via varor och produkter förutom skorstenar och avloppsrör, gör att den samlade risken är större. Gör man bedömningen att riskerna minskar är uppdraget i fortsättningen begränsat till att föreslå ytterligare förbät- tringar i ett redan bra system. Gör man å andra sidan bedömningen att riskerna ökar, så är en följdslutsats att resurserna kraftigt måste ökas eller att ett annorlunda arbetssätt erfordras. Exemplen i ingressen illustrerar att frågan om huruvida riskerna för miljö och hälsa av samhällets kemikaliehante- ring ökat eller minskat inte är lättbesvarad. En bild som dock klart framtonar är att osäkerheten ökat. Med ett annat språkbruk kan denna osäkerhet om nuvarande exponerings- mönsters effekter och observerade effekters orsaker sägas vara en kunskapsrisk. Bilden är således att med nuvarande arbetssätt, där ämnen utvärderas och regleras enskilt eller i små grupper av kemiskt mycket närbesläktade substanser, går arbetet för sakta. Den takt i vilken vi betar av "gamla" ämnen är långsammare än den i vilken "nya" substanser kommer ut på marknaden och i miljön. Med mindre än att en synnerli- gen kraftig rersursökning kan åstadkommas, måste ett nytt angreppssätt tillgripas. Två principiella möjligheter synes stå till buds. Den första utgår från den typ av regelverk som gäller för läkeme- del och till dels för bekämpningsmedel. Grunden är att all försäljning som inte har fått tillstånd av behörig myndighet är förbjuden och att tillstånden avser specifika användnings- områden (indikationer). Tillverkaren måste således för att få ämnet registrerat genomföra de tester som myndigheten anser sig behöva för att bedöma dess effektivitet och biverkningar. Man kan säga att systemet är designat för att förverkliga försiktighetsprincipen (sådan den intuitivt förstås, ej i Riodeklarationens ordalydelse). De nackdelar som är förknippade med ett sådant system kan åskådliggöras med exempel från läkemedelsområdet. Att ta fram ett nytt originalläkemedel kostar tumregel- mässigt tio milliarder kronor och tar . Det säger sig självt att läkemedelsföretagen inte riskerar FoU-medel av denna storleksordning utan att marknaden för preparatet bedöms stor nog för att i slutändan ge vinst. Således forskar alla de stora företagen på folksjukdomar i den rika världen. Ovanliga åkommor eller vanliga åkommor bland de med liten köpkraft blir ointressanta. Generellt kan detta uttryckas som att ett system som höjer tröskeln för introduktion medför att förnyelsetakten minskas och att förnyelsen koncentreras till områden med stora kommersiella volymer. Självfallet finns en kostnad i form av välfärdsförlust för de konsumenter som inte får en medicin eller annan produkt de behövt eller önskat. Lika uppenbart är att producenter inom ett geografiskt område med system för avsiktligt kärvt portgångsföre har en nackdel i konkur- rens med producenter inom områden där produktförnyelse går lättare. En ytterligare effekt som kan behöva vägas in är att ett system med kraftigt utökad test av ämnen före marknadsin- troduktion leder till ett vida större behov av djurtester eftersom alternativa testsystem inte har en mognads- och precisionsgrad som tillåter att miljö- och hälsoeffekter trovärdigt bedöms med dem som enda eller huvudsakligt testunderlag. Det andra huvudalternativet innebär att ämnens tillåtlighet prövas utifrån generella kriterier. Dessa kan då vara egen- skapsbaserade såsom i Esbjergdeklarationen (se kapitel 1) eller omfatta stora kemiska grupper som klororganiska föreningar. Egenskapsbaserade system med kriterier såsom "persistent", "bioackumulerande", "syntetisk", "toxisk" innebär alltid en principiell diskussion om en substans utesluts då den har alla egenskaperna (om dessa förenas med ett "och") eller om det räcker med en eller några av dem (om de förenas med ett "eller"). Uppenbarligen innebär ett "och" att ganska få substanser omfattas av restriktionen medan ett "eller" resulterar i en mycket stor grupp. Metoden med mycket stora kemiska ämnesgrupper har fördelen att den är lättkommunicerad. Miljöargumentet "klorfri" är av denna typ och ansluter till exemplet ovan med "klororganiska ämnen" som gruppbeteckning. Från en vetenskaplig utgångpunkt kan man allmänt säga att om en kloratom binds till kol i en organisk molekyl ökar fettlöslig- heten något medan den biologiska nedbrytbarheten minskar något. Högre fettlöslighet medför ökad benägenhet att anrikas i levande organismer. Principiellt kan således hävdas att den klorerade organiska molekylen är något mer "miljöfarlig" än den oklorerade analogen. Praktiskt kan det dock vara så att för att undvika bildning av klororganiska ämnen måste mer energi eller råvaror användas eller högre koncentrationer av andra miljöskadliga ämnen tillåtas. Per- och fettlöslighet av klororganiska ämnen i hög grad är en funktion av antalet kloratomer i molekylen och polyklorerade ämnen är mycket värre än monoklorerade. I en sådan situation finns det en punkt där ytterligare krav på klorreduktion leder till större miljöpåverkan annorstädes. "Klorfri" blir inte längre detsamma som "miljövänlig". De generella kriteriernas dilemma är just att det finmaskiga nät som är effektivt genom att reducera risker för miljö och hälsa också kommer att sortera bort ämnen som egentligen inte hade behövt förbjudas (vilket rimligtvis framkommit om de prövats individuellt). I ett sådant fall går samhället uppenbarligen i onödan miste om den välfärdsvinst som substansens positiva egenskaper kunnat ge. När det gäller utformning av lagstiftning och regelverk är en given fråga huruvida ett visst synsätt är kompatibelt med andra länders. Genom vårt EU-medlemskap är ett europakompatibelt system ett måste. På kemikalieområdet finns dock erfaren- heter av hur ett generellt angreppssätt inom havsdump- ningskonventionerna kom i konflikt med ämnesspe- cifika regelsystem och fick vika. En inte oviktig fråga i sammanhanget blir då om generella kriterier kan utformas på sådant sätt att de tål konfrontatio- nen mot det amerikanska rättssystemet eller om sådan tålighet inte är ett måste. Beträffande huvudalternativen ett och två skall slutligen sägas att de i princip mycket väl låter sig kombineras. Ett generellt angreppssätt kan användas så att ämnen, som saknar egenskaper, vilka enskilt eller i kombination bedöms konstituera miljöfarlighet, accepteras, medan de som fastnar i detta kriterienät behandlas enligt läkemedelsprincipen - d.v.s. kan godkännas sedan ansvarig myndighet fått tillfredsställande dokumentation om det enskilda ämnets specifika egenskaper. En ständigt återkommande fråga i samband med kemikalie- politik rör språkbruket. Ur vetenskaplig synpunkt är uttryck som "kvicksilverfri" eller "varor som innehåller bly skall inte användas" orimliga, då ingendera i strikt mening existerar. Det allmänna och politiska språkbruket är annorlunda. Skall en utredning "tala med bönder på bönders vis" eller "med lärde män på latin"? Svaret kan tyckas uppenbart och har använt ett allmänt språkbruk och uttryckssätt i slutsatser och rekommendationer men försökt klargöra innebörden i textavsnitt. Här görs en sammanfattning av huvuddragen i vårt be- tänkande En hållbar kemikaliepolitik (SOU 1997: 84). Mål för kemikaliepolitiken (kapitel 2) formulerar en ny typ av mål jämfört med traditionella miljömål. Målen är inriktade på de ämnen som företag och konsumenter skall styra bort från och byta ut. Målen är avsedda att understödja och driva på arbetet mot en hållbar utveckling. Målen ska utgöra grunden för den politik ska driva nationellt, inom EU och internatio- nellt. Målen ska nås genom: -Samarbete mellan stat, näringsliv och konsumenter i kombination med ett aktivt myndighetsarbete. -Förbättrad information som ett underlag för det mark- nadsdrivna miljöarbetet. -Förändrat vägval för industrins planerade utvecklings- arbete. -Lagstiftning på gemenskapsnivå men även nationellt. -Globala överenskommelser. föreslår följande mål: innehållsd e k larerar företagen sina varor så att konsumenterna kan göra medvetna val. Information från myndigheterna gör att fler och fler faktiskt gör dessa val. tillhandahåller företagen varor fria från innehåll av -stoppämnen eller ämnen som ger upphov till stoppäm- nen -ämnen framställda av människan som ger allvarliga eller k roniska effekter på hälsa eller miljö . har företagen utvecklat produktionsprocesserna så att -de är fria från användning av stoppämnen -utsläppen är fria från ämnen framställda av människan som ger allvarliga eller kroniska effekter på hälsa eller miljö . använder företagen metaller i sådana tillämp- nigar där -metallerna under användning behålls intakta, -metallerna efter användning samlas in för återanvänd- ning, återvinning eller säker deponering. Därför behövs en ny kemikaliepolitik (kapitel 3) Den samlade risken från kemikalier är mer komplice- rad och svårbedömd än tid igare I bilaga 1 redovisar vi vårt riskpanorama. Vår bedömning är att den samlade risken från kemikalier är mer komplicerad och svårbedömd . Hotbilden visar ett brett spektrum av ämnen i låga koncentrationer. Hela befolkningen exponeras för dessa ämnen och det sker i högre grad genom varor. Varorna innehåller många ämnen i låga halter, bl.a. pga. att varorna skall uppfylla en mängd funktioner . Globaliseringen innebär att varorna förflyttar sig snabbt över världen. Detta innebär bl.a. att det är svårare att veta vad varorna innehåller. Kemikalier som tillverkas och används i länder utanför granskas inte på samma sätt. En fortsatt användning av organiska långlivade, bioackumu- lerbara ämnen utgör ett hot mot en hållbar utveckling Ämnen framställda av människan och som upptäcks i vilda djur är en allvarlig varningssignal. Dessa ämnen är ofta organiska, långlivade och bioackumulerbara ämnen. Vi anser att en fortsatt användning av sådana ämnen inte är förenlig med en hållbar utveckling. Esbjergdeklarationen definierar ytterligare ett kriterium dvs. att ämnet dessutom ska vara giftigt för att begränsas. Vi anser att egenskapen giftig är viktig för att prioritera insatserna men inte nöd- vändig för att fatta beslut om åtgärder. Vi menar att kravet på känd giftighet ytterst är en fråga om huruvida arbetet ska vara förebyggande, eller om det ska ske ämne för ämne först när skadeverkan är känd. När ett organiskt långlivat och bioackumulerbart ämne visat sig ha skadliga effekter är skadan oftast redan skedd. Det långlivade ämnet finns redan i miljön och kommer att fortsätta orsaka effekter eftersom det svårligen bryts ner och i regel inte går att samla in. Miljöarbetet behöver utvecklas och förstärkas ytterligare Kemikaliearbetet har tidigare framförallt inriktats på hälsoområdet men inriktas nu mer och mer på att förstärka miljöarbetet. Genom studier i miljön kan man upptäcka potentiella hälsoeffekter av kemikalier tidigt, innan de medfört skada på människors hälsa. Miljöarbetet är också viktigt i sig bl.a. för att bevara den biologiska mångfalden. Vi anser att en inriktning mot att fortsätta förstärka miljöar- betet bör ske parallellt med en motsvarande utveckling på hälsoområdet. Nuvarande arbetsätt går för sakta Arbetsättet att utvärdera och reglera ett ämne i taget går för långsamt och kräver mycket resurser. Det fångar inte heller risker med kombinationseffekter av flera ämnen . Även de långsiktiga effekterna kan vara svåra att mäta med ett ämnesvis arbetssätt. Genomförandet av Esbjergdeklarationen kräver en ny politik Målen i Esbjergdeklarationen ställer krav på omfattande förändringar av kemikalieanvändningen i de länder som undertecknat deklarationen. Länderna måste vidta omfat- tande åtgärder för att målen ska nås. Bl.a. innebär deklara- tionens mål ett generellt angreppsätt på icke önskvärda egenskaper. Viktiga hörnstenar i kemikaliepolitiken (kapitel 4) Försik tighetsprincipen ska användas Åtgärder som vidtas måste i allt högre grad bygga på misstankar om effekt. Kraven på fullständig utvärdering av all tillgänglig kunskap försenar ofta nödvändiga beslut. Kemikaliepolitiken måste bygga på att man i allt högre grad agerar redan vid vetenskapligt grundad misstanke om att en skada kan inträffa. Företagen har enligt lagen (1985:426) om kemiska produkter ansvaret för att de ämnen som används är säkra. Vi tycker att detta ansvar inte tagits fullt ut. Företagens ansvar bör utkrävas tydligare av myndigheterna vid tillsyn. Ansvaret vilar inte uteslutande på tillverkare och importörer av kemikalier. Även användare av kemikalier liksom pro- ducenter av varor som innehåller eller har behandlats med kemikalier har ett ansvar. Det är viktigt att vi utnyttjar de redskap vi har , dvs. lagstiftning och tillsyn. Lagstiftningen lägger grunden för kemikaliepolitiken som sedan kompletteras med nya styrmedel. I och med EU-medlemskapet har möjligheter att lagstifta förändrats. Vi anser att bör använda sig av de möjligheter som finns att lagstifta nationellt. När det gäller tillsynen bör en utveckling ske mot en anpassad systemtillsyn, dvs. en tillsyn som är anpassad till verksamheternas art och omfattning. Ett effektivt kemikaliearbete försvåras av mängden ämnen och bristande kunskap. är det vanligast att utredningar om farliga kemikalier görs ämnen för ämne. Vi bedömer att ett generellt angreppsätt som utgår från icke önskvärda egenskaper ska användas i större utsträckning. har insikten vuxit om att många miljöproblem inte i första hand är relaterade till fram- ställningen eller användningen av det rena ämnet eller dess produkter, utan till de varor där ämnena ingår.