sou · GLB383d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Enligt många könsforskare antas de t.o.m. dominera. (Ovan har huvuddelen av de idéer om könet som social konstruktion summerats. Olika forskare framhåller olika element i detta. För en del är segregation och underordning central, för andra är omvårdnadsorientering det som utmärker kvinnan.) En möjlighet är att definiera kvinnan i social köns-mening utifrån dessa aspekter. En socialt konstruerad kvinna – en genus-kvinna – skulle då karaktäriseras av huvuddelen av nämnda karaktäristika. stämmer ju knappast dessa in på alla eller ens de flesta kvinnor.4 En del kvinnor identifierar sig snarare med sin far än sin mor5, alla utvecklar inte högfeminina orienteringar av omsorgs- rationalitetstypen, alla föder inte barn, de som gör det delar åtminsto- ne ibland familjarbetet med den äkta maken och så vidare. Ställs höga krav på den sociala kvinnan kan endast en minoritet av bio-kvinnor definieras som kvinnor i den mening som är av primärt intresse för samhällsvetenskapliga könsforskare, dvs. Även med låga krav blir en del bio-kvinnor knappast kvinnor i denna mening (jfr den nedsättande beteckningen sociala män om kvinnor som ej anses skilja sig tillräckligt åt från män). Om t.ex. födande och vårdande av barn ses som det som utmärker kvinnors erfarenheter, upplevelser och genererar en viss orientering – vilket många feminister (t.ex. Cockburn, 1991; Hartsock, 1987) gör – blir en del bio-kvinnor aldrig kvinnor. Av en viss grupp, t.ex. anställda i en organisation, har flera ej blivit det . Utifrån detta kvinnobegrepp är kanske 2/3 av de offentliga sektorns bio-kvinnor ej kvinnor. (För en utveckling av detta och idéer kring hur detta kan hanteras i forskning, se , 1997.) Av större intresse än övergripande, statiska beteckningar är dock de specifika konstruktioner av kön som sker i olika processer. Det blir då inte fråga om någon essens som finns i kvinnors biologi, blir till i konstruktioner av män. I delar av texten i övrigt nöjer jag mig med att behandla kvinnan/kvinnor som exempel. Det betyder naturligtvis inte att jag likställer kön med kvinna. Att jag i regel exemplifierar könskonstruerandet med kvinnan hänger samman med att litteraturen på området, vilken jag utgår från, gör så och att de delar av offentlig sektor som jag främst behandlar mera handlar om konstruerandet av kvinnor än män. Implicit konstrueras dock därmed de . Då vad som utmärker kvinnor/ kvinnligt endast kan förstås i relation till män/manligt innebär utsagor om det ena könet att något sägs outtalat om det andra. 4Wahl (1992) ställde frågan Upplever du dig annorlunda behandlad än dina manliga kollegor rent allmänt? till kvinnliga ekonomer och civilingenjörer och erhöll 7 ja, i hög grad, 77 ja, i viss mån och 147, nej, inte alls, vilket skulle kunna antyda att en hel del ej upplever att de av omgivningen särskilt markant definieras som kvinna i meningen annorlunda än en man. Se också not 6 nedan. 5Det synes t ex gälla – eller i varje fall ha gällt – för många kvinnliga chefer på högre nivå (, 1977). tidig psykisk utveckling och socialisation och/eller etableras i och med t.ex. barnafödande och omvårdande, utan kön är ett tema i dynamiska skeenden. Man kan här säga att män och kvinnor ibland konstrueras av andra eller konstruerar sig själva i könstermer (t.ex. i könsfokuserat beteende såsom flörtande, vid engagemang i könsste- reotypt beteende, t.ex. råsupande eller älgjakt för män, eller vid direkt anspelning på en identitet, som kvinna kan det vara svårt att , vi kvinnor måste värna om den offentliga sektorn), ibland konstrueras i andra termer. Människor har en mångfald sociala identiteter. Kön är en. Tillvaron, inte minst i organisationer, genomlevs i form av att olika identiteter accentueras och de- accentueras. En viss person är – dvs. uppfattar sig och definieras av andra som – chef, underordnad, kvinna, ekonom, svensk, medelål- ders, frånskild, mor, religiös, kollega, vän kan sammanfalla – t.ex. kvinnlig chef – eller vara frikopplade – chef snarare än kvinna – vid olika tillfällen. Denna dynamiska syn kan kombineras med erkännande av livshistoria och fasta situationer: att ha småbarn kan innebära att konstruerandet av kvinno-identiteten sker mera frekvent och intensiteten i identitetsupplevelsen eller tillskrivandet ökar. (Troligen minskar den ofta då barnen blir äldre och mera självgående.) Detta ger en helt annan förståelse än om individer ses som definie- rade av sina könsspecifika kroppssärdrag och en till denna tätt kopplad essens (kvinnlighet/manlighet). Kroppssärdragen är – i normalfallet – konstanta. Identiteter – liksom relationer, handlande, praktiker m m – är det inte. Som försvar för kroppsräkningsfeminism kan anföras att kroppen förvisso är en utgångspunkt för vissa kulturella och sociala processer, i vilken bärare av kvinnokroppar och manskroppar utvecklas eller bemöts (diskrimineras) olika. När en kroppsbärare (bio-man) tillskrivs en viss essens (manliga egenskaper) får detta självfallet konsekvenser. Givetvis säger oss statistik som hävdar att 2/3 av de offentligt anställda och den stora majoriteten av sjukvårdsbiträden, sjuksköterskor, förskollärare, städ- och hemtjänstpersonal är kvinnor, en del. Kroppen är i vissa hänseenden helt klart en viktig förank- ringsinstans för förståelsen av kön och könskonstruktion i samhället. Den är en utgångspunkt för kollektivt handlande och politiskt kravställande. Hur kan det empiriska värdet av vissa uppgifter om individers kroppar – i relation till lön, befattning, yrkesgrupp m.m. – balanseras mot den teoretiska idén att betona sociala konstruktioner i könsforsk- ning? En avvägning av värdet av, respektive problemen med, kroppsräkning kan t.ex. medföra att kroppsdistinktionen noteras och viss statistik används som ingång för tänkande och analys, men att könsforskning, liksom tänkande i allmänhet, bör underordna intresset för människors könsdistinkta kroppar ett övergripande fokus på människors subjektivitet, orientering, verksamhet, sociala praktiker, och så vidare. I korthet: av större intresse än antalet chefer med kvinnliga könsorgan är antalet chefer med en viss (t.ex. feminin) ledningsstil (ett visst relationsmönster, osv.). Då relationen mellan en persons chefsarbete och dennes kromosomer och könsorgan är tämligen svag, säger de senare mycket lite om det förra. Beteckningar som män och kvinnor bör då användas med återhållsamhet i samhällsvetenskaplig forskning, eventuellt reserveras för de subjekt och de sammanhang då dessa konstrueras som sådana i en psykologisk och social mening. Med andra ord måste man utreda om någon är man eller kvinna i en viss mening som går utöver den kromosomella. Den mening som avses kan då lämpligen spe- cificeras: t.ex. omsorgsperson, maskulinist, diskrimineringsoffer. Därutöver kan man naturligtvis med fördel studera idéer och utsagor vilka ofta bidrar till formerandet av män och kvinnor. I övrigt kan beteckningar såsom bio-man och bio-kvinna användas om det enda man uttalar sig om är på grundval av kromosomer och könsorgan. Jag skall snart återkomma till det mest framträdande alternativet till kroppsräkning, dvs. att undersöka maskulinitet och femininitet i kulturella värderingar och innebörder samt sociala praktiker. Först dock en diskussion om kroppsfokusering i förhållande till legitime- ringsproblem. 4 Kroppsrepresentation som legitimering Ett utmärkande drag för den offentliga sektorn är kravet på legitimitet i förhållande till olika krav och värderingar. Medan privata företag i första hand är tänkta att maximera ekonomiska resultat är offentliga organisationer mera utsatta för krav på legitimitet i relation till dominerande värderingar. En allt viktigare dimension här är köns- sammansättningen, dvs. förhållandet mellan manliga och kvinnliga 6 Forskningsresultaten om kön och ledarskap varierar. En del mera journalistiska och konsultbaserade skrifter framhäver skillnader medan den stora delen av den omfattande akademiska litteraturen menar att det finns inga eller små skillnader mellan mäns och kvinnors ledarskap. En sammanvägning av all forskning ger vid handen att skillnaderna är måttliga och att man i varje fall inte kan säga något bestämt om en persons chefsbeteende utifrån vederbörandes biologiska kön (för en översikt, se , 1997, kap 6–7). Tilläggas bör att förändringar ifråga om såväl kön och könsrelationer som organisationsverksamhet och ledningsideal gör att vid visst tillfälle genomförda studier inte behöver säga så mycket om förhållandena . kroppar i högstatuspositioner. Antalet bio-kvinnor i regering, riksdag och på de högsta och även andra chefsposter i offentlig verksamhet uppmärksammas. Politiker och organisationsledningar utsätts för press att utjämna könsfördelningen genom att utnämna flera bio- kvinnor till högre poster. Detta kan vara verkningsfullt på lite olika sätt: utöver att ge legi- timitet och good will kan ökningen av kvinnorepresentation minska den traditionella, kulturella föreställningen om män som dominerande och kvinnor som relativt sett underordnade. Att ge inspiration till omtänkande av innebörden av biologiskt kön i förhållande till status och auktoritet kan bidra till att reducera den konventionella asymmet- rin mellan könen – både mellan män och kvinnor och mellan maskulinitet och femininitet. Symboliskt sett kan detta vara värde- fullt. Det är dock mera osäkert om så är fallet substantiellt sett. Att den för denna artikels författande består av hälften kvinnor – en historiskt och globalt sett mycket hög andel – behöver inte betyda att den politik som förs är utpräglat kvinnlig. Inom universitetsvärlden har konstaterandet att andelen bio- kvinnliga professorer endast var föranlett inrättandet av bl.a. 30 professurer mer eller mindre vikta för bio-kvinnor. Detta kan vara en insats som underlättar för potentiella forskare med kvinno-kroppar att ta sig fram i forskarvärlden, kanske främst i den mån det biologiska könet fungerar som bas för identifikation. Kvinno-identiteten skulle då ej vara en nackdel på samma sätt som om kvinna associeras till sekreterare eller assistent och man till lektor eller professor. 7 Rent substantiellt sett är det kanske mer intressant med den forskning, den handledning och övrig verksamhet som innehavarna bedriver. Om denna säger det biologiska könet föga. Bortsett från att den allmänna könsarbetsdelningen påverkar även könsfördelningen mellan olika ämnen – män är i övertal i naturvetenskap och teknik, kvinnor återfinns främst inom humaniora och beteendevetenskap – är det en öppen fråga om biologiskt kön säger så mycket om en persons forsknings- och undervisningsverksamhet. Mitt intryck är att så sällan 7 Symbolpolitiken har dock uppenbara negativa konsekvenser. Detta i synnerhet som någon diskriminering av kvinnor vid tjänstetillsättningar ej synes föreligga. studie av universitetslärartjänster som lockat minst en kvinnlig sökande, är av de sökande och av de som fått tjänster är kvinnor (, ref. i Universitetsläraren ). Införandet av tjänster för underrepresenterat kön stöter mångas rättskänsla, signalerar att kvinnor inte klarar konkurrens och kan dessutom leda till att det (ännu) relativt ringa antal kvinnor som annars skulle söka och kunna få riktiga professurer i vanlig ordning ytterligare minskas. Synen på kvinnor som handikappade och i behov av särskilt skydd mot konkurrens kan stärka en problematisk kvinno-syn. är fallet inom ett visst givet område. Inom mitt eget ämne kan det biologiska könet på författaren till en avhandling i regel inte utläsas utifrån innehållet. (Kvinnor lyser dock i stort med sin frånvaro i de mera matematiska delarna av fältet.) Diskrepansen mellan det symboliska i ökad köns-representation och det substantiella i form av förd ekonomisk politik och verksamhetens karaktär är värd att notera. Det kan mycket väl vara så att kvinno-representation ökar som inriktningen blir mera maskulin eller i varje fall lätt skulle kunna uppfattas som mindre kvinnovänlig . Detta påpekas också i artikel. En ökad andel bio-kvinnor på framträdande poster kan t.ex. ge ekonomiska åtstramningar som till stor del drabbar kvinnoarbetsplat- ser och bidrag som kommer kvinnor till del en bättre legitimitet (jfr artikel). Inom högskoleområdet kan man tänka sig att utnämningar av ett antal bio-kvinnor ger viss legitimitet som satsningar sker främst på maskulina områden som teknik. En fokusering på representationen av bio-kvinnor kan således inte bara leda till tonvikt på mindre viktiga aspekter av könsförhållanden utan också dra uppmärksamheten från mera substantiella förhållan- den, t.ex. ekonomisk politik, ledningsstil och forskningens inriktning, vilka kan ha en fortsatt eller t.o.m. förstärkt maskulin karaktär. 5 Om maskulinitet och femininitet Jag har kommit in på temat maskulinitet och femininitet. 8 Att studera hur beteenden, arbetsområden, känslor, tankesätt, priorite- ringar med mera i en viss kultur (samhälle, klass, organisation, profession, etc.) uppfattas som maskulina eller feminina är en central uppgift för könsforskning. Studiet av kulturella innebörder och av hur former av maskulinitet dominerar – i företag, teknik, vetenskap, politik, organisationsledning etc. – utgör det centrala alternativet till synen på kön som variabel/kroppsräkningsforskning. Man kan dock betrakta maskulinitet och femininitet (MOF) på många olika sätt. En del forskare kopplar begreppen snävt till biologi. Maskulinitet betecknar så innebörden i att vara en man. Även om maskulinitetens innehåll kan skifta , klass och kultur är den relaterad till bio-mannen. Andra frikopplar MOF från de biologiska könen och ser dessa som kulturella aspekter av alla möjliga fenomen. I förhållande till biologi kan MOF existera tämligen fritt. 8 Begreppen överlappar manligt och kvinnligt. Jag skiljer mellan maskulinitet /femininitet och manligt/kvinnligt genom att det förra begreppsparet är mera abstrakt och frikopplat från biologiska kön medan det senare ligger tätare vad män och kvinnor de facto gör, arbetar med m m. kan vara/uppfattas som/se sig själva som relations- och barnoriente- rade, bio-kvinnor kan gilla jakt, pornografi, kärnkraft, dricka , vara konkurrensinriktade och önska göra karriär. I regel uppfattas dock män vara bärare främst av maskulina tanke- och förhållningssätt och kvinnor av feminina sådana. Gränsen mellan det som är sant och stereotypt i dessa uppfattningar är minst sagt oklar. Dessutom sker förändringar över tiden. ses MOF närmast i termer av egenskaper eller orientering- ar. Typiskt menar man då att alla människor har något av varje pol i sig, t.ex. en kombination av manligt och kvinnligt tänkande. För män dominerar i regel maskulinitet medan femininitet är mindre framträ- dande. Vice versa gäller för kvinnor. Denna uppfattning kan be- nämnas cocktail-synen. I den manliga versionen blir det då mycket gin och lite lime medan i den kvinnliga är det mest lime eller tonic och en mindre dosis av den starkare vätskan. Jämställda eller androgyna personer blandar mera välbalanserat: inte för mycket och inte för försiktigt. (Slut på ironin.) Själv menar jag, som inledningsvis antyddes, att begrepp som maskulinitet och femininitet bör användas för att beskriva de kul- turella och symboliska innebörder som folk i en viss kulturell grupp (samhälle, klass, organisation) lägger i olika fenomen. Genom att definiera fenomen i dessa termer ordnas världen: bio-män och bio- kvinnor ges vissa anvisningar om vad som är naturligt att känna, tänka, tycka, vilja och bete sig utifrån att de bestäms som män och kvinnor. Världen uppdelas i sfärer: maskulina och feminina. Värderingar uppdelas i manliga och kvinnliga. (Givetvis kan inte allt underordnas denna indelning: att se på tv-nyheter, arbeta som gymnasieadjunkt i biologi, rösta på socialdemokraterna eller spela badminton är knappast könsspecifikt. Faktiskt kan det diskuteras om inte en hel del – eller i varje fall allt mera – i tillvaron undgår att tillskrivas någon direkt maskulin eller feminin innebörd.) Ofta hävdas från feministiskt håll att det maskulina överordnas det feminina. Det tror jag är alltför kategoriskt, åtminstone i det moderna samhället, i vilket maskulina institutioner som tung industri och militären tappat viss terräng och mjuka teman som ekologi och psykoterapi fått en större genomslagskraft. I företagsvärlden har tjänstesektorn kommit att bli alltmer dominerande. Näringslivets omvandling kan i vissa hänseenden karaktäriseras som en de- maskulinisering. Stora hierarkiska maskinbyråkratier röner lägre status än mera organiska, decentraliserade organisationer. Medan traditionella byråkratiska och rationalistiska organisationsprinciper 9 För en diskussion och motivering av ironin som intellektuell stil, se t.ex. (1977) och (1990). ofta bedöms som maskulina (t.ex. , 1984) signalerar ord som företagskultur och nätverk vikten av känslor, gemenskap, sociala relationer och team, vilka är mera i överensstämmelse med feminini- tet (, 1994; Gherardi, 1995). Aktuell populär ledningslitte- ratur uttrycker ledarskapsideal som överensstämmer med föreställ- ningar om femininitet – även om författarna ej explicit gör denna koppling (Fondas, 1997). När man använder sig av termer som maskulinitet och femininitet bör man se upp så att detta inte görs alltför generellt och entydigt. Genom de processer i vilka vi konstruerar och återskapar kön- spräglade innebörder skapar vi också män och kvinnor. Viktigt är här att vara sensitiv för lokala och varierande kulturella definitioner. Delar av könsforskningen utgår från standarddefinitioner av maskulinitet och femininitet, vilka cirkulerar i internationell litteratur och som inte säger så mycket om hur man lokalt, dvs. i en specifik grupp, ser sin sociala verklighet i termer av maskulinitet och femininitet (och även i andra termer, för den delen). Som exempel på sådana universaliserande definitioner kan nämnas Hines (1992) som menar att maskulinitet betonar egenskaper såsom hård, torr, opersonlig, objektiv, explicit, rationalistisk, reduktionistisk och materialistisk (s. 328) och (1993) som framhåller självtill- räcklighet, seperation, oberoende, kontroll, tävlan, fokusering, rationalitet och analys (s. 124). För Kerfoot & Knights (1996) är kärnan i maskulinitet en upptagenhet med en särskild form av rationell kontroll (s. 79). Femininitet, å andra sidan, handlar om att prioritera känslor, betydelsen av det fantasifulla och kreativa (Hines, 1992:314) och om ömsesidigt beroende, samarbete, receptivitet, sammansmältning, problemmedvetenhet, helheter och kontexter, emotionell ton, personlig perception, varande, intuition och syntetise- ring (, 1993:124). Dessa författare representerar (delar av) forskarsamhällets syn på maskulinitet och femininitet. Denna överlappar säkert delvis med mera allmänt omfattade idéer. kan man tänka sig en stor variation inom ett samhälle – och naturligtvis än mera mellan olika sådana. Olika grupper kan ha olika föreställningar om vad som är maskulint och feminint. De kan också vara mera eller mindre benägna att konstruera världen i dessa termer. En obenägenhet därtill är vad jämställdhet skulle kunna sägas gå ut på, även om medlet något paradoxalt till stor del handlar om att framhålla bio-könets betydelse och fokusera på kroppsräknande (Deetz, 1992). Idéer om maskulinitet och femininitet influerar hur människor belönar och bestraffar – ofta på subtila sätt – varandra för att agera könsmässigt riktigt. Men det handlar också om hur människor utvecklar, upprätthåller och omkonstruerar en identitet i enlighet med den egna (grupp)versionen av maskulinitet och femininitet, inklusive av vad som anses vara rimligt i frigörandet från dessa kategorier. Könsidentiteter konstrueras knappast längre entydigt utifrån gamla könsstereotypier. Här är det lämpligt att konsultera modern maktteori. Makt kan ses som de processer och mekanismer som formar våra föreställningar, värderingar, vilja och identitet. (För en översikt av modern maktteori, se t.ex. , 1989.) Makten är då relaterad till diskurser – ett visst sätt att bestämma och resonera om verkligheten förknippat med ett visst språkbruk – som anger vad som är normalt och naturligt. Makten ordnar oss bl.a. i termer av maskulina och feminina, den föreskriver viss maskulinitet i t.ex. företagslednings- sammanhang och mera utpräglad femininitet i modern barnomsorg (vari kroppsbestraffelse numera närmast ses som symptom på psykisk störning hos den stränge föräldern). Enligt (1980, 1982) och moderna maktforskare handlar makten om att disciplinera oss genom att ange normalitet, bl.a. med hjälp av kunskap. Via denna skapas subjekt. Moderna maktdiskurser verkar bl.a. genom att de i utbild- ning, terapier, ledarskapsteorier, idéer om barnuppfostran och peda- gogik, i konsumtionspåverkan, jämställdhetsåtgärder m.m. ordnar och reglerar individer, de gör anspråk på att förbättra människor. De anger normer för hur vi skall vara och – när maktutövningen är effektiv – få oss att kritiskt granska oss själva och försöka utveckla oss så att vi lever upp till vad som definieras som normalt, naturligt, sant, gott och progressivt. Makt är således inte enkelt god eller ond – utifrån den öppenhet och osäkerhet som kännetecknar människors möjligheter, underordnar/kvalificerar oss makten utifrån olika institutionella arrangemang. Olika former för makt – olika föreställ- ningar och sociala praktiker baserade på dessa – pekar åt olika håll. I stora delar av det aktuella samhället är utpräglat maskulina män och feminina kvinnor (enligt definitionerna ovan) delvis illa sedda – uttryck som Rambo typer och fångna i könsroller bidrar till att ange normerna. Såväl slagskämpar som hemmafruar har låg status. (var krogsslagsmål och hemarbetande kvinnor mera accepterade. definieras de fenomen som dessa uttryck refererar till som i behov av kriminal-/socialvård respektive medvetandegörande.) Jämställdhet utmärker den som följer med sin tid. Ofta är män och kvinnor som lever i parförhållanden nästan jämställda. Det är förmodligen , i bland yngre människor inte ovanligt. Detta kan innebära att båda tar ansvar för hem och barn, men kvinnan prioriterar dessa lite högre (dvs. mannen prioriterar dessa lägre). Karriärmässigt ligger mannen kanske något före. För män är kanske inslagen av maskulinitet mindre uttalade än traditionellt och många kvinnor ser yrkeskarriären som viktig, men såväl föräldraskap som yrkeskarriär ges en viss könsmässig innebörd, vilka viktar familj och arbete som aktivitetsområden och identitetskällor något olika. Just denna olika viktning kan ses som uttryck för den moderna makten: diskurser relaterade till jämställdhet och meritokrati normerar män i ökad utsträckning till föräldrar och kvinnor till yrkeskarriärister som traditionella föreställningar och praktiker (patriar- katet, genussystemet) bidrar till segregering och kvinnors under- ordning i organisationer. Hur dessa och andra maktformer sam- och motverkar varandra varierar starkt mellan och inom olika grupper, varför återhållsamhet med generaliseringar är på sin plats. Att utveckla kunskap om lokala konstruktioner av MOF är svårt och tidskrävande. Istället tillskrivs grupper ofta maskulina och feminina orienteringar på distans. (Det gör jag delvis själv också, även om jag i huvudsak för resonemang och undgår definitiva empiriska utsagor.) Sådana distanserade tillskrivningar samspelar ofta med totaliserande begrepp och med forskarens a priori/elitistiska bestämningar av vad är att räkna t.ex. som maskulinitet och femini- nitet (, 1997). En bestämd uppsättning principer, värderingar eller karaktäristika ses då som maskulina eller feminina. Bilden blir annorlunda om man beaktar mångfalden av divergerande och delvis konkurrerande maskuliniteter/feminititeter och beaktar för vilka något eventuellt är maskulint eller feminint. Kroppsarbetare, företagsledare, kustjägarsoldater och feminister kan t.ex. ha väldigt olika idéer om vad som är maskulint respektive feminint. som maskulin och/eller feminin