sou · GLB3192d1 · 1998-01-01 00:00:00 — I samband med befrielsen från livegenskapen i Valakiet och Moldava, spred sig romer öve r i vad som brukar kallas den andra migrationsvågen. finns romer i hela . Antalet romer uppskattas vanligen till omkring 10 miljoner. Romers särställning som transnationell minoritet i har betonats i olika sammanhang, bl.a. i i dess rekommendation nr 1203 angående romer. Romer kom till i samband med den först a migrationsvågen. Enligt de äldsta kända källorna uppmärksammade s romer i . spred sig sedan romer över en stor del av landet. Till den östra delen av de t dåvarande svensk-finska riket kom romer . Mycket snart började både de världsliga och kyrkliga myndigheterna i e utfärda ett stort antal dekret och lagar i syfte att förvisa eller, senare i historien, tvångsassimilera romerna. Som framgår bl.a. av att det under de fö ljande århundradena ständigt utfärdades nya förordningar riktade mot "tattare" eller "zigenare" fanns under hela romer från den första migrationsvågen kvar i landet. En del av dem rörde si g mellan den västra och östra rikshälften och mellan de nordiska länderna. Efter gränsdrag - ningen mellan och försvårades romerna s rörl ighet på grund av strängare restriktioner för förflyttning såväl ino m landet som mellan de nordiska länderna. Därmed kom en grupp romer att mer permanent bli kvar i avskilda från övriga nordiska romer. För denna grupp har senare beteckningen kalé, kaale eller finska zigenare kommit att användas. och in anländ e nya grupper av romer till från bl.a. och . De tillhörde den andra migrationsvågen romer. Inflyttningen av romer hindrades på nytt då polisen gavs befo genheter att deportera bl.a. "zigenare". Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? senare hälft kan man grovt tala om tre perioder då nya grupper av romer anlänt till . Den första perioden inleddes då passtvånget mellan de nordiska länderna upphörde vilke t resulterade i att ett ökat antal romer kom från till . E n migration från till , eller en flyttning fram och tillbaka mellan länderna, har sedan fortsatt inom denna grupp. Den andra perioden började och då romer frå n bl.a. , , , , och kom till . Den senaste invandringen av romer har skett . Dessa romer har framför allt kommit som flyktingar frå n östeuropeiska länder, främst från f.d. . Bilden nedan, som är tagen ur språkrapporten, Figur 3, illustrera r romernas migration från till , och . Bilden finns endast i den tryckta versionen Bild 4, Romernas väg från till , och . Det finns inga säkra uppgifter om hur många romer som finns i . Som tidigare nämnts i redogörelsen för antal användare av andr a språk förs i ingen statistik angående språktillhörighet eller etnisk tillhör ighet. Enligt en av de senaste uppskattningarna gjord av och Nordiska bedöms antalet romer i vara minst 15 000 20 000 personer. Antalet inkluderar inte de resande. Språket chib innefattar ett stort antal varieteter (angåend e termen varietet se bilaga 3). Enligt språkrapporten finns så många som 6 0 olika dialekter indelade i tjugo dialektgrupper. Varieteterna kan ligga mycket nära varandra eller ha liten ömsesidig förs tåelse. Enligt språkrap- porten talas i , i vart fall varieteterna svensk , finsk , kelderash, lovari, tjurari, sinto, arli, bugurji och gurbet. Av de varieteter som talas i har svensk och finsk sina rötter i det språk som talades av de första romerna i . I språkrapporten konstateras det att det med störst a sannolikhet finns en obruten kontinuitet mellan den språkliga varieteten svensk som används i och den tidigaste formen av som användes i . När det gäller finsk är det med hänsyn till att gränsen mellan och tidvi s varit stängd för romer ovisst i vilken utsträckning varieteten använt s kontinuerligt i ända . Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Varieteterna kelderash, lovari och tjurari har en drygt 100-årig historia i . Till skillnad från svensk och finsk talas dessa varieteter av romer i andra delar av och världen i övrigt, med vilka kommunikation upprätthålls bl.a. genom släktsamband. Varieteterna har också fått nya tillskott genom invandring till av kelderasha och lovara under . har nya grupper av romer kommit till . Detta har medfört både att det totala antalet romanitalande i landet ha r ök at och att redan existerande romanivarieteter har vitaliserats samt ett tillägg av flera nya varieteter som sinto, arli, bugurji och gurbet. Det är inte känt hur många användare av de olika varieteterna av roman i chib som finns i . Det är enligt språkrapporten troligt at t andelen användare varierar betydligt mellan olika varieteter. I en undersökning med syfte att beräkna antalet talare av finsk som utförts av Finska Delegationen för Romaniärenden, uppges att a v kalébefolkningen behärskar väl. Beräkningen är gjord på de n totala befolkningen där de som stadigvarande uppges vara bosatta i ingår. Vissa uppgifter finns också om hur många av de romer som kommit till som anser att de har som sitt modersmål. Dessa uppgifter är emellertid långt ifrån säkra. Det är emellertid, enligt språkrapporten, klart att alla de ovan nämnda varieteterna av chib används i . Används chib av hävd inom ett visst territorium i ? Kommittén anser att det genom språkrapporten är k larlagt att olika varie- teter av har talats i alltsedan den första migrationsvågen romer anlände hit . Äldst av dessa varieteter är svens k och finsk . Det är också klarlagt att i vart fall en elle r kanske två varieteter av chib använts i landet kontinuerligt frå n från generation till generation fram till våra dagar. Behandlas de olika varieteterna av chib som talas i som ett språk i samband med en eventuell ratificering kan det således konstateras att chib uppfyller konventionens krav att vara ett språk som används av hävd i landet. chib är både enligt konventionskommentaren och så som det i allmänhet beskrivs ett territoriellt obundet språk. Även om det finns uppgifter om att vissa varieteter av chib har talats på vissa platser i landet anser vi inte att det finns tillräckligt underlag vad gäller språkets användning för att fastslå att språket talats kontinuerlig t inom ett större geografiskt område som skulle kunna utgöra språket s historiska geografiska bas i i konventionens mening. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? bakgrund anser vi att det är riktigast att behandla chib som ett territoriellt obundet språk i samband med en eventuell svensk ratificering av konventionen. Bör chib behandlas som ett eller flera språk? En del av de skäl som tidigare anförts för att behandla olika samisk a respektive finska varieteter som olika språk kan också anföras för at t behandla de olika varieteterna av chib som olika språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen. De lingvistiska skillnader som finns mellan olika varieteter av chib är ett sådant argumen t liksom delvis olika kultur och historia för användarna av de olik a varieteterna. Liksom vi funnit när det gäller behandlingen av samiska och finska i relation till konventionen, anser vi emellertid att starka skäl talar för at t behandla chib som ett språk vid en eventuell svensk ratificering. Det viktigaste skälet är att bara genom en ratificering på det sättet kan alla de varieteter av chib som talas i omfattas av konventionens skydd. Om varieteterna behandlas som särskilda språk finns det i likhet med vad som gäller för samiskan en risk att de minst talade varieteterna av chib skulle anses använda av för få personer för att det skull e kunna motivera en tillämpning av konventionen på dem som särskild a språk. Dessa varieteter skulle då helt falla utanför konventionen s tillämpning. Andra varieteter riskerar att falla utanför konventionen s tillämpning på grund av att de i likhet med vad som är fallet med andra finska varieteter än meän kieli inte uppfyller konventionens krav at t vara använda av hävd i . En tillämpning som leder till att vissa varieteter faller utanför konven- tionen måste enligt vår uppfattning undvikas. Det skulle kunna upplevas som orättvist och skapa onödiga barriärer mellan talare av olika var ieteter av chib om vissa gruppers språk fick del av det stöd och skyd d som konventionens bestämmelser innebär medan andra ställs helt utanför . En behandling av de olika varieteterna av chib som ett språk anser vi stämmer bäst överens med konventionens syfte att öka kont akten och utbytet mellan olika grupper som talar olika varieteter av ett språk. Uppgifter i språkrapporten tyder också på att ett ökat utbyte mella n användare av olika varieteter av chib är positivt och kan leda till att språket berikas och stärks. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Vår slutsats blir mot bakgrund av det ovan förda resonemanget i likhet med vad vi funnit beträffande samiskan och finskan att över - vägande skäl talar för att behandla de olika varieteterna av chi b som ett språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen. Sammanfattar vi våra ställningstaganden beträffande chib anser vi sålunda, att chib av hävd används i , att chib inte historiskt kan identifieras med någon bestämd del av territorium och därför är att anse som ett i konventionen s mening territoriellt obundet språk i , att chib skall behandlas som ett språk vid en eventuell svensk ratificering. Jiddisch är ett av flera språk som används av judar i . De t finns inget enskilt dokument med en övergripande beskrivning av jiddisch historia i . För att få ett underlag för bedömningen av jiddisch so m ett eventuellt landsdels- eller minoritetsspråk i har kommitté n därför givit språkforskarna docent och fil.dr. vid vid uppdrag at t sammanställa en rapport angående jiddisch i , bilaga 5. Den följ ande framställningen bygger huvudsakligen på uppgifterna i rappor- ten. Judarna har funnits som folkgrupp sedan ca år 2 . Under de senaste 2 000 åren av det judiska folkets historia har judar levt utanfö r i minoritetsställning i andra länder. Judarna har såsom minor itet bevarat sin egen religion, sitt eget språk och sin egen kultur. Från äldsta tid finns exempel på en sådan minoritetsställning för judar i då en judisk minoritet blev kvar där då övriga judar utvandrade från f.Kr. Ett annat exempel är den grupp judar som blev kvar i när den judiska exilen där bröts år . I samband både med romarnas erövring av och dera s förföl jelse av judarna där, kom judar att börja förflytta sig över störr e områden bl.a. till . e.Kr. fanns judar i alla provinser. När det upplöstes e.Kr. kom judarna under olika härskares herravälde. Ett stor t antal judar fanns i e.Kr. e.Kr. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? som brukar benämnas sefarder använde ett särskilt språk kallad ladin o eller judeo-spanska. Många judar bosatte sig också i nuvarande och . Dessa judar brukar benämnas ashkenazer efter det judiska, Aschkenaz, benämningen på dåvarande . Jiddisch som språk anses h a uppkommit bland dessa judar i området kring unde r 900-talet. Språket har starka inslag av tyska, men också andra komponen - ter såsom hebreiska, arameiska och romanska. Av tradition skrivs jiddisch med hebreiska tecken. Under hela den tid som judar befunnit sig i minoritetsställning har diskriminering och förföljelse av dem förekommit. Till följd av dett a tvingades judar tidigt att bo tillsammans i samma stadsdelar eller ghetton i städerna. Till viss del bodde man också nära varandra av eget va l eftersom man ville ha nära både till synagogan och till andra judisk a institutioner t.ex. skolan. Pojkarna undervisades i hebreiska från tidig ålder och i att läsa och skriva, men också en stor del av den kvinnliga be- folkningen fick lära sig att läsa. Det religiösa språket i gruppen va r hebreiska och vardagsspråket inom gruppen jiddisch. Med omgivningen talade man majoritetsspråket. inföll flera perioder av förföljelser av judar i . Till följd av dessa flyttade många judar öster ut och därmed försköt s centrum för jiddisch från området kring till Böhmen och och därefter till , , och . Jiddisch kom därmed att påverkas av olika slaviska språk. Mot slutet av 1600-tale t användes jiddisch över ett stort område i , från Dnepr och Divina i öster till i väster och i norr. Bilden finns endast i den tryckta versionen Bild 5, Jiddisch historiska utbredning i , från språkrapporten, appendix.1. Under inflytande av Upplysningstiden och parallellt med den uppkom den s.k. Haskalarörelsen bland judar i . Denna hade stor betydels e för att påskynda assimilationen och integrationen av judar med det omgivande samhället. Detta medförde att tyska språket alltmer kom at t dominera i den tysk-judiska gruppen på bekostnad av användningen a v jiddisch. Västjiddischen försvagades betydligt till följd av detta oc h utplånades nästan helt enligt vissa bedö mare, i varje fall som skriftspråk. De jiddischtalare som fanns i påverkades inte så starkt a v Haskalrörelsen och jiddisch förblev deras modersmål. Vid sidan a v Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? hebreiska och jiddisch användes också majoritetsspråket i de länder där man bodde. Majoritetsspråket användes dock i mindre utsträckning a v östeuropeiska judar än av judar i . Användningen av jiddisch i Östeu ropa förstärktes av den judiska fromhetsriktningen Chassidisme n som uppkom i . Jiddisch spelar inom chassidismen en vikti g roll vid sidan av hebreiskan. I grundades den första judiska församlingen i Stock - holm. har en judisk befolkning funnits i . Ma n brukar tala om tre eller fyra mer betydande invandringsperioder då judar kommit till . Den första perioden omfattar , de n andra åren 1870 till , den tredje perioden tiden krin g och den fjärde perioden, . Enlig t uppgifter i språkrapporten kan den judiska befolkningen i fram till beräknas ha ö kat från ca 150 personer till mellan 15 000- 20 000 personer . I den första invandringsvågen kom f ramför allt tyska judar till . Åtmin stone de allra tidigaste invandrarna var jiddischtalare. Den först e jude som tilläts invandra till , Aaron , skrev , , sina memoarer på västjiddisch. De judar som kom under de n första invandringsperioden var starkt tyskinfluerade när det gällde för - samlingsliv och gudstjänstliv. Det innebar en assimilationistisk inriktning. Svenska språket användes t.o.m. i viss utsträck ning i stället för hebreiska under de judiska gudstjänsterna. Även om judarna, enligt språkrapporten , uppenbarligen i stor utsträckning var svenskspråkiga behöver det int e betyda att jiddisch helt hade förlorat sin betydelse som tal- och äve n skriftspråk i kommunikation inom gruppen. Det kan dock enligt språkrap- porten ha funnits en period då jiddisch enbart användes av ett fåtal talare eller inte alls. uppgick den judiska befolkningen i till 1 836 personer . Från detta år och fram ökade den judiska befolkningen til l omkring 6 000 personer. De judar som kom till under denna, den andra invandringsperioden, kom framför allt från och var s å som vi ovan har beskrivit, betydligt mindre inriktade på assimilation ä n de tyskättade judarna som kom till under den första invandrings- perioden. Judarna i den andra invandringsvågen bosatte sig tillsammans i vissa statsdelar, exempelvis Nöden i , i och Söder i . Dessa judar såg sig mer som en minoritet och ett folk än de judar som fanns i . Jiddisch spelade inom denna grupp en stor roll både som vardagsspråk och som religiöst språk vid sidan om hebreiskan. Parallellt med jiddisch bör jade dock även judarna i den andra invandringsvågen att använda svenska redan i de n första generationen. Överföringen av jiddisch från den första generatione n till andra, tredje och fjärde generationen beskrivs i språkrapporten så att Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? första generationen lärde sig svenska, andra generationen fick lära si g jiddisch som modersmål men använde i ökad utsträckning svenska som talspråk med sina föräldrar medan tredje och fjärde generationen tillhör en "talarpotential"; personer som inte talar språket men har varierande receptiva kunskaper. Genom den tredje invandringsvågen, vid tiden före och efter andr a världskriget, i samband med Förintelsen, ö kade återigen antalet jiddisch- talare i eftersom de judar som kom till i många fall kom från och var jiddischtalare. Äve n denna grupp lärde sig dock svenska fort. Överföringen av språket mellan generatio - nerna liknar enligt språkrapporten i mycket överföringen av jiddisc h mellan generationerna i den andra invandringsvågen. Den andra generationen förstår således jiddisch men talar själva oftast svensk a medan den tredje generationen kan betecknas som en "talarpotential". Mot bakgrund av det ovan beskrivna språkanvändningsmönstret ho s jiddischtalande i konstateras det i språkrapporten att de som använder jiddisch aktivt i till övervägande del är äldr e personer som överlevt samt vissa judar som kom til l i den fjärde invandringsvågen från bl.a . och . I Språkrapporten uppskattas antalet talare av jiddisch i till ca 3 0003 500. Man påpekar dock att siffran är osäker. Om man räkna r också dem som betecknas som en "talarpotential" kan siffran enligt språkrapporten uppskattas till ytterligare ett par tusen personer. Det totala antalet judar i uppskattas av Judiska till ca 20 000 personer. Används jiddisch av hävd inom ett visst territorium i ? I språkrapporten anges att jiddisch använts kontinuerligt i från ca och fram till . När det gäller tiden ger int e språkrapporten underlag för lika säkra slutsatser. Efter 1870-talet ökade den judiska befolkningen avsevärt i antal. D e som kom till använde i stor utsträcknin g jiddisch. kan därför jiddisch an tas ha använts i relativt stor utsträckning av judar i . Vid sidan av jiddisch användes utöve r svenska, då som , också hebreiska och i regel ytterligare något språk. Vid tiden före och efter kom åter jiddischtalare til l framför allt i samband med den judiska flyktinginvandringen från . Både när det gäller de jiddischtalare som kom vid tiden för och de som kom till före och efter ha r Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? överföringen av språket till kommande generationer minskat för varj e generation. Följaktligen anges i språkrapporten att de som aktivt använde r språket i , främst är äldre personer som kom till efter och . Enligt det underlag vi har för vår bedömning är jiddisch historia i , jämfört med samiskans finskans och chibs historia, de t språk som använts i . Först i samband med de t senaste kan det antas att språket användes i någon större om- fattning i landet. Överföringen av språket till nya generationer i tycks också vara svagare för jiddisch än för de andra språken efterso m jiddisch redan i viss mån i andra generationen upphör att vara ett tala t språk. Ser man till jiddisch ställning historiskt sett för judar i kan det konstateras att språket bara använts av en del judar. De som använ t jiddisch har i regel varit flerspråkiga och vid sidan av jiddisch och svenska också använt det religiösa språket hebreiska. använd s jiddisch av en minoritet av den judiska befolkningen i men har som en del av judisk kultur rönt förnyat intresse. Med det underlag kommittén haft att ta ställning till anser vi inte at t jiddisch använts och i tillräckligt stor omfattning i för att kunna anses som ett landsdels- eller minoritetsspråk som används av hävd i . Den omständigheten att jiddisch används av ett relativt litet antal övervägande äldre personer inom den judisk a gruppen och att språket åtminstone överförts till yngre generatione r i begränsad omfattning talar också mot att tillämpa konventionen s bestämmelser på jiddisch i (jfr konventionens bestämmelse i artikel 1b och konventionskommentaren till denna). Konventionens bestämmelser spänner över en lång rad sakområden, från undervisning till forskning och användning av språket i offentliga sammanhang. Det ä r enligt vår upp-fattning inte motiverat att tillämpa dessa omfattand e bestämmelser på ett språk som används i så liten omfattning som jid disch i . Även om vi således inte anser att jiddisch i faller inom ramen för minoritetsspråkskonventionens tillämpning i anser vi att det är viktigt att jiddisch och jiddischkultur i annan ordning stöds som en av flera delar av det judiska kulturarvet i . Som framgår av språkrap- porten finns hos den yngre generationen judar i ett växande intresse för jiddisch och jiddischkultur. Även i Euro pa i övrigt har värdet av att bevara jiddischkulturen uppmärksammats på olika sätt (jf r rekommendation nr 1291 rörande skydd för jiddischkultur i ). Ramkonventionen som behandlas i kommitténs sektion 2 innehålle r bestämmelser som tar sikte på att stödja och skydda minoritetskulture r Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? och språk som en del av dessa kulturer. Vi hänvisar därför till vår t betänkande rörande ramkonventionen för en vidare diskussion o m åtgärder till stöd för judisk kultur och historia i där jiddischk ultur och jiddisch som språk ingår som en del. 5 Uppfyller kraven i del II i konventionen? Kommitténs bedömning: Vi bedömer att med gälland e lagstiftning och åtgärder i övrigt delvis uppfyller förpliktelserna i del II i konventionen. I det föregående kapitlet har vi kommit fram till at t samiska och finska är landsdels- eller minoritetsspråk med en historisk-geografisk bas och att chib är ett territoriellt obundet språk i . Om Sverig e ratificerar minoritetsspråkskonventionen måste samtliga krav enligt be - stämmelserna i del II i konventionen uppfyllas för dessa tre språk. I detta kapitel redogör vi för vår bedömning av vilka bestämmelser i de l II i konventionen som med gällande lagstiftning och åtgärder i övrigt uppfyller för sam iska, finska respektive chib. Kapitlet inleds med en redogörelse för innebörden av bestämmelserna i del II i konventionen. Därefter lämnar vi en redogörelse för i vilken må n redan kan sägas ha en övergripande minoritetsspråkspolitik . Sedan fö ljer en genomgång av om uppfyller kraven i de olika bestämmelserna i del II i konventionen för samiska och finska. I det därp å följande avsnittet redovisar vi vilka av bestämmelserna i del II som enligt konventionen och konventionskommentaren gäller för territoriell t obundna språk och därefter hur vi bedömer att dessa krav uppfylls när det gäller chib. Vi vill redan nu påpeka att de bedömningar vi gör i detta och följande kapitel av i vilken mån uppfyller de krav som finns uttryckta i konventionens bestämmelser i del II och del III ofta innefattar svår a avvägningar. Det finns flera orsaker till detta. En orsak är att konventio- nens bestämmelser ofta är vagt formulerade vilket kan förklaras med att de är avsedda att omfatta den mångfald av språk som finns i och de olika situationer som dessa språk befinner sig i. De vaga formulering- arna medför att det är svårt att med bestämdhet avg öra vad som krävs för att en nationell åtgärd skall anses motsvara kraven i e n bestämmelse i konventionen. En annan orsak som försvårar bedömningen är att konventionens be - stämmelser är formulerade med utgångspunkten att de länder som ratifi- cerar konventionen har en uttalad minoritetsspråkspolitik. Någon såda n politik har inte funnits i utan åtgärder till stöd för språken Uppfyller del II i konventionen ? har vidtagits i enskilda fall eller inom ramen för invandrarpolitiken. Detta gör det svårt att bed öma om de svenska åtgärderna som redan finns motsvarar kraven om skydd och stöd för landsd els- eller minoritetsspråk, så som de är formulerade i konventionens bestämmelser. Särskilt gälle r detta bestämmelserna i del II artikel 7 punkt 1 där det anges att vissa mål och principer till stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråke n skall ligga till grund för landets politik, lagstiftning och praxis. Eftersom en ö vergripande svensk minoritetsspråkspolitik saknas är det svårt at t bedöma om med gällande bestämmelser uppfyller dess a övergripande mål. Vi har valt att inta en försiktig hållning i våra bedömningar.