sou · GLB391d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Tabellerna ovan visar att ettåriga avtal inte skiljer sig mycket från jakträttsavtal i allmänhet när det gäller frågan hur vanligt det är att fastighetsägaren säger upp avtalet och vilket syfte sådan uppsägning har. Jägarna tillfrågades vilken avtalstid de skulle vilja ha på den jaktmark de för tillfället disponerade för älg- respektive småviltjakt. Inte oväntat visar undersökningen att en övervägande majoritet, , vill ha en upplåtelsetid . vill ha en upplåtelse- tid på endast . Fördelat på faktisk upplåtelsetid ser svaren ut på följande sätt. Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 235 Älg/småvilt (i procent) Önskemålen om längre upplåtelsetider dokumenteras tydligt i denna studie. av de som har upplåtelsetid uttalar att de även fortsättningsvis önskar en sådan lång upplåtelsetid. av de som har kortast upplåtelsetid önskar avtal . Det bör också noteras att bland dem som säkerligen redan har besittnings- skydd enligt befintliga kontrakt, dvs. upplåtelsetid , vill ha upplåtelsetider . De som disponerade mark för älgjakt respektive småviltjakt genom avtal fick ange hur länge de totalt disponerat marken. Svaren fördelade sig på följande sätt. Disponerat marken totalt i 1 - 2 år 3 - 5 år 6 - 10 år För gruppen nyttjanderättshavare med avtal på högst , dvs. som saknar lagstadgat besittningsskydd, fördelar sig svaren på följande sätt. 236 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. Disponerat marken totalt i 1 - 2 år 3 - 5 år 6 - 10 år Utredningen har undersökt hur långt jägaren har till sin mark vad gäller ordinarie älgjakt respektive småviltjakt. Först redovisas hur samtliga jägare svarat på frågan. Avstånd till ordinarie jaktmark Undersökningen visar att av älgjägarna och av små- viltjägarna har mindre än till sina ordinarie jaktmarker. Endast av småviltjägarna och av älgjägarna har mer än till sin ordinarie jaktmark. Antalsmässigt är det alltså fråga om ungefär 30 000 jägare. Nedan redovisas gruppen nyttjanderättsha- vare särskilt. Avstånd till ordinarie jaktmark Fördelningen på avstånd ser ungefär samma ut som i tabell 6.22. Det innebär att det inte föreligger någon större skillnad på avstånd till jaktmark om man tittar på hela jägarkollektivet, nyttjanderättshavare eller fastig- hetsägare. Antalsmässigt är det fråga om ungefär 15 000 nyttjanderätts- havare som har mer än till sin ordinarie jaktmark för älg eller småvilt eller älg och småvilt. Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 237 Utredningen har även undersökt attityden till viltvård hos jägarna. Jägarna har svarat på följande sätt (fördelat på samtliga jägare, hur långt jägaren har till sin jaktmark samt jägare med jakträttsavtal utan lagstadgat besittningsskydd) på frågan "Vilket av följande påståenden om viltvård ansluter du dig till? Jag bedriver den viltvård Jag bedriver inte den vilt- Jag bedriver inte den vilt- som jag finner menings- vård som jag önskar vård jag önskar eftersom eftersom det är för långa det är för korta upplåtel- setider på den mark jag Jag är inte intresserad av viltvård Procent av samtliga jä- Antalsmässigt innebär ovanstående, om man utgår från 300 000 jakt- kortslösande jägare, att ca 220 000 jägare bedriver den viltvård som han eller hon finner meningsfull och att ca 80 000 jägare inte bedriver den vilt- vård han eller hon önskar. Av dessa 80 000 jägare uppger ca 45 000 att orsaken är långa resor till jaktmarken, ca 25 000 korta upplåtelsetider och 5 000 ointresse av viltvård. (älgjakt och småvilt- Jag bedriver den viltvård Jag bedriver inte den Jag bedriver inte den Jag är inte intresserad av som jag finner menings- viltvård som jag önskar viltvård jag önskar efter- eftersom det är för långa som det är för korta upp- låtelsetider på den mark 5 - 15 mil 16 - 30 mil 238 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. Av ovanstående tabeller framgår att ju längre resor jägaren har till jakt- marken desto svårare tycks det vara att bedriva meningsfull viltvård. Följande bör dock noteras om svaren relateras till antalet jägare. I tabell 6.25 redovisas jägarens attityd till viltvård beroende på vilket avstånd jägaren har till sin ordinarie jaktmark. Som framgår av tabell 6.22 utgör den grupp som har mindre än till sina huvudsakliga jakt- marker av samtliga jägare och den grupp som har mer än till sin huvudsakliga jaktmark endast av samtliga jägare. Det innebär följande om resultatet relateras till antalet jägare (småviltjakt). Vi utgår från att antalet jaktkortslösare är 300 000. Det innebär att antalet jägare i gruppen "mindre än " (tabell 6.22) som svarat "Jag bedriver inte den viltvård som jag önskar eftersom det är för långa resor till jaktmarken" (tabell 6.25) är ca 11 700 (300 000 x 0,782 x 0,05) och antalet jägare i gruppen "mer än " som svarat på samma sätt ca 8 500 (300 000 x 0,045 x 0,63). Det innebär antalsmässigt att det är relativt få som har längre än till sin ordinarie småviltjakt och som anser att han eller hon inte kan bedriva en meningsfull viltvård. I tabellen nedan har markägarna plockats bort och sålunda redovisas nyttjanderättshavarnas attityd till viltvården i förhållande till avstånd till jaktmark. Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 239 Jag bedriver inte den Jag bedriver inte den mark (älgjakt och viltvård som jag finner viltvård som jag öns- kar eftersom det är för eftersom det är för på den mark jag dis- Jag är inte intresserad av viltvård Tendensen är densamma för nyttjanderättshavare som för samtliga jägare, dvs. att ju längre resor som nyttjanderättshavaren har till jaktmarken desto svårare tycks det vara att bedriva meningsfull viltvård. Samma reflektion bör dock göras som ovan i fråga om antalet jägare eftersom gruppen nyttjanderättshavare som har mer än till sin jaktmark (småvilt) är av det totala antalet nyttjande- rättshavare som svarat på frågan. Antalsmässigt är det faktiskt fler nyttjanderättshavare i gruppen "mindre än " än i de båda grupperna som har längre än som svarat att de inte bedriver den viltvård som de önskar eftersom det är för långa resor till jaktmarken. En beräkning enligt den som gjorts under tabell 6.25 visar att det är omkring 6 500 nyttjanderättshavare som har längre än till sin jaktmark avseende småvilt och som inte bedriver den viltvård de önskar (de båda grupperna som har längre än utgjorde vardera av jägarna). Motsvarande antal i den grupp som har mindre än till jaktmarken är omkring 7 000 nyttjanderättshavare (gruppen som hade mindre än utgjorde av jägarna). 240 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. Jag bedriver inte den Jag bedriver inte den viltvård som jag finner viltvård som jag öns- kar eftersom det är för eftersom det är för på den mark jag dis- Jag är inte intresserad av viltvård Med samma antaganden som under tabell 6.25 (300 000 jaktkortslösare) uppgår antalet nyttjanderättshavare (utgör av jägarna som besvarat frågan), som har ettårskontrakt, dvs. de som inte har besittnings- skydd, och som anser att de inte bedriver den viltvård de önskar eftersom det är för kort upplåtelsetid på marken, till drygt 15 000 i fråga om älg respektive drygt 17 000 i fråga om småvilt. Antalet nyttjanderättshavare bland de övriga grupperna, dvs. de som alltså har besittningsskydd, och som anser att de inte bedriver den viltvård de önskar eftersom det är för kort upplåtelsetid på marken, är drygt 4 000 i fråga om älg respektive knappt 6 000 i fråga om småvilt. Antalet nyttjanderättshavare, som har ettårskontrakt och som anser att de bedriver den viltvård som de finner meningsfull, är drygt 49 000 i fråga om älg respektive knappt 49 000 i fråga om småvilt. Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 241 Besittningsskyddsreglerna är tänkta att stimulera nyttjanderättshavarna till att vidta sådana viltvårdsåtgärder som ger resultat först på . Detta syfte vill man uppnå genom att ge nyttjanderättshavarna en förstärkt rätt att behålla den upplåtna jakträtten. Bestämmelserna bygger på att flertalet fastighetsägare bör ha ett intresse av att få nyttjanderättshavare som är villiga att åta sig en effektiv och långsiktig viltvård på fastigheten. Fastighetsägarna borde därför ha ett starkt intresse av att teckna avtal som inte är alltför kort. Villkoren för viltet kan förbättras genom att åtgärder vidtas för att öka till- gångarna på de tre grundförutsättningarna för viltförekomsten, nämligen föda, vatten och skydd. Det kan ske genom åtgärder av mera varaktig karaktär och gå ut på att bevara eller förbättra viltets livsmiljö och naturliga levnadsbetingelser, s.k. biotopvård, men också genom tillfälliga stödåtgärder för att hjälpa viltet i en besvärlig situation, t.ex. stödutfodring. Viltvårdsåtgärder som ger resultat först på och som är av mer varaktig karaktär grundas i väsentlig grad på fastighetsägarens, eventuellt jordarrendatorns, intresse för jakt och vilt och viltets miljökrav. Utnyttjan- det av jorden och behandlingen av den växande vegetationen är nämligen fastighetsägarens angelägenhet. Det är mycket sällan som en upplåtelse av jakt också innebär ensamrätt till marken för nyttjanderättshavaren . Nästan undantags- löst upplåter fastighetsägaren rätt att jaga men disponerar själv avkast- ningen i övrigt från marken. Det innebär att det är fastighetsägaren som gör avvägningar när det gäller att bestämma markens utnyttjande för olika En fastighetsägare kan ställa en biotopförändring, som förbättrar förutsättningarna för viltet och därmed ger en ökad vilttillgång och avkastning av jakten, mot åtgärdens konsekvenser för skogs- och jord- bruksproduktionen eller andra intressen. Det kan även vara så att fastig- 242 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. hetsägaren utan rationella skäl är ointresserad av att anlägga t.ex. viltvatten eller viltåkrar. Det är naturligt att den del av viltvården som gäller omvårdnaden av viltets naturliga närings- och skyddsmiljö primärt är fastighetsägarens sak. En nyttjanderättshavare av jakt, som inte har den upplåtna marken i sin besittning, kan inte mot fastighetsägarens vilja vidta sådana förändringar. Även om nyttjanderättshavaren har marken i sin besittning – vilket för övrigt torde vara mycket ovanligt – kan denne sällan vidta långsiktiga och varaktiga viltvårdsåtgärder utan fastighetsägarens medgivande. I arrende- begreppet – liksom i nyttjanderättsbegreppet – ligger att nyttjanderätts- havaren inte får tillägna sig eller bortföra vad som är att anse som fast egendom. Ingrepp i fastighetens substans får i princip inte göras. Det torde innebära att t.ex. anläggande av viltvatten och viltåkrar alltid förutsätter fastighetsägarens medgivande. Det sagda innebär att oavsett om en nyttjanderättshavare till jakt har besittningsskydd eller ej kan denne inte vidta långsiktiga och varaktiga viltvårdsåtgärder i form av biotopförändringar utan fastighetsägarens medgivande. Besittningsskyddet i sig ger alltså inte nyttjanderättshavaren ökade möjligheter att mot en fastighetsägares vilja vidta långsiktiga vilt- vårdsåtgärder. I motiven till nuvarande lagstiftning talas det om att fastighetsägarna i allmänhet borde ha ett starkt intresse av att teckna avtal som inte är alltför kort. Utvecklingen har dock inte blivit den avsedda. De undersökningar utredningen låtit göra bekräftar vad som antagits i ut- redningens direktiv, nämligen att ettåriga upplåtelser av jakträtt är mycket vanliga. Många har klausul om automatisk förlängning. Undersökningarna visar, beträffande stora markägare såsom skogsbolag, stift och kommuner, att en överväldigande majoritet av befintliga upp- låtelser gäller tills vidare eller eller mindre. Så- dana upplåtelsetider innebär att nyttjanderättshavaren saknar förläng- ningsrätt med stöd av jaktlagen. När det gäller enskilda fastighetsägare är andelen upplåtelser på högst eller tills vidare ungefär lika stor som upplåtelser längre än . Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 243 bör dock noteras att bland upplåtelserna längre än kan det finnas avtal som tillkom före och som, trots den långa avtalstiden, alltså inte ger besittningsskydd. Av resultaten från utredningens undersökningar framgår att, vid tecknandet av nya avtal, intresset att avtala om upplåtelsetider som innebär besittnings- skydd för nyttjanderättshavaren är mycket lågt bland de fastighetsägargrup- per som deltagit. Samtliga i undersökningen deltagande skogsbolag har uppgivit att de normalt inte tecknar avtal överstigande . Utfallet är liknande beträffande stift, kommuner och enskilda fas- tighetsägare. Endast ett av landets tretton stift tecknar avtal överstigande . Av de enskilda fastighetsägare som tagit ställning i frågan svarar att de inte skulle upprätta kontrakt som innebär att nyttjanderättshavaren får besittningsskydd. Sammantaget visar under- sökningarna att det finns en mycket stark ovilja att teckna avtal . Undersökningen bland skogsbolag och stift visar tydligt att det före besittningsskyddsreglernas tillkomst var vanligt med upplåtelser på en be- stämd tid överstigande ; oftast . När besittningsskyddsreglerna infördes var lagstiftaren medveten om att fastighetsägare, för att undvika besittningsskyddet, kunde välja att upplåta jakträtt eller bestämd tid eller därunder. Lag- stiftaren utgick, som nämnts ovan, dock från att det skulle finnas ett in- tresse hos fastighetsägarna att teckna avtal som gav besittningsskydd för nyttjanderättshavaren. Utredningens undersökningar visar att sådant intresse inte funnits i någon större omfattning och att viljan bland de undersökta grupperna att teckna avtal som ger besittningsskydd är mycket låg. Utredningen gör, mot bakgrund av vad undersökningsmaterialet visar, den bedömningen att nuvarande besittningsskyddsregler inte lett till längre upplåtelsetider och att det finns mycket som talar för att nuvarande regler inte kommer att leda till längre upplåtelsetider . Dessutom finner utredningen att det, i vart fall bland de stora fastighetsägarna, finns tecken på att nuvarande besittningsskyddsregler fått motsatt effekt, dvs. lett till kortare upplåtelsetider. Mot bakgrund av den attityd som finns hos under- sökta fastighetsägargrupper, till att i nya jakträttsavtal träffa överenskom- 244 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. melser som ger besittningsskydd, bedömer utredningen att nuvarande regler inte kommer leda till längre upplåtelsetider . Av motiven till nuvarande lagstiftning framgår, som nämnts inledningsvis i detta avsnitt, att man genom reglerna vill stimulera nyttjanderättshavarna till att vidta sådana åtgärder som ger resultat först på . åtgärder förutsätter normalt godkännande av fastighetsägaren. Frågan är om viltvården blir eftersatt när jakträtterna i stället upplåts på ettårsavtal. En överväldigande majoritet av såväl befintliga upplåtelser som nya upp- låtelser är upplåtna respektive upplåts på sådant sätt att förlängningsrätt inte uppkommer för nyttjanderättshavaren, dvs. Utredningens undersökningar bland de stora fastighetsägarna visar att ettåriga jakträttsup- plåtelser nära nog undantagslöst förlängs för en ny ettårsperiod. De visar också, beträffande ettåriga jakträttsavtal som förlängs, att de fortlöpt eller mer. Undersökningen som riktat sig till jägarna visar liknande resultat. Bland de jägare som disponerat mark för älgjakt på ettårskontrakt har svarat att de disponerat marken . har disponerat marken . Resultatet bland jägare med mark för småviltjakt är ungefär detsamma. Utredningen gör, mot bakgrund av vad undersökningarna visar i fråga om faktisk upplåtelsetid, den bedömningen att nuvarande korta upplåtelsetider i praktiken innebär upplåtelser till samma nyttjanderätts- havare. Enligt utredningen finns det därför mycket som talar för att dessa upplåtelser, trots den korta upplåtelsetiden, i allmänhet ger långsiktighet för såväl jakten som viltvården. En viktig fråga är om fastighetsägarna upplever att viltvården blir eftersatt därför att upplåtelsetiderna är korta, och om jägarna upplever att de inte kan bedriva någon meningsfull viltvård av samma skäl. Utredningen har undersökt vad de sex största skogsbolagen, stiften och kommunerna anser om ettåriga jakträttsupplåtelsers betydelse för viltvården. Undersökningen visar att samtliga bolag och tolv av tretton stift anser att ettåriga jakträtts- avtal inte innebär någon risk för att viltvården blir eftersatt. Det vanligaste angivna skälet härför är att avtalen i praktiken fungerar som långtidsavtal. Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 245 Bland kommunerna som uppgett att de äger mark som kan utnyttjas för jakt är det något fler än hälften som anser att ettåriga jakträttsavtal kan innebära en risk för att viltvården blir eftersatt. Det vanligaste uppgivna skälet för att sådana avtal innebär en risk är att är en för att bedriva viltvård. Bland skogsbolagen och stiften är slutsatsen om ettåriga jakträttsavtals betydelse för viltvården entydig. De anser att sådana avtal inte innebär någon risk för att viltvården blir eftersatt. I praktiken har nyttjanderätts- havaren jakträtten under långa perioder. Av svaren att döma är det endast jägare som missköter sig och viltvården som inte får förnyat förtroende. Möjligheten att säga upp misskötsamma jägare anges inte sällan som ett motiv för att upplåta avtalen utan besittningsskydd. Enligt vissa bolag och stift kan det nämligen, trots misskötsamheten, vara svårt att få avtalet att upphöra om jägaren har besittningsskydd. Svaren från kommunerna ger en mer splittrad bild. Knappt hälften av kommunerna har samma uppfattning som skogsbolagen och stiften. Argumenten bland denna grupp är oftast desamma som anförts av de större fastighetsägarna, dvs. att i praktiken upplåts fastigheterna till samma jägare . Bland de kommuner som anser att ettåriga avtal innebär en risk för att viltvården eftersätts anges ofta som argument att är en för att bedriva viltvård. Undersökningen riktad till enskilda fastighetsägare visar att mängden utförda viltvårdsåtgärder inte varierar nämnvärt mellan upplåtna och ej upplåtna fastigheter. Det finns dock en tendens över storleksklasserna. Bland de största enheterna är nämligen viltvårdsåtgärder något vanligare om enheten är upplåten, för mellanstora enheter är skillnaderna mycket små, och för de minsta är viltvårdsåtgärder något ovanligare på upplåtna enheter än på ej upplåtna. När det gäller viltvården på fastigheter ägda av enskilda med upplåtelse visar utredningens undersökning att den utan jämförelse vanligaste vilt- vårdsåtgärderna är utsättning av saltstenar och fågelholkar. Sådana åtgärder utförs på mer än hälften av brukningsenheterna. är vinterutfodring och förekommer på av brukningsenheterna. 246 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. Utsättning av saltstenar och fågelholkar utförs huvudsakligen av nyttjande- rättshavaren medan vinterutfodring utförs ungefär lika ofta av ägaren som av nyttjanderättshavaren. När det gäller åtgärder av mera långsiktig och varaktig karaktär som går ut på att bevara eller förbättra viltets livsmiljö och naturliga levnadsbetingelser, s.k. biotopvård, är sådana åtgärder mindre vanliga. Åtgärder i form av särskilda viltåkrar förekommer på av brukningsenheterna. Sådana åtgärder utförs vanligen av nytt- janderättshavaren. Mer ingripande åtgärder som anläggande av viltvatten är mer ovanliga. Sådana anläggningar förekommer på av brukningsenheterna och utförs vanligen av ägaren. Undersökningen riktad till jägarna visar att bland de som har ettåriga kontrakt anser att de bedriver den viltvård som han eller hon finner meningsfull. anser att kort upplåtelsetid är orsaken till att önskad viltvård ej bedrivs på den nyttjade marken. De jägare som anser, att de trots den korta avtalstiden, kan bedriva en meningsfull viltvård är fler än dem som anser motsatsen. Intressant i sammanhanget är att bland grupperna med upplåtelsetid samt till – upplåtelsetid som innebär besittningsskydd – är det som anser att kort upplåtelsetid är orsaken till att jägaren inte bedriver den viltvård som önskas. Först när upplåtelsen är är det tydligt att jägaren anser att upplåtelsetiden inte påverkar viltvården. Trots att de båda mellangrupperna, dvs. de med en upplåtelsetid på mellan två och , enligt nuvarande regler har be- sittningsskydd till sin jaktmark anser de att upplåtelsetiden påverkar möjligheten att bedriva önskad viltvård. Detta indikerar enligt utredningen att besittningsskyddet som sådant inte är avgörande för om önskad viltvård bedrivs utan att det är upplåtelsetiden, oavsett om den ger besittningsskydd eller ej, som är det avgörande. Sammanfattningsvis ger undersökningsmaterialet bland markägare och jägare belägg för den uppfattningen att ettåriga jakträttsavtal, som upplåts till samma nyttjanderättshavare , inte innebär någon risk för att viltvården blir eftersatt. Resultatet från undersökningarna visar nämligen att en närmast enig markägargrupp bland skogsbolag och stift (som äger en stor del av jaktmarken i landet), en knapp minoritet av Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. 247 kommunerna samt en överväldigande majoritet av jägare med ettåriga avtal anser att ettåriga jakträttsavtal, om de innehas av samma nyttjanderätts- havare , inte påverkar viltvården menligt. Mot bakgrund av vad utredningsmaterialet visat i nu aktuell del drar utred- ningen den slutsatsen att ettåriga jakträttsavtal, i vart fall om upplåtelsen gäller för samma nyttjanderättshavare , inte innebär någon risk för att viltvården blir eftersatt. Med tanke på att mycket få jakträttsavtal upplåts och därefter inte upplåts till samma nytt- janderättshavare drar utredningen den slutsatsen att ettåriga jakträttsavtal mycket sällan innebär någon risk för att viltvården blir eftersatt. Sammanfattningsvis kommer utredningen sålunda fram till – att besittningsskyddet i sig inte ger nyttjanderättshavaren ökade möjligheter att mot en fastighetsägares vilja vidta viltvårdsåtgärder, –att är den vanligaste upplåtelsetiden, –att det på grund av besittningsskyddsreglerna finns en stark ovilja hos fastighetsägare att teckna avtal , –att besittningsskyddsreglerna inte lett till längre upplåtelsetider, –att det finns tydliga tecken på att besittningsskyddsreglerna snarare lett till kortare upplåtelsetider, –att nuvarande regler troligen leder till kortare upplåtelsetider , –att nuvarande korta upplåtelsetider i praktiken innebär upplåtelser till samma nyttjanderättshavare, –att ettåriga jakträttsupplåtelser, trots den korta upplåtelsetiden, i allmänhet ger långsiktighet för såväl jakten som viltvården på den upplåtna fastigheten samt –att ettåriga jakträttsavtal mycket sällan innebär någon risk för att viltvården blir eftersatt. Avgörande för om förändringar skall vidtas bör, enligt utredningen, vara hänsynen till viltvården och styrkan i behovet av trygghetslagstiftning på området. Motiven till nuvarande lagstiftning ger vid handen att skälen för att införa besittningsskyddet primärt inte var att trygga jägarens situation 248 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. utan att genom långa avtalstider stimulera viltvårdsåtgärder som ger resultat först på . En grundläggande förutsättning för en god viltvård är att jägaren är intresserad av att bedriva viltvård. För en nyttjanderättshavare är intresset för viltvården beroende av att denne har möjlighet att känna ett ansvar för det vilt som jagas. När det gäller långsiktiga och varaktiga viltvårdsåt- gärder, som ofta förutsätter ingrepp i eller förändringar av fastigheten, kan sådana inte utföras utan fastighetsägarens medgivande. Möjligheterna för en nyttjanderättshavare att kunna bedriva en god långsiktig viltvård bestäms således inte sällan av att samarbetet mellan fastighetsägare och nyttjanderättshavare är förtroendefullt och fungerar väl. Som utredningen redovisat ovan finns det besittningsskyddsregler på andra områden. Sådana regler har regelmässigt tillkommit för att skydda nytt- janderätter som har stor social eller ekonomisk betydelse för nyttjanderätts- havaren.