sou · GLB3149 · 1998-01-01 00:00:00 — Ålderdomlig apparatur förekommer, speciellt på landsorten. Hälso- och miljöfrågor i vårt närområde har varit föremål för svenskt intresse och förhållandevis stora biståndsinsatser har förekommit . Inom strålskyddsområdet föreligger ett nära samarbete speciellt med och de övriga baltiska staterna. För att möjliggöra efterlevnad av skyddsambitionen (optimeringsprincipen) i EUs direktiv i krävs att finansiering kan erhållas för att uppdatera utrustning inom sjukvården samt för miljöförbättringar. Utifrån strålskyddssynpunkt behövs hälso- och miljömedvetandet höjas på alla områden som berör joniserande och icke- joniserande strålning i liksom i de övriga baltiska staterna. Ett exempel är att risker förenade med solstrålning inte är speciellt uppmärksammat. Slutsats: Det syns möjligt för att anpassa lagstiftningen till EUs rättsakter. För efterlevnaden krävs dock investeringar. Det kan förväntas att EUs rättsakter kan efterlevas först på . De slutsatser som kommissionen drar förefaller utifrån dessa förhållanden vara rimliga. Situationen i inom strålskyddsområdet är snarlik den i . har en strålskyddslag och arbete pågår med att beakta EUs rättsakter. Det syns möjligt att , utifrån en formell mening, införa och kontrollera EUs rättsakter i landet. har ingen kärnteknisk verksamhet förutom en försöksreaktor vilken kan förväntas bli avställd . Det finnas industrirester som har radioaktiv kontaminering. Det sammantaget med behovet av att omhänderta restprodukter från sjukhus- och försöksreaktorverksamhet innebär problem med avfallshantering. Den avfallsanläggning som finns utanför kräver upprustning. Vad gäller hälso- och sjukvård är läget som i innebärande att förhållandevis stora investeringar behövs. Vad gäller svenska intressen är situationen likartad den som gäller för . Slutsats: Det syns möjligt för att anpassa lagstiftningen till EUs rättsakter. För efterlevnaden krävs dock upprustning av standarden inom hälso- och sjukvården samt miljöinvesteringar. Det kan inte förväntas att detta kan ske på kort sikt. De slutsatser som kommissionen drar förefaller som rimliga. Läget är inte lika tillfredsställande i som i de övriga Baltländerna. Strålskydds- lagstiftning finns ännu inte. Lag som reglerar den kärntekniska verksamheten finns dock liksom strålskydds- och kärnkraftsmyndighet. Det återstår att uppdatera verksamheten ute i industrin, sjukvården och kärnkraftverket till västerländsk skyddsstandard. Trots detta syns det fullt möjligt att utifrån formell mening implementera EUs rättsakter inom rimlig tid eftersom dessa beaktas i det pågående lagstiftningsarbetet på strålskyddsområdet har kärnkraft och behov av att omhänderta stora mängder radioaktivt material. I det läge som uppstått kan det inte förväntas att återtar förbrukat kärnbränsle från Ignalinakraftverket. Inte heller syns det som om en nedläggning av verksamheten vid står för dörren. Den miljöskuld som här uppstått kan endast uppskattas med stor osäkerhet. Det är dock klart att det rör sig om ett, i förhållande till tillgängliga resurser, stort belopp. I en studie som gjordes på uppdrag av , , uppskattades kostnaderna för omhändertagande av avfallet till ca . (omhändertagande av kortlivat avfall ca , förvaringsbassänger etc. , direktdeponering av bränsle etc. , transport , rivning , administration och FoU ). Inga fonderingar har gjorts och det är oklart varifrån finansiering kan komma. Det är nödvändigt att, för att underlätta situationen i landet och för att undanröja ett allvarligt framtida miljöhot, tekniskt och ekonomiskt bistånd ställs till förfogande för att klara avfallsproblematiken. Det finns risk för att förhållandevis stora mängder radioaktivt material hanteras utanför statens kontroll. För att undanröja detta hot krävs investeringar i teknisk utrustning och ett nära samarbete med grannländerna. Hälso- och sjukvården kräver, liksom i de övriga Baltländerna, stora investeringar. har inte problem med radon men liksom i de övriga Baltländerna finns ett stort behov av en allmän höjning av hälso- och miljömedvetandet. Vad gäller Svenska intressen är läget som för de övriga . bör fortsätta och utveckla biståndssamarbetet för att påskynda utvecklingen inom strålskyddsområdet. Slutsats: Det syns möjligt för att anpassa lagstiftningen till EUs rättsakter. För efterlevnaden krävs dock stora investeringar och det kan inte förväntas att detta kan ske på kort sikt. De slutsatser som kommissionen drar förefaller som rimliga. har haft en detaljerad och adekvat lagstiftning på strålskydds- området. Lagstiftningen skiljer sig något från den svenska modellen då den reglerar verksamheten i detalj. Lagstiftningen förutsätter därvid en omfattande myndighetskontroll. har utvecklade myndigheter inom området och strålskyddsmyndigheten har omorganiserats. Utifrån legala och myndighetsövervakande aspekter syns det därför möjligt att implementera EUs rättsakter inom rimlig framtid. har vad SSI känner till inga direkt allvarliga strålskyddsproblem orsakade av kontaminering av markområden eller vattentäkter. Det finns dock behov av att omhänderta avfall från forskningsreaktorer och sjukhus. Vad gäller hälso- och sjukvården finns en stor spännvidd på kvalitén på utrustningen och i vissa områden ett mycket stort behov av ny utrustning. Det fordras kostnadskrävande insatser för att erhålla en standard på sjukvården som är i nivå med den i . Vad gäller svenska intressen kan medverka till att dels förbättra miljömedvetandet i stort, dels medverka till att på europeisk basis finna finansieringslösningar. Slutsats: Det syns möjligt att implementera EUs direktiv och rättsakter på förhållandevis kort sikt. För efterlevnad av skyddsambitionen - enligt EUs BSS - krävs investeringar. De slutsatser som kommissionen redovisar i ovannämnda rapport syns därför rimliga utifrån strålskyddssynpunkt. Situationen i är, vad gäller lagstiftning och myndigheter, snarlik den i . har relevant lagstiftning. Strålskyddslagen har reviderats och denna beaktar IAEAs rekommendationer och EUs BSS. har ett strålskyddsinstitut som myndighetsmässigt har samma position som NRPB i . Utgående från denna situation syns det fullt möjligt att implementera EUs rättsakter. har omfattande kärnteknisk verksamhet. Eftersom inte kan förväntas återta använt kärnbränsle från finns behov av att finna egna lösningar på avfallsproblemet. har även betydande tillgångar av uran och uranbrytning har skett i landet. Några uppskattningar av kostnaderna för omhändertagande av kärnavfall och kärnbränsle har inte varit tillgängliga för utredningen. Hälso- och sjukvården har kvar viss utrustning som är föråldrad men problemen är dock mindre än i de baltiska staterna. har haft kontakter med på strålskyddsområdet . Landets problemet med kärnkraftens restprodukter kan underlättas med kunskapsöverföring från sida. Slutsats: Det syns möjligt att implementera direktiv och rättsakter på förhållandevis kort sikt. För efterlevnad av skyddsambitionen enligt BSS krävs vissa investeringar inom sjukvårdsområdet samt större satsningar inom kärntekniksektorn. De slutsatser som kommissionen drar syns rimliga utifrån strålskyddssynpunkt. Utredningen har inte tillgång till tillräcklig information om strålskyddsläget i övriga kandidatländer för att yttra sig över kommissionens rapportering om dessa. Svensk kontroll av kärnämne Som bakgrund för den följande texten ges här först en sammanfattande beskrivning av det svenska systemet för kontroll av kärnämne, (i dagligt tal kallat safeguard). SKI har fått regeringens uppdrag att fullgöra de åtaganden om kontroll av kärnämne som gjort i internationella fördrag, avtal och överenskommelser (se nedan). All hantering av kärnämne i är underordnad bestämmelserna i kärntekniklagen . För hantering av kärnämne krävs tillstånd och tillståndsinnehavare är enligt lagen skyldig att följa de föreskrifter m mera som utfärdas av SKI. SKI har utfärdat ett föreskriftspaket, det nationella systemet för kontroll av kärnämne, vilket omfattar samtliga bestämmelser som erfordras för att de åtaganden gjort om icke-spridning av kärnvapen skall kunna mötas. SKIs föreskrifter innehåller administrativa och tekniska kontrollbestämmelser. De administrativa bestämmelserna är utformade så att de kärntekniska anläggningarna rapporterar allt innehav, förändringar och transporter av kärnämne till SKI. SKI bearbetar därefter anläggningarnas rapporter och upprättar de egna rapporter som erfordras enligt de internationella åtagandena. De tekniska kontrollsystem som de kärntekniska anläggningarna skall ha för att möjliggöra hög nivå på den interna kontrollverksamheten definieras i med funktionella krav. Specifikationer har givits om vilka kontrollmätningar av kärnämne som anläggningen skall göra, minimikrav för precision med mera. Bestämmelser för periodisk fysisk inventering av kärnämne ingår också. Anläggningarnas system för att möta kraven skall redovisas i en "safeguardhandbok" som skall godkännas av SKI. Då handboken godkänts gäller den som ett av villkoren för anläggningens drift. undertecknade och ratificerade icke-spridningsfördraget 1970. Ett kontrollavtal med internationella atomenergiorganet, , slöts 1975. Därmed har ställt hela sitt kärnenergiprogram under IAEAs insyn. Kärnämne till det svenska kärnenergiprogrammet tillhandahålls från andra länder s k leverantörsländer. En förutsättning för leverans av kärnämne är de bilaterala avtal ingått med leverantörsländer, avtal i vilka den fredliga användningen av levererat kärnämne garanteras. Förutom kärnämne omfattar avtalen andra material, tekniska produkter och kunskap som kan användas i framställningen av kärnladdningar. har också beslutat iaktta de gemensamma riktlinjer för export av kärnämne och kärnteknisk utrustning som framtagits av leverantörsländerna gemensamt, de s k Londonriktlinjerna. Samtliga länder som iakttar dessa riktlinjer har meddelat sitt beslut till för offentliggörande. Riktlinjerna har därmed erhållit i det närmaste konventionsstatus och ingår som förutsättningar i samtliga bilaterala samarbetsavtal. Kärnteknisk utrustning som primärt är framtagen för civil användning, men som också kan användas för framställning av kärnvapen har förtecknats och internationell överenskommelse finns om omfattningen av sådan utrustning , dels i en lista kopplad till NSG, dels i den s k Zanggerlistan. har åtagit sig att periodiskt rapportera till om export av kärnämne och utrustning som återfinns på listan. har tillträtt konventionen om fysiskt skydd av kärnämne, INFCIRC 274, SÖ 1985:24. Samtliga bilaterala samarbetsavtal och kontrollavtal som reglerar förhållandena för samverkan på kärnenergiområdet mellan länderna ifråga inkluderar regler för tillämpning av t ex konventionen om fysiskt skydd, full-scope safeguards enligt NTP eller motsvarande, samt tillämpning av NSGs regler för import, export och vidareexport av kärnämne och viss kärnteknisk utrustning. Sedan blev medlem av EU tillämpas dess bestämmelser för kärnämneskontroll. Euratoms kontroll av kärnämne I Euratomfördraget (se kapitel 4 ovan) fastställs att kommissionen skall genomföra kontroll av användningen av kärnämne inom EU. Som kärnämne räknas alla uranförande , naturligt uran och särskilt klyvbart material, d v s anrikat uran och plutonium. Kontrollen skall genomföras av Euratominspektoratet (se nedan) som har sitt säte i . Inspektoratet avgör om ett material skall vara föremål för kontroll, t ex i vad mån en anläggning för förvaring av kärnavfall skall vara föremål för Euratomsafeguards Euratom representerar samtliga medlemsländer i frågor som rör internationell kontroll av kärnämne och . Det kontrollavtal som följer av NPT-fördraget har tecknats mellan , medlemsländerna och Euratom. Euratominspektoratet är kontaktorgan mot och representerar samtliga medlemsländer. Euratominspektoratet kan i dessa frågor betraktas som den nationella myndigheten för samtliga länder. Inspektoratet hävdar att de utgör ett internationellt kontrollorgan och att deras verksamhet inom internationell kärnämneskontroll är likvärdig med IAEAs. Detta har dock varken eller medlemsländerna godtagit. Relationen mellan och Euratom har varit ansträngd vilket bland annat har fått till följd att också relationerna mellan , Euratom och medlemsländerna har blivit mer komplicerade än vad som skulle ha varit nödvändigt. Euratominspektoratet utgör direktorat E inom DG17, och leds av en generaldirektör. Direktoratet har tre inspektionsenheter, en enhet för materialregistrering och rapportering, en för grundläggande frågor och en informationsenhet. Inom inspektoratet arbetar cirka 200 inspektörer, d v s lika många eller fler än inom . Därtill kommer servicefunktionerna, omhändertagande av rapporter, teknik- och laboratorietjänster. Inspektoratet har inspektörer från samtliga medlemsländer. Som princip använder man oftast inspektörer från det medlemsland man genomför inspektionerna i, eftersom språksvårigheter då undviks. Inspektoratet har på denna punkt utsatts för kritik. Det anses i andra sammanhang mindre trovärdigt att genomföra en "överstatlig" inspektion när medlemslandets egna medborgare utför inspektionen. Euratom-safeguard bygger på artiklarna 77, 78, 79 och 81 i Euratomfördraget. ingick de dåvarande medlemsländerna och Euratom ett kontrollavtal med . innehåller ett antal bilagor som förhandlats fram efter det att kontrollavtalet slutits; en allmän administrativ bilaga (med regler för registrering och rapportering) samt separata bilagor för varje anläggning. Förhandlingarna om anläggningsbilagorna är ännu inte avslutade. bedriver alltså kontroll av kärnämne i vissa anläggningar inom EU utan att ha formella anläggningsbilagor klara. finns tre sådana avtal mellan , Euratom samt , respektive icke-kärnvapenländerna inom EU. 1976 utfärdade ko mmissionen en förordning imed bindande regler för kontroll av kärnämne inom EG. Reglerna är utformade så att Euratoms åtaganden i avtalet med samt i de bilaterala kontrollavtal som Euratom träffat med samarbetsparter inom kärnenergiområdet kan uppfyllas. Reglerna motsvarar lagtext i EU-länderna. Reglerna riktar sig till kärnämnesanvändarna, de kärntekniska anläggningarna. Den nationella myndigheten lämnas utanför. Kandidatländerna har i princip samma uppläggning av sin kärnämneskontroll som . Däremot varierar kvaliteten hos kontrollverksamheten och de resurser som är tillgängliga för kontrollverksamheten mellan länderna och ligger inte i något fall på svensk nivå. Situationen sammanfattas i nedanstående tabell. Ja (ny) Ja (1978) 1995 (85) 7.2 Fysiskt skydd och transportsäkerhet I är samtliga kärntekniska anläggningar föremål för fysiskt skydd. Reglerna för fysiskt skydd har utfärdats av SKI i samarbete med . Skyddet skall omfatta åtgärder som skall skydda anläggningen och det klyvbara material som förvaras på anläggningen mot sabotage, stöld och andra hot. Konventionen om fysiskt skydd anger de grundkrav som skall gälla för skydd av det klyvbara materialet. Transporter av kärnämne och kärnavfall sker i i betydande omfattning. Transporterna är föremål för de regler om transport av farligt gods som tillämpas i och som grundar sig på de internationella transportkonventionerna ADR, , IMO och . Konventionernas säkerhetskrav grundas på IAEAs Recommendations on Safe Transport of Radioactive Materials, Safety Series No. Föreskrivande myndigheter för transport av radioaktivt material är , och , medan SKI och SSI är tillämpande och fullgörande myndigheter. Samtliga transporter med kärnämne är i föremål för fysiskt skydd. Med det avses skyddsåtgärder som skall förhindra stöld eller sabotage av transporten. Skyddet tar hänsyn till åtaganden i konventionen om fysiskt skydd av klyvbart material . Konventionen har antagits av 140 länder och utgör en förutsättning för bl a genomförande av internationella transporter. Inom gäller särskilda nordiska regler för fysiskt skydd, vilka går längre än konventionsreglerna. för fysiskt skydd för transporter är SKI. Fysiskt skydd är en angelägenhet för medlemsländerna. EUs institutioner har således inget mandat för fysiskt skydd. Till konventionen om fysiskt skydd har samtliga medlemsländer och EU, i egenskap av ansvarig för delar av kärnämneskontrollen, anslutit sig. För EUs gemensamma anläggningar inom har avtal upprättats mellan EU och det medlemsland där anläggningen är placerad om den säkerhetsmässiga översynen, inklusive fysiskt skydd. Euratomfördraget omfattar inte transportsäkerhet annat än indirekt som en hälso- och strålskyddsfråga. EU-länderna har anslutit sig till samma transportkonventioner som och basen för transportsäkerheten är därför densamma. Några ytterligare regler jämfört med de som tillämpas i har inte framkommit. Transport av radioaktivt avfall är föremål för särskilda regler. Fysiskt skydd och transporter av kärnämne i kandidatländerna präglas fortfarande av att kärnteknisk verksamhet under de tidigare politiska systemen behandlades som en del av landets militära verksamhet. Så länge den militära organisationen och de militära resurserna förblir tillräckliga också efter de politiska förändringarna kan fysiskt skydd och transportsäkerhet upprätthållas på en nivå liknande den tidigare, vilken dock väsentligen underskred skyddsnivån Detta förhållande är dock under förändring. Dessutom leder den politiska utvecklingen i kandidatländerna mot ökad demokrati och öppenhet till att användning av militär för fysiskt skydd och transportsäkerhet inte längre betraktas som politiskt lämpligt. SKI bedriver ett omfattande program för att minska risken för kärnvapenspridning. Stödet riktas till OSS, och . Härigenom finns en betydande kunskap hos SKI om situationen i de länder som är mottagare av stödet. Även om betydande förbättringar har åstadkommits återstår mycket att göra innan dessa länder kan anses ha tillräcklig kontroll av sin kärntekniska verksamhet. Förändringsarbetet, som kommer att kräva fortsatt stöd från , är kostsamt och mycket långvarigt. Dessa förhållanden gäller i än högre grad vissa länder som gränsar till kandidatländer. Detta innebär att den yttre gränskontrollen kommer att bli mycket viktig för reducering av risken för illegal handel och sm uggling av kärnämne och utrustning, samt av kunskap som är väsentlig för kärnvapenframställning. Fysiskt skydd för anläggningar och klyvbart material i anläggningar kommer även efter inträde i EU att vara en nationell angelägenhet för kandidatländerna. Illegal handel (med kärnämnen eller kärnteknisk utrustning) Kontroll av kärnämne och av relevant teknologi är en hörnsten i den internationella strävan att förhindra vidare spridning av kärnvapen. Tekniskt utvecklade länder kan antingen producera kärnämnet i särskilda anläggningar konstruerade för ändamålet eller de kan illegalt avleda kärnämne från civila kärnenergiprogram. Mindre tekniskt utvecklade stater eller subnationella grupper måste välja andra, illegala vägar, till exempel stöld eller köp på en svart marknad. Intresset och möjligheterna för de illegala vägarna har ökat som en följd av och de därmed förändrade förutsättningarna för illegal handel och förflyttning av kärnämne och utrustning. har cirka 150 belagda fall av försök t ill avyttring rapporterats till . Den kärnladdning som sprängde medförde att leverantörsländerna påbörjade en process för att stärka kontrollen av handel med kärnämne och kärnteknisk utrustning. De stora leverantörsländerna omförhandlade sina bilaterala avtal och införde striktare kontroll över sina levererade produkter, i syfte att själva få en betydligt bättre kontroll av vad man levererat. Leverantörsländerna definierade också gemensamma riktlinjer för vilka kontrollkrav som skall gälla för av kärnämne och utrustning som levereras till andra länder. Riktlinjerna, de s k "Guidelines" (NSG) har blivit generellt accepterade och återfinns nu som v illkor i bl a de bilaterala samarbetsavtalen. De länder som åtagit sig att följa riktlinjerna har officiellt meddelat detta till som publicerat riktlinjerna i INFCIRC 254. och samtliga bilaterala avtalsparter har anammat riktlinjerna. Enligt Londonriktlinjerna skall kärnämne i alla led omfattas av safeguard och av fysiskt skydd. För både kärnämne och kärnteknisk utrustning skall mottagarlandet lämna garantier för att riktlinjerna kommer att tillämpas och att användningen är fredlig. Kontrollkraven skall följa materialet även vid vidareexport. Kontrollkraven för strategiskt material, som kan direkt användas i kärnvapentillverkning, är betydligt strängare än för indirekt användbart material, det vill säga material som måste genomgå ytterligare bearbetning innan det kan brukas för kärnvapen. Svensk exportpolicy innebär också att garantier motsvarande NSG alltid inhämtas vid export. Kärnämne kan också användas för sabotage eller annan illegal verksamhet. Internationellt har överenskommits att kärnämne skall skyddas mot otillbörligt tillgrepp. Genom IAEAs försorg har en konvention om fysiskt skydd utarbetats, INFCIRC 274, Rev 1. Till konventionens har 28 stater inklusive EU anslutit sig. uppdelning i ett flertal oberoende stater medförde helt ändrade förhållanden för kontroll av kärnämnen i såväl som i de övriga nya staterna. Kärnvapen som tidigare stod under kontroll fanns nu spridda i flera stater. Kärntekniska anläggningar för civil användning och med olika anknytning till vapentillverkning finns nu även i andra stater än . har med fört väsentligt ökad risk för okontrollerad användning av och handel med kärnämne och med utrustning som är av vital betydelse för tillverkning av kärnvapen. De nya staterna saknade den infrastruktur som krävs för den nödvändiga nukleära icke- spridningskontrollen. Detta gällde såväl grundläggande lagstiftning, övriga regelverk och myndighetsfunktioner som krävs för kontroll av lagarnas efterlevnad, som erforderliga kunskaper, verktyg och resurser för sådan kontroll. Förhållandena är likartade i . I och med upptagandet av några eller alla av kandidatländerna inom EU kommer unionens yttre gräns att flyttas österut och ansluta mot , , (i utvidgningens första omgång) samt mot och (i en möjlig andra omgång). Gränsen kommer alltså att direkt ansluta mot stater som själva bedöms inte ha full kontroll över illegal handel inom de egna gränserna. Vidare har dessa stater i sin tur gemensam gräns med andra stater som har samma, eller kanske större, svårigheter att kontrollera och förhindra illegal handel. En långsiktigt möjlig väg att minska riskerna för illegal handel via kandidatländerna är att ge svenskt och europeiskt icke-spridningsstöd till inte bara kandidatländerna själva utan också till de nya länder som uppstod ur det forna . Ett svenskt program, med SKI som ansvarig, startade /92 och omfattar följande områden: ·system för kontroll, hantering, lagring och transport av kärnämne; ·system för fysiskt skydd av radioaktivt material och anläggningar; ·system för kontroll av handel med kärnämne och kärnteknisk utrustning; ·system för att förhindra illegal handel samt åtgärder för att förhindra effekten av sådan, ·utveckling av ett legalt regelverk som stöder utvecklingen av ovanstående områden. SKI:s stöd har givits till (Nordvästra regionen), , , , och . Ett mer begränsat stöd avseende lagstiftningsarbete har givits till , och Adjerbajan. SKI planerar vidare samverkan med , i , , och i projekt som avser illegal handel. Flera EU-länder arbetar aktivt för att få till stånd en stängning av de kärnkraftverk som finns i kandidatländerna. Inför förhandlingarna om ett EU-inträde kan man förvänta sig att kraven på avstängning av kärnkraftverk kommer att bli starkare. G-7-ländena föreslog 1992 att alla reaktorer av typ VVER-440/230 och RBMK skulle stängas så snart som mö jligt och efter behov ersättas av annan energiproduktion. G-7-länderna erbjöd sig också att bidra med finansiering till denna omställning. Den nybildade Europeiska , , fick av sina västliga ägare uppdraget att driva denna avvecklingslinje och har gjort det med envishet och med viss styrka.