sou · GLB3107 · 1998-01-01 00:00:00 — Alltför ofta löses elevers proble m genom organisatoriska åtgärder – eleverna hänvisas till individuell a programmet – i stället för genom pedagogiska insat ser i den undervisning där eleven har studiesvårigheter. Trenden att individuella programmet ökat synes nu ha brutits och i många kommuner återgår eller övergår en allt större andel av eleverna till någo t nationellt program. Eleverna uppskattar de insatser lärarna på det indivi - duella programmet gör fö r dem och kommunerna väljer ofta skickliga lärare för det individuella programmet. Kommittén konstaterar att undervisningen i de för alla treåriga program gemensamma kärnämnena är en stor utmaning för gymnasieskolans lärare. De goda exempel som finns visar dock att det inte är en omöjlig uppgift . Kommittén har funnit att det gemensamma för de skolor som lyckas bra är att de har en skolledning som stöder förändring och lärare som ä r fö rändringsagenter. De har målen i läroplanen som ledstjärna, eleverna s behov av undervisning som utgångspunkt och är mindre fixerade vid under- visningstimmar och mer vid resultatet. Eleverna har inflytande på sitt arbete och lärarna samarbetar. När det gäller den arbetsplatsförl agda utbildningen, APU, har kommittén tagit del av undersökningar som visar att det finns svårigheter dels att uppnå minimiandelen , dels att det finns oklarheter om vad den kursplanestyrda utbildningen på arbetsplatsen skall innebära. Enligt e n undersökning är nu nyinlä rning, tillämpning av kunskaper som eleverna inhämtat i skolan och praktik. Kommittén anser at t definitionen behöver klargöras och mål formuleras för APU – utöver målen i kursplanerna. Den svenska gymnasieskolan är kursutformad inom programmens ram, eftersom ämnena är indelade i kurser. Mer kursutformad är den gymnasie- skola som utnyttjar möjligheterna att anpassa skolan till elevernas behov och intressen samt till samhällets och arbetslivets krav. Kommittén lägger fas t att oavsett om man kallar gymnasieskolan för kursutformad eller ej så är den svenska gymnasieskolan en programskola. Det är inom ett program, med preciserade mål för programmet, som kursutformningen skall utvecklas . Kommittén har inte funnit några skäl som talar för en upplösning a v programmen och en övergång till en skola av smörgåsbordsvariant. Kommittén förordar att den automatiska riksrekryteringen till lokal a grenar upphör men att riksrekrytering bör kunna m edges för vissa små yrken av nationellt intresse. Kommittén tar upp några frågor som diskuteras i anslutning till kurs - utformningen. Kommittén ställer sig avvisande till införandet av ett multi- pelsystem, dvs. att ämnenas omfattning i timplanen förändras till jämn t delbara multiplar. Enligt kommitténs bedömning skulle risken bli ett änn u starkare fasthållande vid den minsta garanterade undervisningstiden utan hänsyn till att t.ex. vissa elever behöver mer undervisning för att uppn å kunskapsmålen och vissa elever mindre undervisning. Kommittén anser det vara naturligare att den svenska gymnasieskolan avlägsnar sig från principen om en minsta garanterad undervisningstid, vilken egentligen är oförenlig med principen för mål- och resultatstyrning. Kommittén konstaterar att åsikterna går isär huruvida kursutformnin g försvårar eller underlättar samverkan. Lärare uppfattar det som svårare att samverka i den kursutformade gymnasieskolan. Kommittén har funnit intressanta exempel på att samverkan är möjlig. Genom samverkan mellan ämnen blir undervisningen mera begriplig och intressant för eleverna oc h studieresultaten blir mycket goda. Kommittén gör det kanske självklar a påpekandet att samverkan inte startar utan en medveten strävan av båd e lärare och skolledning men att den – när den väl har börjat – ger impulser till allt mer samarbete. Kommittén diskuterar också frågan om införandet av utvecklingssamtal mellan lärare och elev samt frågan om /handledare i gymnasieskolan. Utan att föreslå något obligatorium uttalar sig kommittén positivt om båda företeelserna. Kommittén betonar också vikten av att elevernas medbestämmande blir en realitet i undervisningen i den svenska gymnasieskolan. Enligt kom- mitténs erfarenhet tar framgångsrika lärare oftast elevernas behov a v kunskap och intresse för utbildningen som utgångspunkt för arbetet. Elever som behandlas som individer och som medarbetare i skolan tar ansvar för sin del av arbetet, för sin inlärning.