sou · GLB3158d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Små grupper på bara tre eller fyra elever, korta pass och material att arbeta med så de verkligen har fullt upp gör att risken för problem minskar. – Det har gått bättre än man tänkte, med hänsynstagandet, inflikar . Och man försöker se till att grupperna inte blir alltför heterogena när det gäller studievana – där går en gräns. Det är roligt att arbeta med den här metoden, tycker och får medhåll av sina kollegor. Man blir mer medveten om hur eleverna samarbetar. Det har varit arbetsamt - många färdiga övningar har t.ex. arbetas om eftersom de varit gjorda för barn och inte för vuxna. Man har stöttat varandra och lärt sig genom att gå in till varandra i klassrummen och vara observatörer. Efteråt har man slagit sina kloka huvuden ihop och kanske gjort ändringar. De tycker att det är väldigt roligt att vara en grupp från samma skola som både går kursen och vidareutvecklar ett arbetssätt i praktiken, det ger mycket mer än att göra det ensam. – Det svåraste ur lärarsynpunkt har nog varit att inte lägga sig i för mycket, säger . Att inte gå in för snabbt när något inte går som man tänkt sig, utan lita på att eleverna klarar upp det – eller våga låta dem misslyckas. Men då är det extra viktigt med uppföljning efteråt, att diskutera om det t.ex. berodde på att gruppens normer inte fungerade. Blir det riktigt galet i gruppen kan läraren gå in och ställa några frågor eller kanske sitta med tills det har löst sig, men framför allt ska läraren vara en iakttagare. Cooperative Learning-modellen ska inte användas alltid - den ska ses som ett komplement till annan undervisning. Arbetssättet används när man har stora teman, några stycken per termin, och inte heller då vid varje lektion . Eleverna behöver jobba individuellt också, t.ex. för sig själva summera intrycken efter arbete med ett stort tema och redovisning inför storgrupp. I övrigt arbetar de ofta två och två. Vad tycker eleverna då? – Det blir mer ordning, vi vet vad som förväntas av oss, har någon sagt. En annan tycker det är en fördel att inte behöva blanda in läraren så mycket: –Vi behöver inte fråga dig vad vi ska göra, vi frågar varandra. - Vi tar ansvaret själva, man känner sig nästan som lärare! En ung kvinna sa: –En hand kan inte klappa händerna, många händer klappar bäst! –Vinsten med smågruppsaktiviteter har vi sett. PBL (problembaserat lärande) har vi smakat på litet. När så Cooperative learning blev en verklighet stämmer allt, allt är på plats, det blir en syntes. , (1996) Språka samman. Om samtal och samarbete i språkun- dervisning. , (1996) Learning Together in the Multicultural Classroom. , (red.) (1996) Att läsa i samarbete – grupparbete i förskola och skola. Rapporter från , nr 3. (1994) Designing Groupwork. Strategies for the Hetero- geneous Classroom. , (1994) De sju intelligenserna. I pedagogiska sammanhang började begreppet projekt användas i efter . Skolbarn skulle inte stängas in i skolorna, avstängda från samhället, utan kvalificera sig både teoretiskt och prak- tiskt genom att arbeta med s.k. projekt, där problem skulle tas upp från den verklighet de levde i och som angick dem. är det ett flitigt använt ord i både skola och arbetsliv, och det har tolkats på många olika sätt. På i samlades några repre- sentanter från dels vuxengymnasiet dels i , och berättade om hur de arbetar med projekt i sin undervisning. De gav några exempel på hur olika projekt kan vara utformade i prakti- ken. Från vuxengymnasium deltog , ansvarig lärare för Byggteknik, , projektledare vid kations-Centrum och , projektledare vid (där VR står för Virtual Reality). Från deltog , folkhögskolelärare och projektledare. På Byggtekniker har vi verklighetsorienterade projekt, säger . Eleverna får simulera olika byggnadsföretag som räknar på kostnaderna för att bygga exempelvis nya parkeringshuset vid Sahlgren- ska. De får all bakgrundsinformation, alla ritningar och dylikt, precis som i verkligheten. Sen får de mäta och göra mängduppskattningar, göra upp en tidsplan, göra en kostnadsberäkning och lämna in ett anbud – vi fejkar hela processen. Vid utvärderingen efteråt jämför deltagarna och lärarna gruppernas anbud med anbudet från det företag som fick jobbet i verkligheten. Man tittar på vilken grupp som kom närmast när det gäller tidsplan, kostnads- beräkning osv. Sedan får alla elever genomföra kontraktsskrivning för att lära sig det. Så här har man arbetat med de blivande byggteknikerna , och de tycker det är väldigt roligt, säger . Man dokumenterar också projektet rent praktiskt. Varje ny kull som startar börjar med att gå igenom ett projektarbete från en tidigare kurs, för att se hur man går tillväga. väljer lärarna ett parkeringshus att arbeta med, därför att det då handlar om rena mängder cement osv. och eleverna slipper drunkna i detaljer. Om man t.ex. skulle välja en skolbyggnad så skulle man få gå ner till Friggebod-storlek på den för att få det att fungera. – Parkeringsbolaget har ställt upp med gratiskopior på ritningar för , berättar och påpekar att man som lärare får lägga ner mycket jobb i början. Sedan har man igen det framåt, eftersom man kan använda samma övningsmaterial , innan det är dags att kasta sig över nästa parkeringshus. Deltagarna väljer själva vilka de vill arbeta tillsammans med. Det vore bra om det gick att blanda dem, säger , men de som har erfarenhet vill helst arbeta tillsammans för sig. Det är viss spridning på både ålder och bakgrund bland eleverna – en del har varit byggjobbare , andra kommer direkt från någon gymnasielinje. Byggjobbarna har erfarenhet medan de som kommer direkt från skolan är mer tafatta, de är inte vana vid att det inte finns något facit: – De som varit ute kan se om resultatet de räknat fram är rimligt, det kan inte de som kommer från gymnasiet. Varje grupp väljer en arbetsledare och sedan får de jobba var de vill, hemma eller i skolan. Men vid ett visst klockslag ett visst datum ska de vara färdiga och anbuden inne, förseglade och allt precis som i verklig- heten. Då finns det inget att be för, då ska jobbet vara klart. Hafsigt får det inte vara heller - gruppen får poäng för prydlighet och korrekt formulerad ansökningshandling. Det händer, men det är ovanligt, att någon elev smiter undan, kommenterar : – Men den enes resultat hänger på den andres, så alla måste jobba i gruppen. Det blir en kedja, alla måste göra sitt. Men projektet brukar skapa gruppkänsla hos eleverna. Utvärderingen sedan, som alltså tar upp det konkreta resultatet, ska vara en ordentlig genomgång, säger : –Lägger de ner så mycket jobb på projektet, måste jag lägga ner jobb på deras resultat. Det är mycket viktigt att ge eleverna feedback. –Där sätter du tummen på ögat, inflikar . Att bara pro- ducera en bibba papper och sen få en signatur på framsidan – den lärare som låter det gå till så ska låta bli den arbetsformen, tror jag. berättar om en lärare som hittade en checklista någon- stans, en lista som gjorde att han kunde ge ett omdöme snabbt, han prickade bara av vissa punkter. Det gick för fort, det togs inte väl upp av eleverna. Det här är ett exempel på projekt som framför allt inriktar sig på resultatet. Vid Kommunikations-Centrum koncentrerar man sig på själva grupp- processen också. Två av utbildningarna där är KoMedi (kommunikation och media) och GrafIT (grafisk formgivning på Internet), båda ettåriga. Alla projekt är verklighetsanknutna också där, berättar . tar man på sig ett riktigt uppdrag, som just , när KoMedi- eleverna gör en tidning om ungdom för vuxna med hjälp av EU-pengar. har man bl.a. gjort tidning och broschyr för Världsmusikfesti- valen och en monter för . Utvärderingen av ett projekt går till så att varje elev svarar skriftligt på enkätfrågor samt intervjuas. Dessutom har man en skriftlig, individuell utvärdering av den gångna veckan, vad man tyckt om under- visningen och lärarna. Lärarna, som är 5–6 stycken per utbildning, arbetar i lag och lärarlaget går gemensamt igenom utvärderingarna. Därefter går man tillbaka till gruppen och ger feedback på kommenta- rerna, berättar . Ämnena glider i varandra och det finns grupper i grupperna – en elev kan ingå i mer än en grupp , vilket bäddar för konflikter. Kriser och konflikter tas upp speciellt i ämnet projektkunskap. En gång har elever från Kommunikations-Centrum varit på och berättat för företagets trainees och chefer om hur det är att jobba i projektform, om olika faser i arbetsprocessen som kärleksfasen och uppbrottsfasen och om kriser. – Att arbeta i projektform är en medveten pedagogisk idé, och det går åt mycket tid till möten, även för lärarna, säger och tillägger att hon inte kan se hur man skulle ha kunnat arbeta på något annat sätt. Just nu går för övrigt alla lärare på vuxengymna- sium på en ettårig fortbildningskurs i att arbeta med projekt. Idén till att arbeta på det här sättet kom när vuxengymnasiet skulle ordna utbildning för en grupp arbetslösa inte så lätta ungdomar. Inspiration fick de av Frontlöparna i , där de också gjorde studiebesök. – De projekt vi arbetar med på VR-Centrum är ett mellanting mellan och , säger . På VR-Centrum består halva utbildningstiden av traditionella kurser och halva av projektarbeten. I grupper om fyra gör eleverna ett projekt för ett företag eller en institu- tion. Det kan t.ex. vara att handikappanpassa en gata i för Gatubolagets räkning. På kan man då testköra med rullstol och pröva olika gatubeläggningar, allt i Virtual Reality-teknik. Det är ganska affärsinriktat, ibland arbetar man vidare med projekten, och diskussionerna på VR-Centrum kan ibland gå höga om sådant som upphovsrätt. – Även om eleverna skaffar egna projekt är det viktigt att vi ser till att företaget som lämnar ut det klart vet vad de vill ha och ställer upp å sin sida. Det är viktigt att det står i kontraktet att det är ett elevarbete, och att man har avtalat innan om upphovsmannarätten. Vem ska ha den – företaget som ger uppdraget, handledarna eller de fyra eleverna i projekt- gruppen, och ska de i så fall ha den enskilt eller i grupp? – Skapar man något som är användbart kan det bli problem om man inte har diskuterat igenom det här innan, säger och får medhåll av . Även på Kommunikations-Centrum kan ett verkligt uppdrag leda till sådana här diskussioner: – Men ett elevarbete kostar en tiondel av ett proffsjobb. Det kan inte bli lika hög kvalitet på t.ex. färg då. Och det ska stå inskrivet i kontraktet att betalningen går till skolan, till kursen, så vi kan köpa in finare tryckfärger eller dyrare referenslitteratur. Projekt – ett sätt att få igång folk På har man elever mellan och med de mest skilda bakgrunder både vad gäller kultur och studievana. – Då gäller det att hitta något gemensamt, säger . På har man en extra dimension i sina projekt jämfört med komvux – grunden är alltid att stärka eleverna i att ta vara på sina rättigheter i samhället. Projekten ska vara verklighetsorienterade och problembaserade, men behöver inte alls börja med teori, man kan börja med att gå ut på fältet direkt. Det kanske passar en del elever bättre. – För mig är projektarbetet ett sätt att få igång människor, att få dem att inse poängen med att göra något. Som lärare är det underbart att jobba projektorienterat. Men det krävs en vilja hos hela lärarlaget. Varje projekt utvärderas via en enkät plus ett samtal där man bl.a. talar om vad som hände i gruppen under arbetets gång. På lagar man mat och städar tillsammans också: – Det är i en miljö man lär sig något, säger och berättar att det har de gjort sedan de besökte en dansk folkhög- skola med fjorton- och femtonåringar från Svarta Triangeln i Köpen- hamn, inte så lätt ungdom den heller. Men de klarade att sköta det mesta på skolan: – Vi åkte hem, tänkte men , då kan väl vi! Vi jobbar fortfarande på det sättet. Eleverna på får från början lära sig att de ska ut och dela med sig också av det de lär sig – rapportera, skriva dagböcker, ordna utställningar, inte behålla kunskapen för sig själv. –Gammal genuin Tvind-kunskap, säger . – Ni åkte till , vi åkte till . –Kan utbildningsanordnarna få sitt kunskapslyft också nu? De som administrerar program måste också förstå. Skicka dem till ! Kan man tänka sig ett tätare samarbete komvux-folkhögskola-studieför- bund nu inför ? – Vi har normalt ett samarbete med studieförbunden, säger . –Men komvux, det känns väldigt långt borta! Det är två olika skol- kulturer! Men lärardiskussioner, att träffas och diskutera pedagogiken som , ja. –Jag tror att folkhögskolan har en starkare social prägel, ni tar hand om avhopparna t.ex., menar . Komvux är hårt, vi stoppar in 30–40 elever i kursen och takten är hög. Folkhögskolan tar ett ansvar för eleven, särskilt om det är internat. Det skulle eleverna här aldrig acceptera. Vi går inte in i det som ligger utanför utbildningsdelen. Han anser att målinriktningen ligger litet längre bort på folkhögskolan än på komvux, även bland eleverna. På komvux börjar de fråga direkt efter jobb efteråt. tror att alla tre formerna kan lära sig mycket mer av och om varandra men säger också: – Vi sitter här och känner någon slags konkurrens inför . Inte speciellt underligt, man tänker Vad kan de ge som inte vi kan? Inom komvux har vi så mycket, alltifrån analfabeter på gruv, och de lärarna måste bli allting – tolk, kurator... till lärarna som undervisar på VR-Centrum där eleverna kan vara Chalmers-utbildade. Vi är tusenden. Jag måste fatta vad ska jag ha ett samarbete med folkhögskolan till, när jag kan få det jag behöver inom den här skolan! (Frontlöbernes kursusafdeling) Frontlöberne Mejlgade 35 B DK-8000 C. Tlf. (+45)8613 5466 Fax (+45)8618 4854 Bedömning och betygssättning. SÖ/Utbildningsförlaget (1987). Briner, W. m.fl. (1993) Projektledaren. K., , J., , L.O. och , L. (red.) (1993) Problem- baserad inlärning – erfarenheter från Hälsouniversitetet. Kommunikation och projektkunskap – kunna och våga leda projekt. Informa- tionsblad SV520. , (1995)Navigation för projektledare. En handbok i gott sjömans- skap på land. (En översättning av danska Frontlöparnas Den Projektleder, gjord av elever vid Kommunikations-Centrum, vuxengymnasium.) ÄLDRE LITTERATUR I ÄMNET Askeland, (1979)Pedagogiskt poem. Om projektorientering i pedagogiken. Illeris, (1976) Problemorienterad och deltagarstyrd undervisning – förutsättningar, planering och genomförande. , J., Illeris, K. och , S.C. (1979) Projektarbete. Erfarenheter och praktisk handledning. Vägen till ökad anställningsbarhet Om man är flexibel men självständig, kan förstå andra män- niskor, har ett gott självförtroende, kan arbeta i team och dessutom har rätt utbildning, vad blir man då? Jo, man blir anställningsbar, om man nu inte redan har jobb. Men om man inte har alla de här kvalifikationerna då, eller bara delar av dem? Ja, då gäller det att komma med på någon kurs där lärarna eller utbildningsledarna arbetar med att stärka de här egenskaperna. Metoderna kan vara många – självförtroendeövningar, förbättrad studieteknik, affirmationer eller hjälp till ett förändrings- perspektiv till exempel. I finns New . Det är ett projekt som driver tillsammans med bl.a. länsarbets- nämnden, för EU-pengar och med hjälp av ett utbildningsföretag. Till kurserna, som är sex eller långa, tas bara kvinnliga arbets- lösa kontorister, sekreterare och administratörer in. Syftet är att de ska öka sin anställningsbarhet och kunna gå ut på arbetsmark- naden igen, antingen för att de hittat ett nytt yrkesområde eller för att de lagt till något värdefullt till sina tidigare yrkeskunskaper. Det är en utsatt grupp – mer än 100 000 kontorsarbeten försvann –1994. , en av de arbetsvägledare som lånats ut av arbetsför- medlingen för att fungera som gruppledare, berättar att varje kurs inleds med en , som delas lika mellan vägledning och IT, data samt orientering i teknik och naturorienterande ämnen (NO). Mot slutet av perioden måste varje kursdeltagare göra upp ett handlings- program för sig själv, och tillsammans med kurspersonalen omsätts sedan handlingsprogrammet i en utbildningsplan. Det är framför allt inom IT och data, miljö och starta-eget-kunskap som kvinnorna ska bygga på sin formella kompetens, men det finns vissa möjligheter att köpa upp även annan utbildning, om någon kommer fram till en annan inriktning . En del har svårt att göra ett handlingsprogram, att besluta om sin framtid: – Förändring är ett stort steg för många. Men det är viktigt att de fattar ett eget beslut, säger . Men den mer informella kompeten- sen då, det här med självförtroende, flexibilitet osv., hur hjälper man kursdeltagarna att höja den? Många kan ha tappat tilltron till sig själva som yrkesmänniskor när arbetsuppgifterna plötsligt anses som obehöv- liga och bara försvinner. Då använder man sig av flera olika metoder, berättar . Målbilder är en sak – kvinnorna får lära sig att visualisera något för sig själva, se sig på ett nytt arbete till exempel. Affirmationer är en annan metod, där man lär sig upprepa något inom sig, t.ex. jag kan klara det här. Stresshantering är en tredje komponent i personlighetsträningen. I grupper fem och fem diskuterar kursdelta- garna hur de upplever stress och hur de hanterar den. Avslappnings- övningar är också viktigt, och där har man tagit hjälp av en speciallärare från Nydalaskolan, , som lär ut något som hon praktiserat på sina grundskoleelever med gott resultat, något som hon kallar peda- gogiska rörelsemönster. Det är enkel gymnastik, hjärngymnastik, som ska göra det lättare att koordinera de båda hjärnhalvorna och uppnå både större lugn och mer energi. – Vi visar på vissa metoder, sedan är det upp till var och en att fortsätta själv, säger . Man har också enkla självförtroendeövningar och motivationshöjande övningar. En självförtroendeövning kan t.ex. innebära att man först, hela kursen tillsammans, diskuterar vad det finns för allmänt kvinnostarka sidor och därefter i smågrupper tittar på sina egna starka sidor, skriver ner det och läser upp det för varandra. En annan jag-stärkande övning kan vara att alla går igenom sitt tidigare arbete: – Då ser de ofta att de gjort väldigt många arbetsmoment. En del av dessa är fortfarande fullt användbara. De ser att de faktiskt har något med sig i bagaget. Som motivationshöjande träning pratar man på kursen mycket om förändring, vad förändring innebär och vad den får för konsekvenser. Deltagarna måste lära sig att se nödvändigheten av att ha ett förändringsperspektiv. Man diskuterar framtiden – hur ser den ut? Det är det ingen som vet, bara att det är slut med livslånga arbeten, nu krävs det andra saker både personlighetsmässigt och när det gäller yrkeskompetens. gäller det att öka kompetensen inom båda områdena, för att öka möjligheten att gå ut på arbetsmarknaden igen. bjuder man in externa föreläsare också, t.ex. historikern som gav ett historiskt perspektiv på just kontoristers arbetsmarknad. Överhuvudtaget försöker man sätta in samhällsförändringar i ett historiskt sammanhang – det är ingenting nytt – och speciellt tittar man på kvinnors arbetsmarknad. Första kursen, 30 stycken, gick ut . Av dem har några fått arbete, några är fortfarande () ute på sina praktikplatser och några är arbetslösa. Ett litet fåtal fick arbete p.g.a. den ganska avancerade datautbildning de hade påbörjat. Hur de här metoderna fungerar utvärderas i en delrapport 97/98 av en forskare från sociologiska institutionen vid , som följt projektet ända från starten. har fått utvärderingsuppdraget från Arbetsförmedlingen, som vill ha det som underlag för metodutveckling. Slutrapporten kommer först när New är avslutat. Det ska pågå . Den utvärdering gör kommer inte att vara av den traditionella typen, med enbart mål och resultat. Det kom- mer i stället att bli en processutvärdering som koncentrerar sig på den svarta lådan, varför det gick som det gick. För att kunna svara på de frågorna deltar hon regelbundet i olika övningar och samtal under kursen. Inom arbetslivsforskningen har man sysslat en del med den här typen av utvärderingar , och en grupp forskare vid sociolo- giska institutionen i har utarbetat en s.k. participatorisk modell, vilket innebär att olika parter arbetar tillsammans med utvärderingen, som här när det gäller New i . Det här är ett exempel på hur man kan försöka öka en grupp människors anställnings- barhet. Men man kan också behöva starta på ett tidigare stadium, innan människor står så nära klivet ut på arbetsmarknaden som på en yrkesut- bildning eller liknande. Det gör man t.ex. på Kompetensskolan, som också finns i , . Den startade med uppdragsutbildning åt Länsarbetsnämn- den och kommuns socialförvaltning men förs nu över till kom- vux. Bakom en röd tegelfasad på , i gamla Mekaniska Trikåfabriks lokaler, tillhandahålls grundläggande vuxenutbildning respektive grundläggande gymnasial utbildning. Sedan starten är lärarna vana vid att parallellt med undervisningen arbeta mycket med att stärka självförtroendet hos eleverna – många som kommer dit har ett stort behov av det. , som framför allt undervisar i samhällskunskap, och , som undervisar i svenska och svenska som andraspråk, berättar om hur det kan gå till när man exempelvis ska hjälpa människor att både våga skriva uppsats och hålla föredrag, fast de aldrig hade trott att de skulle klara av det. – Något jag använder mycket för att de ska lära sig skriva är att skriva dikter. Det kan börja med att vi läser en dikt tillsammans. Sedan ber jag dem stryka under ord som de själva tycker ger dem något. Och sedan ska de baka in de orden i något sammanhang och uttrycka något om sig själva eller sin syn på livet, säger och riktigt knyter handen mot bröstet för att visa att det är elevernas känslor hon vill ha fram. – Sedan läser jag själv upp dikterna, med stor teaterinlevelse som om det skulle höras i radio, så de verkligen kan höra hur fantastiskt bra det är! Det är bra att läraren är den som läser upp det skrivna, säger . Man kan betona rätt och läsa det med sina rättningar så att det verkligen låter fint. Den klassiska reaktionen är att jag tycker min dikt/ uppsats lät mycket bättre nu när du läste den! publicerar ofta elevdikter i skolans tidning , gör små häftade diktsamlingar och delar ut i andra klasser, och så gör flera lärare. – Detta faktum, att man går från att inte ha skrivit dikter alls till att vara med i små diktsamlingar stärker självförtroendet mycket. Men jag ger mycket hjälp och stöd i början. Längre fram blir det små vinkar och mycket fria händer. låter sina elever skriva sagor också och andra små stycken innan man går till uppsatsskrivning. Ämnena ska alltid vara positiva och sagorna ska alltid ha ett lyckligt slut. En liten uppsats kan ha ämnet Mina glädjeämnen i livet till exempel: – Jag väljer inte ämnen som Det värsta jag varit med om, för det hinner jag inte bearbeta med dem, så som de är här, säger vidare. Nej, det gäller att plocka fram det som är bra i livet, liksom det som är bra hos eleverna. Därför kan en övning bestå i att alla anonymt får skriva en komplimang till en bestämd person i klassen. Sedan samlar jag in alla lapparna i ett kuvert och överlämnar till den utvalde eller utvalda. Ja, vem skulle inte bli glad över att få ett helt kuvert med komplimanger! – Kanske har vi kombinerat det med en adjektivövning innan, letat efter positiva adjektiv och diskuterat om envis är en positiv egenskap eller inte. berättar om en elev som hade svårt att hitta något positivt om en kompis, men löste det med att skriva du har alltid så snygga skor. Det gäller att inte trycka ner någon, varken sig själv eller andra. En annan övning kan vara att beskriva någon i klassen, göra värde- omdömen, träna att skilja subjektivt från objektivt osv. Någon kan bli glad för att hon upplevs som lugn och inte bara blyg, en annan för att han får omdömet fart och fläkt och inte stökig som han alltid hörde under sin tidigare skoltid. För de flesta elever räcker det att man i början av en kurs gör klart vad som gäller: närvaro, prestation, samarbete, ambition. Men när någon ändå glider undan är det det enskilda samtalet som gäller: