sou · GLB3113 · 1998-01-01 00:00:00 — Riksdagsmännen ägnade också mycken tankemöda åt problemet med att göra den husliga ekonomin tillgänglig för alla flickor. Kvinnlig värnplikt i form av obligatorisk huslig utbildning diskuterades, och en variant av den obligatoriska fortsättningsskola, som infördes , inriktades mot husligt arbete för flickor. Av allt tal om familjens stora betydelse som samhällets grundval att döma, verkade det nästan som om herrarna menade att samhället stod och föll med undervisning i huslig ekonomi. I enlighet med professionaliseringsteoriernas logik var således förutsättningarna goda för att den husliga utbildningens företrädare skulle kunna komma i åtnjutande av professionell status. För ett fåtal kvinnor öppnades också vissa möjligheter till karriär och materiella utsågs till skolköksinspektris på , utnämndes till hedersdoktor vid , och blev första riksdagskvinna, för att nämna några av de mest framstående exemp- len. Deras elever däremot, de blivande vanliga skolkökslärarinnorna, hamnade på de nedersta trappstegen i de hierarkier som upprättades mellan olika lärargrupper. Deras löner var också mycket låga i förhållande till den relativt sett mycket kvalificerade utbildning de genomgått. Vidare tilldelades ämnet hushållsgöromål endast en marginell plats i den nya läroplan för folkskolan som utfärdades . Mot den bakgrunden framstår riksdagsmännens tal om den husliga ekonomins stora betydelse bara som en läpparnas bekännelse. Att ett mål för ämnet enligt den läroplanen var att höja det husliga arbetets värde, betydde endast att flickorna för egen del skulle läras att uppskatta det så att de villigt utförde det utan någon annan lön än den egna tillfredsställelsen över väl utförda arbetsupp- gifter. Alla senare försök att med utbildning generellt försöka höja det husliga arbetets status har även de misslyckats. En förklaring har säkert att göra med de relationer mellan kunskap och makt som jag inledningsvis diskuterade – makten att definiera vilka kunskaper som är mer värda än andra har förvisso inte legat i kvinnornas händer. Men en annan orsak kan också sökas i de lagar om tillgång och efterfrågan som styr marknadsvärdet av det kulturella kapital som utbildning ger. Ett någorlunda högt bytesvärde förutsätter att kompetensen i fråga är relativt exklusiv. Men den husliga ekonomins syfte var ju det motsatta, nämligen att sprida de näringsfysiologiska rönen till alla kvinnor, istället för att mystifiera dem i syfte att reservera dem för en liten exklusiv grupp. Utbildning för reproduktion eller nya könsrelationer? Låt oss avslutningsvis återvända till sekelskiftets kvinnliga akademi- ker och deras relativt framgångsrika kamp för rätten att inneha tjänster inom läroverk och universitet. Att de lyckades beror till stor del på att deras krav var förenliga med den meritokratiska ordningen. Enligt denna ordning, där den personliga kompetensen är helt avgörande, går det inte att definitionsmässigt förbehålla högre positioner för män. Många män tog också konsekvenserna av denna ideologi och stödde kvinnorna i deras kamp. Den skolkommission som tillsattes 1918 skulle bland annat ta ställning till flickornas utbildningsmöjligheter, och så här såg den på sin uppgift: Vad bör kvinnor kunna? Kvinnan har kämpat sig fram till en med mannen lika berättigad ställning i det moderna samhället och av statsmakterna godkänts som tävlande part vid tillsättningen av en mångfald tjänster. Un- der sådana förhållanden synes det ofrånkomligt att staten i sina offentliga läroanstalter bereder de blivande kvinnorna möjlighet att begagna sig av det vunna lika berättigandet. Resultatet blev att läroverken 1927 öppnades för flickor även om många män, och vissa kvinnor med för den delen, menade att detta var ett beslut som skulle få ödesdigra konsekvenser för nationen. Flickskolan avvecklades dock inte utan fick tvärtom en starkare ställning inom den nya organisationen just för att förhindra att flickorna i allt för stora skaror strömmade till läroverken. Men det första steget var trots allt taget i en utveckling som innebar att allt fler flickor tog studenten och gick vidare till universitet och högskolor. återfinns fler kvinnor än män på olika postgymnasiala utbildningar. Jämställdhet mellan könen har blivit ett uttalat politiskt mål, och just utbildningspolitiken har ofta använts för att nå det målet. En orsak till detta är förmodligen att politikerna har större möjligheter att diktera reglerna för utbildningssystemet än för livet i hemmet eller det privata näringslivet. Vad kan vi då med facit i hand lära oss av historierna om ABKF och den husliga ekonomin? En lärdom är att de åtgärder som syftar till att med hjälp av utbildning åstadkomma jämställdhet faktiskt kan bidra till att i meritokratins namn bereda vissa kvinnor plats högt upp i manliga hierarkier. Problemet är emellertid att de kriterier som använts som mått på kompetens vanligtvis är manligt definierade. När kvinnor inbjuds att tävla med män på lika villkor, är det därför männen som dikterar de villkoren. Alla andra strukturer inom skola och samhälle som skapats av män försvårar också för kvinnor att göra sig gällande. Om sådana komplikationer var emellertid sekelskiftets kvinnliga akademiker lyckligen omedvetna. De makt- och statushierarkier som bygger på formell utbildning förutsätter att det finns en arbetsmarknad där utbildningskvalifikatio- nerna i fråga kan bytas mot hög status och lön. De kvalifikationer som huslig ekonomi gav var dock i första hand inte avsedda för en sådan marknad utan för det oavlönade arbetet i hemmet. Något direkt ekonomiskt utbyte hade kvinnan därför inte av den, bortsett från att hennes värde på äktenskapsmarknaden eventuellt ökade. I vilken utsträckning den husliga ekonomin förbättrade hennes möjligheter till ett gott parti förtäljer emellertid inte den här historien. Status behöver dock nödvändigtvis inte vara knutet till ekonomis- ka belöningar, och därför är det inte uteslutet att huslig utbildning i alla fall skulle kunna höja husmoderns status. många kvinnor en ära i att ha ett välskött hem, och detta väcker också beundran hos omgivningen. Kanske var, och är, sådana förmågor och färdigheter ett resultat av utbildning, men jag tror att de effekterna i så fall var mycket små. Den husliga ekonomin bidrog snarare till att upprätta en normalitetens diskurs för livet i hemmet, och därför är det mer relevant att använda begreppet symboliskt våld. Genom skolköket upphöjdes vissa föreställningar om det rätta sättet att sköta ett hem till allas norm. Huslig ekonomi var ett könsspecifikt ämne som b yggde på den traditionella arbetsdelningen mellan könen. Genom sin blotta existens bidrog det därför också till att reproducera och förstärka de rådande könsrelationerna. I den husliga ekonomins namn upphöjdes helt enkelt männens intressen till samhällets. började emellertid kvinnor att i större utsträckning söka sig ut på arbetsmark- naden, och därför ställdes de manliga politikerna också inför det skolpolitiska problemet med att tillgodose flickornas behov av kvalifikationer både för yrkesliv och för livet i hemmet. Men att göra detta till ett manligt problem också i praktiken, det vill säga ändra på den könsliga arbetsdelningen inom hemmets väggar, föresvävade inte den manliga maktens representanter. Tvärtom konstaterades i en riksdagsdebatt , då debatten om kvinnans ställning som ett fullvärdigt politiskt subjekt var som mest intensiv: Månne det icke är skäl att ordna så, att varje kvinna blir tvungen att utbilda sig i det kall, vari männen och samhället i sin helhet ha allra bäst gagn av henne, i husmoderskallet, och påskynda saken så, att hon inhämtar kunskap i ämnet, innan hon intager sin plats i denna sal. I våra dagars grundskola har emellertid undervisning i hushåll- skunskap tagits i jämställdhetspolitikens tjänst. Genom att göra undervisningen obligatorisk för både flickor och pojkar vill man bryta med den traditionella könsliga arbetsdelningen inom hemmets väggar. Pojkar ska, lika väl som flickor, lära sig att sköta sin personliga service. Den första generationen av grundskoleelever har nått vuxen ålder, och kanske håller gamla könstrukturer verkligen på att förändras. Om detta i så fall är en utbildningseffekt må vara osagt, men i mina ögon är det ändå oroande att ämnen som slöjd och hushållsgöromål tilldelats ett mindre utrymme i den senaste läropla- nen för den obligatoriska skolan . Vad bör kvinnor kunna? Denna text är inspirerad av utbildningssociologiska teorier, och mer om dessa kan man till exempel läsa i antologin , ideologi och samhälle (1977) med m.fl. som redaktörer. En annan teoretisk utgångspunkt har tagits i professionsforskning- en, och den behandlas i Kampen om yrkesutövning, status och kunskap. Professionaliseringens sociala grund (1989) med som redaktör. Utbildning och kön i ett historiskt perspektiv behandlas av Chris- tina och i Där de härliga lagrarna gro Kultur, klass och kön i de svenska läroverken 1850–1914 (1993). Mitt avsnitt om de kvinnliga akademikernas kamp bygger på kapitel 7 i den boken. Samma ämne har också behandlats av i Den höga tröskeln. Kampen för kvinnas rätt till ämbete (1969). Andra svenska historiska studier om kvinnliga läraryrken är . Feminiserings- och professionaliseringsprocessen inom den svenska folkskolans lärarkår 1860–1906 (1987) samt avhandling komma till oss. Förskollärarna och kampen om småbarnsinstitutio- nerna 1854–1968 (1996). Mer om den husliga ekonomins historia kan man läsa i avhandling för hemmet. Trädgårdsskötsel, slöjd, huslig ekonomi och nykterhetsundervisning i den svenska folkskolan 1842–1919 med exempel från (1987). Flickornas utbildning i ett historiskt perspektiv har studerats av bland andra i Svensk flickskola (1972) samt i Pojkskola, Flickskola, Samskola. Samundervisningens utveckling i –1962 (1987). I gruva och på kontor – genusstämpling av arbete I en artikel med rubriken i männens värld sägs i , att åtta kvinnor har antagits till aspi- rantutbildning som heltidsanställda brandmän – de första kvinnor någonsin som fått söka träning till detta yrke. Brandmannens arbete är tungt och farligt och utbildningen ställer stora krav på fysisk och psykisk styrka. Artikeln berättar att det inträffade är en öppning för kvinnor i ett tidigare helt mansdominerat yrke och projektledaren är optimistisk om att en av de sista manliga befästningarna håller på att falla. Artikelns ton präglas dock av en viss förvåning över att kvinnorna klarat av de krävande testmomenten. De åtta aspiranterna betraktas i texten inte som individer utan som representanter för ett kön, kvinnor, som egentligen inte förväntas besitta de egenskaper som krävs för att klara detta mansarbete. Att granska arbete utifrån det kön som utför det och värdera dess krav och innehåll utifrån våra föreställningar om kvinnligt och manligt är ett seglivat betraktelsesätt som färgar – och har färgat – hur vi ser på arbetslivet och fördelningen av arbeten mellan kvinnor och män. Det är dessutom en av de mekanismer som gör att det finns manliga – och kvinnliga – befästningar kvar i det moderna industri- samhället, trots att kvinnor och män formellt har blivit jämställda. Vad är då kvinnligt eller manligt arbete i ett historiskt per- spektiv? Den flod av genushistorisk forskning som kommit visar entydigt att det inte finns några givna biologiska eller ekonomiska förklaringar till stämplingen av arbeten som kvinnliga eller manliga. Fördelningen av produktiva och reproduktiva uppgifter mellan män och kvinnor är istället ett resultat av komplexa historiska processer. Det konkreta utfallet varierar och rum. Det finns dock vissa gemensamma drag i könsarbetsdelningen: kvinnors och mäns arbetsmarknad är oftast segregerad och hierarkiskt ordnad, med män i överordnade positioner och kvinnor i underordnade. Dessutom uppstår bestämda uppfattningar (som varierar historiskt) om vad som är lämpligt arbete för kvinnor eller män. När väl ett arbete har fått I gruva och på kontor en genusstämpel, är den mycket svår att förändra. Som sociologen skriver: Even when the conditions of the labour market change, when production processes require different abilities, when family re- lations are in flux, gender ideologies persist. Hur arbeten fördelas i ett samhälle uttrycker ett maktförhållande. Konsekvenserna av könsarbetsdelningen blir olika för könen – eftersom män som kön besitter makt och auktoritet, kan kvinnors försök att bryta in på ett manligt arbete uppfattas som ett hot mot männens ställning och självuppfattning. I det följande vill jag visa hur vissa arbeten har kommit att bli betraktade som kvinnliga, respektive manliga i konkreta historiska situationer, och vilka konsekvenser detta har haft för kvinnor och män. Jag tar exempel från två områden, först från en för kvinnor minst sagt ovanlig sysselsättning, gruvarbetarens, och i modern tid, därefter från sysselsättning- en som tjänsteman inom statsförvaltningen kring 1800-talets mitt och . Med exemplen vill jag illustrera den samverkan mellan olika faktorer som kan styra kvinnors (och mäns) arbetsmarknad: efterfrå- gan på arbetskraft, införandet av nya produktions- och organisations- former och av ny teknik, statens roll som lagstiftare, fackföreningars ställningstaganden samt även, med uttryck, sega genuside- ologier. Gruvarbetet har givetvis alltid varit en manlig syssla, men det har dock funnits kvinnor som arbetat ovan och under jord i svenska järnmalmsgruvor. De arbetade, som historikern visat, med borrning, lastning och uppfodring av malm . har t.o.m funnit att kvinnor kan ha utgjort nära hälften av arbetskraften vid bergslag i län. arbetade kvinnan i arbetslag med mannen, sönerna eller husbonden. Gruvarbetet pågick endast , men arbetet var intensivt och krävde en stor arbetsstyr- ka, och då togs hela hushållets arbetskraft i anspråk. Kvinnliga arbetare fanns i nästan alla produktionsled. var de som arbetade under jord sysselsatta med lastning av lösbruten malm och lossbrutet berg samt med uppfodring av malm och berg ur gruvan. Kvinnorna kunde även arbeta med borrvändning vid tre- och tvåmansborrning, det vill säga vända på borren medan en man Det finns t.o.m. exempel på att kvinnor deltog i b yggnads- arbeten i gruvorna (som normalt var en helt manlig syssla), att de släggade när männen behövde vila och även att de kunde arbeta som enmansborrare när denna nya teknik infördes . Ovan jord arbetade både män och kvinnor i arbetslag som så kallade lavhjon, som tog emot malm och berg, samt med skrädning (sortering) och vägning. Kvinnorna fick samma ersättning för dagsverken som männen i arbetslaget. Lönerna betalades dock till hushållet, det vill säga till husbonden, inte till individen. Arbetet var tungt, smutsigt och farligt. var kvinnornas arbetsinsats uppenbarligen oumbärligt för hushållen, som exemplet med gruvpigan visar. förlorade hon ett ben vid ett gruvras i Kringlan. fick hon dock ett ben av trä och kunde hon återgå till sitt arbete vid gruvan. Kvinnornas arbete under jord väckte protester . Dessa kunde ibland ta sig extrema uttryck. En gruvbesöka- re beskrev de kvinnliga arbetarna som de rysligaste häxskepnader, som väl någon kvinnlig varelse kan uppenbara sig uti. (1997). Något mera nyktert uttryckte sig andra observatörer. Man menade framförallt att arbetet förhindrade kvinnorna att uppfylla en matmoders åligganden. Markscheidern , som utredde Darlkarlsbergs gruvlags sammanslagning till ett gruvbolag, skrev 1815: Qvinnans vistande hemifrån hela veckan, är icke förenligt med deras hushållssysslor. Hustruns pligt synes vara, att efterse Bar- nen och den inre hushållningen, samt med spånad och väfnad, förskaffa sig, man och barn kläder, detta kan icke ske, då hustrun jemte fullväxta Döttrar förrätta arbete i grufvan, följden deraf blifver Barnens vanskötsel och flickorna vid mognare år, sakna all kännedom och handlag till de för deras kön nyttiga hushålls- göromål. (, 1994). ville förbjuda kvinnors arbete under jord. I stället kunde de arbeta som lavhjon ovan jord, ett arbete som han menade lättare kunde förenas med hemmets skötsel. Det var alltså inte att kvinnan utförde tungt eller farligt arbete i sig som väckte anstöt hos dessa tidiga observatörer, utan att arbetet ansågs göra henne oduglig som maka och mor. När kvinnor försvann från underjordsarbete i gruvorna kring mitten av var det dock främst av ekonomiska och inte av ideologiska skäl. En växande efterfrågan på järnmalm och nya ägande- och organisationsformer vid gruvorna, till exempel bildandet av större gruvbolag, gjorde att gruvbrytning började I gruva och på kontor övergå från säsongsarbete till mer fabriksmässig produktion. Arbetet skulle pågå heltid året om, och då föredrog man att anställa manliga arbetare som kunde utgöra, som påpekar, en fast och professionell arbetarstam, med specialiserade arbetsuppgifter. Hushållets mera fritt fungerande arbetslag passade inte in i det nya kapitalistiska produktionssättet. Kring slutet av infördes även tekniska förändringar i form av enmansborrning, ett arbete som utfördes nästan uteslutande av män. menar att den nya tekniken inte var orsaken till kvinnors försvinnande från underjords- arbetet, men att den gav nådastöten. Vid mitten av seklet blev gruvarbetet det utpräglat maskulina arbete vi känner till . Kvinnorna hänvisades, som ville, till lägre betalt sä- songsarbete ovan jord. För hushållen måste detta ha inneburit en ekonomisk försämring, men denna kompenserades av att den nu manliga gruvarbetarens inkomster steg, främst beroende på längre arbetstider. Konsekvenserna av dessa förändringar blev ett sammanbrott för hushållet som arbetsenhet och en striktare könsar- betsdelning, med männen som lönearbetande och kvinnorna (åt- instone de gifta) som ansvariga för reproduktionsarbetet i hemmet. Vi ser här alltså en början till det manliga familjeförsörja rsystemet. Kvinnornas försvinnande från gruvarbetet stadfästes officiellt genom arbetarskyddslagen . Den förbjöd kvinnor och minderåriga pojkar att arbeta under jord i gruvor och i stenbrott och var den första regleringen av vuxna kvinnors arbete inom svensk industri. Lagen var ett resultat av den internationella debatt som fördes om behovet av att reglera kvinnornas industriarbete på samma sätt som barnens. För del infördes inte lagen därför att myndigheterna upplevde några konkreta problem med kvinnors gruvarbete, utan den var ett tecken på en välvillig inställning till den internationella arbetarskyddsrörelsen. Denna lag, och andra former av så kallade skyddslagstiftning för kvinnor, var ideologiska uttryck för den syn på kvinnors arbete som började växa fram , när industrialiseringen tagit fart. Lagen var en formell bekräftelse på att vuxna kvinnor var en annan typ av arbetskraft än vuxna män. Oavsett individuella egenskaper och civilstånd (det vill säga faktiskt ansvar för hem och hushåll), definierades kvinnor som svaga och i behov av skydd och som hemmahörande i den privata sfären. Den offentliga sfären, inbegripet lönearbetet, var männens. Förbudet mot kvinnor i underjordsarbete gällde formellt , men bestämmelserna började luckras upp . Då började myndigheterna fundera på att återigen öppna gruvorna som arbetsplats för kvinnor – men främst för den manliga gruvarbe- tarens skull. Man ville erbjuda manskapet faciliteter för bättre mathållning och sjukvård genom att tillåta kvinnor att arbeta i underjordiska matsalar och utföra sjukvårdsarbete under jord. Som man så träffande skrev i , , var det inte fråga om att kvinnligt gruvarbete skulle införas, utan det gällde att bereda gruvarbetarna möjlighet att få en del av den komfort och den service, som i stor utsträckning kommer andra till del. En attitydförändring ägde dock rum . Av arbetsmarknadsskäl ville regeringen utvidga kvinnors möjligheter att arbeta i gruvorna – de skulle tillåtas arbeta i den egentliga gruvdriften under jord. Man menade att gruvarbetets mekanisering och förbätt- ringar i gruvornas arbetsmiljö hade gjort arbetet mindre fysiskt krävande och farligt. Eftersom gruvor oftast dominerade den lokala arbetsmarknaden, hade kvinnor få alternativa möjligheter till avlönat arbete vid gruvorter. Som en ung kvinna i , största gruvstad, uttryckte det i 1975: För en kille finns ju alltid möjligheten att gå till gruvan. Men för oss flickor finns tre alternativ. Vi kan gifta oss, flytta härifrån el- ler bli barnflickor. Kvinnors arbete i gruvdrift blev således åter tillåtet, dock under statens överinseende. Endast med dispens från arbetarskyddsstyrelsen fick kvinnor användas till underjordsarbete och då skulle sysslan vara anpassad till den kvinnliga arbetaren; inte vara tungt eller farligt. Denna förändrade inställning kan ses som ett resultat av 60-talets debatt kring den fulla sysselsättningen, och av de försök som gjordes för att mobilisera den (gifta) kvinnliga arbetskraftsreserven för att möta en befarad arbetskraftsbrist. definierades dock kvinnor som annorlunda arbetskraft i behov av statligt skydd. Medan regeringen i sin proposition bedyrade att principen om mäns och kvinnors lika ställning vunnit full anslutning på den svenska arbetsmarknaden, försäkrade man att den nya lagstiftningen inte skulle innebära att gruvföretagen utan vidare [fick] använda kvinnor till vilket gruvarbete som helst. Även (de manliga) arbetarna i det lokala fackföreningen fick en roll som beskyddare. De skulle yttra sig över dispensansökningar och på så sätt se till att kvinnor inte anställdes i arbeten som var för ansträngande för dem. I gruva och på kontor Blonda, späda, söta – och truckförare inledde , största gruvbolag, en satsning för att få in fler kvinnliga anställda i detta övervägande manliga företag, dels i arbete ovan jord men även i gruvan. Man hade tidigare anställt kvinnor som städare under jord. ville man utnyttja även de nya möjligheterna att söka dispens för kvinnor att utföra manliga arbetsuppgifter som varit förbjudna för dem. Motiveringen var att man befarade kommande arbetskraftsbrist. Som vd uttryckte det om vi ska räkna med att få behålla bra manlig arbetskraft, så måste vi bereda hustrurna arbete. (Skip 1974). började sin satsning på kvinnors underjordsarbete med stor försiktighet och i mycket liten skala. Vid utgången av 1974 fanns tre kvinnliga provtagare (av totalt cirka 80) anställda på dispens. Dessa tre pionjärer tillsammans med åtta kvinnliga städare utgjorde hela den kvinnliga arbetsstyrkan under jord. Företaget kunde tänka sig att ta in ytterligare 15–20 kvinnor men inte fler, eftersom provtagningen var ett så lämpligt reträttarbete för manliga gruvarbetare. (Skip 1974). Provtagningen var alltså ett fysiskt relativt lätt arbete. En kvinnlig provtagare som varit städerska tyckte att städarbetet hade varit trist och tungt jämfört med det nya jobbet. Efter en inventering 1975 hade ledningen inom kommit fram till att det fanns 140 av totalt cirka 400 arbeten som kunde vara lämpliga för kvinnliga arbetare. Men återigen utgjorde behovet av manliga reträttplatser en begränsning: 200 jobb måste hållas reserverade för manliga partiellt arbetsföra. Dessa får inte besättas med kvinnor. (Skip 1975). Företaget fick dock inte dispens att använda kvinnor i alla arbeten. Facket opponerade sig när det ansåg att arbetet skulle blir för farligt för kvinnor eller innebar att kvinnorna skulle vistas i själva brytningsområdet. Exempelvis fick inte kvinnor köra lastbilar lastade med lösskjutet berg. Däremot anställdes fyra kvinnliga lastbilschaufförer för att köra upp fordon till service. Vilken attityd möte dessa nya kvinnliga anställda? Att de manliga arbetarna inte var odelat positiva till satsningen på kvinnor framgår vid en genomgång av personaltidningen . I den annars rätt sobra tidningen förekom under tidig 70-tal ett antal närmast glättiga artiklar om den nya Kvinnan vid . Man framhöll hur duktiga kvinnorna var och de fick själva komma till tals. Kvinnorna menade att de klarade sina arbeten lika bra som männen.