sou · GLB349 · 1998-01-01 00:00:00 — Den ändring av bestämmelsen i 1 kap. 10 § YGL om spridning till allmänheten som har diskuterats i det föregående skulle innebära att de i 3 kap.13 § YGL angivna ursprungsuppgifterna gjordes till en förut- sättning för yttrandefrihetsrättsligt skydd för videogram. Ändringen skulle med andra ord föra med sig en viss skillnad i förhållande till vad som gäller enligt tryckfrihetsförordningen. Vägledande i arbetet på att få till stånd ett konstitutionellt skydd för friheten att yttra sig i andra medier än tryckta skrifter har varit en avsikt att så långt som möjligt utforma skyddet på ett sätt som stämmer överens med vad som gäller enligt tryckfrihetsförordningen. Denna strävan får sägas ha drivits mycket långt och har kommit till uttryck även i detaljlösningar och formfrågor. Skyddet för de nyare medierna skulle göras likvärdigt med det som redan uppnåtts i fråga om tryckta skrifter. Mot den diskuterade lösningen av frågan om grundlagens räckvidd beträffande videogram kan därför med ett visst fog invändas att den skulle innebära ett avsteg från de principer som lagts till grund för uppbyggnaden av yttrandefrihetsgrundlagen. Någon kan kanske finna en sådan invändning betydelselös. Givetvis är uppgiften att säkerställa att yttrandefriheten får behålla ett menings- fullt och effektivt skydd även när budskap sprids med hjälp av videoteknik, inte att värna om att vissa regler som på ett angränsande område utbildats just för ett sådant ändamål förs vidare till nya områden. På lång sikt kan det likväl visa sig värdefullt att hålla på troheten mot den förebild för det konstitutionella skyddet för yttrande- friheten som finns fastlagd i tryckfrihetsförordningen. Den tekniska utvecklingen på massmediernas område visar inte några tecken på att stanna av. En betydelsefull del av meningen med yttrandefrihetsgrundlagen ligger i att grundlagen kan bidra till att de rättsliga grundsatser som utbildats till skydd för yttrandefriheten får bli bestämmande för masskommunikationens villkor även under en utveckling som på ett djupgående sätt rör sig bort från vad vi har varit vana vid. Om de från tryckfrihetsförordningen hämtade grundsatserna på detta sätt ska kunna bli styrande i det långa loppet, är det av vikt att troheten mot tryckfrihetsförordningens lösningar vidhålls. Avsteget från förebilden i tryckfrihetsförordningen är inte någon obetydlig invändning mot den förut berörda tanken på en ändring av yttrandefrihetsgrundlagen. 6.6 En begr änsad ändring Avsteget kan undvikas om ändringen av yttrandefrihetsgrundlagen begränsas till ett klargörande av att grundlagens räckvidd inte sträcker sig till videogram som inte mångfaldigas. Detta skulle innebära en avvikelse från utformningen av tryckfrihetsförordningen, men knappast från dess sakliga innebörd. Att någon skulle lämna ut en tryckt skrift till salu eller för annan spridning i ett enda exemplar är en i praktiken så avlägsen möjlighet att tryckfrihetsförordningen inte behöver ge något uttryckligt svar på hur en situation av sådant slag skulle bedömas. På motsvarande sätt som i fråga om videogram står det dock klart att offentlig förevisning av ett tryckalster, t.ex. en affisch, omfattas av tryckfrihetsförordningens skydd även om inte ett förtroligt meddelande genom en tryckt skrift skulle åtnjuta tryckfrihetsrättsligt skydd fullt ut. Videotekniken skapar andra praktiska möjligheter. Erfarenheten har visat att de skräddarsydda videogrammen för det mesta inte framställs i fler exemplar än ett och att detta sätt att sprida upptagningar av rörliga bilder används i ganska stor omfattning. När det gäller yttrandefrihetsgrundlagen finns behovet av ett uttryckligt svar. Ett svar av den innebörd som angivits avviker inte i sak från tryckfrihets- förordningens mönster. Även den nu antydda mera begränsade ändringen i yttrandefrihets- grundlagen är dock förenad med vissa svårigheter. Ett videogram kan kopieras gång efter annan så länge en användbar förlaga finns i behåll. Det är alltså möjligt att sprida identiska exemplar, framställda ett efter ett i takt med att beställningar kommer in, kanske efter en annons. Sådan verksamhet förekommer. När skall videogrammet anses ha blivit spritt? Skall exemplaren betraktas som tillhörande samma upplaga, eller rör det sig om skilda upplagor med olika spridningstidpunkter? i så fall något av videogrammen mångfaldigat? När inträder preskription? Andra sätt att sprida rörliga bilder som upptagits på videogram kan ge anledning till frågor av samma slag. Frågorna är av väsentlig betydelse för möjligheterna att ingripa mot spridning av olaga våldsskildring, barnpornografi, hets mot folkgrupp och andra yttrandefrihetsbrott. De ger anledning till tämligen komplice- rade rättsliga överväganden. Klar vägledning i förarbeten eller litteratur står inte alltid att vinna. Rättstillämpningen på området är inte enkel. I det långa loppet blir det ofrånkomligt att söka uppnå ett mera lätthanterligt rättstillstånd. Frågan står dock kvar om inte ett sådant mål nås bäst genom en utveckling i praxis, genom vilken olika detaljfrågor angående tillämpningen av det nya grundlagssystemet i yttrandefri- hetsgrundlagen får sin lösning i konkreta fall som åskådliggör de frågor som blir av betydelse i praktiken. För egen del har jag inte frångått den grundinställning som jag gav uttryck för rapport, nämligen att det knappast är på sin plats att ännu ta upp några mera grundläggande frågor om utformningen av yttrandefrihetsgrundlagen till förnyade överväganden. Ett steg på vägen bort från de praktiska svårigheter som gör sig gällande skulle emellertid kunna vara att genomföra den mera be- gränsade ändring av 1 kap. 10 § YGL som har berörts. Svaren på de frågor som jag pekade på skulle då även i fortsättningen få sökas i rättskällorna på tryckfrihetsförordningens område. De rättsliga villkoren för de nyare massmedierna skulle förbli likvärdiga med vad som gäller för det tryckta ordet, även när det gäller de mera svårbe- dömda rättstillämpningsfrågorna. Men de unika skräddarsydda videogrammen skulle skiljas bort från den mera komplicerade hand- läggningsform som är föreskriven för yttrandefrihetsmål. Den praktiska vinsten av detta skulle vara betydande. Någon förlust för yttrandefri- heten i medier för spridning av budskap till allmänheten skulle inte uppstå. Vad jag har anfört i det föregående skulle kunna ge anledning att införa ett tillägg till 1 kap. 10 § YGL så att bestämmelsen fick följande lydelse: "Grundlagen är tillämplig på sådana filmer och ljudupptagningar som sprids till allmänheten genom att spelas upp, säljas eller till- handahållas på annat sätt. Sker spridningen p å annat s ätt än genom uppspelning, skall dock grundlagen till ämpas endast om filmen eller ljudupptagningen framst älls i flera likadana exemplar. " En sådan regel blir inte en motsvarighet till stencilregeln i 1 kap. 5 § TF. Stencilregeln innebär en möjlighet att använda ett annat medium än tryck under samma rättsliga skydd som för tryck.Tillägget till yttrandefrihetsgrundlagen skulle bli ett av praktiska behov betingat klargörande av gränserna för grundlagens räckvidd i fråga om filmer Jag förordar att ett sådant förtydligande som angivits tas upp till vidare övervägande. Av vad som har anförts i det föregående har framgått att den första tidens tillämpning av de nya grundlagsreglerna till skydd för yttrande- friheten har inneburit att Justitiekanslern fått ta ställning till åtskilliga frågor om hur grundlagen bör tolkas, i första hand när det gäller skyddet för rätten att uttrycka sig genom upptagningar av rörliga bilder i videogram. Arbetet har avsatt erfarenheter som kunnat läggas till grund för de förslag som har framförts i denna skrivelse. Min bedömning är, att det finns ett utrymme för att göra den nu gällande ordningen tydligare och enklare att tillämpa utan att skyddet för friheten att begagna ny teknik i den fria informationsspridningens och opinionsbildningens tjänst blir mindre effektivt. Som ett sätt att möjliggöra det långtgående skydd för yttrandefri- heten som yttrandefrihetsgrundlagen är avsedd att upprätthålla kan de grundlagsregler ses, som föreskriver skyldighet för dem som är verksamma i de av grundlagen skyddade medierna att ge sig till känna. Sådana regler finns i fråga om radiomedierna såväl som i fråga om filmer, videogram och andra upptagningar av rörliga bilder samt ljudupptagningar. Reglerna återfinns såvitt gäller filmer och videogram i 3 kap. 13 § YGL och innebär att bildupptagningarnas ursprung skall framgå av varje exemplar som är avsett för spridning. Underlåtenhet att iaktta dessa föreskrifter kan föranleda straff. Det är också ett brott att sprida upptagningar som saknar de föreskrivna uppgifterna. Därtill kommer att spridaren kan bli ansvarig för upptagningens innehåll, om detta är straffbart. som har gått sedan yttrandefrihetsgrundlagen trädde i kraft har Justitiekanslern i inte så få fall riktat ansvarstalan för innehållet i videogram mot dem som stått för den faktiska spridningen av videogrammen. Erfarenheten har visat att sådana videogram som innehåller barnpornografibrott som regel saknar alla uppgifter om ursprunget. I fråga om olaga våldsskildring i videogram är förhållandet praktisk taget detsamma. De regler som gäller för upptagningar av rörliga bilder leder emellanåt till att åtal inte kan väckas för yttrandefrihetsbrott, trots att innehållet i ett utgivet videogram framstår som straffbart. Det behöver emellertid inte för den skull alltid vara uteslutet att väcka åtal för underlåtenhet att ange ursprungsuppgifter. Sådana åtal kan även i övrigt framstå som motiverade för att ge effektivitet åt den yttrandefri- hetsrättsliga regleringen. I den verksamhet som har bedrivits på yttrandefrihetsgrund- lagens område har Justitiekanslern i endast ett ärende tagit upp frågan om sådana brister hos videogram i formellt avseende som har berörts. De praktiska möjligheterna att beivra underlåtenhet att ange ursprungsuppgifter har emellertid ökat . Justitie- kanslern har för avsikt att i större utsträckning än tidigare genom lagföring söka verka för att reglerna om ursprungsmärkning vinner efterföljd. På torde en sådan verksamhet kunna medverka till att an- vändningen av videoband som massmedium i högre grad än som redan har skett närmas till vad som gäller för tryckta skrifter. Den mera dolda spridning som äger rum är kanske inte möjlig att helt komma till rätta med. Men om de skräddarsydda videogrammen behandlas i vanlig straffrättslig ordning, om en bättre efterlevnad av föreskrifterna om ursprungsuppgifter på videogram uppnås och om fall av barnpornografibrott och olaga våldsskildring i videogram som faller under yttrandefrihetsgrundlagen får behandlas av vanliga åklagare, kan det sannolikt leda till värdefulla resultat t.ex. i fråga om viss postor- derförsäljning. Det skulle kunna innebära att det konstitutionella skyddet för yttrandefriheten i massmedier förblir oförminskat, att den allmänna respekten för regleringen befästs, att utsikterna att driva tillbaka spridningen av barnpornografi och olaga våldsskildring ökar och att Justitiekanslerns uppgift som åklagare i fråga om yttrandefri- hetsbrott får rimligare proportioner. Europeiska gemenskapernas officiella tidning 281 OCH RÅDETS DIREKTIV 95/46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREK- TIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen, särskilt artikel 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag(1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), i enlighet med det förfarande som anges i fördragets artikel 189b,(3) och med beaktande av följande: 1)Gemenskapens målsättningar som uttryckts i fördraget, så- (1)EGT nr C 277, 5.11.1990, s. 3, och EGT nr C 311, , s. 30. (2)EGT nr C 159, , s. 38. (3)yttrande av (EGT nr C 94, , s. 198), bekräftat (EGT nr C 342, 20.12.1993, s. 30), rådets gemen- samma ståndpunkt av den 20 feb- ruari 1995 (EGT nr C 93, , s. 1 ) och Europapar- lamentets beslut av (EGT nr C 166, . som detta ändrats genom Fördraget om Europeiska unionen, består i att förverkliga en allt fastare samman- slutning av de europeiska folken, i att upprätta allt närmare relationer mellan de stater som förenas i ge- menskapen, i att säkerställa ekono- miska och sociala framsteg i si- na länder genom gemensamma åtgärder för att undanröja de barriärer som delar , i att fortgående förbättra levnadsvillko- ren för dess folk, i att be- vara och stärka fred och frihet och i att främja demokratin på grundval av de grundläggande rättigheter som erkänns i medlemsstaternas grund- lagar och lagar liksom i den euro- peiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 2)Systemen för databehandling av uppgifter är till för människor- nas skull. Oavsett fysiska perso- ners medborgarskap eller hemvist måste systemen re- spektera dessa personers grund- läggande fri- och rättigheter - särskilt rätten till privatlivet - och bidra till ekonomiska och sociala framsteg, handelns ut- veckling och enskilda personers välfärd. 3)Upprättandet av den inre mark- naden och dennas funktion, som i enlighet med artikel 7a i för- draget innebär fri rörlighet för Nr L 281 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 23.11.95 varor, personer, tjänster och kapital, förutsätter inte bara att personuppgifter fritt kan överfö- ras från en medlemsstat till en annan utan också att enskilda personers grundläggande rättig- heter skyddas. 4)Inom gemenskapen behandlas och används personuppgifter allt oftare inom olika ekonomiska och samhälleliga områden. Framstegen på informa- tionsteknikens område har gjort det avsevärt lättare att behandla och utbyta sådana uppgifter. 5)Den ekonomiska och sociala integration som är en följd av upprättandet av den inre mark- naden och dennas funktion i enlighet med artikel 7a i fördra- get kommer med nödvändighet att leda till en betydande ökning av flödet av personuppgifter över gränserna mellan samtliga aktörer på de ekonomiska och samhälleliga områdena, oavsett om dessa aktörer tillhör den s e k t o r n . U t b y t e t a v De nationella myndig- heterna i de olika medlemssta- terna måste som ett led i till- lämpningen av gemenskaps- rätten samarbeta och utbyta personuppgifter för att kunna fullgöra sina åligganden eller utföra arbetsuppgifter för en myndighet i en annan medlems- stat inom det område utan inre gränser som den inre markna- den innebär. 6)Det ökade vetenskapliga och tekniska samarbetet liksom det samordnade införandet av nya telekommunikationsnät inom gemenskapen nödvändiggör och underlättar dessutom det gränsö- verskridande flödet av person- uppgifter. 7)Skillnaden i skyddsnivå mellan medlemsstater vad gäller en- skilda personers fri- och rättig- heter, särskilt rätten till privatliv med avseende på behandling av personuppgifter, kan hindra översändande av sådana uppgif- ter från en medlemsstats territo- rium till en annans. Denna skill- nad kan därför utgöra ett hinder för att utöva en rad ekonomiska aktiviteter på gemenskapsnivå, snedvrida konkurrensen och hindra myndigheterna att fullgöra de skyldigheter som åligger dem enligt gemen- skapsrätten. Denna skillnad i skyddsnivå beror på olikheter i nationella lagar och andra författningar. 8)För att hindren mot flöden av personuppgifter skall kunna av- skaffas måste skyddsnivån när det gäller enskilda personers fri- och rättigheter med avseende på behandlingen av sådana uppgifter vara likvärdig i alla medlemsstater. Denna målsätt- ning är av grundläggande be- tydelse för den inre marknaden men kan inte uppnås genom Europeiska gemenskapernas officiella tidning 281 åtgärder endast av med- lemsstaterna, i synnerhet med tanke på omfattningen av de skillnader som finns mellan nationell lagstift- ning på området och med tanke på behovet av att samordna lagstiftningen i medlemsstaterna för att säkerställa en sådan enhetlig reglering av det gräns- överskridande flödet av person- uppgifter som överensstämmer med målsättningen för den inre marknaden enligt artikel 7a i fördraget. Det är därför nödvän- digt att gemenskapen vidtar åtgärder för att åstadkomma en tillnärmning av lagstiftningen. 9)Eftersom tillnärmningen av de nationella lagstiftningarna kom- mer att leda till ett likvärdigt skydd kommer medlemsstaterna inte längre att kunna hindra det fria flödet av personuppgifter mellan dem under hänvisning till enskilda personers fri- och rättigheter, särskilt rätten till privatliv. Medlemsstaterna kommer att få ett handlingsut- rymme, som i samband med genomförandet av detta direktiv också kommer att kunna utnytt- jas av näringslivet och arbets- marknadens parter. Medlems- staterna kommer därför att i sin nationella lagstiftning särskilt kunna ange de allmänna villkor som skall gälla för behand- lingen av uppgifter. Medlems- staterna skall härvid sträva efter att förbättra det skydd som deras nuvarande lagstiftning ger. Inom ramen för detta handlingsutrymme och i enlig- het med gemenskapsrätten kan skillnader uppkomma vid ge- nomförandet av direktivet, vilket kan påverka flödet av uppgifter såväl inom en med- lemsstat som på gemenskaps- nivå. 10)Ändamålet med den nationella lagstiftningen om behandling av personuppgifter är att skydda grundläggande fri- och rättigheter, särskilt den rätt till privatlivet som erkänns både i artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och i gemenskapsrättens allmänna rättsprinciper. Av denna an- ledning får tillnärmningen av denna lagstiftning inte med- föra någon inskränkning i det skydd de ger, utan skall i stället syfta till att garantera en hög skyddsnivå inom ge- menskapen. 11)De principer om skydd för enskilda personers fri- och rättigheter, särskilt rätten till privatlivet, som detta direktiv innehåller, utgör en precisering och en förstärkning av principerna i konvention av om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. 12)Principerna för skyddet måste gälla för all behandling av personuppgifter som utförs av Nr L 281 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 23.11.95 en person vars verksamhet regleras av gemenskapsrätten. En fysisk persons behandling av uppgifter uteslutande för personliga ändamål eller för hemmabruk, såsom korrespon- dens eller förande av adress- register, skall dock inte om- fattas. 13)Sådan verksamhet som avses i avdelningarna V och VI i För- draget om Europeiska unionen och som rör allmän säkerhet, försvar, statens säkerhet och statens verksamhet på straff- rättens område faller inte inom tillämpningsområdet för gemenskapsrätten, dock med förbehåll för medlemsstaternas skyldigheter enligt artiklarna 56.2, 57 eller 100a i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Sådan behand- ling av personuppgifter som är nödvändig för att skydda statens ekonomiska välstånd omfattas inte av detta direktiv, när behandlingen har samband med frågor om statens säkerhet. 14)görs inom ramen för informationssam- hället betydande framsteg såvitt avser tekniken för att uppta, överföra, bearbeta, registrera, lagra eller lämna ut ljud- eller bilduppgifter om fysiska personer; detta direktiv bör därför tillämpas på be- handling av sådana uppgifter. 15)Behandlingen av sådana upp- gifter omfattas av detta direk- tiv endast om den sker med hjälp av automatisk databe- handling eller om de uppgifter som behandlas ingår eller avses ingå i ett register som är uppbyggt efter vissa med utgångspunkt i för enskilda personer utformade kriterier för att underlätta tillgång till de berörda uppgifterna. 16)Behandlingen av ljud- och bilduppgifter - exempelvis i samband med videoövervak- ning - omfattas inte av detta direktiv om den utförs för att tillgodose den allmänna säker- heten, försvaret, statens säker- het eller statens verksamhet på straffrättens område eller till annan verksamhet som inte faller inom gemenskapsrättens tillämpningsområde. 17)När det gäller behandling av ljud- och bilduppgifter för journalistiska ändamål eller i litterärt eller konstnärligt skapande, särskilt på det audiovisuella området, skall direktivets principer i enlighet med bestämmelserna i artikel 9 tillämpas restriktivt. 18)För att undvika att en enskild person förvägras det skydd som tillkommer honom enligt detta direktiv skall varje behandling av personuppgifter inom gemenskapen ske i enlighet med lagstiftningen i en av medlemsstaterna. Europeiska gemenskapernas officiella tidning 281 hänsyn till detta bör behand- lingen av uppgifter som utförs av någon som på uppdrag av en registeransvarig som är etablerad i en medlemsstat regleras av den statens lag- stiftning. 19)Etablering på en medlemsstats territorium förutsätter effektiv och faktisk verksamhet med hjälp av en stabil struktur. Härvid har den berörda verk- samhetens rättsliga form inte avgörande betydelse, oavsett om det är fråga om en filial eller om ett dotterbolag som är en juridisk person. Om den ansvarige är etablerad på flera medlemsstaters territorier, särskilt genom dotterbolag, måste han för att undvika varje kringgående garantera att varje verksamhet uppfyller bestämmelserna i den natio- nella lagstiftning som gäller för aktiviteterna. 20)Den omständigheten att den registeransvarige är etablerad i ett tredje land får inte utgöra ett hinder för det skydd som enskilda personer ges i detta direktiv. I sådana fall skall på behandlingen av uppgifter tillämpas den medlemsstats lagstiftning som innehåller de hjälpmedel som används för behandlingen. Det bör finnas garantier för att de rättigheter som följer av detta direktiv re- spekteras i praktiken. 21)Detta direktiv påverkar inte de territorialitetsregler som gäller på straffrättens område. 22)Medlemsstaterna bör i sin lagstiftning eller genom andra bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv närmare ange de allmänna villkoren för att en behandling skall vara tillåten. Särskilt artikel 5 jämförd med artiklar- na 7 och 8 tillåter medlems- staterna att, oavsett de all- männa regler som gäller, ange särskilda villkor för behand- lingen av uppgifter på särskil- da områden och för de olika kategorier av uppgifter som behandlas i artikel 8. 23)Medlemsstaterna har befogen- het att genomföra skyddet för enskilda personer både genom en generell lagstiftning om skydd för enskilda personer såvitt avser behandling av personuppgifter och genom särskild lagstiftning som till exempel om statistiska institut. 24)Sådan lagstiftning som rör skydd för juridiska personer med avseende på behandling av uppgifter som angår dem berörs inte av detta direktiv. 25)Principerna för skyddet måste avspeglas dels i de förpliktel- ser som åvilar personer, myndigheter, företag, institu- tioner, organ eller andra registeransvariga särskilt med avseende på uppgifternas kva- Nr L 281 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 23.11.95 litet, den tekniska säkerheten, anmälningar till tillsynsmyn- digheten och de omständig- heter under vilka behandling får utföras, dels i de rättigheter som tillkommer enskilda personer, vilkas personupp- gifter blir föremål för behand- ling, att bli informerade om att behandling sker, att få tillgång till uppgifterna, att begära rättelse och att under vissa omständigheter invända mot behandlingen. 26)Principerna för skyddet måste gälla all information som rör en identifierad eller identifier- bar person. För att avgöra om en person är identifierbar skall härvid beaktas alla hjälpmedel som i syfte att identifiera ve- derbörande rimligen kan kom- ma att användas antingen av den registeransvarige eller av någon annan person. Skydds- principerna gäller inte för uppgifter som gjorts anonyma på ett sådant sätt att den regis- trerade är identifi- erbar.