sou · GLB3159 · 1998-01-01 00:00:00 — Samarbetet bör, enligt avtalen , omfatta utarbetande och genomförande av nationell lagstiftning , inrättande av informationscentrum och databaser, höjning av effektivi - teten hos ansvariga institutioner, personalutbildning och utarbetande av ömsesidigt godkä nda åtgärder för att förhindra olaglig verksamhet. Med det senare avses särskilt, utöver vad som nämnts ovan, olaglig immigra- tion, människosmuggling, korruption, illegal handel med stulna fordon och olaglig handel med industriavfall, förfalskade produkter sam t radioaktivt och nukleärt material. Polis- och tullsamarbetet mellan EU:s medlemsstater och kandidat- länderna är ofta organiserat på bilateral basis. Särski lt aktiva med bistånd på detta område är, förutom de nordiska länderna, , - erländerna, och . Hjälp med lagstiftningsarbete, institutionsuppbyggnad och liknande sker däremot oftast multi-lateralt. UNDCP:s verksamhet och Östersjösamarbetet har beskrivits ovan. Fö r EU:s del kan utöver de olika PHARE-programmen avseende bekämpning av narkotika, penningtvätt m.m. också nämnas att kandidatländerna seda n 1996 har fått observatörsstatus i vissa delar av /Europols arbete . Detta arbete avser bl.a. bekämpning av sådan brottslighet som illega l öve rföring av fordon och illegal migration. Även ha r särskilda program för rättsligt samarbete i , exempelvis Demo- droit, och . Genom dessa ges hjälp med lagstiftningsarbete på de civil- och straffrättsliga områdena, bl.a. i fråga om migration , narkotika och penningtvätt, utbildning av olika slag samt uppbyggnad av institutioner och myndighetsstrukturer. För sve nsk del kan följande antecknas. samarbetar me d samtliga Östersjöstater i kampen mot organiserad brottslighet. Polis - samarbetsavtal i snäv mening är säll synta men har ingåtts med . Aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i , i vilken , när detta skrivs, är ordförandeland, samråder också me d föret rädare för berörda myndigheter. I fall är dessa Riks - polisstyrelsen, , , , och . En tydlig koppling mellan aktionsgruppen och de nationella myndigheterna har varit avgörande för att beslut i operativa frågor har kunnat fattas. Arbetet har varit inriktat mot konkreta åtgärder i stället för förhandlingar om internationella avtal och kan delas upp i följande fyra kategorier: Ett ökat och förbättrat informationsutbyte genom upprättande a v kontaktpunkter med dygnet-runt-bevakning i samtliga deltagarländer samt ett gemensamt elektroniskt system (BALTCOM) som är samma system som Interpolsystemet X.400. Gemensamma, konkreta och operativa aktioner och åtgärder, bl. a åtgärder mot produktion och smuggling av amfetamin, åtgärder vid land- och sjögränser mot illegal migration och människosmuggling, särskild a insatser mot stulna fordon samt framtagandet av en praktisk och operativ manual avseende s.k. kontrollerade leveranser. Rättsligt samarbete, bl.a. i form av en genomgång av ratifika - tionsläget beträffande särskilt viktiga konventioner, övervägande a v införande av gemensamma rutiner för hjälp i vittnesskyddsärenden samt samarbete mellan riksåklagarna i för att identifier a flaskhalsar beträffande inbördes rättshjälp i brottmål. Undersökningar, utredningar, utbildning och annat samarbete so m t.ex. en sammanställning av pågående samarbete och biståndsinsatser , arrangerande av olika operativa seminarier, särskilda samarbetsinsatser som avser penningtvätt jämte ett första utkast till en Östersjömanual p å detta område samt framtagande av en gemensam modell fö r informationsutbyte om illegal migration och människosmuggling. Inom ramen för säkerhetsfrämjande insatser i Central- och Östeurop a har lämnat bistånd avseende polisen, tullen och gränsbevakningen i bl.a. de baltiska staterna och . Biståndet sker i form av såvä l överförande av material som kunskapsöverföring. Pro jekten har byggt på samarbete på olika nivåer mellan svensk och utländsk polis samt kust- och gränsbevakningspersonal. Biståndet har ur operativ synvinkel öppna t vägen för nya och bättre samarbetsmöjligheter och informationskanale r än som annars funnits tillgängligt för myndigheterna. Regeringen har även tillsatt en kommitté för utvecklingssamarbete p å rättsområdet. Kommitténs främsta uppgift är att utforma förslag och finn a former för att bygga upp kompetensen hos dem som engageras i biståndsinsatser samt att knyta till sig och finna samarbetsformer med andra intressenter på detta område i . EU förbereder på rekommendation av högnivågruppen s.k. för-anslutningsavtal med kandidatländerna i samt avseende samarbete i fråga om brottsbekämpning. Bland annat förutsätts ett närmare samarbete mellan kandidatländerna oc h Europol och att de Europarådsinstrument som är av vikt i kampen mo t organiserad brottslighet ratificeras och implementeras samt att lagstiftning om penningtvätt införs i kandidatländerna. Vilka Europaråd- sinstrument det är fråga om framgår närmare av högnivågruppens hand- lingsplan. Den organiserade brottsligheten i kandidatländerna utgör ett be - kymmersamt problem, som inte verkar kunna undanröjas under överskåd - Utvidgningen av EU med kandidatländerna kan emellertid också ses som en möjlighet att gemensamt attackera organiserad brottslighe t både i kandidatländerna och i övrigt på ett effektivare sätt. Efterso m denna brottslighet är gränsöverskridande till sin karaktär utgör j u svagheter hos kandidatländerna ett hot mot EU:s nuvarande medlems- stater även vid icke-medlemskap. Efter hand introducerar de forna lagstiftning som riktar sig mot den organiserade brottsligheten och dess kärnverksamheter. Det pågår också ett omfattande arbete med att reformera de brottsbekämpande myndigheterna för att göra dem mer effektiva. Arbetet går lå ngsamt, men att myndigheterna är uppmärksammade på problemet och har vilja ) om ännu inte tillräckliga resurser ) att försöka komma till rätta med de n organiserade brottsligheten är av allra största vikt. Slutsatsen måste bli att kandidatländernas medlemskap i a unionen är en för alla parter, om och i den mån statsmakterna i de nya medlemsstaterna förmår kontrollera brottssituationen i det egn a landet. Först då kan full samverkan etableras mellan myndigheterna i de nya och gamla medlemsstaterna. Den förtroendefråga som ligger här har också ) beroende på kandidatländernas historiska utgångspunkter ) den dimensionen att myndigheterna måste vinna den egna befolkningens förtroende. Detta förtroende måste byggas upp under förhandl ingsskedet. Fullt stöd måste också ges av EU och dess medlemsstater till kandidatlän- dernas regeringar. Den organiserade brottsligheten har ännu inte något särskilt starkt fäst e i . Det förekommer visserligen i begränsad omfattning att brottslig verksamhet med internationella kopplingar bedrivs av organisationer med sin bas och verksamhet här. Vanligare är emellertid att dessa organisa - tioner är baserade utanför landet. Så är t.ex. fallet med den grov a narkotikabrottsligheten, tillgrepp av fordon i syfte att smuggla ut dem ur landet samt varusmuggling av högbeskattade varor, framför allt alkohol. Tecken på någon etablerad maffialiknande verksamhet i finn s inte. Även om ännu inte är särs kilt allvarligt drabbat av organiserad och gränsöverskridande brottslighet krävs emellertid beredskap för at t brottsligheten i vårt närområde kan förvärras och komma att spridas til l vårt land. Ett orosmoment är exempelvis brottsutvecklingen i som , och samt den påverkan denna brottslighet har på kandidatländerna i . För de flesta brott som särskilt förknipp as med organiserad brottslighet finns straffstadganden i , de specialstraffrättsliga lagarna ) exempelvis narkotikastrafflagen (1968:64) och varu-smugglingslagen (1960:418) ) eller utlänningslagen. Det bör dock nämnas att straffstad - gandena i 10 kap. utlänningslagen avser olaglig invandring och organiserad olaglig invandring medan det inte finns någo n svensk lagstiftning som direkt behandlar företeelserna människohande l och illegal transitering av migranter. Såvitt det är känt förekommer ännu inte ren människohandel i någon större utsträckning i . Vis s import av prostituerade sker emellertid. Bruket av illegal arbetskraft är relativt utbrett inom vissa näringsbranscher. Även penningtvättlagstiftningen uppvisar vissa brister. En skärpning av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt bl.a. i form av att den skall omfatta alla medel som kan antas härröra från brott eller brottslig verksamhet av allvarligare slag förvän tas emellertid kunna träda i kraft . Polisen har huvudansvaret i för kampen mot den organiserade, gränsöverskridande brottsligheten. Framgång i kampen mot såda n brottslig verksamhet förutsätter också ett nära samarbete me d polisorganisationerna i andra länder och internationella organ som . Såväl nationellt som inom ramen för det europeiska samarbetet och Östersjösamarbetet sker viss projektinriktad verksamhet inom olika områden som stulna fordon, olaglig narkotikahandel och olaglig invand- ring. När det gäller kandidatländerna har särskilt utvecklat de t bilaterala polissamarbetet med de baltiska staterna, , och . Samarbetet gäller dels rent bilaterala kriminalärenden, del s polisiära metodfrågor, trafiksäkerhetsfrågor, katastrofsamarbete, allmänt informationsutbyte och liknande. Polisen har även samarbete med andra myndigheter i kandidatländerna, exempelvis immigrations- och gräns - kontrollmyndigheter. Till detta kommer naturligtvis det svenska deltagandet i EU:s olika samarbetsorgan. Det är naturligt för S verige att satsa på samarbetet inom EU. Att det polisiära samarbetet i äger rum i olika, delvi s öv erlappande, organisationer (Europol, Schengen, Östersjösamarbetet , ) får man leva med. I bör en kontaktpunkt finnas, rimligen även i fortsättningen . Åkl agarnas betydelse i kampen mot den organiserade och gräns- överskridande brottsligheten erkänns alltmer. bildade s en internationell åklagarförening. riksåklagare deltar i dett a arbete, vars syfte är att främja samarbetet mellan åklag arna i kampen mot internationell och organiserad brottslighet. Även inom ramen fö r Östersjösamarbetet sker ett liknand e samarbete. Riksåklagaren har också tillsammans med och ingått avtal om rättsbistånd med de baltiska staterna med syfte att sprida kunskap om rättsområden av betydelse samt inleda och fördjupa det bilateral a operativa samarbetet. Satsning på utbildning för att utveckla kompetense n hos åklagarna i fråga om bekämpning av bl.a. grov, internationel l brottslighet såsom narkotikabrottslighet förekommer också. Bekämpning av gränsöverskridande brottslighet, i huvudsa k varusmuggling, ingår även i arbetsuppgifter. Verket har ett vä l etablerat internationellt samarbete främst med de drygt tjugotal stater med vilka slutit bi- eller multilaterala tullsamarbetsavtal, bl.a. alla Östersjöstaterna. De senast ingångna avtalen omfattar även användningen av metoden kontrollerade leveranser på internationell nivå beträffand e narkotiska och psykotropa ämnen. deltar också inom ramen fö r det internationella tullsamarbetet i ett antal internationella underrättelse- system med inriktning på bekämpning av grov, gränsöverskridand e brottslighet. Samarbetet med de utländska myndigheterna har bl.a. lett till att man kunnat konstatera att det i fråga om spritsmuggling i stor utsträckning rört sig om internationell, gränsöverskridande brottslighet . Från polisiärt håll har påtalats att det är en brist att tullens befogenheter inte omfattar möjligheten att ingripa vid utförsel av stulna varor frå n . En lagändring i denna riktning skulle t.ex. innebära möjligheter för tullen att bistå polisen genom kontroll av st ulna fordon som förs ut ur . Kampen mot gränsöverskridande brottslighet, exempelvis bekämpande t av varusmuggling och illegal migration som sker sjövägen bedrivs a v . svarar självständigt till sjöss fö r såväl tull- och smugglingskontroll som kontroll av personers resor in i och ut ur . Uppgifterna utförs i nära samverkan främst med polis och tull, men även med åklagarna. medverkar i aktionsgruppen mot organiserad brottslighet i och ha r etablerat ett nära samarbete med sina motsvarigheter i de baltiska staternas gräns- och kustbevakning liksom även med den ryska federala gränstjänsten. Det nordiska polis- och tullsamarbetet (PTN) är ett viktigt organ fö r samordningen av narkotikabekämpningen i . Inom ramen fö r PTN-samarbetet har en rad projekt genomförts för att bl.a. kartlägg a smugglingsvägar, större organisationer och importörer samt bestämm a modus operandi beträffande olika narkotikapreparat. Som exempel kan nämnas ett av lett amfetaminprojekt där, förutom de nordisk a länderna, även , och deltar och so m syftar till att klassificera och identifiera olaglig tillverkning, distribution och import av amfetamin. Projektet får numera ekonomiskt stöd från EU. Den nordiska sambandsmannaverksamheten har också inneburit att ett nordiskt land placerar polis- och/eller tulltjänstemän med ansvar fö r samtliga nordiska länder i ett utomnordiskt land för samverkan mella n aktuellt land eller region och de nordiska länderna. Sambandsmännen s huvudsakliga uppgift är att inhämta och förmedla information o m narkotikabrottslighet och annan brottslighet som påverkar de nordiska länderna direkt eller indirekt. Genom detta informationsutbyte har i ett stort antal fall spridning av narkotika till kunnat förhindras genom gemensamma insatser. Sambandsmän finns placerade i såväl väst- och sydeuropeiska länder s om , , , , och som i länder i Central- och Öst såsom , , och liksom i de Exempel på annat nordiskt samarbete som bedrivs ä r bekämpande av sådan kriminalitet som är förknippad med vissa motor - cykelklubbar, informationsutbyte om stulna fordon som transiteras mellan länderna och om brottslighet som härrör från tidigare samt olika utbildningsinsatser i de baltiska staterna. Sammanfattningsvis kan sägas att en utvidgning av EU med de central- och östeuropeiska samt baltiska kandidatländerna kommer att ställa krav på ökad e insatser av de svenska myndigheter som har att bekämpa den organiserade, gränsöverskridande brottsligheten. Uppgiften är at t förhindra att såd an brottslighet får fotfäste i vårt land. Kraven gäller, för att ta polisen som det viktigaste exemplet, ett utvidgat polissamarbete med de nya medlemsstaterna, inte minst inom kriminalunderrättelseverk- samheten. Det kommer att behövas fler polissambandsmän och en större medverkan i polisoperativt arbete för att utreda grov kriminalitet. Änn u en resurskrävande konsekvens är det nödvändiga fortsatta biståndet i vårt närområde. Utredaren vill understryka att alla dessa insatser också måste ta sikte på flera icke-kandidatländer såsom , och . Terrorism är ofta gränsöverskridande, vilket innehär att nationella organ ) i Säkerhetspolisen ) i stor utsträckning måste lita til l internationell samverkan för att få tillgång till den information so m behövs i arbetet med att bekämpa terroristverksamhet. En viktig uppgift för de nationella terroristbekämpande organen är att se till att det egna landet inte blir en bas för politiskt motiverat våld riktat mot andra stater genom att förebygga våldsdåd med utländska politisk a motiv. Andra uppgifter är att avslöja regimstyrda nätverk av agenter , verka för att utlänningar som är aktiva i organisationer som utöva r politiskt motiverat våld avvisas eller utvisas från landet samt att i före byggande syfte förvarna polisen eller andra organ om misstänkt a terrorangrepp. Antalet terroristdåd synes ha gått ned och därigenom stabilis erats . I de fall där terrorangrepp utförs tenderar de emellertid numer a att leda till att fler människor dödas och skadas . e bedö ms problemen med terrorism allmänt ha minskat i de industriali- serade länderna medan en ökning har kunnat noteras i vissa utveck - lingsländer. Både i och i de övriga medlemsstaterna i EU finns det personer som är medlemmar i eller sympatiserar med organisationer som i sina hemländer och internationellt bedriver politiskt motiverat våld. I vissa av medlemsstaterna finns även organisationer vars verksamhet direkt inriktar sig på medlemsstaten i fråga (exempelvis och ). Dessutom har i synnerhet drabbats av terrordåd från islamiska extremistor - ledde terroristaktiviteterna i till ett ökat behov av informations- och erfarenhetsutbyte mellan olika länder med syfte att bekämpa terrorism. etablerades därför det s.k. TREVI-samarbete t genom vilket EG:s dåvarande medlemsstater, dock utanför gemen - skapssamarbetet, kunde utbyta information i bl.a. dessa frågor. Genom Unionsfördraget fördes bekämpande av terrorism in under tredjepelar - samarbetet som en del av polissamarbetet. Arbetet med att bekämpa terrorism inom tredje pelaren sker i terroristsamarbetsgruppen. Denna arbetsgrupp upprättar också ett årligt hotbildsdokument i vilke t terroristhotbilden inom EU analyseras. Fördragsrevisionen innebär att terroristfrågorna blir kva r inom den tredje pelaren. I fördraget nämns terrorism numera som et t särskilt område både när det gäller det polisiära och det straffrättslig a samarbetet. Detta samarbete skall således omfatta förebyggande oc h bekämpande av terrorism samt fastställande av minimiregler för brotts - rekvisit och påföljder på detta brottsområde (artiklarna K.1 och K.3). Terroristbekämpning kommer även att ingå i Europols arbetsuppgifter. Enligt artikel 2 i Europolkonventionen skall nämligen Europol senast efter det att konventionen trätt i kraft behandla brott som begåtts eller misstänks bli begångna i samband med terroristaktiviteter och som riktar sig mot liv, hälsa, personlig frihet och egendom. Denna utvidgning av behörigheten är emellertid inte autom atisk utan förutsätter ett rådsbeslut. Till skillnad från vissa av EU:s nuvarande medlemsstater synes någr a inhemska terroristorganisationer inte finnas i kandidatländerna. Den terrorverksamhet som förekom i i samband med frigörelsen ha r t.ex. upphört helt. Samtliga kandidatländer har la gstiftning som syftar till bekämpande av terroristaktiviteter. De flesta har också ratificerat de in- ternationella konventionerna mot terrorism. Sammanfattningsvis finner utredaren inte skäl att se terroristbekämpningen som ett område där skulle få särskilda konsekvenser. 9 Övrigt rättsligt samarbete Samarbete mellan olika stater på de civil- och straffrättsliga områdena är inte någon ny företeelse. skedde samarbetet huvudsakligen i bilaterala former. Utvecklingen har emellertid inneburit en större internationalisering och en alltmer ökad rörlighet , vilket i sin tur gjort multilaterala samarbetsformer nödvändiga: Människo r besöke r andra länder som turister eller i affärer. De flyttar också i all t större utsträckning tillfälligt utomlands. Det är t.ex. inte längre ovanligt att en person under sin livstid vistas och arbetar i flera olika länder. För privatpersoner är det angeläget att exempelvis vår dnads- och äktenskaps- skillnadsdomar erkänns både i det gamla och det nya hemlandet. När det gäller företag är det en förutsättning för att affärsverksamheten skal l kunna fungera på ett internationellt plan att exempelvis utländska domar kan verkställas. Ett effektivt bekämpande av brottslighet ) oavsett om den är gränsövers kridande i den mening som avses i föregående avsnitt eller inte ) förutsätter enkla och snabba samarbetsförfaranden mellan olik a stater. Personer som är bosatta i ett annat land än domstolens måste kunn a delges handlingar i både brottmål och civilmål. Bevisning måste kunn a tas upp även utanför domstolslandet. Listan kan göras längre. I dett a avsnitt begränsas emellertid framställningen till de områden där ett me r konkret arbete pågått inom EU:s tredje pelare. Detta innebär också at t avsnittet inte innehåller någon redogörelse för regleringar i form a v direktiv m.m. inom första pelarens ram som rör frågor som formellt sett är att anse som civilrättsliga, t.ex. på områden som avtalsrätt, krediträtt, bolagsrätt, köprätt m.m. senare hälft har ett ansenligt samarbete på d e områden som här är aktuella skett bl.a. i och in om ramen för den s.k. . Arbetet har resulterat i ett antal mellanstatliga konventioner. arbete har, i vart fall på det civilrättslig a området, dock mer kommit att inriktas på tekniskt samarbete med för att följa upp implementeringe n av ingångna förpliktelser än på normgivning. Däremot sker fortfarand e mycket arbete på områden som rör de mänskliga rättigheterna oc h straffrätten. Några av konventioner anses också ingå i tredje pelarens regelverk. Dit hör bl.a. de europeiska konventionerna o m överföring av dömda personer, om utlämn ing och om inbördes rättshjälp i brottmål. Det arbete som pågår inom EU har också som regel d e konventioner som utarbetats i dessa två fora som bas. Ett nära samarbete sker också av tradition mellan de nordiska länderna. I synnerhet på de t straffrättsliga området finns dessutom ett antal viktiga . För EU :s vidkommande framstår det rättsliga samarbetet som extr a angeläget eftersom medborgare i medlemsstaterna skall kunna röra si g fritt inom hela EU-området och om de så önskar arbeta och bosätta sig i en annan medlemsstat än den de är medborgare i. Detta förutsätter i si n tur att de kan göra sina rättigheter gällande och komma i åtnjutande a v samma garantier i det land de vistas i som inför domstolarna i det land de är medborgare i. Alla invånare i ett land och inte enbart landets med- borgare skall ha tillgång till rättssystemet (s.k. access to ). EU-ländernas samarbete på de civil- och straffrättsliga områdena ha r varit av mellanstatlig natur. Genom fördragsrevisionen 1997 förs emellertid det civilrättsliga samarbetet över till den första pelaren. Kvar i den tredje pelaren blir det straffrättsliga samarbetet. För at t gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvis a skall rådet enligt den nya fördragstexten besluta om åtgärder som rö r civilrättsligt samarbete som har gränsöverskridande följder (artiklarna 73i och 73m). Det samarbete det här är fråga om är huvudsakligen på de n internationella privat- och processrättens område, dvs. möjligheter at t utomlands delge handlingar i mål och ärenden samt ta upp bevis , erkännande och verkställighet av utländska domar, lagvals- oc h behörighetsregler m.m. Samarbetet begränsas vidare till att avse sådan a åtgärder som är nödvändiga för att den inre marknanden skall fungera väl. De frågor som samarbetet enligt artikel 73m skall omfatta är i stor utsträckning sådana där mellanstatliga konventioner redan ha r framförhandlats inom EU-kretsen. Detta gäller t.ex. delgivning, erkännande och verkställighet av avgöranden samt lagvals- oc h behörighetsregler. Konventionen om delgivning i EU:s medlemsstater av handlingar i mål och ärenden av civil och kommersiell natur ha r framförhandlats inom ramen för tredje pelaren. Den utgö r en förlängning av om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur, som de flesta av med- lemsstaterna har ratificerat, men innehåller också nyheter i förhållande til l denna. Bland annat införs mer direkta förbindelser mellan översändar e och dem som har till uppgift att delge eller låta delge handlingarna. Redan fö re Unionsfördragets tillkomst hade emellertid ett par betydelsefull a civilrättsliga konventioner utarbetats inom EG, bl.a. med stöd av artikel 220 i EG-fördraget. Dessa är dels om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens områd e (Brysselkonventionen), dels om tillämplig la g för avtalsförpliktelser (Romkonventione n). Brysselkonventionen innebär att enhetliga regler om domstolars internationella behörighet tillämpa s inom hela EU-området och att domar som meddelats i en medlemsstat i normalfallet skall erkännas av och kunna verkställas i övriga medlems - stater. En parallellkonvention till denna, Luganokonvention, gäller dessutom mellan EG:s och EFTA:s medlemsstater. Rom- konventionen innehåller för medlemsstaterna gemensamma s.k . lagvalsregler för avtalsförpliktelser av inte rnationell natur.