sou · GLB379 · 1998-01-01 00:00:00 — 28 § På begäran av en fysisk person som är registrerad som försäk- ringsmäklare eller som har biträtt en försäkringsmäklare i dennes verksamhet skall utfärda intyg över verksam- hetens omfattning och innehåll om sådant intyg erfordras för att få driva liknande verksamhet i annat land som omfattas av EES- avtalet. Den som begär intyg och, i förekommande fall, den för vars räkning denne har förmedlat försäkringar skall lämna inspek- tionen de upplysningar som behövs för att inspektionen skall kunna fullgöra denna skyldighet. 29 § får förordna en revisor att med övriga revisorer delta i revisionen hos försäkringsmäklarbolaget. I ett revisorsförordnande kan inspektionen ge särskilda direktiv till revisorn. Revisorn har rätt att få arvode för sitt arbete av försäkrings- mäklarbolaget. Arvodets storlek bestäms av inspektionen. 30 § Om ett försäkringsmäklarbolag har fattat ett beslut som strider mot denna lag, någon annan författning som reglerar dess verk- samhet eller mot bolagsordningen, får förbjuda verkställighet av beslutet. Inspektionen får bestämma att ett beslut om verkställighets- förbud skall gälla . Har beslutet redan verkställts får inspektionen förelägga mäklarbolaget att göra rättelse, om det är möjligt. 31 § Om ett försäkringsmäklarbolag eller en försäkringsmäklare genom att överträda denna lag eller en föreskrift som meddelats med stöd av denna lag eller på annat sätt visat olämplighet att bedriva försäkringsmäklarverksamhet, kan meddela varning. 32 § skall återkalla registreringen för ett försäkringsmäklarbolag eller en försäkringsmäklare som inte längre uppfyller kraven för registrering. Återkallelse av registreringen med hänvisning till att någon som ingår i mäklarbolagets styrelse eller är verkställande direktör inte uppfyller de krav som anges i 10 § andra stycket får ske först sedan beslutat att anmärka på förhållandet och per- sonen som avses med anmärkningen, sedan en av inspektionen bestämd tid av högst gått till ända, fortfarande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör. 33 § Registreringen för ett försäkringsmäklarbolag kan även åter- kallas om bolaget 1.inte lämnar begärda upplysningar enligt 25 §, 2.inte betalar årlig avgift enligt 37 §, 3.bedriver sidoverksamhet i strid med vad som anges i 17 §. Registreringen för ett försäkringsmäklarbolag eller en försäk- ringsmäklare kan också helt eller delvis återkallas om bolaget eller mäklaren inte längre, eller endast i ringa omfattning, förmedlar försäkring. 34 § kan förordna att beslut om återkallelse enligt 32 och 33 §§ gäller . Om skäl finns för det kan återkallelse avse enbart verksamhet som avses i 5 § och 17 § andra stycket. I ett beslut om återkallelse kan inspektionen föreskriva att mäklarbolaget får vidta de avslutande åtgärder som behövs för att försäkringstagarnas intressen skall kunna tillvaratas. 35 § Om någon utövar försäkringsförmedling i strid med 3 § skall förelägga honom att upphöra med det. samma gäller om ett registrerat försäkringsmäklarbolag yrkes- mässigt förmedlar försäkringar av ett slag som bolaget inte är registrerat för eller bedriver sådan verksamhet som avses i 5 § första stycket eller 17 § andra stycket utan registrering eller till- stånd samt om någon använder benämningen försäkringsmäklare utan att ha rätt till det enligt 2 § andra stycket. 36 § kan förena föreläggande eller förbud enligt denna lag med vite. 37 § Försäkringsmäklarbolagen skall med årliga avgifter bekosta verksamhet enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar. 38 § beslut om vägrad registrering enligt denna lag, om varning enligt 31 § , om återkallelse av registrering enligt 32 och 33 §§ samt beslut med förbud enligt 7 § för en EES- förmedlare att bedriva gränsöverskridande verksamhet i får överklagas hos kammarrätten. Annat beslut av får överklagas hos läns- rätten. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av länsrättens avgörande. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1989:508) om försäkringsmäklare upphör att gälla. 2.Ett försäkringsmäklarföretag som inte senast vid utgången av bedrivs i aktiebolagsform skall avföras från försäkrings- mäklarregistret. Detsamma gäller de fysiska mäklare som inte har ansökt om registrering för att för ett visst försäkringsmäklarbolags räkning förmedla försäkring. 3.Ett försäkringsmäklarbolag vars registrerade aktiekapital inte uppgår till vid utgången av skall avföras från försäkringsmäklarregistret. 4.Ett försäkringsmäklarbolag som registrerats före denna lags ikraftträdande skall senast vid utgången av till Finans- inspektionen ge in en sådan plan för verksamheten som avses i 8 § andra stycket denna lag. 5.Ett försäkringsmäklarföretag, som vid ikraftträdandet av denna lag driver sådan sidoverksamhet som avses i 17 § andra stycket och som inte senast vid utgången av hos har ansökt om tillstånd för sidoverksamheten, skall avföras från försäkringsmäklarregistret. 6.Registrering för personförsäkring, som skett före , skall anses gälla för förmedling av livförsäkring enligt vad som anges i 2 kap. 3 b § försäkringsrörelselagen (1982:713) samt för klasserna 1 och 2 enligt 2 kap. 3 a § samma lag. Registrering för skadeförsäkring, som skett före , skall anses gälla för förmedling av skadeförsäkring enligt vad som anges i 2 kap. 3 a § försäkringsrörelselagen (1982:713) med undantag för klasserna 1 och 2. 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 b § lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse skall ha följande lydelse. Tillstånd enligt 3 § 2 behövs Tillstånd enligt 3 § 2 behövs inte för verksamhet som bedrivs inte för verksamhet som bedrivs av den som är registrerad som första stycket 1 och 2 lagen första stycket 1 och 2 lagen (1989:508) om enligt 4 § andra stycket samma 1.verksamheten endast är en sidoverksamhet till försäkrings- mäklarrörelsen och enbart av ser andelar i värdepappersfonder eller sådana utländska fondföretag som avses i 7 a och 7 b §§ lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, 2.kunders order vidarebefordras endast direkt till fondbolag och utländska fondföretag som avses i 1, och 3.mäklaren i denna verksamhet inte tar emot kunders medel eller fondandelar. Denna lag träder i kraft . Härigenom föreskrivs följande. 1 § Ansökan om registrering av försäkringsmäklarbolag och försäkringsmäklare skall göras skriftligen hos . 2 § En ansökan av en juridisk person skall innehålla uppgift om 1.sökandens firma, organisationsnummer, adress och telefon- nummer, 2.namn och personnummer för de fysiska personer som skall ingå i ledningen för bolaget, 3.namn och personnummer för de fysiska personer som skall för- medla försäkringar för den juridiska personen, och 4.för vilket eller vilka slag av försäkring som registrering söks. 3 § Till en ansökan enligt 2 § skall fogas 1.registreringsbevis och bolagsordning för sökanden, 2.utredning som behövs för att klarlägga att sökanden är obero- ende av försäkringsgivarintressen, 3.verksamhetsplan som avses i 8 § andra stycket lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverksamhet 4.utredning som behövs för bedömning av om de som ingår i led- ningen för bolaget uppfyller de krav som anges i 10 § andra stycket lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverksamhet, och 5.bevis om att sökanden har sådan försäkring för skadestånds- skyldighet som avses i 12 § lagen (1998:000) om försäkrings- mäklarverksamhet. Bevis enligt första stycket 1 får inte vara äldre än när ansökan ges in. 4 § En ansökan av en fysisk person skall innehålla uppgift om sökandens namn, personnummer, adress och telefonnummer samt för vilket försäkringsmäklarbolag sökanden skall förmedla för- säkring. I ansökan skall också anges för vilket eller vilka slag av för- säkring som registrering söks. 5 § Till en ansökan enligt 4 § skall fogas 1.bevis om att sökanden inte är underårig, i konkurs eller under- kastad näringsförbud eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § för- äldrabalken, 2.utredning som behövs för att klarlägga att sökanden är obero- ende av försäkringsgivarintressen, samt 3.bevis om att sökanden har sådan utbildning eller kunskap samt praktisk yrkeserfarenhet som avses i 14 § 3 lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverksamhet. 6 § Sådan försäkring som avses i 12 § lagen (1998:000) om försäk- ringsmäklarverksamhet skall tecknas hos försäkringsgivare som har tillstånd att driva försäkringsrörelse i eller i ett annat EES- land. får medge att försäkringen tecknas hos en annan försäkringsgivare. 7 § Vid förmedling av livförsäkring skall villkoren för ansvarsför- säkringen innebära att försäkringsskyddet gäller för skada som har orsakats som försäkringen har varit i kraft (orsaksteori). Den högsta ersättning som kan utgå vid ett skadefall skall motsvara minst 200 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när den skadelidande fick kännedom om skadan. Den högsta ersättning som sammanlagt kan utgå skall för varje påbörjat tiotal mäklare som omfattas av försäk- ringen motsvara minst 1000 gånger det basbelopp som gällde för . Den högsta ersättning som kan utgå behöver dock inte motsvara mer än 4000 basbelopp för varje juridisk person som omfattas av försäkringen. Om det är påkallat med hänsyn till inriktningen och omfatt- ningen av den verksamhet som omfattas av försäkringen, får bestämma andra försäkringsbelopp än som anges i första stycket. 8 § Vid förmedling av skadeförsäkring och fondandelar enligt 5 § första stycket lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverksamhet skall villkoren för ansvarsförsäkringen innebära antingen 1.att försäkringsskyddet gäller för skada som har orsakats som försäkringen har varit i kraft (orsaksteori) eller 2.att försäkringsskyddet gäller för skador som anmäls till försäk- ringsgivaren medan försäkringen är i kraft (claims made-teori). Om villkoren utformas i enlighet med första stycket 2 skall vill- koren i övrigt vara så utformade att ett retroaktivt skydd ges vid förnyelse av försäkringen och vid byte av ansvarsförsäkringsgivare. För den händelse försäkringsmäklarbolaget upphör med sin verk- samhet skall försäkringen innehålla en förlängd anmälningstid om för skada som anmäls efter försäkringens förfallodag. 9 § Vid förmedling av skadeförsäkring skall den högsta ersättning som kan utgå vid ett skadefall motsvara minst 600 gånger det bas- belopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när den skadelidande fick kännedom om skadan. Den högsta ersättning som sammanlagt kan utgå skall för varje påbörjat tiotal mäklare som omfattas av försäkringen motsvara minst 1800 gånger det basbelopp som gällde för . Den högsta ersättning som kan utgå behöver dock inte motsvara mer än 6000 basbelopp för varje juridisk person som omfattas av försäkringen. Om det är påkallat med hänsyn till inriktningen och omfatt- ningen av den verksamhet som omfattas av försäkringen, får bestämma andra försäkringsbelopp än som anges i första stycket. 10 § Vid förmedling av fondandelar skall den högsta ersättning som kan utgå vid ett skadefall motsvara minst 30 gånger det bas- belopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när den skadelidande fick kännedom om skadan och minst 100 basbelopp per försäkringsår. 11 § Försäkringsvillkoren skall utöver vad som anges i 7 - 10 §§ innebära att 1.den skadelidande får rikta krav på ersättning enligt försäkrings- avtalet direkt mot försäkringsgivaren, i den mån han inte har fått ersättning av den försäkrade, 2.ersättningen skall betalas ut till den skadelidande utan avdrag för självrisk, 3.försäkringsskyddet kan upphöra tidigast efter det att har underrättats om upphörandet, 4.försäkringsskyddet skall vara så utformat att hela den verksam- het som drivs i försäkringsmäklarbolaget omfattas och att 5.försäkringsskyddet i övrigt är tillfredsställande i de avseenden som är av betydelse för den skadelidandes rätt. 12 § Den utbildning som avses i 14 § 3 lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverksamhet skall, om inte i särskilt fall medger annat, omfatta försäkringsförmedling, civilrätt med försäkrings-, avtals- och skadeståndsrätt, försäkringsekonomi och företagsekonomi. För mäklare av skadeförsäkring tillkommer kunskap om de olika typerna av skadeförsäkring, entreprenadrätt, internationell skadeförsäkring samt riskhantering, riskanalys och risk manage- ment. För mäklare av livförsäkring tillkommer kunskap inom livjuri- dik inklusive relevanta beskattningsregler, lagstadgad och avtals- enlig försäkring, livförsäkringsteknik, internationell livförsäkring samt grundläggande privatekonomisk rådgivning. En försäkringsmäklare som ansöker om registrering för verk- samhet som avses i 1 kap. 3 b § lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse skall dessutom ha kunskaper om fondverksamhet samt om värdepappersförmedling. får meddela närmare föreskrifter om inne- hållet och omfattningen av den utbildning och den praktiska erfarenhet som krävs samt om vad som krävs för att den som varit verksam som försäkringsmäklare i annat land skall kunna registre- ras som försäkringsmäklare utan att ha sådan utbildning som avses i första - fjärde styckena. 13 § Ett försäkringsmäklarbolag eller en försäkringsmäklare skall utan dröjsmål anmäla till om det sker föränd- ringar i de förhållanden som avses i -2 § 1-3, -3 § första stycket 2-5, -4 § första stycket, och -5 § 1 och 2. 14 § skall fastställa formulär som avses i 24 § lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverksamhet. 15 § Om ett försäkringsmäklarbolag eller en försäkringsmäklare anmäler att bolaget eller försäkringsmäklaren har upphört med sin verksamhet eller om återkallar registreringen, skall inspektionen avföra mäklarbolaget eller mäklaren från försäk- ringsmäklarregistret. 16 § får meddela närmare föreskrifter om 1.ett försäkringsmäklarbolags aktiekapital, 2.vilken information som ett försäkringsmäklarbolag skall lämna till sin uppdragsgivare, och 3.verkställigheten av lagen (1998:000) om försäkringsmäklarverk- samhet. Försäkringsmäklarverksamhet är en i förhållandevis ny bransch. Förutsättningar för sådan verksamhet skapades först i och med att lagen (1989:508) om försäkringsmäklare () trädde i kraft . har branschen lyckats få ett ordentligt fotfäste som distributionskanal för försäkring. Under de som lagen tillämpats har branschen expanderat kraftigt både vad gäller antal mäklare och andel mäklad försäkring av den totala försäkringsvolymen. Den snabba utvecklingen har gett upp- hov till farhågor om att en överetablering av mäklarföretag håller på att ske, vilket kan påverka stabiliteten inom branschen och i förlängningen också försäkringskunderna negativt. De erfarenheter som vunnits FML tilllämpats har, såsom framhålls i utredningsdirektiven, bekräftat att det fanns ett behov av regler för och tillsyn av försäkringsmäklarverksamhet i syfte att tillgodose försäkringskundernas berättigade skyddsintresse i olika avseenden. Erfarenheterna har emellertid också visat att regelverket i vissa hänseenden inte är fullkomligt. Mitt uppdrag har varit att mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av FML och utvecklingen på försäkringsområdet föreslå de lagänd- ringar som behövs för att trygga en sund utveckling av försäk- ringsmäklarverksamheten och förstärka skyddet för de försäk- ringstagare som anlitar försäkringsmäklare. Uppdraget har också innefattat att undersöka om utländska för- hållanden föranleder några särskilda ställningstaganden. I direk- tiven anges att någon implementering av den rekommendation om förmedlare av försäkringar, som antog (92/48/EEG), inte är aktuell men att utredaren är oförhindrad att beakta rekommendationen i den mån det är ända- målsenligt för uppdraget. Jag har också varit oförhindrad att ta upp även andra frågor angränsande till dem som särskilt har angetts. Under arbetets gång har ytterligare en fråga överlämnats till utredningen. Frågan gäller huruvida det svenska kravet på registre- ring av försäkringsmäklare kan komma att stå i strid med den fria rörligheten av tjänster enligt art. 59 i . denna del får anses innefatta att i förekommande fall lämna förslag till de lagändringar som krävs. Direktiven i dess helhet finns intagna som bilaga 1 till detta betänkande. Under utredningsarbetets gång har tretton sammanträden hållits med de experter som knutits till utredaren. Experterna från och Svenska försäkringsmäklares förening har vid flertalet sammanträden biträtts av ytterligare företrädare för försäk- ringsgivarna respektive försäkringsmäklarna. En enkät har tillställts samtliga i registrerade försäkringsmäklarföretag. Ytter- ligare en enkät har tillställts några av de europeiska mäklarorgani- sationer som är medlemmar i (des Producteurs d´Assurances & de Réassurances). Slusatser från enkäterna finns redovisade i en del av avsnitten. Hearings har hållits med företrädare för försäkringsmäklarna, försäkrings- branschen, inklusive företrädare för , samt . Utredaren har också haft under- handskontakter med och . Därutöver har studiebesök gjorts vid några mäklarföretag. har till utredaren överlämnat tre ärenden angående försäkringsmäklarnas ansvarsförsäkring, provision m.m. (dnr 1750/93, dnr 4680/95 och dnr 6916/95). 2.1 Olika aktörer på försäkringsområdet Försäkringsbolagens försäljningsverksamhet handhas i allmänhet av i bolagen anställda innesäljare och fälttjänstemän. En stor del av försäljningsverksamheten sker genom försäkringsombud. Ett för- säkringsombud har sitt uppdrag från ett eller flera försäkringsbolag. Mot avtalad ersättning, oftast provision, medverkar de vid försälj- ning eller vidmakthållande av försäkring. Ombudet kan arbeta direkt för ett försäkringsbolag eller biträda ett annat ombud. Ett försäkringsbolag kan också sälja sina försäkringar genom t.ex. resebyråer, bilhandlare, radiohandlare m.fl. som tillhandahåller försäkringar som en serviceåtgärd i anslutning till en viss försälj- nings-, förmedlings- eller reparationsverksamhet. kallades dessa försäljare för specialombud (se prop. 1988/89:136 s. 8). Försäkringsbolagen, som skall se till att deras anskaffningsverk- samhet sker i överensstämmelse med god försäkringssed, har ett ansvar för försäkringsombuden och skall ingripa mot dem om det behövs. Genom att försäkringsbolagens anskaffningsverksamhet står under tillsyn kommer även ombudens verksamhet att indirekt stå under tillsyn. ger sin uppdragsgivare råd i försäkrings- frågor. Råden kan avse en mängd frågor, exempelvis skadeföre- byggande verksamhet men också råd till kunden om bästa försäk- ringsskydd och bästa försäkringsgivare i ett visst fall. Konsulten får arvode av kunden. Den renodlade konsultrollen innefattar ingen mellanmansställning. Medan mäklaren är aktiv mellan två eller flera parter, deltar konsulten inte aktivt i förhållandet mellan parterna. Hans roll är mer den passive rådgivarens. Det före- kommer dock att konsulten biträder kunden även vid upphandling av försäkring. Om det rör sig om mer än enstaka kontakter med försäkringsgivare, ikläder sig konsulten mellanmansrollen och blir därmed att betrakta som förmedlare av försäkring. (Gränsdragningen mellan mäklare och konsulter har behandlats av bl.a. i delbetänkandet Försäk- ringsmäklare i SOU 1986:55 s. 116 och 134 och i delbe- tänkandet Koncession för försäkringsrörelse (SOU 1983:5 s. 53). Enligt kommittén är det i princip endast det sätt på vilket ersättning utgår för uppdraget (provision) som skiljer mäklaren från kon- sulten.) – Uppdelningen mellan försäkringsmäklare och konsulter är närmast en svensk företeelse. Internationellt görs oftast ingen sådan uppdelning (SOU 1986:55 s. 40 n och a. prop. s. 10). En skadekonsult kan få sitt uppdrag antingen från försäkrings- givaren eller från försäkringstagaren. I det förstnämnda fallet kallas skadekonsulten för en "loss adjuster" och i det andra fallet för en "loss assessor". En "loss assessor" för försäkringstagarens talan mot försäkringsbolaget i samband med att en skada har inträffat. Upp- giften sammanfaller med den som mäklaren kan ha för sin upp- dragsgivares räkning. En "loss adjuster" utreder och värderar skador på uppdrag av försäkringsbolaget samt lämnar uppdrags- givaren en motiverad rekommendation till skadeersättning. Denna grupp av skadekonsulter har startat en egen branschför- ening, Svenska föreningen för oberoende skadeexperter, (SFOS). En "loss adjuster" som vill bli medlem måste vara fristående från försäkringsgivarintressen. Han skall vidare erhålla sina uppdrag huvudsakligen från försäkringsgivare och han får inte förmedla försäkringar, ha andra sidouppdrag eller ägar- eller styrelseanknyt- ning till försäkringsbolag (Källa: 1/95). Försäkringsmäklaren har, såsom hans roll är i , sitt upp- drag från försäkringstagaren. Mäklaren skall vara oberoende av försäkringsgivarintressen. Kravet på oberoende är uppställt i kundens intresse och skall säkerställa att mäklaren fritt kan välja mellan olika försäkringsgivare. I kravet på oberoende ligger att förhållandena mellan mäklarbolag och försäkringsföretag inte får vara sådana att de styr valet av försäkring. Därav följer att mäklaren normalt får en portfölj som är spridd på olika försäk- ringsgivare alltefter kundernas skilda försäkringsbehov. Mäklarens uppgift är i korthet att sammanföra parter som är intresserade av att ingå försäkringsavtal och att därefter biträda sin uppdragsgivare vid de följande förhandlingarna. Mäklaren är ibland behörig att ingå avtal för sin uppdragsgivares räkning. Med den utveckling som har skett av mäklartjänsten biträder mäklaren numera kunden även i många andra frågor. En närmare redogörelse för mäklarens arbets- uppgifter finns i avsnitt 4.2. En inhouse broker, ibland benämnd captive broker (se a. prop s. 16), har hand om försäkringarna åt ett industriföretag eller en industrikoncern. Inhouse brokern har till uteslutande uppgift att placera företagets eller koncernens egna risker på försäkrings- marknaden. 2.2Närmare om 1989 års lagstiftning om försäkringsmäklare Det var genom lagen om försäkringsmäklare (), som trädde i kraft , som det slogs fast att försäkringsmäklare skall få verka på den svenska marknaden. Även den omständig- heten att det internationellt sett är mycket vanligt att försäkrings- mäklare sköter distributionen av försäkring medverkade till att öppna vägen för svenska mäklare. Före FML:s tillkomst sköttes försäkringsbolagens försäljning av försäkringar så gott som ute- slutande av anställda hos bolagen eller av ombud för bolagen. Något förbud mot försäkringsmäklare fanns i och för sig inte och ett mindre antal mäklare var också verksamma redan före FML:s tillkomst. Att mäklarverksamheten då inte hade någon större omfattning berodde på att försäkringsbolagen sinsemellan träffade s.k. marknadsöverenskommelser. Dessa innebar att de bolag som var anslutna till dem endast fick sälja försäkringar genom egna ombud, vilka undantagsvis kunde vara ombud även för ett annat bolag om det första bolaget medgav det. På så sätt förhindrades mäklare att vara verksamma i . Förslag om en särskild lagstiftning om försäkringsmäklare lämnades av i delbetänkandet Försäkringsmäklare i (SOU 1986:55). Det var framför allt tre skäl som gjorde att en lagreglering ansågs nödvändig. Huvud- motivet var att avskaffa de etableringshinder som fanns. Ändamålet var att öka konkurrensen mellan försäkringsbolagen. Små och medelstora försäkringsbolag utan egna slagkraftiga försäljnings- organisationer skulle därmed lättare kunna sälja sina försäkringar. För det andra ansågs det nödvändigt av hänsyn till försäkrings- kunderna, särskilt de enskilda konsumenter som kunde komma att anlita mäklare, att i lag ställa upp vissa regler för verksamheten. Det tredje skälet för en särskild lagstiftning var att anskaffnings- verksamhet genom mäklare borde vara underkastad samma krav på god försäkringssed som gäller för försäkringsbolagen enligt 7 kap. 16 § första stycket försäkringsrörelselagen (1982:713; FRL). I avsnitt 3 (Utgångspunkter för en översyn) återkommer jag till dessa tre skäl som låg bakom införandet av FML.