sou · GLB398 · 1998-01-01 00:00:00 — -förutom inventeringar behövs forskning för att bättre förstå de fakto- rer styr hur mycket av olika livsmiljöer som behövs och hur land- skapsförändringar påverkar olika arters sårbarhet, ekosystems stör- ningsregimer etc.. Ofta behövs sådana kunskaper för att avgränsa skyddade arealer och att genom aktiv skötsel återskapa biologisk mångfald -gap analysis bygger på fjärranalys av vegetation och osäkra sam- band mellan vegetation och olika arter. Sammanfattningsvis är gap analysis ett första steg i utvecklingen av ett grundligt system för bevarande av biodiversitet i en region och måste integreras i all planering av markanvändningen. Liknande resonemang har förts i (Bolton & 1983) och i (Iacobelli m.fl. 1995). I har vi inte funnit att man tidigare gjort någon gap analysis. WWF och har gjort en inventering av det digitala kartmaterialet som beskriver skogstillgång och skydd av denna i Eu- ropa för att kunna göra gap analysis men inte funnit några exempel på att sådan analys redan genomförts. Planer för genomförande av gap analysis finns i (Helmisaari pers. 5 Bristanalys enligt vår modell - metodbeskriv- ning Verkligheten ger ännu inte möjligheter att följa den ideala modellen som presenterades föregående kapitel. För det första råder kunskaps- brist om de naturliga skogsmiljöernas dynamik, och om hur mycket som är nog av olika skogsmiljöer för att livskraftiga stammar av olika artgrupper skall kunna bevaras. För det andra råder stor kunskapsbrist om egenskaperna hos den skog som redan har skyddats. För det tredje finns ingen yttäckande klassificering av olika svenska skogstyper och successionsstadier. Vi valde trots dessa begränsningar att arbeta oss igenom följande steg för att göra ett så fullständigt arbete som dagens kunskaper och material medger: 1uppdelning i naturregioner på biologisk, abiotisk och historisk grund 2uppdelning i skogsmiljöer med olika ekologi 3genomgång av kunskaper om den skog som arterna anpassat sig till 4analys av hur ser skogen ut 5svar på frågan om hur mycket är nog 6diskussion om hur stora arealer som kräver avsteg från normalt brukande; dvs. skydd i någon form 8diskussion om vilken intensitet skyddet bör ha 5.1 Stratifiering av den svenska skogen För att understryka skillnaderna mellan olika delar av görs och presenteras bristanalysen regionvis och skogsmiljövis. 5.1.1 Fem svenska skogsregioner Det finns en lång tradition av att särskilja olika svenska skogs- och landskapsregioner på såväl abiotiska och biologiska grunder som his- toriska grunder (t.ex. Riksskogstaxeringens instruktion sid. 2:2, Hytö- nen 1995, SKS 1997, SNV 1997, 1991, m.fl. 1995). Eftersom det finns tydliga kopplingar mellan abiotiska, biologiska och historiska faktorer är den klassiska uppdelningen på nemoral, boreo-nemoral, boreal därmed motiverad både av skogsbiologiska och praktiska skäl. Den regionindelning som använts av oss anges i figur 5 och är definierad enligt följande beskrivning av de ingående länen (enl SKS och SNV 1997). Fjällnära gräns (enligt SKSFS (nordligt boreal) AC, BD under fjällnära gräns (sydligt boreal) S, W, X, Y, Z under fjällnära gräns AB, C, D, E, F, G, H, I, O, P, R, T, U K, L, M, N 5.1.2 Kort om det svenska landskapets historia är ett av längsta länder och uppvisar stor variation både i naturtyper och den tid under vilken landskapet omvandlats. I nemorala ädellövskogar och boreo-nemorala blandskogar är historien av mänsklig påverkan mycket lång nästan De bördigaste markerna har på ett mycket systematiskt sätt överförts från skogsmark till kulturlandskap som inne- höll gamla träd, död ved och lövträd - alltså egenskaper som är typis- ka för en naturligt dynamisk lövskog (figur 6). Den använda regionindelningen av : Region 1 » su- balpin, Region 2 » nordligt boreal, Region 3 » sydligt boreal, Region 4 » boreo-nemoral, Region 5 » nemoral (enl SKS och SNV 1997) (nästa sida) På grund av trädarternas biologi och en lång tids systematiskt bruk och omvandling av landskapet finns mycket ofta en tydlig koppling mellan ståndorten och landskapets utseende. För att kunna beräkna hur stor del av skogsmarken som hyser förutsättningar för en viss skogsmiljö i olika regioner oberoende av beskrivningen av skogens nuvarande tillstånd har skogsmiljöerna därför så långt som möjligt definierats utifrån vegetationens botten- och fältskikt, men även med ledning av hur stor andel av landskapet som har omförts från ägosla- get skog eller från en skogsmiljö till en annan. I de parvisa transek- terna visas schematiskt hur denna omvandling skett i norra (överst) och i södra (underst) från förr (överst) till nu (underst). I norra karakteriserades landskapet av att skogen var rik på grova träd på alla ståndorter och det fanns gott om död ved (och 1992, m.fl. under tryckning). Lövinslaget var högre och andelen skogar med mycket hög medelålder större (Angelstam 1997a). Kopplingen mellan ståndort och störnings- regim var god. Övergången till ett skogsbruk inriktat på virkespro- duktion ledde till mindre och mer ensartade bestånd. Ofta har de bördigaste vattennära områdena odlats upp. I har ett gammalt kulturlandskap, som till stor del innebar en mjuk övergång mellan naturlandskapets och det gamla kulturlandskapets störningsregimer, omvandlats till ett mer ensartat produktionslandskap. Det har starkt påverkat de skogslevande arter som fick sina behov tillfredsställda i trädklädda betes- och ängsmarker. Omföringen av tidigare skogbevuxen mark, ibland gles och betad och ibland tätt beskogad, har varit omfattande. Framför allt har en mycket kraftig sänkning av andelen lövskog skett i (Björse och Bradshaw under tryckning). Se figurtext föregående sida . I norra är tiden av mänsklig påverkan betydligt kortare och utan en lång tids mjuk övergång. Den omvandling av naturen som människan orsakat har alltså tagit sig många olika uttryck men karakteriseras framför allt av en tilltagande förändringshastighet mot slutet av perioden (SNV 1993). I figur 7 exemplifieras denna utveckling i (nemoral region), län (på gränsen mellan boreo-nemoral och boreal region) och i Väster- bottens län (boreal region). Även om alla svenska landskap utgör en blandning av natur- och kulturlandskap så skiljer sig proportionerna åt väsentligt mellan olika delar av . 5.1.3 Svenska skogsmiljöer och deras störningsekologi Vi har delat upp skogsmiljöerna i följande fem grupper: A. Successionsstadier efter störning. Successionen kan initieras av brand, vatten eller vind, alternativt mänsklig störning med efterföljande igenväxning. Egenskaperna i denna typ av dynamik är tillfälliga och finns i olika landskapsavsnitt och under . I den boreala regionen utgörs dessa egenskaper av t.ex. färska brandfält, unga löv- successioner som senare tillåts bli gamla, sena lövsuccessioner och gammelskog. Studier från ett flertal boreala ekosystem visar att det finns en tydlig uppdelning i brandregimer mellan olika ståndorter (1984, 1986; Furyaev 1996, Heinselman 1996). De beskri- ver alla en tydlig gradient mellan konvexa delar av landskapet vari- från vattnet rinner bort till de delar av landskapet där vatten samlas. De högsta brandfrekvenserna, och lägsta intensiteterna, finns i olika typer av barrskogar på torra sedimentmarker. På sluttningar och flack- are ytor med frisk mark uppstår efter brand successionsskogar med barrträd och lövträd. Slutligen, i de konkava delarna av landskapet, som sällan eller aldrig torkar ut eftersom de i stor utsträckning får sitt vatten via grundvatten och inte regn, är brandfrekvensen lägst och sannolikheten för intern dynamik är stor (se figur 6). I den nemorala successionsskogen finns på liknande sätt igenväxningsstadier efter upphörd hävd. m n a tu r s k o g Människans omvandling av naturen de senaste 1 000 åren i tre olika regioner; (nemoral zon), län (på gränsen mellan boreal och boreonemoral zon) och (boreal zon) (SNV 1993). I norra är tiden av påverkan kortare och utan en lång tids mjuk övergång mellan naturlandskap och kultur- landskap. Landskapsomvandlingen har alltså tagit sig många olika uttryck men karaktäriseras framför allt av en tilltagande förändrings- hastighet mot slutet av perioden. Även om nästan alla svenska land- skap utgör en blandning mellan natur- och kulturlandskap så skiljer sig proportionerna år väsentligt mellan olika delar av . B. Brandpräglade tallskogar. I naturtillståndet brinner torra marker ofta, men med relativt låg inten- sitet. Detta leder till bestånd som ofta innehåller flera åldersklasser av tall liksom död ved. Skog med intern dynamik. bildar sådana bestånd sammanhängande områden, stabila nät- verk och korridorer i landskapets fuktigaste delar. Exempel på egen- skaper i sådana bestånd är ett stabilt fuktigt mikroklimat och en konti- nuerlig tillförsel av död ved. I boreal skog är gran det dominerande trädslaget, men även björk och asp finns. I den nemorala skogen domineras trädskiktet på rika ståndorter av ädla skuggfördragande lövträd som ask och alm. Boken som också är skuggfördragande har en intern beståndsdynamik. D. Skogsmiljöer betingade av jord och topografi Dessa naturgeografiska underlag kan även ge god information om var i terrängen man kan hitta en artrik eller kalkberoende kärlväxtflora, bestånd som sannolikt haft en låg brandfrekvens, eller ravinmiljöer. Här finns ofta speciella livsmiljöer som källor och lodbranter. E. Kulturlandskapets hävdade biotoper Omföringen av skogsmark till jordbruksmark började tidigt och ledde till ett landskap med gradvisa övergångar mellan skog, gräsbärande mark med spridda grova gamla träd och utan vuxna träd. Här fanns förutsättningar både för arter som var knutna till natursko- gen och arter som kommit in med utsäde eller på annat sätt spritt sig genom människans försorg. Genom slåtter och bete bevarades glest trädbevuxna gräsmarker . Övergången till hagmark, det vill säga betade, vanligen före detta lövängar, innebar vissa föränd- ringar för marklevande organismer medan trädskiktet är intakt och därmed en viktig skogsmiljö; även om den inte räknas till ägoslaget skogsmark. För att kunna stratifiera skyddsbehovet av skog i olika regioner har vi arbetat med 14 olika skogsmiljöer som beskrivs i tabell 3a och i ap- I tabell 3b summeras de olika skogsmiljöernas egenskaper i ett försök till översikt. För att kunna göra beräkningar av på hur stor del av skogsmarken som det finns förutsättningar för olika skogsmiljöer i olika regioner oberoende av beskrivningen av skogens nuvarande tillstånd har skogsmiljöerna så långt möjligt definierats utifrån vegetationstyperna i botten och fältskikt (appendix B). Detta har fungerat för norra ges barrskog och flera av sumpskogsmiljöerna men däremot inte för skogsmiljöer som till en viss måste definieras med avseende på trädskiktet. Analyserna grundar sig på Riksskogstaxe- ringens data kompletterat med andra skogliga data. Att schematisera olika skogstypers dynamik på detta sätt är svårt. Å ena sidan menar nog de flesta praktiker att antalet är väl stort. Men å andra sidan menar nog de flesta specialister på en enskild skogstyp att vi gjort kraftiga förenklingar. Beskrivningar av de 14 använda skogsmiljöerna. Successionen kan initieras av brand, vatten eller vind, alternativt mänsklig störning med efterföl- Avser egenskaper som är tillfälliga och som finns i olika landskapsavsnitt vid De mest typiska boreala exemplen är färska brandfält, unga lövsuccessioner som senare tillåts bli gamla, sena lövsuccessioner och gammelskog. Förutom vissa mycket gamla skogar har dessa olika successionsstadier kort eller varaktighet och är därmed från ekologisk synpunkt tillfälliga företeelser på en viss plats i landska- Överståndare från tidigare skogsgenerationer förekommer dock ofta. Bestånd med intern dynamik har hög genomsnittlig beståndsålder och stor ålders-spridning. Översvämning förekommer och/eller långa perioder med mycket högt grundvatten. av lätt antändlig vegetation och vattenförsörjning från grund-vatten med liten risk för uttorkning leder till mycket låg brandrisk. Trädskiktet domineras av skuggfördragande trädarter (gran), men kan även ha ansenliga mängder med lövträd. Sådana bestånd bildar ofta sammanhängande områden, nätverk eller korridorer i landskapets fuktigaste delar. Exempel på egenskaper i sådana bestånd är ett stabilt mikroklimat och en kontinuerlig tillförsel av död ved. Sällsynta intensiva bränder kan Bestånd med flera åldersklasser av tall liksom nedbrytningsstadier av död ved. upprätthålls typen genom att torra marker brinner ofta, men med relativt låg intensitet. Den nemorala successionen startar efter upphörd hävd från rester av det äldre beståndet och sker på och i kamp med annan väletablerad vegetation (gräsmarker av olika slag). löser gradvis upp grässvålen. Bestånden blir ofta olikåldriga. Efter ny stormfällning eller avverk- ning, svedjning och påföljande bete och/eller odling övergavs marken och fick växa igen fritt. gav upphov en kontinuerlig tillgång på successionsstadier mellan öppen eller halv-öppen mark med Förutom trivialllöv, en viss andel tall och gran hör ekskogen till denna Observera att ädellövskogen återfinns i bokskogen, ekskogen och i ask/almskogen. Bestånd med intern dynamik har hög genomsnittlig beståndsålder och stor ålders-spridning. Föryngring sker i gläntor efter fallna träd och trädgrupper. Vind och variationer i grundvattenför- sörjning (t.ex. klibbalskog) kan ge upphov till mer storskalig störning som följs Trädskiktet domineras av skuggfördragande trädarter (ask/alm). bildar ofta sammanhängande områden, nätverk eller korridorer i landskapets fuktigaste delar. Exempel på egenskaper i sådana bestånd är ett stabilt mikroklimat och en kontinuerlig tillförsel av död ved. Observera att ädellövskogen återfinns i bokskogen, ekskogen och i ask/almskogen. Eken är ett pionjärträd som genom betes- och kulturstörningar bildar flerskiktade be-stånd med träd med mycket höga åldrar. De flesta ekskogar är därmed successions-skogar. en mycket vid ekologisk amplitud (dvs. lik tallen) och har inslag av branddynamik. mest mycket sena successionsstadier med mycket lång varaktighet och extremt gamla träd i Endast i vissa branter och i alluvialzoner finns äldre bestånd med intern dynamik (i båda fallen orsakade av yttre störningar som ras och översvämning). Kan liksom torra tallskogar vara flerskiktade med flera åldersklasser i beståndet. Stor tillgång på död ved i form av multnande ved i stammens centrum och i form av grenar. Tabell 3a, forts. bokskogar är interndynamiska med föryngring inom befintliga bestånd och därmed olik- Historiskt har en stor andel betats och bestånden varierade då i täthet och trädslagssamm- Organismsammansättningen i bokskog är förskjutet mot slutna bestånd med intern dynamik och kontinuerlig tillgång på död ved. Efter storskaliga störningar sker succession. Huvudsakligen interndynamiska skogar på bördig mark med föryngring inom befintliga bestånd och därmed olikåldriga och med kontinuerlig tillgång på död ved. efter vind, bete och uppodling. Primär succession på mark och substrat som nybildats vid landhöjning, deltan, skred i nipor och Skogar av allehanda slag som genom sin otillgänglighet har relativt hög grad av trädkontinuitet. Vissa typer av störningar (skred, ras, forsdimma) finns i denna kategori. Huvudsakligen granskogar med antingen intern dynamik eller ett successionsförlopp mot- svarande boreal succession, beroende på fuktighetsförhållanden. Kalkpräglat fält och bottenskikt. I kustnära lägen kännetecknas dynamiken av nykolonisation av dyner, annars som brandpräglade tallskogar. Blottad sand utgör speciellt substrat. Hagmarker och andra glest trädbevuxna marker på ägoslaget naturbete. Efter lång tids hårt nyttjande av skogen återstående buskmarker (tex. Svenska skogsmiljöer och deras förekomst i olika regioner (1 - fjällnära skog; 2 - nordligt boreal; 3 - sydligt boreal; 4 - boreonemoral; 5 - nemoral), typ av dynamik och yttre störningsbehov 1 2 3 4 5 stort (tidigt), dynamik i sen succ) litet (sent) inget (dock interna stort (tidigt), (ej ädellöv) dynamik i sen succ) litet (sent) litet (dock interna (ej ädellöv) stort (tidigt) dynamik i sen succ) inget (sent) litet (tidigt), inget (sent) stort (tidigt), litet (sent) stort (tidigt), litet (sent) 5.1.3 Brukandets förutsättningar i olika skogsregioner På samma sätt som en lång tids markanvändningshistoria har påverkat de olika skogsmiljöerna så påverkar skogsmarkens ägostruktur förut- sättningarna för brukandet. I figur 8 visas antalet företag som äger skog per 1 000 ha i de 24 olika svenska länen. Antalet beslutsfattare per ytenhet ökar alltså kraftigt från norr till söder. Detta kräver olika metoder för att nå miljömålet i norra respektive . Antalet skogsägare per 1 000 ha skogsmark sjunker länsvis från söder till norr i . Omräknat till våra fyra regioner är medelvärdena: region 2 - 5,2; region 3 - 9,7; region 4 - 20; region 5 - 28. (Beräknat ur antalet företag i olika län enligt Lantbruksräkningen 1992, SKS 1995:44-45.) 5.2 Skattning av förutsättningar för olika skogsmiljöer i olika regioner Landskapsanalysen består dels av en beskrivning av de naturgeogra- fiska förutsättningar som ett visst landskap har, och dels av dagens skogstillstånd. Att denna bakgrundsinformation är detaljerad är myck- et viktigt för att kunna bedöma olika landskaps förutsättningar för att hysa en ursprunglig fauna och flora och senare genomföra bristanaly- sen. Vår analys innehåller två olika steg. Med kunskaper om topografi, jordarter, berggrund, hydro- logi och klimat kan man indirekt bilda sig en uppfattning om stånd- ortsfördelningen i det aktuella landskapet. Det enklaste är dock om man har tillgång till kartor och beskrivningar över markvegetationsty- pen. Med detta underlag kan man få en viss uppfattning om hur vanli- ga olika huvudsakliga typer av störningsdynamik har varit i landskapet. En beskrivning av markanvändningshistoriken och tidigare störningar ger en uppfattning om hur stor del av skogsmarken som överförts till andra ägoslag som åkrar, vägar och tätorter, och om den tidigare skogsbruksintensiteten. Om en stor del av landskapet odlats upp så innebär detta att förutsättningarna för att vissa bördiga skogs- miljöer som gransumpskog i norra och ask-almskog i är starkt reducerade. Därmed är bevarandebehovet mycket stort för de skogar av dessa typer som är intakta. 5.3 Hur mycket är nog? (Appendix A) I detta avsnitt av analysen formuleras långsiktiga och kortsiktiga mål baserade på tillståndsbeskrivning på beståndsnivå (ståndort och trädskikt) och den historiska omföringen till andra ägoslag och skogsmiljöer samt resonemang om skyddets intensitet. Detta beskrivs utförligt i appendix A: "Motiv för målformuleringar - långsiktiga mål och kortsiktiga mål" och "Detaljerad genomgång av korrigering av långsiktiga och kortsiktiga målformuleringar för alla skogsmiljöer med hänsyn till graden av omföring mellan olika ägoslag och skogstyper samt fördelning på olika målsättningsklasser". Följande arbetsordning följs: Etapp 1 - Bedömning av behovet av säkerställande i allmänhet 1.Vår utgångspunkt är data från riksskogstaxeringen. 2.Vid stor skillnad gentemot andra källor (t.ex. ÖSI och NBI) korri- geras värdena. 3.Om en stor andel av landarealen i en region omförts till andra ägoslag än skog sker en uppräkning av det långsiktiga målet. 4.Om en viss ståndort bedöms vara beskogad med ett annat trädslag än det som historiskt sett dominerat sker korrigeringar för detta i de långsiktiga målen. Etapp 2 - Bedömning av hur säkerställande kan åstadkommas 1.Kan andra bevarandemetoder än de som finns inom skogsvårdsla- gen och naturvårdslagen (t ex jordbrukets miljöstöd) säkerställa skogsmiljöer som inte räknas som skogsmark? Fungerar dessa meto- der inte så kan ansvaret trots allt falla inom naturvårdslagens ramar. 2.Gruppering efter skogsmiljöns behov av skyddsintensitet som indi- kerar vilka skyddsinstitut som kan komma i fråga. För att göra detta använder vi målsättningsklasser PG, K, NS och NO. PG sätts per definition till i denna analys då de behov som vi upp- skattat representerar en grad av skydd som överstiger PG (som ju avser detaljnivån som diskuterats i avsnitt 3.2) Etapp 3 - Restauringsarbetets framtid Under denna punkt måste framhållas att en del av det restaureringsar- bete som framgår ur bristerna (dvs skillnaden mellan långsiktigt och kortsiktigt mål) måste åtgärdas som faller under det kortsiktiga målet. Detta kan göras genom att yngre bestånd än de som valts ut i det långsiktiga målet tas i anspråk för skydd. För flera sydsvenska typer finns alldeles utmärkta förutsättningar för detta i form av "pucklar" i åldrarna , dvs. skog som snart kommer att ha ett ökande värde för bevarandet av biologisk mångfald. Det är dessutom viktigt att göra denna restaurering eftersom det är nu som det finns pucklar och det är nu vi ställvis har mycket höga naturvärden även i dessa åldersklasser. 5.4 Hur mycket är redan skyddat ? I sin sammanställning av skyddad skog som finns i nationalparker, naturreservat, domänreservat samt som inköpts med naturskyddsan- slaget och ännu inte hunnit bli reservat har (1997) kommit fram till följande fördelning mellan de fem olika svenska skogsregionerna (tabell 4): Andelen produktiv skogsmark som skyddas i reservat eller motsvarande (SNV 1997) % skyddat av produktiv skogsmark AC och BD nedanför fjällnära S, W, X, Y, Z nedanför fjällnära AB, C, D, E, F, G, H, I, O, P, R, T, U K, L, M, N redovisning innehåller också en grov redovisning av hur arealen fördelar sig på olika objektstyper. Till detta kommer de arealer som skyddats genom biotopskydd och naturvårdsavtal (SKS 1996), totalt knappt 2 000 ha. Fördelningen av dessa skyddsformer på olika skogstyper kan redovisas mer detaljerat. I samband med upprättandet av ekologiska landskapsplaner sker planmässiga avsättningar, men utan lagligt skydd. Skogsnäringen redovisar arealer i storleksordningen en till ett par procent av skogs- marken såsom frivilliga avsättningar större än 0,5 ha. (SKS 1997). Det är också sannolikt att omfattningen kommer att öka. De större skogsbolagen har ännu inte landskapsplanerat hela innehavet. Enskil- da skogsägare har enligt undersökning till stor del en positiv inställning till fortsatt frivillig naturvård. Inom privatskogs- bruket är fördelningen mellan olika målsättningsklasser i praktiken PG (produktion generell hänsyn), K (kombinerade mål) och NS, NO (dvs med ren naturvårdsinriktning) (pers. och bedömer att då storskogsbru- ket nyindelat eller landskapsplanerat hela sin areal kan de frivilliga avsättningarna komma att uppgå till 300 000 - 500 000 ha bara på storskogsbrukets mark. Om man lägger till små och mellanskogsbru- kets dagsnotering på 200 000 ha, så kommer man i bästa fall upp i 700 000 ha frivilligt avsatta hänsynsområden större än 0,5 ha. Detta bidrar självfallet till att bevara den biologiska mångfalden. Att kvantifiera hur mycket som kan läggas på pluskontot skyddad skog på lång sikt är dock av följande skäl en helt annan sak: -Det finns ännu inga officiella oberoende fältundersökningar som stöder redovisningen av avsatta arealer. -Det finns ytterst begränsad offentlig information om hur dessa area- ler fördelar sig på områdesstorlek eller skogsmiljö och förekomst av naturvärden däri. -Det är en fråga om hur varaktiga avsättningarna inom ELP är. Därför avstår vi i denna rapport från att räkna in dessa arealer som skyddade. I resultatredovisningen är behovet av att skydda skog alltså angivet utan att näringens frivilliga avsättningar helt eller delvis dragits i från. Å andra sidan vill vi understryka att ELP i dess olika former i praktiken är en mycket viktig del i arbetet med att bevara skogens biologiska mångfald. 5.5 Vilken grad av skydd krävs? Efter att ha identifierat bristerna i säkerställandet av skog bedömer vi vilka av målsättningsklasser som passar in för att bevara naturvärdena.