sou · GLB3158d1 · 1998-01-01 00:00:00 — En annan fråga är om inte forskarnas ansträngningar inom detta område behöver fokuseras bättre. Ett sätt att åstadkomma detta kan vara genom att initiera en internationell undersökning av vilka basfärdigheter individerna behöver för att kunna fungera i arbete och i samhällsliv. Fördelarna med ett sådant storskaligt projekt är troligtvis enorma. bildning, lärande och samhällsförändring kan vara ett sätt att få till stånd samordning mellan olika intressenters forskningsprogram, förbättra samarbetet mellan de grupper som arbetar med likartade problem men i olika länder, underlätta möjlighe- terna att utveckla en teori i tvärkulturell tappning och lägga fast den relativa betydelsen av nödvändiga basfärdigheter i olika miljöer. Sist men inte minst skulle ett sådant internationellt projekt producera nya kunskaper och insikter, vilka är nödvändiga för en vuxenutbildning som skall anpassas till kunskapssamhället. , Oats, 1992. , , 1992. US Secretary´s Commission on Achieving Necessary Skills (SCANS, 1991). Secretary´s Commission on Achieving Necessary Skills, 1992. 10SCANS, 1992. 11Capelli och Rogovsky, 1997. 12Husén och Tuijnman, 1994. 13Jones, 1995. 14ILO, 1990 s. 2. 15Baker, O´Neil och , 1993. 17OECD och Statistics , 1995. 18Atkinson, Spilsbury och 1993. 19Biggs (1996), , Baker och Dunbar (1991), (1996), , och (1993) samt och (1997). bildning, lärande och samhällsförändring bildning, lärande och samhällsförändring Demokrati, jämställdhet och mångfald Illustrationer endast i den tryckta versionen demokrati, jämställdhet och mångfald Demokratin är det dyrbaraste vi äger. Därför måste vi spara på den. Den gamla lustigheten om att spara på demokratin är en elak men också ganska träffsäker bild av ett allvarligt samhällsproblem. Den ger en antydan om hur högt vi värderar våra demokratiska ideal men också hur svårt det är att leva upp till dem. Demokrati är ett av dessa många positivt värdeladdade ord, som vi rör oss med utan att tänka närmare på vad de betyder. Begrep- pet är vagt, mångtydigt och kontroversiellt. Uppfattningarna om vad det egentligen står för, varierar mellan olika individer och grupper i samhäl- let, vanligtvis beroende på vilka politiska och ideologiska premisser man grundar sin samhällsåskådning på. Det finns emellertid en kärna, som det tycks råda allmän enighet om, eller som i varje fall ingen normalt funtad människa öppet tar avstånd ifrån: idén om alla medbor- gares lika rätt till personlig utveckling och lika rätt att påverka samhäl- lets gemensamma angelägenheter. Demokrati är alltså i grunden en form av maktdelning. Alla medborgare har makt – ingen har mer makt än någon annan. Jämlikhetstanken är grundstenen för våra demokratiska ideal. Men ideal och verklighet stämmer som bekant inte alltid överens. Även om vi i ett internationellt perspektiv kan glädja oss åt att kommit ganska långt i strävandena mot ett jämlikt, demokratiskt sam- hälle, finns det fortfarande allvarliga brister. Demokratins ideal är en- dast ofullständigt förverkligat, konstaterade den svenska Makt- utredningen i sitt huvudbetänkande 1990.1 De reella maktskillnaderna mellan olika medborgargrupper är stora. Olikheter ifråga om inkomst, utbildning och yrkestillhörighet har ofta starkt genomslag när det gäller möjligheterna att hävda sin rätt och att utöva inflytande. präglas fortfarande av stora sociala skillnader. demokrati, jämställdhet och mångfald Klassamhället är alltjämt en realitet I ett historiskt perspektiv kan det gamla klassamhället kanske tyckas antikverat. Världen har förändrats och många gamla kategoriseringar har blivit inaktuella och föråldrade. Trots detta finns det alltjämt ett klart samband mellan de sociala skillnaderna i samhället och den traditionella uppdelningen i en arbetarklass och en medelklass. Maktstrukturen i arbetslivet har varit i stort sett oförändrad och fungerat som en bromskloss för den demokratiska utvecklingen också inom andra delar av samhällslivet. Arbetarnas underordnade ställning i produk- tionslivet är en av de viktigaste orsakerna till maktklyftorna i samhället. Men det finns fler: –Kravet på jämställdhet mellan kvinnor och män har visserligen lett till betydande förändringar till kvinnornas för- del, men skillnaderna är fortfarande mycket stora och utvecklingen har dessutom skapat nya former av könssegregering både på arbets- marknaden och i politiken. –Segregeringen i en del bostadsområden, främst i storstadsregio- nerna, kännetecknas av bristfälliga boendemiljöer, politisk passivi- tet, social isolering och vanmakt. –Invandrarna är i flera avseenden en utsatt grupp. Deras förmåga att göra sig gällande i sitt nya hemland är ofta begränsad. Klyftan mellan deras formella rättigheter och deras faktiska möjligheter att utnyttja dem är mycket djup. Det finns med andra ord ett påtagligt samband mellan social position och politiskt deltagande. De bättre ställda är mera aktiva än lågavlönade och lågutbildade. De politiskt talföra är oftast välutbildade män i tjänste- mannayrken. Kvinnor, lågutbildade och anställda inom LO-kollektivet deltar i allmänhet betydligt mindre i det politiska livet. Hur allvarliga är då klassklyftorna i vårt land? Vid en internationell jämförelse kan man konstatera att den ekonomiska jämlikheten i kommit ganska långt. gick utvecklingen mot ökad utjämning, men sedan stagnerade den och började gå i motsatt riktning. , som lämnade sin huvudrapport , häv- dade emellertid då, att inte kunde beskrivas som ett två tredjedels- samhälle:2 Bilden av ett polariserat samhälle med en skarp klyfta demokrati, jämställdhet och mångfald mellan en tredjedel fattiga och två tredjedelar välbeställda stämmer inte med verkligheten. har den ekonomiska krisen fördjupats, arbetslösheten har ökat kraftigt och välfärdssamhället har rustats ned. Med all sannolikt har vi under dessa år kommit ett bra stycke närmare det skräckscenario vi kallar två tredjedelssamhället. Hur mycket är svårt att bedöma. I tidiga radikala visioner om det demokratiska samhället fanns också tanken att arbetslivet skulle fungera som en demokrati.3 Arbetet är en av de allra viktigaste faktorerna i en människas tillvaro, det upptar en väsentlig del av hennes tid och har stor betydelse för hennes möjligheter att forma och påverka sin livssituation. Att de anställda skulle ha ett reellt inflytande över sitt eget arbete och sina arbetsvillkor ansågs därför som en självklarhet. Demokratin i arbetet betraktades också som inkörsporten till ett aktivt medborgarskap. Samhällets demokratiska funktioner och politiska liv känns ofta avlägsna och abstrakta för många människor, medan deras arbete och arbetsvillkor är nära och påtagliga – något man lever och verkar i . I arbetet skulle demokrati, medinflytande och medansvar vara en del av vardagen och därmed också lägga grunden till den kunskap och förtrogenhet med de demokra- tiska arbetsformer och beslutsprocesser, som krävs för ett aktivt engage- mang i politiskt och samhälleligt arbete. Men så blev det inte. Arbetslivet fortsatte att fungera enligt gamla auktoritära mönster, i stort sett opåverkat av den demokratiska utveck- lingen. Försök från de anställdas sida att skapa ett mera demokratiskt arbetsliv har alltid motarbetats av arbetsgivarna – konsekvent och fram- gångsrikt. Först har den gamla auktoritära produktions- ordningen börjat ifrågasättas också av arbetsgivare.4 Gamla tayloristiska rutiner och löpande bandsmodeller har börjat ersättas av en produk- tionsordning som bygger på decentralisering och målstyrning. Företag delas upp i självständiga enheter och dessa i arbetslag, som får ett betydande inflytande över sina egna arbetsuppgifter. Medinflytande och medansvar har plötsligt blivit kriterier på effektivitet och lönsamhet och därmed salongsfähiga också i företagskretsar. Denna nya produktionsordning kan förbättra de anställdas arbetssitua- tion på många sätt. Arbetet kan bli mera omväxlande och intressant, det kan ge en känsla av självförtroende och trygghet, och stimulera demokrati, jämställdhet och mångfald till ett bredare socialt engagemang i samhället. Det kan också främja och vidareutveckla yrkeskunnandet och skapa förutsättningar för trivsel och gemenskap i arbetet. Medaljens baksida är ökad risk för att arbetsmark- naden skiktas i A, B och C-lag. Det finns risk för ökad utslagning av arbetare som inte håller måttet, men också för sämre och mera osäkra arbetsvillkor för kvinnor, handikappade och invandrare.5 Den nya produktionsordningen utger sig inte heller för att vara demo- kratisk i egentlig mening. Avsikten är inte att de anställda skall få inflytande över företaget, bara inflytande och ansvar för det egna arbets- laget, för att detta i konkurrens med andra arbetslag skall uppnå största möjliga produktivitet. Den bristande jämlikheten mellan kvinnor och män har varit en av de mest uppmärksammade och kritiserade orättvi- sorna i vårt samhälle. Det är svårt att finna en trovärdig förklaring till det hårdnackade motståndet mot kvinnornas fullt legitima krav på levnads- betingelser, som är likvärdiga med männens. har en gång sagt, att vår historia inte känner till något exempel på att en privilegierad människa frivilligt avstått från sina privilegier. I vår västerländska kultur har mannen alltid varit den privilegierade. Förklaringen är kanske bara den, att männen känt sina positioner i samhället och arbetslivet hotade, när kvinnorna ställt krav på samma sociala och ekonomiska status och samma möjligheter till växt och utveckling som männen. har kvinnorna emellertid gjort viktiga framsteg i kam- pen för jämställdhet mellan könen.6 har kvinnorna av platserna i den svenska , vilket är den högsta andelen i någon västerländsk demokrati. På talmansstolen sitter en kvinna, sex av riksda- gens utskott har kvinnor som ordförande och i regeringen har statsråds- posterna delats lika mellan kvinnor och män. Könsrollsmönstret finns emellertid fortfarande kvar. Kvinnor tilldelas politiska uppdrag inom områden som av hävd betraktas som kvinnliga, till exempel vård, omsorg och kultur, medan männen lägger beslag på tyngre och mera prestigefyllda uppgifter – ekonomi, samhällsplanering. Kvinnor har mestadels också fått ta det politiska ansvaret för jämställdhetsfrågan, som om den skulle vara en angelägenhet bara för kvinnor. Självklart skall den vara en fråga också för män. Jämställdhets- ideologins första budord lyder: kvinnor och män tillsammans.7 demokrati, jämställdhet och mångfald Men debatten och opinionsbildningen om jämställdhetsfrågan har mestadels fokuserats på kampen om topptjänsterna i samhället, som riksdags- och regeringsledamöter, landshövdingar, biskopar, general- direktörer, institutionschefer, professorer och liknande. Man får lätt en känsla av att det är på dessa nivåer och bara där, som jämställdheten är ett problem. Försöken att skapa jämställdhet ute i arbetslivet: industrin, handeln, den offentliga sektorn, tycks ha stannat upp och tenderar nu att gå tillbaka. Löneskillnaderna mellan män och kvinnor är här alltjämt mycket stora och har ökat ytterligare . Arbetsmarknaden är liksom förr uppdelad efter gamla traditionella mans- respektive kvinno- yrken. Och de förvärvsarbetande kvinnorna använder fortfarande i ge- nomsnitt så till hushållsarbete som männen. LO:s rättviseutredning8 konstaterar att LO-kvinnorna oftare än män- nen arbetar i lågbetalda yrken. Arbetet leder ofta till ohälsa och utslagningen bland dem är större än bland männen. De har mindre frihet i arbetet och de har också mindre att säga till om i facket. LO-kvinnorna har haft svårt att komma till tals. I klassfrågan är det män, som fört deras talan och i könsfrågan har de representerats av välutbildade medelklass- kvinnor. har de fått företräda sig själva. Jämställdhetsfrågan är fortfarande långt ifrån sin lösning. när invandringen tog fart på allvar var det främst möjlighe- terna att få ett arbete, som lockade folk från andra länder att söka sig till . Industrin gick på högvarv och bristen på arbetskraft var besvä- rande stor. Svenska företag gjorde stora ansträngningar för att rekrytera arbetskraft från andra länder – i första hand från de nordiska länderna men också från andra delar av . Invandringen var den gången ett värdefullt tillskott till den svenska produktionskapacite- ten, till gagn för landets välståndsutveckling och ekonomiska växt. har arbetskraftsinvandringen upphört. är det flyktingar som söker sig till vårt land, och de kommer för att rädda sig undan nöd, terror, krig och förföljelse. De kommer huvudsakligen från . har mer än 160 000 personer beviljats uppehållstillstånd som flyktingar.9 har förvandlats från ett relativt homogent till ett pluralistiskt, mångkulturellt samhälle med allt vad det innebär av stimulans, kulturell förnyelse och vidgade internatio- demokrati, jämställdhet och mångfald nella perspektiv, men också av sociala problem, segregering, ökad brottslighet, social oro och främlingsfientlighet. Målet för svensk invandringspolitik är integrering. Invandrare skall ges möjlighet att växa in och finna sig tillrätta i det svenska samhället utan att för den skull behöva ge avkall på sin egen kultur och etniska särart. Våra ansträngningar att leva upp till målen för vår invandringspo- litik har emellertid inte varit särskilt framgångsrika. Invandrarnas be- dömning av sina möjligheter att påverka sin egen levnadssituation ligger genomgående lägre än för övriga svenskars. De känner sig politisk utanförstående, har svagare intresse för politik, känner sig inte hemma i svenska folkrörelser och organisationer. Invandrare som haft permanent uppehållstillstånd har rätt att delta i kommunala val. Deltagandet är emellertid lågt och vad värre är, det har minskat kraftigt sedan rätten infördes. Vid valet , som var det första med rösträtt för invandrare, var deltagandet . Vid valet hade det minskat till . Vi vet inte varför invandrarnas politiska engagemang är så svagt. Uppenbarligen har de ännu inte som grupp integrerats i det svenska samhället. I Demokrati- rådets rapport som dialog konstateras att invandrarna utgör en kärngrupp bland de politiskt fattiga i . (s. 76) Utbildningen och det sociala kapitalet Kunskap är makt, förklarade den engelske filosofen och statsmannen . Han avsåg då inte makt i politisk mening – makt att styra nationer och människor. Det var naturen och naturens resurser han var intresserad av. Med kunskap kunde man utforska naturen, ta vara på dess rikedomar och utnyttja dem för att skapa bättre levnadsbetingelser för människorna. Men makt har framför allt kommit att betyda rätt och förmåga att styra och leda nationer, samhällen och företag, och – för den enskilda människan – att hävda sin rätt och påverka samhällsutvecklingen. Att kunskap och utbildning är vägen till makt och inflytande är ett av de bäst belagda sambanden i internationell politisk sociologi.10 Det politiska deltagandet står i direkt samband med nivån på en människas medborgerliga resurser. Utbild- ning är en av de viktigaste förutsättningarna i det sammanhanget. Men kunskaper och utbildning är ojämnt fördelade. Skillnaderna är särskilt stora i fråga om sådant politiskt deltagande, som ställer krav på demokrati, jämställdhet och mångfald De politiskt talföra är oftast högutbildade män i tjänstemannayrken. Kvinnor, lågutbildade och arbetare med rutinmässiga arbetsuppgifter deltar betydligt mindre i det politiska livet. Det råder en oerhörd spännvidd mellan å ena sidan de högutbildade tjänstemännens förmåga att göra sig gällande verbalt och å andra sidan de medelålders och äldre kvinnornas främlingskänsla inför det politiska livet, konstate- rar Maktutredningen.11 Klyftan fördjupas och permanentas på grund av bristande självförtroende hos de lågutbildade. Tror man sig inte om att kunna, så anpassar man sig, drar sig undan, blir passiv. Vanligen tänker man sig nog att det är de fattiga, de lågavlönade och lågutbildade som klagar och är missnöjda med sin lott – en i och för sig logisk slutsats. Men så är det inte. Tvärtom, missnöjet finns hos de välutbildade. Missnöje är en form av social energi, brukar man säga – en betingelse för handlandet. De krav som alstras ur missnöjet med sin situation är själva bränslet i det sociala livet. Ett samhälle utan missnöje vore ett statiskt samhälle. Otillfredsställda krav är ett samhälles dyna- miska element. (s. 40) Det hävdar och det är natur- ligtvis riktigt. Men frågan är om inte just dessa dynamiska krafter allt för ofta bidrar till att öka klyftorna. Den avgörande frågan är nämligen vad de missnöjda är missnöjd med: om det är bristen på jämlikhet i samhället de missgynnades levnadsvillkor – eller om det är de missnöjdas. En tredjedel av befolkningen har folk- eller grundskola som högsta utbildningsnivå. Ytterligare en tredjedel har högst en tvåårig gymnasie- utbildning. En fjärdedel av befolkningen nådde inte upp till grundskole- nivå i läsförståelse. Läsförståelsen var lägst bland invandrare och äldre människor.12 Det finns också andra data som är intressanta i samman- hanget.13 Så har exempelvis personer från socialgrupp I i genomsnitt längre utbildning än motsvarande grupp från socialgrupp III. I den eftergymnasiala utbildningen är de högre klassernas barn kraftigt överrepresenterade, även om man håller studieförutsättningarna kon- stanta. Förklaringen till att studiebegåvade barn ur socialgrupp III i så liten utsträckning söker sig till högre utbildning får antagligen sökas i deras hem- och uppväxtmiljö. Man bör alltså välja sina föräldrar med omsorg. Utbildning är ett viktigt instrument för att skapa medborgerliga resurser, men möjligheterna att använda sig av det är inte lika för alla demokrati, jämställdhet och mångfald Föreningslivet – skola för demokrati och allmänanda karaktäriseras ibland som en folkrörelsedemokrati. Begreppet har en historisk förklaring. När 1918 tog det avgörande beslutet att införa ett demokratiskt styrelseskick i landet, hade de s.k. sociala folkrörelserna redan varit i verksamhet några decennier och hunnit befästa sin ställning som dynamisk kraft i svenskt samhällsliv. , och arbetarrörelsen samlade i slu- tet av stora grupper av de människor, av den vuxna befolkningen, som ännu saknade medborgerliga rättighe- ter. De bildade egna, demokratiskt fungerande organisationer, lade grunden till ett socialt trygghetsnät genom att kollektivt ta ansvar för sjukkassor, arbetslöshetskassor och begravningskassor och starta ko- operativa handelsföreningar för att pressa livsmedelspriserna och hjälpa medlemmarna att klara upp sina ekonomiska problem. Folkrörelseorganisationerna byggde samlingslokaler när andra möj- ligheter inte stod till buds för deras mötesliv och kultur. De utvecklade en egen fri och självständig bildningsverksamhet med bibliotek, föreläs- ningar och studiecirklar. Folkrörelserna skapade med andra ord ett eget demokratiskt fungerande samhälle, mitt i förmyndarstaten , flera decennier innan det demokratiska styrelseskicket infördes i vårt land. Som förberedelse och skolning för den politiska demokratins genom- brott och utveckling kan denna epok knappast överskattas. Folkrörelsernas organisationer blev mötesplatser för breda medborgargrupper i landet. Där fick människor tillfälle att delta i en demokratisk dialog om samhäl- let och om sina levnadsvillkor: där kunde de skaffa sig kunskaper och där stärktes deras självförtroende och beredskap för att ta ansvar för gemensamma angelägenheter, men också för solidariteten och samman- hållningen kring gemensamma idéer och värderingar – allt det som brukar kallas socialt kapital. in beräknas var fjärde vuxen svensk vara medlem i någon av de tre stora folkrörel- serna.14 växte det fram en rik och varierande flora av frivilliga organisationer och sammanslutningar – fackliga och politiska organisa- tioner, intresseorganisationer, fritidsföreningar och aktionsgrupper, dvs. allt det som gav karaktären av folkrörelsedemokrati. är praktiskt taget varje svensk medlem i åtminstone någon förening eller sammanslutning. Det har länge varit en utbredd uppfattning att organisationsmedlemskap och föreningsengagemang främst gynnar de lägre socialgrupperna i demokrati, jämställdhet och mångfald samhället – en uppfattning som också haft stöd i den samhällsvetenskap- liga forskningen. visade emellertid genom sina studier att detta numera endast delvis är riktigt.15 Det stämmer i ett viktigt fall, nämligen för fackföreningsrörelsen. Där är andelen organiserade lika stor bland arbetare som bland tjänstemän. Andra organisationer har emellertid i de flesta fall en socialt snedvriden medlemssammansättning. Kulturorganisationer, friluftsorganisationer, humana hjälporganisatio- ner, aktieägarorganisationer, ordenssällskap, föräldraföreningar, boende- organisationer och idrottsorganisationer hämtar alla proportionellt fler medlemmar från medelklassen än från arbetarklassen. Andelen som antingen är helt föreningslösa eller endast med i någon enda förening är dubbelt så stor i arbetarklassen som i medelklassen. Sammantaget är organisationsresurserna klart större bland högre socialgrupper än bland lägre. Nyare undersökningar visar också att medborgarnas känsla av samhö- righet med de frivilliga organisationerna är relativt svag och i avtagande. Många känner samhörighet med idrottsrörelsen, miljörörelsen, humani- tära hjälporganisationer och fredsrörelsen. De gamla folkrörelseorgani- sationerna och en del nyare sammanslutningar är däremot relativt svagt förankrade bland medborgarna. Tesen om det jämlika Folkrörelsesverige har begränsad räckvidd, konstaterar : Det stämmer på en del i och för sig viktiga organisationstyper, däribland fackföreningsrörelsen: Men som beskrivning av hela organisationsväsendets sociala underlag är denna bild missvis- ande. Organisationsmedlemskapet är en viktig typ av kollektiv resurs. Tillgången till denna resurs är klart större bland högre socialgrupper än bland lägre.(s. Det är något av en ödets ironi, att det folkliga föreningslivet – en arbetarklassens egen kultur – nu domineras av medel- klassen. Arbetarna är vanligtvis inte med. Kultur som politisk resurs Kultur och bildning är, enligt den franske sociologen , inte bara oskyldiga glädjeämnen, som vi alla mår lika bra av att ägna oss åt. I själva verket är den respekterade och föregivet universella kulturen demokrati, jämställdhet och mångfald inte bara allt annat än universell, utan också ett av de viktigaste instru- menten när de högre samhällsklasserna kämpar för att hålla sina ställ- ningar gentemot de lägre.16 har granskat kulturlivet i . Hans slutsatser är inte utan vidare representativa för vårt land. Visserligen är liksom en västerländsk kultur, men det finns ändå betydande skillna- der. En annan i välkänd och i svenskt kulturliv väl bevandrad fransk vetenskapsman – – menar att man inte kan undgå att märka skillnaderna mellan , en republik där intelligentian tenderar att återuppliva ett adelsstånd, och , en konstitutionell monarki, som bättre närmar sig de av Strindberg prisade republikanska idealen: För den utomstående betraktaren blottas inga ytterligheter, ingen dramatisk klyfta mellan folkkultur och mera intellektuella yttringar. Skrapar man på ytan upptäcker man överensstämmel- sen mellan det lärda och folkliga, vissa gemensamma drag som gör att svenskheten kan spåras lika väl hos eller som hos eller . (s. 126) Men även om det finns betydande skillnader mellan franskt och svenskt kulturliv, finns det skäl att fundera över i vilken utsträckning respektlösa analyser också är giltiga i vårt land. Att kultur har en politisk och selekterande funktion också i ger nämligen m.fl. tydliga belägg för.18 Intressant i det här sammanhanget är vilket samband det kan finnas mellan olika slag av kultur- och fritidssysselsättningar och medborgar- skapets dimensioner, dvs. medborgarnas möjligheter att påverka sin egen livssituation och samhällets framtid.