sou · GLB3113 · 1998-01-01 00:00:00 — Detta blev angeläget inte minst för de kvinnor som, i allt större antal, skaffade sig högre utbildning. Kvinnor, som fick barn , förnekade och dolde ofta de påfrestningar som graviditeten och den första perioden efter förlossningen innebar. Detta gällde även småbarnsmödrar. Debatten om mäns och fäders deltagande i hemarbete och barnomsorg var bara påbörjad. När arbetstillfäl- lena senare minskade och kvinnors medverkan i förvärvslivet inte var lika efterfrågad ändrades praxis kring sjukskrivning vid graviditet ; blev det lättare att få besvär under graviditet godkända som sjukdom. Normal graviditet är kroppsligt ansträngande arbete, inte sjukdom. Kvinnor själva uppvärderade nu också barnafödande och moderskap. Till detta bidrog vissa delar av kvinnorörelsen. Alltfler krävde också rätt till smärtfri förlossning. såg många den medikaliserade förlossningsvården som onaturlig. Tolkningen av vad som är normalt och onormalt under graviditet är ett exempel på hur anpassning till samhällets och arbetsmarkna- dens behov ges större vikt än kvinnors egen upplevelse av arbetsför- måga. Lite generaliserat kan vi säga att i tider av stort arbetskraftsbe- hov har likhet mellan kvinnor och män betonats. När barnantalet sjunkit och/eller arbetslösheten ökat har i stället kvinnors olikhet (jämfört med män) lyfts fram – ofta med barnafödande och moder- skap i fokus. Sexual- och abortfrågans fortsättning På sexualitetens område skedde nu också stora förändringar. Preventivmedel användes i allt större utsträckning. fanns även p-piller och spiral. De illegala aborterna fortsatte trots detta att vara höga. Ändrade sexualvanor och ändrad inställning till sexualitet tros vara orsaken till det. De så kallade Polenresorna blev (nöd)lösningen för många kvinnor. I och flertalet öststater hade abort då varit tillåten . Någon bra lösning var det inte, eftersom sjukvården i östländerna ofta var undermålig. beviljades emellertid alltfler legala aborter – utan att någon ändring av lagen skedde. Kvinnor kunde fortfarande inte bestämma själva. Varje abort skulle prövas av dåvarande medicinalstyrelsen eller genom ett så kallat tvåläkarintyg. Medicinalstyrelsen röstade också mot att våldtäkt av kvinnor inom äktenskapet skulle kriminaliseras. Man befarade att kvinnor skulle använda sig av den nya lagen i skilsmässoprocesser; ytterligare ett exempel på att medicinsk sakkunskap satt andra (egna) intressen före omsorgen om kvinnors hälsa. En lag som förbjöd våldtäkter i äktenskapet blev det trots allt (1965). Först kompletterades den så att större hänsyn till kvinnors önskan togs. Det har alltid varit ett problem för kvinnor att sexuella övergrepp inte räknats som hälsofrågor. När lagen om fri abort trädde i kraft , även nu mot många läkares inrådan, var det efter mycket påtryckningar från en stark kvinnorörelse. Först då togs också straffet för kvinnor bort vid fosterfördrivning. Lagen gav kvinnor rätt att själva bestämma om sin graviditet till 18:e graviditetsveckan. Det totala antalet aborter har förblivit tämligen jämfört med tiden före den fria aborten. Den ökning som många befarade har således uteblivit. Att tidpunkten förskjutits till tidigt i graviditeten och att ingreppen sker under säkra förhållanden har emellertid drastiskt minskat riskerna. Rätten att slippa kränkande bedömningar och själv få bestämma är också en väsentlig hälsovinst. Kvinnors liv i livsloppsperspektiv Låt oss välja ett annat perapektiv och se på kvinnors sammanlagda livshistoria. Kvinnor som är gamla föddes på 1910- och 1920- talen. Som barn har de upplevt tiden när kvinnor just fått rösträtt. Många växte upp med kort skolgång. Redan från 14, återfanns de i arbetslivet: i lantbruk, i affär, som hembiträden, på Som unga vuxna upplevde de arbetslöshet och sedlighetsde- batt . De hade att anpassa sig till hemmafruideal och beredskapsår. Efter eventuellt giftermål kom kanske perioder med enbart barnafödande och hemarbete, varvat med perioder där de kombinerat betalt och obetalt arbete. I medelåldern möttes de av nya förväntningar; nu var de åter åtråvärda i förvärvslivet. Pensionsåldern uppnådde de under 1970- och 1980-tal. Gemensamt för praktiskt taget alla kvinnor i denna generation är att de ensamma ansvarat för det obetalda arbetet i sina familjer. Nästan alla har också haft någon form av förvärvsarbete. Inte alla har dock orkat fram till pension, åtminstone inte i heltidsarbete. Det gäller särskilt de som arbetat inom vård eller industri. Efter pension har kvinnorna fortsatt att sköta hemmet, åt den eventuelle maken och åt sig själva. Många har även skött om sina män, både som friska och sjuka. Särskilt det senare har blivit ett nytt tungt vårdarbete att utföras upp i hög ålder. Utmärkande för de flesta av kvinnorna är att de ägnat en stor del av sina liv åt att arbeta för andra: män, barn, anhöriga. Det gäller också många av de ogifta kvinnorna som tagit hand om föräldrar eller andra anhöriga. Kvinnors rätt till lön för mödan Den allmänna sjukförsäkringen infördes i . Problemet för kvinnor, även med den nuvarande försäkringen, är att den endast ger ersättning för förlorad arbetsinkomst i ingen försäkring som täcker effekten av och obetalt, i synnerhet inte i ett livsloppsperspektiv. När det gäller rätten till sjukersättning och förtidspension har kvinnor ibland själva bidragit till ett ekonomiskt underläge. När de inte längre orkat full dag har det sett detta som en personlig svaghet. De har då minskat sin arbetstid – i lönearbetet. I själva verket har arbetet varit för slitsamt eller för tungt. har det obetalda arbetet i allmänhet varit oförminskat. Utsliten och trött är vanliga beskrivningar av dessa kvinnor. Försök med sextimmarsdag (med full lön) nu har minskat sjukfrånvaron i vissa vårdyrken avsevärt. En anledning till att kvinnor inte sökt hjälp när de behövt är att sjukdomar och besvär som drabbat kvinnor ofta varit dåligt erkända och utforskade. Hit hör bland annat belastningsskador i muskler och leder. Det är inte säkert att kvinnorna blivit sjukskrivna även om de önskat det. När kvinnorna gått ned i arbetstid har lönen minskat – och därmed även sjukpenning och framtida pension. För dem som inte längre klarat att förvärvsarbeta har då, förutom den kroppsliga skadan, även den ekonomiska skadan varit oreparabel. Inkomsten har efter avslutat lönearbete aldrig kunnat höjas. Många kvinnor tvingas leva på mycket små pensioner. Det gäller också kvinnor som ägnat större delen av sitt liv åt obetalt arbete. Deras arbete har inte berättigat till några pensionspoäng. 1976 trädde den nuvarande lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) i kraft. Fler kvinnor än tidigare anmälde nu också sådana skador och besvär som minskade arbetsförmågan. visade det sig att ett färre antal skador godkändes inom kvinnodominerade yrken än inom mansdominerade. De monotona eller på annat sätt slitsamma arbeten som många kvinnor hade, bedömdes inte ge bestående skador. Städarbeten ansågs t.ex. endast i undantagsfall kunna ge sådana. Naturlig förslitning och normala åldersförändringar har i stället varit vanliga förklaringar när det gäller besvär som kvinnor presente- rat. Handledsbesvär på grund av upprepade rörelser i arbetet har tolkats som hormonella förändringar i samband med klimakteriet. Även psykiska förklaringar har legat nära tillhands. Det senare har drabbat kvinnor med fibromyalgi och skador efter långvarigt arbete vid datorskärm. ökade trots allt antalet godkända arbetsskador, även för kvinnor. Detta skedde i takt med att forskning verifierat att monotont arbete kan ge irreversibla skador i . Med detta följde en praxisförskjutning vid bedömningen. Arbetsskador på grund av städarbeten kom mot slutet av decenniet att godkännas till hade antalet arbetsskador fått en sådan omfattning att kostnaderna ansågs för stora. inträffade lågkonjunktur och arbetslöshet och ett statligt åtstramningsprogram inleddes. Resultatet blev att tolkningsföreskrifterna för lagen ändrades. Skador som uppkommit efter exponering för monotona uppgifter skall nu återigen inte räknas som arbetsskada. Med nuvarande praxis är vi således tillbaka i de förhållanden som rådde före den nuvarande arbetsskadelagens tillkomst. Det synligö- rande av dåliga arbetsmiljöer på kvinnodominerade arbetsplatser som 1980-talets tillämpning av lagen givit riskerar att åter döljas. Hur stor del av kvinnors arbetsskador som uppkommit genom obetalt arbete är inte känt. Även här är det med stor sannolikhet belastningsskador som dominerar. Känt är att många av det totala antalet olyckor i samhället inträffar i hemmen, även bortsett från fallskador på grund av ålderdom. Brännskador och skador vid fall hör till de vanligaste. Hälsa, kön och klass Att kvinnor och män haft (och har) olika levnadsvillkor är en till synes enkel förklaring till könsskillnader i hälsa. Feministisk forskning har visat hur formella och informella maktstrukturer mellan könen framstått som centrala för hur livsvillkoren formats. I förvärvslivet kan det, , avläsas sålunda: bäst hälsa, och bäst betalt, har manliga högre tjänstemän. Störst långvarig sjukfrånvaro har de sämst avlönade kvinnorna och de som har minst att säga till om. Vi minns de fabriksarbetande kvinnorna vid början av seklet. Mönstret består: ekonomisk utsatthet och ekonomiskt beroende ökar riskerna för ohälsa. Att kvinnor i alla samhällsgrupper har fler symtom och oftare är sjukskrivna, än jämförbara män, har orsaker som också hör samman med privatlivet. Av stor betydelse är förhållandet till närstående män. Jag har uppehållit mig vid kvinnors ekonomiska beroende och sexuella utsatthet, och vid den ojämlika fördelningen av arbetet i hemmen. Misshandel och annat sexualiserat våld mot kvinnor har också blivit omnämnt. Först har omfattningen av detta blivit känt. har lagar tillkommit som betraktar mäns våld mot kvinnor i hemmen som brott. Lagen har också skärpts när det gäller sexuella övergrepp. Lagstiftning som rört kvinnors rättigheter när det gällt sexualitet och kroppslig integritet har under hela seklet kommit senare i tiden än lagstiftning som förbättrat villkoren för kvinnor inom till exempel arbetslivet. Det gångna seklets våld mot kvinnor har varit en dold historia som skurit och samhällsklasser. Självklart har ohälsan i våldets spår varit stor. Ensamstående kvinnor är en annan grupp som varit utsatta under hela seklet. Än diskrimineras de som mödrar. Många kan inte utnyttja rätten till sextimmarsdag när de har små barn: minskar de sin arbetstid räcker inte lönen. För socialbidrag krävs i de flesta kommuner heltidsarbete. Ensamstående mödrar som inte är högavlö- nade saknar således i praktiken möjlighet att minska sin arbetstid – trots lagen. Kronisk trötthet är, som en följd av detta, ett vanligt symtom i denna grupp. Ambitioner att tala om hälsa förvandlas ofta till rapporter om ohälsa Så också i denna artikel. Hälsan är svårare att påvisa. Men en viktig hälsovinst som kvinnor fått från sitt arbete som husmödrar och omsorgstagerskor är kunskap i basal överlevnad. Tillgängliga resurser av mat, kläder och hygien har fördelats och förvaltats så att det räckt till alla. Även kroppslig och känslomässig omsorg har ingått. Arbetet har givit ett kunskapskapital som varit både omgivningen och kvinnorna själva till nytta. Kanske ser vi här en av förklaringarna till att kvinnor lever än män. Kvinnor, framförallt i den äldre generationen, behärskar helt enkelt konsten att överleva bättre än jämnåriga män. Den tillfredsställelse och glädje det givit att ha nära kontakter med andra och att vara behövd har också varit positivt för hälsan. Detta har även gällt i betalt vård- och omsorgsarbete. har effekter av stress och tunga arbetsupp- gifter varit negativa. Betydelsen av ekonomisk självständighet och sociala kontakter utanför hemmet kan dock knappast överskattas och har ibland kunnat överbrygga andra nackdelar i arbetslivet. Hälsofrågan i debatt och forskning Den kamp för kvinnors rättigheter som förts under seklet har mött olika former av motstånd i den offentliga debatten. Företrädare för politik, moral, religion och vetenskap har med skiftande motiv sökt att styra kvinnor till för deras intressen passande plats i samhället. Pendeln har svängt mellan offentliga och privata rum – med variation för olika samhällsklasser. Kampen om kontrollen över kvinnors barnafödande och sexualitet har varit särskilt tydlig. Den har utspelats mellan dem som verkat för kvinnors rättigheter, i syfte att värna om deras hälsa – och dem som önskat fortsatt kontroll över kvinnor – i det allmännas intresse och på bekostnad av hälsan. Liknande motsättningar och trender finner vi inom medicinsk hälsoforskning. Socialt inriktad forskning har först uppmärksammat könsskillnader och införlivat kvinnor i forskningen, i samma utsträckning som män. Feministisk teoribildning, i vilken maktförhållandet mellan könen fokuseras, har ännu begränsad tillämpning, undantaget i vissa kvinnoforskningsmiljöer. Generellt har kvinnors biologiska och påstått psykiska förutsättningar betonats mer än deras livsvillkor. Hur kvinnor är har varit mer intressant än hur kvinnor har det eller vad kvinnor gör. Att se vad kvinnor gjort i sina liv, och under vilka villkor, är emellertid centralt för att förstå hur hälsa och ohälsa skapas. Historien visar att förändring blir möjlig när maktbalansen, mellan könen och mellan kvinnor inbördes, kan rubbas. En del av innehållet i artikeln är hämtat från min bok – en fråga om makt (1992). Prostitutionsfrågan i har beskrivits av i en skrift publicerad av (1989). Kvinnosynen finns beskriven i mörka kontinenten (1994). I Svagårens barn – ur folkhälsans historia (1983) skildrar fattiga och utsatta kvinnors liv och framåt. och skrev i sina debutromaner om kvinnors kamp för ekonomisk självständighet i medelklassen. I antologin och drömmars språk (1981) ges en översikt över arbetarförfattarinnors skildringar av kvinnors villkor. Om kvinnors sociala position, ur samhällsperspektiv, kan vi läsa i bok livet tillrätta – studier i svensk folkhemspolitik (1989). Om gifta kvinnors betalda och obetalda arbete, 1930–1980, skriver i Tekniken – kvinnornas befriare? (1989). Hur könsarbetsdelning genereras och vidmakthålls, även i nutid, skildrar i Kvinnans plats på jobbet (1993). Hälsoaspekter giltiga för kvinnor finns i Könsperspektiv och kvinnors hälsa (1996). ROKS i har givit ut och samlat litteratur om våld mot kvinnor. Särskilt har med sin forskning bidragit till kunskapen om sexualiserat våld. Vad bör kvinnor kunna? – Utbildning som kulturellt kapital och symboliskt Under sådana motton har en rad kvinnomässor ordnats i syfte att synliggöra och marknadsföra kvinnlig kompetens inom olika områden. Men kvinnor har förstås alltid kunnat. Nunnan i medeltidens kloster, husmodern och pigan bondesamhälle, 1800-talets borgerliga kvinna lika väl som kvinnan från arbetarklassen, 1900-talets kvinnor som i allt större utsträckning sökt sig ut på arbetsmarknaden och alla de som under historiens gång vårdat, tröstat och stått för den dagliga omsorgen – utan deras kompetens och kunnande hade samhällsmaskineriet nog inte bara gnisslat utan totalhavererat. Kvinnor har således alltid varit bärare av ett kulturellt kapital i form av kunskaper, färdigheter, förmågor och egenskaper. Och även om innehållet i detta varierat och med social ställning, finns där ändå en gemensam nämnare: kvinnor har överlag varit mindre framgångsrika än män när det gäller att skapa en marknad för sitt kulturella kapital där detta skulle ha kunnat bytas mot en god lön, hög status eller andra förmåner. Satsen kunskap är makt är i det perspektivet en sanning med många modifikationer. Kvinnlig kunskap som förvärvats i vardagslivets omsorgsarbete väger lätt gentemot den som producerats av män i vetenskapliga laboratorier. Den väger också lätt i förhållande till den examinerade skolkunskapen. Därför finns det anledning att närmare granska hur könsmaktsystemets logik präglat vårt utbildningssystem, eftersom det är där som kunskaper väljs ut och varudeklareras som mer eller mindre värdefullt vetande. Makten över skolkunskapen handlar dessutom om rätten att bestäm- ma om vilka som ska få tillgång till de kunskaper som ger makt. Utbildning är emellertid inte bara en fråga om en renodlad kun- skapsöverföring. Skolan ska också fostra, och en viktig uppgift för den obligatoriska skolan är att ge de unga en gemensam värderings- grund, en moralisk skolning. Och på samma sätt som man bör ställa frågan om vem som har makten över skolkunskapen, bör man också Vad bör kvinnor kunna? fråga sig vems moral och vems värderingar som i skolans namn upphöjs till allas gemensamma norm. Den franske utbildningssocio- logen menar att den ideologiöverföring och den inprägling av normer och värderingar, som pågår runt om i våra skolor, handlar om ett symboliskt våld i den bemärkelsen att de dominerande klassernas ideologier påtvingas elever från alla sociala skikt. Att dessutom dessa ideologier i sin tur inte heller är neutrala i förhållande till kön, finns det många exempel på inom kvinnoforsk- ningen. Vårt hierarkiska och differentierade utbildningssystem speglar därför ytterst samhälleliga principer för makt och kontroll, och många sociala hierarkier har under det senaste seklet upprättats med utbildning som grund. De högutbildade framställs ibland rent av som en ny härskande klass, som just i kraft av sina kunskaper och sin kompetens är bäst skickad att styra samhället. Enligt en sådan meritokratisk ideologi är det bara personliga meriter som räknas, meriter som började likställas med skolbetyg och examina. Därför är det heller inte någon slump att adelsväldet bröts ungefär som ritningarna till ett, i vår bemärkelse modernt utbildningssystem drogs upp. Inte heller är det en slump att arkitek- terna bakom konstruktionen var just borgerliga män. I det följande ska vi se hur könsmakten satte sin prägel på några olika delar av 1800-talets skolsystem. Av alla olika skolformer var läroverket den äldsta och mest ärevördiga med sina rötter i den medeltida katolska kyrkans skolor för blivande präster. Genom och den lutherska reformationen införlivades dessa skolor i den statliga maktsfären, och deras uppgift blev att förutom präster även utbilda civila ämbetsmän för den statliga byråkratin. Men lika självklart som det var att en präst eller ämbetsman var av manligt kön, lika otänkbart var det att flickor skulle ha något i läroverken att göra. Därtill kom att läroverket var en mycket exklusiv skolform; gick endast av den manliga svenska ungdomen i läroverk, och av dem var det i sin tur endast cirka en fjärdedel som fullföjde studierna fram till den avslutande studentexamen. var också i socialt avseende exklusivt, en skola för medelklassens söner, som förhoppningsvis där skulle ta sina första steg mot samhällets toppar. Den avslutande examen, studentexamen, var ett inträdeskrav för fortsatta studier vid universitet. senare hälft började utbildning ses som en nödvändighet också för att förbereda medelklassflickan för hennes framtida uppgift som bildad hustru, kompetent husmor och vårdande mor. Den utbildningen skulle alla de privata flickskolor, som inrättades runt om i landets städer, tillhandahålla. Det kulturella kapital som flickskolan gav var alltså avsett att omsättas på äkten- skapsmarknaden och inte på arbetsmarknaden. Flickskolan och läroverket speglade därvidlag den borgerliga ideologin om de båda könens komplementära roller i den manliga offentligheten respektive den kvinnliga privata sfären. rättade sig emellertid inte verklig- heten efter denna ideologi, eftersom förändrade giftermålsmönster inom medelklassen hade lett till ett stort överskott av ogifta kvinnor. De problem som uppstod med dessa kvinnors försörjning försökte man lösa genom att öppna vissa yrken för kvinnor. Kvinnor fick nu rätt att bedriva handel och hantverk, och nya yrken på mellannivå inom t.ex. posten, telegrafen och folkskolan öppnades för dem. Dessa yrken krävde vissa kvalifikationer, och i praktiken kom flickskolan därför också att fylla en yrkesutbildande funktion. Den som med hjälp av utbildning ville klättra upp till de allra högsta pinnarna på samhällsstegen, måste ytterligare förädla sitt kulturella kapital genom universitetsstudier. Enligt den borgerliga meritokratiska ideologin Åt var och en efter förtjänst borde ingen heller utestängas från möjligheten att studera vid läroverk och universitet, och mot den bakgrunden är det anmärkningsvärt att hälften av befolkningen, kvinnorna, a priori uteslöts. Den anomalin försökte man visserligen på olika sätt rättfärdiga med argument om kvinnans ofrånkomliga intellektuella underlägsenhet gentemot mannen. Arbeten som krävde styrka, mod, objektivitet, fasthet i karaktären, överblick och framsynthet var heller inget för kvinnor, eftersom sådana egenskaper av naturen var förbehållna mannen. Dylika biologiska sanningar ifrågasattes dock på sina håll, inte bara av de kvinnor som gick i spetsen för den första borgerliga kvinnorörelsen utan också av en del män. Så krävde t.ex. riksdags- mannen C. J. i en motion att kvinnor skulle få rätt att studera och avlägga examina vid universitet eftersom mången kvinna har i sin obemärkta ställning uppsnappat större kunskaper än en och annan liber studiosus, som med fulla betyg lämnar . Därför borde inte den examinerade kunskapen längre vara ett manligt monopol, och de kvinnor som kunde visa prov på erforderlig kompetens borde också ha rätt till högre befattningar inom posten, telegrafen och den civila förvaltningen, menade . Vad bör kvinnor kunna? om långt ifrån alla män i beslutsfattande ställning delade hans uppfattning, slutade det hela med att kvinnor i ett första steg fick rätt att som privatister avlägga studentexamen vid läroverken. erhöll de rätten att studera och avlägga examina vid de medicinska, filosofiska och juridiska fakulteterna medan den teologiska fakulteten fortfarande var förbehållen männen. Dessa beslut innebar en radikal förändring av de principer som reglerade könsrelationerna på utbildningens område, men eftersom läroverken, kungsvägen till universiteten, fortfarande var stängda för kvinnor, behövde man knappast befara någon anstormning av kvinnor på den lärda banan. Ett eller annat kvinnligt geni var inget hot mot manliga utbildningsprivilegier. Till yttermera visso bevarades männens monopol på högre statliga ämbeten intakt. Många av dessa var nämligen så kallade fullmakt- stjänster vilket innebar att vederbörande tillsattes på kunglig fullmakt, och enligt en paragraf i grundlagen kunde de endast innehas av svenska män. Den paragrafen hade ursprungligen tillkommit i syfte att utestänga utländska medborgare, men användes den också för att utesluta kvinnor. Sådana utestängningsmekanismer rimmade förvisso illa med den meritokratiska ordningen: kompetens borde i rimlighetens namn sättas före kön. Och mot den svaga punkten riktade sekelskiftets kvinnliga akademiker en attack. De var nu så många att de tillsammans hade möjlighet att göra sig hörda. De krävde att få använda sin utbildning i karriärsyfte, och de gjorde anspråk på att bli insläppta på männens yrkesrevir. De krävde även rätten att bilda familj, att vara kvinna, gift och att inneha fullmaktstjänster. Dessutom hävdade de en likalönsprincip. Allt detta var djärva krav, som i grunden ifrågasatte och utmanade den rådande könsmaktsordningen. Striden kom bland annat att gälla kvinnors rätt att på samma villkor som män söka och inneha tjänster som adjunk- ter, lektorer och rektorer inom läroverken. Manligt yrkesmonopol och kvinnlig kompetens Den makt som utbildning ger kanaliseras ofta genom så kallade professioner. En profession är ett högstatusyrke som kräver en lång högskoleutbildning och därmed också en hög formell kompetens. I kraft av denna lyckas yrkesutövarna också upprätta ett yrkesmonopol – den som inte har den rätta utbildningen stängs ute. Men omvänt gäller också i princip att alla med den rätta examen har tillträde till professionen.