sou · GLB3136d1 · 1998-01-01 00:00:00 — , , och visar i sitt kapitel som baseras på data avseende den svenska arbetsmarknaden att perioder av icke-yrkesaktivitet har en självstän- dig lönesänkande roll alldeles bortsett från att sådana perioder gör att den samlade arbetslivserfarenheten blir kortare. Ett intressant resultat är att kostnaden i form av lägre lön på grund av ett förvärvsavbrott är högre för män än för kvinnor. En uppdelning på olika typer av aktivitet under förvärvsavbrottet visar att detta gäller i hög utsträck- ning vid föräldraledighet. Det kan vara en faktor bakom att kvinnor i så mycket större utsträckning än män tar föräldraledigt – kostnaden för hushållets ekonomi i form av försämrad löneutveckling blir lägre. Här skall tilläggas att även vid arbetslöshet blir lönenedgången större för män än för kvinnor. (En typ av icke-yrkesaktivitet verkar leda till högre lön, nämligen militärtjänst för män – effekten är dock inte statistiskt signifikant). Utbildning – ett medel mot löneskillnader? Utbildning har ofta anförts som ett medel mot löneskillnader. Genom ökad utbildning skulle kvinnor kunna få löner mer lika männens. Kvinnorna har efterhand fått en genomsnittlig längd på utbildningen som alltmer motsvarar männens. , efterhand som nya genera- tioner kommer in på arbetsmarknaden, kommer kvinnor och män i den svenska arbetskraften att ha genomgått formell skolutbildning . Skattningar visar emellertid att kvinnors och mäns avkastning på utbildning skiljer sig markant åt – männen får högre avkastning. En möjlig förklaring kan vara att kvinnor och män väljer olika utbildningsvägar och att de vägar som kvinnor väljer ger lägre lön. Frågan är om det återstår löneskillnader när kvinnor och män som genomgått samma utbildningar jämförs. jämför i sitt kapitel de arbetsinkomster som kvinnor och män i samma utbildning erhåller. Det visar sig att kvinnornas arbetsinkomster (som beror såväl på timlön som på antal arbetade timmar) är lägre än männens även om konstanthållning görs för ålder och antal år efter Vad vet vi – vad behöver vi veta mer om? examen (vilket kan ses som ett mått på arbetslivserfarenhet). En noggrannare jämförelse visar att arbetsinkomsten strax efter examen inte skiljer sig så mycket mellan kvinnor och män men att lönetill- skottet efter examen är betydligt sämre för kvinnor än för män. Kvinnor med låg lön När man studerar kvinnors och mäns löner och könsskillnader i lönefördelningen är det av speciellt intresse att se om kvinnor betydligt oftare än män är bland de mest lågavlönade. och behandlar i bokens sista kapitel denna fråga. De visar att kvinnorna är klart överrepresenterade bland de som har lägst löner. Det gäller vare sig ett relativt mått (andel kvinnor och män som ingår i den femtedel av alla anställda som har lägst lön) eller ett absolut mått (andel kvinnor och män som tjänar mindre än två tredjedelar av medianlönen) utnyttjas. Båda måtten pekar på att kvinnor är markant överrepresenterade bland de lågavlönade, men att denna överrepresentation minskat för att sedan vara stabil. En närmare undersökning visar att såväl att vara kvinna som att vara i ett kvinnodominerat yrke ökar risken för att vara lågavlönad. Att vara lågavlönad behöver emellertid inte innebära att en person fortsätter att vara lågavlönad . Undersökningen pekar emellertid på att kvinnor i betydligt högre grad än männen fortsätter att vara lågavlönade. Lågavlönade män lyckas alltså oftare än lågavlönade kvinnor komma upp till mellan- och höglönegruppen. Vi har i denna inledning bara presenterat några av de många resultat rörande kvinnors och mäns löner som redovisas i de olika kapitlen i denna bok. Vi skall här avslutningsvis framhäva några resultat. -Kvinnor har i genomsnitt klart lägre löner än män. -Löneskillnaderna mellan könen har långsiktigt minskat. Speci- ellt markant var nedgången . har skillnaderna varit mer eller mindre konstanta. -Löneskillnaderna mellan kvinnor och män som arbetar på samma arbetsplatser och i samma befattningar är små. Men kvinnor och män arbetar i stor utsträckning i olika yrken och befattningar och inom olika sektorer. -Löner i kvinnodominerade yrken är lägre än i mansdominerade yrken även vid jämförelse av yrken som uppvisar samma egen- Det innebär att kvinnor och män i kvinnodominerade yrken får lägre ersättning vid givna arbetsrelaterade egenskaper än kvinnor och män i mansdominerade yrken. -Ungefär hälften av den totala löneskillnaden går att förklara med könsskillnader i olika arbetsrelevanta egenskaper, hälften går inte att förklara på detta sätt (en del kan dock bero på köns- skillnader i egenskaper som inte går att observera). -För män verkar det inte lönemässigt spela någon roll om che- ferna är män eller kvinnor. Kvinnorna får lägre lön om cheferna är män än om cheferna är kvinnor (kvinnornas löner är dock även i det fall att alla chefer på arbetsplatsen är kvinnor lägre än männens löner). -Kvinnor får färre sidoförmåner och om de får sidoförmåner är de av ett lägre värde än mänens. Det innebär att den vanliga lö- nestatistiken underskattar löneskillnaderna mellan kvinnor och män. -Män förlorar mer på förvärvsavbrott (föräldraledighet) än kvinnor. Det kan vara en bidragande faktor till att kvinnor tar ut föräldraledighet i så mycket större utsträckning än män. -Kvinnor genomgår oftare än män högre utbildningar som leder till relativt sett låga löner och män oftare än kvinnor högre ut- bildningar som leder till höga löner. Det är en förklaring till att utbildningspremien är lägre för kvinnor än för män. Även givet inriktningen på den högre utbildningen har emellertid kvinnor lägre arbetsinkomster än män. -Kvinnor är oftare än män lågavlönade. Lågavlönade kvinnor förblir också lågavlönade i större utsträckning än lågavlönade män. Vad behöver vi veta mer om? Många resultat redovisas i denna volym, men de visar att det behövs mer kunskaper om omfattningen, sammansättningen och orsakerna till löneskillnaderna. Här skall vi framhäva några områden där behovet av nya kunskaper framstår speciellt tydligt. -Vi behöver veta mer om hur lönerna sätts på arbetsplatsnivån. Resultat redovisade här tyder på att det har betydelse om det är kvinnor eller män som sätter lönerna och också på vilken nivå i organisationen som lönerna sätts. -Arbetsvärdering har framförts som ett medel mot könslöneskill- nader. Det behövs mer forskning dels för att utveckla bättre in- strument för arbetsvärdering, dels för att undersöka effekterna Vad vet vi – vad behöver vi veta mer om? av en tillämpning av dessa instrument, bl.a. vad gäller syssel- sättningen. -I denna bok redovisas detaljerade undersökningar av löneskill- naderna i privat sektor. Liknande undersökningar avseende den offentliga sektorn vore av stort värde. -Den sedvanliga lönestatistiken verkar underskatta könslö- neskillnaderna genom att inte inkludera alla sidoförmåner. Fort- satta undersökningar om sidoförmånernas omfattning och ut- veckling är därför av stor vikt för att kunna bedöma omfattning- en och utvecklingen av de totala könslöneskillnaderna. 1En historia om löneutjämning – kvinnors och mäns löner i långsiktigt perspektiv Kvinnornas lägre avlöning i förhållande till männens hör till de mest konstanta lagbundenheterna inom det ekonomiska livet. Så formule- rade sig ekonomiprofessorn i en promemoria som skrevs på uppdrag av . redo- visade ett empiriskt material, bland annat från det svenska jordbruket, i vilket han hade observerat en påfallande stabilitet över tiden i förhållandet mellan kvinnors och mäns löner. Utvecklingen skulle emellertid snart visa hur vanskligt det är att upphöja historisk erfarenhet till allmän lag. senare inleddes en period med snabb löneutjämning mellan könen på svensk arbetsmarknad. Inom industrin kom lönegapet att reduceras med , och förändringen var av samma storleksordning i andra sektorer. Utvecklingen fram till skulle allmänt utmärkas av variationer kring en starkt stigande trend i kvinnors relativa löner. Den genom- snittliga löneskillnaden mellan kvinnor och män beräknad på hela arbetsmarknaden minskade därvid från . I detta kapitel ska det förloppet beskrivas mer i detalj och en diskus- sion ska föras om hur den långsiktiga utvecklingen mot krympande löneklyftor mellan könen kan förklaras. Särskilt ska frågan om vilken relativ betydelse som ska tillskrivas institutionella faktorer respektive marknadskrafter diskuteras. Det finns få studier av svenska kvinnors relativa löner i ett längre historiskt perspektiv. (1989) och (1995a) disku- terar orsakerna till de krympande löneskillnaderna mellan kvinnliga och manliga industriarbetare. Båda behandlar endast en begränsad del av arbetsmarknaden. Den senare studien omfattar tiden –1990, medan tidsperspektivet i den förra är begränsat till efterkrigstiden. Någon historisk undersökning av kvinnors löneförhållanden som En historia om löneutjämning spänner över arbetsmarknaden i dess helhet existerar inte. Detta kan tyckas förvånande men förklaras sannolikt av att det empiriska underlaget för långsiktsstudier i flera avseenden är mycket bristfäl- ligt. Först med Levnadsnivåundersökningarna (LNU), varav den första gäller 1968, skapades ett datamaterial som möjliggjorde en samlad och ingående analys av förhållandena för kvinnor på svensk arbetsmarknad. Detta material har använts i en lång rad undersök- ningar, framför allt av ekonomer och sociologer. Vår nuvarande kunskap om kvinnors situation på svensk arbetsmarknad grundar sig till stor del på studier som b ygger på LNU-materialet. Det innebär att förhållandena och utvecklingen före det sena har blivit svagt belysta. Avsaknaden av ett längre historiskt perspektiv kan innebära att förståelsen också av dagens problem och sammanhang begränsas. Studier av längre förlopp kan ibland exponera mönster som inte framträder i det korta perspektivet och som kan ge andra utgångspunkter för analysen. Det är mot den bakgrunden man ska se föreliggande bidrag till kunskapen om den långsiktiga förändringen av kvinnolönerna på svensk arbetsmarknad. Tillgången på data har även i detta fall fått bestämma valet av startpunkt till tiden för . började samla in, sammanställa och publicera löneuppgifter från delar av arbetsmarknaden. Det skapade utan tvivel en gynnsammare situation för den ekonomisk-historiska arbetsmarknadsforskningen. Lönematerialet är rikast för industrisektorn, särskilt för arbetare. För denna grupp kan också sysselsättningsdata hämtas från industris- tatistiken. Det innebär att konsistenta tidsserier för både löner och sysselsättning kunnat konstrueras på grundval av årliga data för arbetare i industrin och för industritjänstemän (se , 1995a). För tjänstemän finns publicerade uppgifter endast för industrin i sin helhet, medan data för arbetare även finns tillgängliga på bransch- och delbranschnivå. Förhållandena för anställda inom industrin, framför allt industriarbetare, kommer att ges ett relativt stort utrymme i den följande framställningen på grund av den gynnsamma datatillgången. 1.2Ett långsiktigt mönster i kvinnors löner hade kvinnliga industriarbetare en timlön som uppgick till av genomsnittslönen för manliga arbetare. andelen stigit till . Det framgår emellertid av figur 1.1 att löneutjämningen inte fortgått kontinuerligt och i jämn takt. Förloppet har tvärtom präglats av att perioder av snabb utjämning avlösts av andra då relativlönenivån varit stabil eller till och med sjunkit något. Löneutjämningen mellan kvinnor och män skedde i själva verket under tre väl avgränsade perioder: 1919–1922, 1944–1949 och 1961– 1980. Figur 1.1 Kvot mellan genomsnittslöner för kvinnliga och manliga arbetare i svensk industri 1913–1995 samt mellan genomsnitt s- löner för kvinnliga och manliga tjänstemän i privat sektor 1917–1995. Figuren finns endast i den tryckta versionen Sociala Meddelanden –1927 , , , Lönestatistisk 1928–1951 , , , SOS Löner 1952–1990 , , 1952–1960, , 1960–1991, Lönestatistisk 1992–1995, , . Ett snarlikt mönster finner vi i relativlöneutvecklingen för kvinnliga tjänstemän i industrin (se figur 1.1). steg kvoten mellan kvinnliga och manliga industritjänstemäns genom- snittliga löner från till . Stegringen var alltså av samma storleksordning som för industriarbetare men på en lägre nivå. Även tidsförloppet företer stora likheter. För såväl kvinnliga arbetare som tjänstemän innebar åren kring 1920 en klar relativlöneförbätt- ring. Denna vändes i båda fallen i nedgång under återstoden av mellankrigstiden. var denna dock betydligt starkare för tjänstemän än för arbetare. En ny fas av löneutjämning inträdde . Den var starkare för arbetare än för tjänstemän, medan den tillbakagång som följde däremot var starkare för tjänstemännen. Totalt sett innebar detta att relativlöneut- vecklingen för kvinnliga industriarbetare blev något mer fördelaktig än för kvinnliga tjänstemän . var förloppen i stort sett parallella. I båda fallen skedde en distinkt trendförändring 1961, då 1950-talets negativa utveckling bröts och förbyttes i en mycket kraftig ökning av kvinnornas relativlöner. Den snabba ökningstakten bibehölls . För kvinnliga tjänstemän fortsatte ökningen även därefter, om än i ett något lägre tempo, medan kvinnliga arbetares relativlöneutveckling stagnerade. En historia om löneutjämning Arbetsmarknaden i dess helhet Industrin har emellertid endast utgjort en mindre del av kvinnornas arbetsmarknad. av de förvärvsarbetande kvinnorna var anställda i industrin . Därefter har andelen minskat till . Vi ska därför, trots att det empiriska underlaget härför är långt bräckligare, också teckna en översiktlig bild av utvecklingen av löneskillnaden mellan könen på hela arbetsmarknaden från ungefär 1920. Som nämnts finns inte någon tidigare forskning på detta område att referera till. I ett första steg har kvoten mellan kvinnors och mäns genomsnitt- liga löner över hela arbetsmarknaden beräknats för åren 1920, 1940, 1960, 1980 och 1995. Detta har gjorts genom att könsspecifika genomsnittliga löner först har beräknats för sju sektorer. Dessa har därefter aggregerats till könsspecifika genomsnittslöner för hela arbetsmarknaden genom att viktas med sysselsättningsandelar för sektorerna. har sysselsättningsdata från Folk- och bostads- räkningen 1990 använts. Slutligen har den aggregerade relativlönen beräknats som kvoten mellan mäns och kvinnors aggregerade genomsnittslöner. Beräkningsunderlaget redovisas i tabellerna 1.1 och 1.2 och resultaten i tabell 1.3. Intervallen mellan nedslagen är besvärande långa. Orsaken är att forskningen här beträder jungfrulig mark. För stora delar av arbetsmarknaden är datainsamling och konstruktion av jämförbara dataset av sysselsättnings- och löneupp- gifter mycket arbetskrävande, vilket gjort det omöjligt att inom ramen för arbetet med detta kapitel utöka antalet nedslag för vilka beräk- ningar kunnat utföras. Sysselsättningsuppgifter har hämtats från Folkräkningen , 1940 och 1960 samt från Folk- och bostadsräkningen 1980 och 1990. Många och ibland omfattande förändringar i definitioner och gruppering av materialet har skett . Omföringar av undergrupper mellan sektorer har gjorts så att indelningen blivit rimligt konsistent över tiden. Endast anställda har räknats, ej förvärvsarbetande, som i folkräkningarna även innefattar egenföretagare. Ett avsevärt arbete har ägnats åt att konstruera historiska lönedata. Detta slag av grundläggande ekonomisk-historisk verksamhet är ofta kantad av stora svårigheter. Uppgifter har, särskilt för de tidigare åren, hämtats från en lång rad olika källor. Det har därvid inte varit möjligt att få fram löner för alla grupper inom alla sektorer, varför uppskattningar utifrån kända och antagna lönerelationer mellan grupper har fått göras. Löneformer har skiftat från grupp till grupp och från tid till annan. Kost och logi var till exempel en vanligt förekommande löneförmån , inte bara för jordbruksarbetare och hembiträden, och måste uppskattas i pengar. Ofta har löneuppgifter inte stått att få för just de år som folkräkningarnas sysselsättningsuppgifter gäller, varför omräkningar utifrån något känt löneutvecklingsindex har fått göras. Att här redovisa alla detaljer i konstruktionsarbetet är av utrymmesskäl omöjligt. Den samlade bedömningen är att resultatet blivit ett för våra syften användbart datamaterial. Den kvot som redovisas i tabell 1.3 är inte något mått på graden av könsdiskriminering på arbetsmarknaden. I vilken utsträckning löne- skillnaderna kan förklaras av skillnader i produktivitet, till exempel till följd av olikheter i utbildning, antal år med förvärvsarbete och anställningstid, kan inte heller avgöras med hjälp av övriga tillgängli- ga data för den tidigare delen av perioden. Därför kan vi inte heller avgöra om diskrimineringen på arbetsmarknaden i dess helhet avtagit . Däremot kan vi tveklöst påstå att de resultat som redovisas i tabell 1.3 visar att kvinnors situation på arbetsmarknaden så som den avspeglas i den aggregerade relativlönen 1 avsevärt förbättrats . Tabell 1.1 Anställda män och kvinnor fördelade på sektorer 1920–1990. Förkortningar: Jbr = jordbruk med binäringar, Ind = industri och hantverk, Ha = handel samt hotell- och restaurangrörelse, Samf = samfärdsel, Bank = bank- och försäkringsväsende, Allm tj = allmän tjänst och fria yrken, Husl = husligt arbete Källor: Folkräkningen 1920, 1940 och 1960, Folk- och bostadsräkningen 1980, 1990, , . 1 Termen aggregerad används i olika former flitigt i denna text. Därmed avses i detta sammanhang som gäller hela arbetsmarknaden. För att i viss mån undvika klumpiga upprepningar används termen relativlön ibland utan närmare bestämning. I de fallen avses kvinnors lön i förhållande till mäns. En historia om löneutjämning Tabell 1.2 Mäns och kvinnors genomsnittliga löner i sektorer i förhållande till den genomsnittliga lönen för samtliga anställda män och kvinnor 1920–1995. Förkortningar: Se tabell 1.1! Källa: Arbetsmaterial för projektet policy, wage structure and economic transformation, , . Kvot mellan samtliga anställda kvinnors och mäns löner på svensk arbetsmarknad 1920–1995. Wf /Wm = SSfWf /SSmWm, där Sf och Sm är sysselsättningsfördelningen för kvinnor och män från tabell 1.1 och Wf och Wm är genomsnittslöner för kvinnor och män i sektorer från tabell 1.2. Den snabbaste förbättringen skedde . Beräkningar utifrån LNU-data har visat att kvoten mellan samtliga anställda kvinnors och mäns löner steg med i genomsnitt (m.fl., 1996:144). De beräkningar som redovisas i tabell 1.3 visar att ökningen –1980 var av samma storleksord- ning eller . Därav kan vi dra slutsatsen att takten i löneutjämningen över arbetsmarknaden som helhet var ungefär densamma som . Detta mönster stämmer också väl överens med den tidigare redovisade relativlöneutvecklingen inom industrin. Löneutjämningen mellan könen inleddes emellertid inte på 1960- talet. Detta gäller i än högre grad för arbetsmarknaden i sin helhet än för industrin enbart. Totalt minskade lönegapet med 27 procentenhe- ter –1995. Nära hälften av minskningen, eller , inträffade . förändringen skedde ; utjämningstakten –1940 var . Om vi ser till den genomsnittliga årliga förändringen var således skillnaden mellan tiden före och efter 1960 inte dramatisk. Däremot finner vi stora olikheter mellan perioderna vad gäller vilka bakomlig- gande faktorer som förändringen kan hänföras till. Förändringar i kvoten mellan kvinnors och mäns genomsnittslöner över hela arbetsmarknaden kan analytiskt betraktas som bestämd av två faktorer på lägre aggregeringsnivå: förändringar i lönestrukturen, det vill säga av köns- och sektorsspecifika relativlöner, samt förändringar i sysselsättningsstrukturen, det vill säga i fördelningen av kvinnor och män på olika sektorer av arbetsmarknaden. Den senare faktorn får i sin tur sin specifika vikt av de genomsnittliga löneskill- naderna mellan sektorerna. Vi har använt traditionella standardberäkningar för att bestämma respektive faktors direkta påverkan på förändringen av den aggrege- rade kvinnliga relativlönen. Rad 1 i tabell 1.4 A visar den faktiskt observerade utvecklingen i procentenheter av den aggregerade relativlönen för kvinnor 1920–1940, 1940–1960, 1960–1980 och 1980–1995. Rad 2 visar hur utvecklingen skulle ha blivit om fördelningen av kvinnors och mäns sysselsättning på sektorer ej förändrats från ett basår, vilket i detta fall är varje delperiods första Rad 3 visar på motsvarande sätt relativlöneförändringen när lönestrukturen konstanthållits . Tabell 1.4 B visar förändringarna. Tabell 1.4A Den aggregerade relativlönens bestämningsfaktorer. Observe- rad och beräknad kvot mellan kvinnors och mäns aggregerade genomsnittslöner. En historia om löneutjämning Tabell 1.4 B Förändring i observerad och beräknad kvot mellan kvinnors och mäns aggregerade genomsnittslöner. O = observerad kvot (se tabell 1.3). Bs = beräknad kvot med sysselsättningsstruktur (SSf,y Wf /SSm,y Wm, där Sf,y och Sm,y är sysselsättningsfördelningen för kvinnor och män vid basåret y från tabell 1.1 och Wf och Wm är genomsnittslöner för kvinnor och män i sektorer från tabell 1.2). Bl= beräknad kvot med konstanta köns- och sektorsspecifika relativlöner (SSfWf,y /SSmWm,y , där Sf och Sm är sysselsättningsfördelningen för kvinnor och män från tabell 1.1 och Wf,y och Wm,y är genomsnittslöner för kvinnor och män vid basåret y i sektorer från tabell 1.2). Basår: 1920, 1940, 1960, 1980. Den faktiskt observerade förändringen var . Om sysselsättningsstrukturen hade varit oförändrad , det vill säga om fördelningen av kvinnor och män över sektorer på arbetsmarknaden varit densamma, skulle kvoten mellan kvinnors och mäns genomsnittliga löner i stället ha minskat . Om däremot lönestrukturen hade varit oförändrad skulle relativlöneökningen ha varit , det vill säga något större än den faktiskt observerade. Detta betyder att förändringen av kvinnors relativlön helt och hållet förklaras av förändringar i sysselsättningsstrukturen så som den här definierats. Detsamma gäller för perioden –1960, då förändringen beräknad med fast lönestruktur var och den faktiskt observerade förändringen . –1980 förklaras däremot större delen av ökningen i kvinnors relativlön av förändringar i lönestrukturen. Om sysselsättningsstrukturen inte alls hade förändrats skulle den aggregerade relativlönen ändå ha stigit , det vill säga två tredjedelar av den faktiskt observerade förändringen, vilken var . Om de köns- och sektorsspecifika relativlönerna i stället varit oförändrade skulle ökningen ha stannat vid . inträdde stagnation i såväl observerad som beräknad relativlön. Det finns således anledning att utifrån de faktorer som påverkat den aggregerade kvinnliga relativlönen göra en tudelning av undersökningsperioden i tiden före och efter 1960. berodde utjämningen av löneskillnaderna mellan kvinnor och män i första hand på att kvinnor i ökad utsträckning fick sysselsättning inom relativt välavlönade delar av arbetsmarknaden. var den främsta orsaken att lönestrukturen pressades samman. Detta skedde i flera dimensioner. Av intresse i detta sammanhang är att genomsnittslönerna mellan sektorer utjäm- nades och att kvinnors löner närmade sig mäns inom sektorerna. Löneförändringar inom sektorerna kan naturligtvis i sin tur vara bestämda av antingen relativlöneförändringar eller sysselsättningsför- skjutningar på lägre aggregeringsnivå. Det har inte varit möjligt att inom ramen för detta kapitel göra en fullständig undersökning av den relativa vikten av respektive faktor inom sektorerna. Vi vet emellertid att kvinnors relativa löner steg kraftigt på både delbransch- och företagsnivå inom industrin (se nedan!). Spridda uppgifter från andra sektorer visar också på samma sak. Det gäller till exempel handel samt statlig och . (1995a) har visat att den starka ökningen av kvinnliga industriarbetares relativlöner så gott som uteslutande var en effekt av utjämning mellan kvinnors och mäns löner på bransch-, delbransch- och företagsnivå.