sou · GLB3102 · 1998-01-01 00:00:00 — jord- brukspolitiska beslut lyfte fram konsument- miljö- och regionala frågorna ytterligare. Konsumentmålet innebär i korthet att Konsumen- ternas val skall styra produktionen. Konsumenterna skall ges goda möjligheter att välja mellan livsmedel av olika slag.... Vad gäller miljöområdet sägs följande: Miljömålet skall vara att slå vakt om ett rikt och varierat odlingslandskap och att minimera jordbrukets miljö- belastning. 1989/90:146) De flesta av EU:s mål för den gemensamma jordbrukspolitiken kretsar kring produktionen såsom produktivitetsmål, inkomstmål och prisstabiliseringsmål. Tyngdpunkten ligger således på utbudssidan. I var målstrukturen ungefär densamma när konsumentmålet, dvs. efterfrågesidan fick större betydelse. Riksdags- beslutet satte konsumentmålet i centrum tillsammans med EU:s nuvarande jordbrukspolitik 19 blev medlem i EU 1995, varför genomförandet av jordbrukspolitiska beslut ej fullföljdes. 2.3.1 Utveckling av CAP De formella målen för EU:s jordbrukspolitik har varit oförändrade sedan starten. CAP:s medel har däremot förändrats ; en utveckling som kan beskrivas som evolutionär snarare än revolutionär. De olika regleringarna har ändrats successivt och nya regler har till- kommit vid behov. har dock några medel försvunnit. har därför medlen blivit alltmer komplexa och svåra att överblicka. En viktig förklaring till detta är att beslutsprocessen ser ut som den gör, där de olika medlemsländernas ofta disparata intressen leder till kompromisser och paketlösningar. CAP var från början helt inriktad på att trygga livsmedels- försörjningen genom att stimulera produktionen. Genom marknads- prisstöd, i form av administrativt fastställda priser som bl.a. inter- ventionspriser samt gränsskydd, fick EU:s jordbrukare högre priser jämfört med priserna på världsmarknaden för sin produktion. Marknadsprisstöden utvecklades till att omfatta fler produkter och ofta utformades mer eller mindre speciallösningar på varje område. Fler interventionsåtgärder infördes och exportbidrag användes för export till länder utanför EU. De höga marknadsprisstöden tillsammans med teknisk och ekonomisk utveckling ledde till att jordbruksproduktionen ökade inom EU. Konsumenternas efterfrågan inom EU ökade emellertid inte i lika hög utsträckning. EU övergick från att ha varit nettoimportör till att bli nettoexportör av flera jordbruks- varor, särskilt vegetabilie- och animalieprodukter, där EU har höga stöd. EU är däremot fortfarande en stor nettoimportör av t.ex. frukt och grönsaker där EU:s stödnivåer är förhållandevis låga. EU är också nettoimportör av oljeväxter och proteinfoder. Dessutom importerar EU stora kvantiteter u-landsproducerade jordbruksvaror, såsom kaffe, te och kakao, som inte omfattas av EU:s marknadsregleringar. Till följd av stora produktionsöverskott på vissa varor blev produktions- begränsningar ett nytt inslag bland CAP:s medel . Dessa infördes först på mjölkområdet. 20 EU:s nuvarande jordbrukspolitik EU:s jordbrukspolitik saknade från början åtgärder för struktur-, miljö- och regionala frågor. infördes de s.k. strukturfonderna som bara till en del ligger inom CAP men det var först anslagen till dessa fonder ökade markant. Strukturpolitiken har, liksom CAP i övrigt, blivit mer komplex . Kännetecknande för struktur- och regionalpolitiken är att den har förändrats varje gång nya medlemsländer tillkommit i EU. tillkom ett nytt stöd till regioner med låg befolkningstäthet (mål 6) som var särskilt anpassat för och . Miljöåtgärder infördes i större utsträckning först inom CAP. 1992 beslutades om den hittills mest omfattande förändringen av CAP. Bakgrunden till beslutet var främst kritik mot tilltagande överskott och därav följande budgetkostnader. De produktionsbegrän- sande åtgärder som vidtagits hade visat sig vara otillräckliga. Även politikens oförmåga att klara inkomstfördelnings- mål och effekterna på miljön angavs som motiv. för reformen fanns även ett internationellt tryck på förändring av CAP i de då pågående handels-förhandlingarna i Uruguayrunda. De grundläggande förändringar av den gemensamma politiken som beslutades var att ·sänka de administrativa priserna, ·kompensera jordbrukarna för prissänkningar med direktstöd, ·införa miljöersättningar och andra s.k. kompletterande åtgärder. De varuområden som omfattades av reformen 1992 var spannmål, oljeväxter, proteingrödor och nötkött. Reformen innebar att nivåerna på gränsskydd, exportbidrag, interventionspriser m.m. sänktes och att dessa medel därmed har fått minskad betydelse inom de varuområden som omfattas. För att kompensera prissänkningen infördes istället direktstöd per djur eller hektar, dvs. djurbidrag och arealbidrag. Direkt- stöden visade sig dock leda till överkompensation beroende på att marknads-priserna inte har fallit lika mycket som de administrativt fastställda priserna. I samband med reformen infördes s.k. komplette- rande åtgärder, vilket innefattande miljöersättningar, stöd vid förtids- pensionering samt stöd vid beskogning av . reform av CAP har reformer gjorts på flera varu- områden såsom ris samt frukt och grönsaker. Diskussioner pågår om förändringar i regleringarna för vin, tobak och olivolja. EU:s nuvarande jordbrukspolitik 21 har också påbörjats om framtida förändringar av regleringarna för nötkött, mjölk och spannmål. De medel som används i den gemensamma jordbrukspolitiken är huvudsakligen ·interna marknadsprisstöd (främst exportbidrag, produktions- begränsningar och interventionsåtgärder), ·direktstöd (areal- och djurbidrag) ·gränsskydd (främst tullar, i vissa fall nedsatta genom handelsavtal), ·regional- och strukturstöd. De interna marknadsprisstöden, direktstöden samt gränsskyddet ligger alla inom de s.k. marknadsregleringarna. Dessa stöd belastar EU:s budget till och betalas ur FEOGA:s () garanti-sektion. Miljöersättningarna, som delvis betalas med nationella medel, betalas också ur garantisektionen. Struktur- och regionala åtgärder inom jordbrukssektorn finansieras däremot huvudsakligen av medel i FEOGA:s utvecklingssektion tillsammans med nationella medel. Därutöver finns det strukturfonder som ligger utanför jord- bruksfonden. Figur 1 EU:s jordbruksbudget fördelad på olika åtgärder Struktur- & Kompl. reg.stöd* åtgärder* * Dessa åtgärder medfinansieras dessutom av respektive medlemsland. Källa: Europeiska kommissionen, 1997 (a, b). I figur 1 redovisas FEOGA:s utgifter fördelade på olika åtgärder. Detta är ett sätt att åskådliggöra betydelsen av de olika komponenterna i CAP. För att få en uppfattning om vilken betydelse de 22 EU:s nuvarande jordbrukspolitik olika regleringarna har för marknaden och priserna, producenterna och konsumenter, måste dock hänsyn tas inte bara till budget. Sådana beräkningar redovisas i avsnitt 3.1. uppgick EU:s utgifter för den gemensamma jordbruks- politiken till ca 43 miljarder ecu (, omräknat med en växelkurs av 1 ecu = ), vilket var en stor ökning jämfört med då utgifterna uppgick till ca 37 miljarder ecu (). Denna budgetökning beror dock främst på utvidgningen från 12 till 15 EU-länder , vilket påverkade utgifterna i synnerhet . Av utgifter gick till direktstöd och till marknadsprisstöd. Direktstödens andel har ökat sedan de infördes , och uppgick till drygt 19 miljarder ecu (). EU:s utgifter 1996, som var knappt 18 miljarder ecu (), var emellertid lägre än beräknat p.g.a. höga världsmarknadspriser på spannmål. EU:s utgifter för de kompletterande åtgärderna fördubblades från drygt 0,8 miljarder ecu till drygt 1,8 miljarder ecu (), varav miljöersättningarna uppgick till knappt 1,4 miljarder ecu. FEOGA:s utgifter för regional- och strukturstöd har också ökat och uppgick till drygt 3,8 miljarder ecu (). De kompletterande åtgärderna samt struktur- och regionalstöden medfinansieras dessutom av medlems- länderna. Tre grundläggande principer för regleringarna etablerades redan när de första marknadsregleringarna infördes och gäller fortfarande: ·gemensam marknad med fri rörlighet för jordbruksprodukter med gemensamma administrativa priser, ·gemenskapspreferens, dvs. varor producerade inom unionen ska ha företräde framför importerade varor, ·gemensam och solidarisk finansiering. Den gemensamma marknaden inom EU har skapats genom att tullar, exportstöd och andra typer av konkurrenssnedvridande subven- EU:s nuvarande jordbrukspolitik 23 tioner har tagits bort mellan medlemsländerna. Gemensamma priser innebär att administrativa priser satta i ecu gäller inom hela unionen. Ett sådant pris är interventionspriset. Även exportbidrag, tullar och stöd är gemensamma inom unionen. Däremot kan marknadspriserna skilja sig åt inom unionen bl.a. beroende på hur stor den regionala produktionen är i förhållande till efterfrågan. Gemenskapspreferensen innebär att varor inom EU ges företräde på marknaden framför varor från tredje land. Detta sker genom att jordbruksvaror från tredje land beläggs med gränsskydd, främst tullar. Även andra åtgärder inom marknadsregleringarna leder till att en högre prisnivå upprätthålls inom EU i jämförelse med de priser som gäller utanför EU. Gemensam finansiering innebär att åtgärderna inom marknads- regleringarna finansieras med pengar ur EU:s budget. EU:s budget- intäkter består av tullar, sockeravgifter samt avgifter från medlems- länderna. Medlemsländernas avgifter representerade av EU:s budgetintäkter. Marknadsregleringarna uppvisar en stor flora av instrument såsom bl.a. exportbidrag och tullar vid handeln med tredje land samt inter- ventionsåtgärder och produktionskvoter inom unionen. Dessa instru- ment stödjer en generellt högre prisnivå inom EU jämfört med världs- marknaden, vilket illustreras överskådligt i figur 2. 24 EU:s nuvarande jordbrukspolitik Figur 2 Principiell skiss hur EU:s marknadsregleringar påverkar priserna på jordbruksvaror Import till EU: Export från EU: *= världsmarknadspris. Källa: Egen bearbetning. Exportbidrag, som avser att kompensera för skillnaden mellan EU- pris och världsmarknadspris vid export till tredje land, betalas ut vid EU:s export till tredje land. Exportbidragen, som förekommer på de flesta jordbruksvaror som produceras inom EU, håller därmed uppe priserna inom unionan. Exportavgifter kan tillämpas om världs- marknadspriserna överstiger priserna inom EU. Därigenom hålls priset på den interna marknaden nere, vilket gynnar konsumenterna i EU. Detta har tillämpats på spannmål. Importvaror från tredje land beläggs med en tull, eller någon annan typ av gränsskydd . Detta leder också till att priserna inom EU hålls på en nivå som är högre än på världsmarknaden. Som en följd av GATT- avtalet från Uruguayrundan - det s.k. - har de tidigare rörliga avgifterna ersatts av tullar. Trots kvarstår emellertid fortfarande ett rörligt gränsskydd för några jordbruksprodukter, bl.a. för frukt och grönsaker. Produktionsbegränsningar i form av olika typer av kvoteringar har blivit allt vanligare inom CAP. Genom att begränsa produktionen av en viss produkt begränsas utbudet inom unionen och priserna kan därigenom hållas uppe. Hur mycket produktionsbegränsningen styr EU:s nuvarande jordbrukspolitik 25 utbudet, och därmed priset, varierar mellan de olika produkterna. Produktionsbegränsningar tillämpas bl.a. inom mjölk- och socker- sektorerna. På mjölkområdet innebär mjölkkvoter i praktiken att produktion över den tillåtna kvoten är omöjlig, eftersom produktion över kvot drabbas av en avgift som är högre än avräkningspriset. På sockerområdet innebär kvoteringen att den produktion som överstiger s.k. A- och B-kvot, dvs. C-socker, inte omfattas av EU:s marknads- reglering utan måste exporteras till tredje land utan exportbidrag. Inom gemenskapen tillämpas även en rad interventionsåtgärder för att stödja en hög prisnivå inom EU. När priset riskerar att sjunka under en viss nivå kan EU ingripa genom interventionsköp. Som interven- tionsåtgärder räknas även bl.a. konsumtionsstimulerande åtgärder i form av prisrabatter samt åtgärder för att stödja avsättningen. Produktstöd finns framför allt på jordbruksvaror där EU p.g.a. handelspolitiska bindningar inte har gränsskydd. Stöden utbetalas per kg levererad produkt. Generellt stimuleras utbudet genom dessa stöd. De flesta direktstöd har införts för att kompensera för sänkta prisstöd och därmed sänkta priser. Direktstöden som utbetalas per hektar eller djurenhet, har inte samma direkta effekt på utbud och priser som exportbidrag, intervention och andra marknadsprisstöd. Direktstöden kan dock indirekt sägas stimulera produktionen. I tabell 1 redovisas vilka marknadsreglerande åtgärder som finns för de viktigaste varuområden. Flertalet förädlade livsmedel omfattas också av EU:s marknadsregleringar genom exportbidrag och gräns- skydd. Detta beror på att dessa regleringar påverkar priset på de jordbruksråvaror som livsmedelsindustrin använder. 26 EU:s nuvarande jordbrukspolitik Tabell 1 EU:s marknadsreglerande åtgärder på olika jordbruksvaror Källa: SOU 1996:136. fanns endast ett fåtal miljöåtgärder inom CAP. I sam- band med CAP-reformen införde EU miljöersättningar på jordbruksområdet för att komplettera och miljöanpassa marknadsregle- ringarna. Formella miljömål inom CAP saknas emellertid fortfarande. EU har fastställt ramar för miljöersättningarna medan detaljerna utformas på nationell nivå efter godkännande av EU. Ersättningarna delfinansieras av respektive medlemsland. Syftena med ersättningarna är bl.a. att uppmuntra mindre intensiva produktionsmetoder, främja en miljövänlig extensifiering, främja ett utnyttjande av jordbruksmark som tar hänsyn till skydd och förbättring av miljön, naturen, landskapet, naturresurserna och den biologiska mångfalden, främja ekologisk odling samt uppmuntra att jordbruksmark långsiktigt tas ur produktion av miljöskäl, t.ex. för anläggning av våtmarker eller i erosionskänsliga områden. EU:s miljöersättningar beskrivs mer i avsnitt 3.3.3. EU:s nuvarande jordbrukspolitik 27 2.3.4 Struktur och regionalpolitik Strukturpolitiken i EU började ta form och medel tillfördes de s.k. strukturfonderna. Anslagen var i början blyg- samma. I samband med att den s.k. enhetsakten antogs 1987 skrevs målet om ekonomisk och social sammanhållning, dvs. viljan att minska skillnaderna mellan olika regioner, in i . Resultatet blev en genomgripande reform som trädde 1989 och en avsevärd ökning av anslagen till strukturfonderna. Strukturfonderna, dvs. den regionala fonden, den sociala fonden och jordbruksfondens utveck- lingssektion (dessutom finns en fjärde fond för fiske), koordinerades och den nuvarande ordningen, med ett begränsat antal huvudmål för verksamheten infördes. Efter den senaste reformeringen av struktur- och regionalpolitiken, , beslutades om följande fem huvudmål för perioden - 1999: 1.ekonomisk anpassning av eftersatta regioner, 2.ekonomisk omställning av områden med avtagande industriell aktivitet, 3.bekämpning av långtidsarbetslöshet och åtgärder som underlättar inträdet på arbetsmarknaden för ungdomar, 4.förebyggande åtgärder mot arbetslöshet (utbildning), 5.främja landsbygdens utveckling, a.anpassning av jordbrukets struktur, b.utveckling av ekonomisk mångfald i känsliga landsbygds- områden. Som en följd av att och blev EU-medlemmar skapades ett mål 6 som avser att stödja regioner med låg befolknings- täthet. På jordbruksområdet är det främst mål 5a och 5b samt mål 6 som är aktuella. Mål 5a avser stöd till omstrukturering av jord- och skogsbruket (även fisket men detta finansieras ur fiskefonden). Åtgärder som kan finansieras inom detta stöd omfattar bl.a. investeringsstöd, startstöd till unga jordbrukare, startstöd till producentorganisationer för frukt och grönsaker, stöd till att förbättra och vidareutveckla hantering, förädling och marknadsföring av jord- och skogsbruksprodukter samt stöd till mindre gynnade områden (LFA = less favoured areas). Stöden, som är frivilliga, finansieras både av och av medlems- landet. 28 EU:s nuvarande jordbrukspolitik Mål 5b avser att öka mångfalden och livskraften på landsbygden. Satsningarna riktas till främst projekt som bedöms bidra till utveck- lingen på landsbygden. Exempel på åtgärder är kompetensutveckling inom turism, små och medelstora företag eller inom den areella sektorn, dvs. även till andra näringar än jordbruket. För att placeras i detta mål skall regionen bl.a. ha en låg BNP per capita, hög andel sysselsatta i jordbruk samt låga inkomster från jordbruk. Stöden finansieras, dels av EU genom jordbruksfonden, regionalfonden och socialfonden, dels av nationella medel inom respektive medlemsland. Mål 6 avser extremt glest bebyggda regioner med max 8 invånare per kvadratkilometer. Mål 6 tillkom som ovan nämnts när och blev medlemmar och skapades för att inom ett geografiskt begränsat område kunna använda en del av de stöd som ansågs vara berättigade, men som av olika skäl inte var tillämpliga under rådande förutsättningar. Inom målområdet, som i består av de inre delarna av och delar av nordvästra , kan struktur- fonderna finansiera projekt som bidrar till områdets utveckling, däribland även åtgärder inom mål 5a, dvs. åtgärder riktade mot jordbruksföretag och landsbygdens utveckling. 3.1CAP, konsumenterna, skattebetalarna och producenterna Med hjälp av gränsskydd - främst tullar - och andra marknads- reglerande åtgärder - främst interventionsåtgärder, produktionsbegräns- ningar och exportbidrag - hålls priserna på jordbruksvaror inom EU på en nivå som generellt överstiger världsmarknadspriserna. Principiellt bestäms skillnaden i pris innanför och utanför EU av storleken på exportbidraget för de produkter som EU exporterar och av tullens stor- lek för de varor som EU importerar. , reform, har en del av ut- gifterna för CAP flyttats från konsumenter till skattebetalare. Reformen innebar lägre marknadsprisstöd och därmed lägre marknadspriser för konsumenter på främst spannmål. Som kompensation erhåller produ- centerna direktstöd som belastar EU:s budget. För att begränsa budget- utgifterna används i ökad utsträckning produktionsbegränsningar. 3.1.2 CAP:s effekter för producenterna Ekonomiska effekter för producenterna Producenterna inom EU erhåller stöd för sin produktion dels via ett högre pris än på världsmarknaden dels via direkta bidrag. beräknar PSE-tal (Producer Subsidy Equivalent), som uttrycker hur stor andel av producenternas intäkter som utgörs av stöd. För EU:s del ingår inte miljöersättningarna i PSE-beräkningarna. En viss osäkerhet finns i beräkningarna bl.a. eftersom världsmarknadspriser är olika på olika platser och valutakursförändringar påverkar resultatet. PSE-talet ska därför ses som ett mått att beskriva trender och ungefärliga stödnivåer. PSE-talet säger däremot inget om vad som skulle ske med priserna vid en avreglering av jordbrukspolitiken. På de varuområden där EU har höga stöd samt en stor produktion skulle en avreglering av jordbruksstöden leda till högre världsmarknadspriser eftersom produktionen inom EU då väntas minska. I PSE-beräkningarna ingår 12 av de viktigaste jordbruksvarorna. Frukt och grönt, vin och olivolja är däremot exempel på varor, som trots att de utgör en viktig del av EU:s jordbruksproduktion, inte ingår i PSE-beräkningarna. I figur 3 redovisas PSE-tal för olika , 1993-95 och 1996. Figur 3 Andel jordbruksstöd av producenternas intäkter i olika , 1993-95 och 1996 (PSE Källa: , 1997. Jämfört med andra större livsmedelsproducenter inom som , och är stödnivåerna inom EU högre. Däremot är stödnivån i EU lägre än i , och . har stödnivån sjunkit inom EU, vilket beror på de höga världsmarknads- priserna på spannmål 1995/96. Reformerna har inte förändrat den totala stödnivån. Däremot har refor- merna förändrat fördelningen av finansieringen mellan konsumenter och skattebetalare. utgjorde marknadsprisstöden, dvs. främst exportbidrag, gränsskydd och interventionsåtgärder, en mycket stor del av stöden inom CAP. Från att ha utgjort av stödet till jordbruket, utgjorde de enligt . Direktstöden har ökat från till . Övriga stöd, bl.a. regionalstöd, utgjorde , vilket ska jämföras med (1997). Ser man till stödnivån på olika produkter är den högst för foderspannmål, mjölk och nötkött där nivåerna är (se figur 4). Även för ris, socker, oljeväxter och får- och lammkött utgör stödet mer än hälften av inkomsten. För griskött och ägg är däremot PSE-talen låga. Kostnaden för fördyrade fodermedel har dragits bort. är bilden delvis en annan. Spannmålssektorn, som gynnades av höga världsmarknadspriser, fick då betydligt lägre stöd . Andelen stöd var 1996 störst för nötkött, mjölk, oljeväxter, socker samt får- och lammkött. Figur 4 Andel jordbruksstöd av producenternas intäkter i EU , 1993-1995 och 1996 (PSE i %) Källa: , 1997. Andra effekter för producenterna CAP har naturligtvis andra effekter för producenterna än att de priser de erhåller blir högre än i omvärlden. Olika kvotsystem och produktionsbegränsningar har blivit allt vanligare inom CAP, vilket leder till en minskad flexibilitet för producenterna. I en del fall kan dessa system innebära kraftiga låsningar av produktionsmöjligheterna, t.ex. när det gäller produktion av mjölk, medan de i andra fall inte innebär samma låsning individuellt, t.ex. när det gäller arealbidraget för spannmål m.m. En annan effekt, som blivit mer märkbar för pro- ducenterna , är den ökade administrativa belastningen. 3.1.3 CAP:s effekter för skattebetalarna De gemensamma utgifterna på jordbrukets område finansieras av - FEOGA - som utgör drygt hälften av EU:s totala budget. Inkomstkällorna till EU:s budget består av tullar och produ- centavgifter samt en avgift från respektive medlemsland som baseras på momsunderlaget och BNI. Medlemsländernas avgift utgör den största delen av budgetens inkomstkällor. Figur 5 EU:s totala utgifter (miljarder ecu) Åtgärder jordbruket (FEOGA) strukturåtgärder (ej FEOGA) Utgifterna för avser EU10, år 1987-94 EU12, år 1995-97 EU15. Källa: Europeiska kommissionen, 1997 (a, b). I figur 5 redovisas EU:s totala utgifter - 1997 uppdelade på jordbruk, andra strukturåtgärder samt övrigt. Som framgår av figuren har EU:s utgifter mer än fördubblats , från knappt 36 miljarder ecu (ca ) till drygt 86 miljarder ecu (ca ). Utgifterna för CAP har stigit från 23 till 46 miljarder ecu. 1986 motsvarade utgifterna för CAP av de totala utgifterna och 1997 hade denna andel sjunkit till . Den andel av EU:s budget som går till strukturåtgärder som ligger utanför jordbruksfonden har stigit från . Jordbruksfonden är indelad i två delar, dels garantisektionen som finansierar exportbidrag, interventionsåtgärder och direktbidrag samt miljöåtgärder och andra kompletterande åtgärder, dels utvecklings- sektionen som finansierar struktur- eller regionalpolitiska åtgärder inom jordbrukssektorn. Budgetkostnaderna för EU:s garantisektion (se figur 6) uppgår preliminärt till 42,3 miljarder ecu (ca ). Detta kan jämföras med motsvarande utgifter som uppgick till 22,1 miljarder ecu (ca ). Den andel som går till direktstöd och miljöersättningar har ökat , medan den andel som går till marknadsprisstöd har minskat. Utgifterna för utvecklingssektionen, som också visas i figur 6, var 0,77 miljarder ecu (), vilket då motsva- rade 3,av jordbruksfonden. EU:s utgifter för struktur- och regional- politiska åtgärder har ökat mer än garantifondens utgifter och beräknas 1997 uppgå till 3,7 miljarder ecu (), vilket motsvarar 8,av utgifterna i jordbruksfonden. Figur 6 EU:s utgifter för garanti- och utvecklingssektionen - 1996 (miljarder ecu) Utgifterna för avser EU10, år 1987-94 EU12, år 1995-97 EU15. Källa: Europeiska kommissionen, 1997 (a, b). Uttryckt per person och år för EU motsvarar budgetutgifterna för FEOGA ca 110 ecu eller ca . Detta är dock inte hela kostnaden för jordbrukspolitiken för skattebetalarna i EU. Åtgärderna inom utvecklingssektionen finansieras emellertid bara delvis av EU:s gemen- samma budget. Resten finansieras av berört medlemsland. gäller även de kompletterande åtgärderna i garantisektionen. Därutöver finns även nationella jordbruksstöd, exempelvis stöd till norra .