sou · GLB344 · 1998-01-01 00:00:00 — Såvitt jag nu kan bedöma kommer myndighet att utövas i samband med vigslar, begravningsverksamhet och utlämnande av allmänna handlingar. Det kan dock diskuteras om inte även beslut rörande tillhörighet till kommer att innebära myndighetsutövning. Beslut rörande upplåtelse av kyrka, prästanställningar, venia och kontraktprostförordnanden kan däremot inte längre anses innebära myndighetsutövning. Inte heller kan det komma i fråga att till myndighetsutövning räkna prästvigningar eller visitationer. Såvitt nu kan överblickas kommer personalen i , när det gäller myndighetsutövningen efter relationsändringen, att beröras av de ovan redovisade lagreglerna i och skadeståndslagen. Vidare kommer de såvitt rör myndighetsutövningen att omfattas av JO:s och JK:s tillsyn. Relationsändringen medför som jag ser det inget behov av särskild lagstiftning rörande den myndighetsutövning som personalen i kommer att ägna sig åt. I avsnitt 3.3.3 ovan har jag redovisat de grundläggande bestämmelserna om konflikträtt i regeringsformen och medbestämmandelagen. Vidare har jag redovisat de lagstadgade begränsningar av den kyrkokommunala personalens konflikträtt som framgår av . Präster och biskopar 177 För prästers och biskopars vidkommande finns motsvarande kon- flikträttsbegränsande lagregler i 34 kap. 11 - 16 §§ kyrkolagen. Dessa regler har jag redogjort för ovan i avsnitt 4.1.4. De offentliganställdas konflikträtt begränsas inte bara av de nämnda lagreglerna utan även av avtalsbestämmelser. Dessa avtalsbestämmelser återfinns såvitt rör präster och biskopar i SHA och HA. SHA gäller för hela den offentliga sektorn. Det avtalet innebär att parterna skall undvika att vidta stridsåtgärder när det gäller frågor som man inte anses kunna avtala om utan att kränka den politiska demokra- tin. Hit hör frågor om verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet. I HA finns regler som innebär att en stridsåtgärd på arbetstagarsidan inte får beslutas på lägre nivå än hos huvudorganisationen. Där finns också regler som syftar till att parterna skall undvika att vidta samhälls- farliga konflikter. I avtalet redovisar parterna ett uttalande i propositio- nen med förslag t ill statstjänstemannalag (prop. 1965:60 s. 265). Enligt uttalandet är den offentliga verksamheten t ill sin natur sådan att arbetskonflikter i särskilt hög grad drabbar utomstående. Att i förväg avgränsa de offentliga verksamhetsområden, där arbetskonflikter inte kan tolereras låter sig enligt uttalandet inte göras. Parterna i HA förklarar därför att de nöjer sig med att ge exempel på områden och funktioner inom vilka rätten till stridsåtgärder bör användas särskilt försiktigt. Bland exemplen anges upprätthållandet av lag och ordning samt vården av sjuka. Parterna förklarar vidare att de är ense om att undvika stridsåtgärder som skulle vara stötande av humanitära skäl. Härefter sägs att detsamma gäller stridsåtgärd inom det kyrkliga områ- det. Om en avtalspart anser att en konflikt är samhällsfarlig kan parten, enligt bestämmelser i , hänskjuta frågan till den s.k. för prövning. I HA har parterna också begränsat antalet tillåtna former av stridsåtgärder. Endast lockout, strejk, övertids- och mertidsvägran, resevägran och nyanställningsblockad accepteras utom myndighetssfären. Inom myndighetssfären gäller den snävare lagbe- gränsning som ovan (i avsnitt 4.1.4) redogjorts för. HA innehåller också bestämmelser om arbetstagares rätt till s.k. neutralitet vid arbetskonflikt och om skyldighet att utföra s.k. skyddsarbete. Slutligen anges i HA att vissa arbetstagare inte får omfattas av stridsåtgärder. Till denna undantagskrets hör bl.a. biskoparna. 178 Präster och biskopar Relationsändringen kommer att innebära att kyrkolagen upphävs. De grundläggande reglerna i regeringsformen och medbestämmandelagen kommer dock att kvarstå oförändrade. Om inga nya lagregler skapas betyder detta att präster och biskopar får en lagstadgad konflikträtt som är mer vidsträckt än . Samma lagregler kommer att gälla för dem som för andra privatanställda. Parterna kan dock träffa kollektivavtal om begränsningar. Som framgått ovan, i avsnitt 3.3.3, har jag inte funnit skäl att föreslå några särskilda lagregler om begränsning av konflikträtten för de anställda med kyrkokommunala villkor efter relationsändringen. Jag gör samma bedömning när det gäller prästers och biskopars konflikträtt. Dessa kommer visserligen att även efter relationsändringen ägna sig åt myndighetsutövning i större utsträckning än de som är anställda med kyrkokommunala villkor. Likaså kommer den faktiska tillgängligheten på präster att vara en viktig förutsättning för möjlighet att uppfylla statens krav på att den skall vara rikstäckande. Men intresset av att likställs med andra privata myndighetsutövande och samhällsservicegivande organ väger så tungt att det ändå inte bör komma i fråga att införa någon särskild lagstiftning just för präster och biskopar rörande konflikträtt. De nya kollektivavtalsparterna har naturligtvis möjlighet att avtala om konflikträttsbegränsningar. I sammanhanget bör det noteras att de statliga kollektivavtalen kan komma att sägas upp redan i samband med tidpunkten för relationsänd- ringen. I avtalslöst tillstånd råder ingen fredsplikt. Precis som när det gäller den kyrkokommunalt anställda personalen konstaterar jag att framtidens pensionssystem för präster och biskopar bör utformas inom och i förhandlingar med berörda arbetstagarorganisationer. Redan nu kan dock förutses att det blir nödvändigt att hitta en form för säkerställande av de framtida åtagandena. Vad som i praktiken kan komma i fråga är antingen en försäkringsförening eller en pen- sionsstiftelse. I avsnitt 3.3.4 har jag skissat på möjligheten att med starthjälp från kyrkofonden skapa en gemensam försäkringsförening för tryggande av samtliga framtida pensionsåtaganden inom . En sådan lösning är väl förenlig med mitt förslag att redan före relationsändringen Präster och biskopar 179 bilda en försäkringsförening eller pensionsstiftelse för prästernas och biskoparnas pensioner. Jag hänvisar beträffande denna modell till avsnitt 3.2.4 och 3.3.4. Vad som skall gälla för framtiden för de präster som eventuellt mot- sätter sig övergång och får sina anställningar flyttade till Kammarkolle- giet får bestämmas i avtal mellan dessa parter. I fråga om skattekonsekvenser hänvisar jag till avsnitt 3.3.4. 180 Präster och biskopar 5.1.1Personal vid det rikskyrkliga kyrkokansliet m.fl. Det rikskyrkliga s.k. kyrkokansliet utgörs av sekretariaten för flera olika privaträttsliga organ som har det gemensamt att de sysslar med kyrklig verksamhet på ett nationellt plan. Dessa organ är stiftelse för rikskyrklig verksamhet (SFRV), stiftelsen (), stiftelsen mission (SKM), stiftelsen i utlandet (SKUT), Kyrkans hus AB, Fastighetsaktiebolaget och riksmöten AB. Sekretariaten sitter i stort sett samlade i Kyrkans hus i . Sammanlagt sysselsätts där cirka 190 personer. Organisationen har genomgått en omfattande förändring. Förutom kyrkokansliet finns en rad andra privata organ som står nära. Det är knappast möjligt att göra en fullständig redovisning av vilka dessa är. Vid några av dem finns anställda. Som exempel kan nämnas , pastoralinstituten och diako- nistiftelserna. För personalen vid kyrkokansliet gäller varken kyrkolagen eller . De har privata anställningar. Dock finns enligt uppgift en arbetstagare vid kyrkokansliet som också har en fullmaktsanställning som präst. Personalen vid kyrkokansliet omfattas av privata tjänstemannaavtal och privata pensionsavtal (ITP och ITPK). Några få anställda vid kyrkokansliet omfattas av statliga pensions- avtal. Detta följer av ett regeringsbeslut från . Här kan anmärkas att det finns anställda hos andra privata arbetsgivare med stark anknytning till som också har statliga pensions- avtal. Detta följer av förordningen (1991:1427) om tjänstepension för vissa arbetstagare med icke statlig anställning och gäller exempelvis för präster som är anställda vid vissa diakonistiftelser. De kansliresurser biskopar behöver tillhandahålles som regel av stifts- kanslierna. Men ärkebiskopen har särskilda uppgifter att fylla på riks- kyrklig nivå och har därför ansetts ha ett särskilt behov av kanslistöd som inte skall belasta bara ärkestiftet. Av den anledningen finns tre personer anställda av . Deras löner betalas ur kyrkofonden. De måste anses ha statliga anställningar. För anställning- arna gäller det statliga sektoravtalet för civila statsförvaltningen (SA-C). Dessa arbetstagare har statlig pensionsrätt. i ärkestiftet har getts i uppdrag att praktiskt hantera arbetsgivarfunktionen gentemot de anställda vid . 5.1.3Personal vid kyrkomötet och dess myndigheter Kyrkomötet sysselsätter två personalgrupper. Den större gruppen utgörs av kyrkokanslianställda som lånas ut till kyrkomötet. Denna gr upp är inte anställd av kyrkomötet utan står i avtalsförhållande med sin ordinarie privata arbetsgivare. Att de ställs till kyrkomötets förfogande har sin grund i avtal mellan kyrkomötet och arbetsgivaren i fråga. En mindre grupp av dem som sysselsätts vid kyrkomötet saknar anställning vid kyrkokansliet. De har rekryterats externt. var det fråga om en handfull personer. Dessa behandlas inte som arbetstagare utan som uppdragstagare Under kyrkomötet finns två myndigheter, nämligen och . Ledamöterna i centralstyrelsen anses vara uppdragstagare. Dess sekreterare är anställd vid kyrkokansliet och har således privat anställning. sysselsätter endast uppdragstagare. I anges särskilt att lagen gäller arbetstagare hos kyrkomötet och dess myndigheter. Några sådana arbetstagare torde alltså inte finnas . För , SKM och SKUT arbetar sammanlagt ungefär 200 personer utomlands. Liksom personalen vid kyrkokansliet har de privata anställningar. Det är dock vanligt att de är tjänstlediga från offentliga anställningar inom i . anställning hos SKUT omfattas, till följd av förordningen om tjänste- pension för vissa arbetstagare med icke statlig anställning, av statliga pensionsavtal. Beträffande tre av utlandskyrkoherdarna gäller särskilda förhållan- den. Dessa tre är anställda med fullmakt i , respektive eller . När SKUT övertog ansvaret för verksamheten vid de svenska utlandsförsam- lingarna behöll dessa präster sina statliga fullmaktstjänster. De är inte anställda av SKUT och innehar inga pastorats- eller stiftstjänster. Tjänsterna är tillsatta av regeringen och är statliga anställningar. Prästerna tjänstgör dock faktiskt inom . ALFA är inte i formell mening gällande för dessa anställningar. Arbets- givarverket har uppdragit åt i ärkestiftet att löneförhandla rörande kyrkoherdarna i fråga. Detta domkapitel har också fått hand- lägga ytterligare någon fråga om ekonomisk ersättning. Löneutbetal- ningar handläggs hos och bekostas slutligt av kyrkofonden. Liksom övriga präster har dessa utlandskyrkoherdar statlig pensionsrätt. i ärkestiftet har tillsammans med ärkebiskopen tillsyns- ansvar rörande samtliga prästanställningar i utlandet. Detta följer av en kyrklig kungörelse (SKFS 1992:12). Till följd av den nära relationen mellan staten och finns det ett antal anställda i statsförvaltningen som i större eller mindre utsträckning är sysselsatt i verksamhet som rör . Mitt uppdrag rör personal. Eftersom gränsen mellan staten och bitvis är oklar finns det ingen exakt definition av vilken personal som är . Vissa statsanställda - som biskoparna - hör otvetydigt dit. När det gäller andra statsanställda som är sysselsatta med angelägenheter är bedömningen inte lika självklar. Ovan har jag utan särskild motivering hänfört personal och de statligt anställda utlandskyrkoherdarna till personal. Den bedömningen är tämligen okontroversiell. Sam- bandet mellan dessa arbetstagare och är så uppenbart och starkt. En annan verksamhet som drivs i statlig regi, men som har mycket starkt samband med är förvaltningen av kyrkofonden. Sysselsatta i den verksamheten är ungefär fem personer, som är anställda av staten genom Kammarkollegiet. Möjligen kan också dessa räknas till personal. Det kan tänkas att det för relationsändringen finns ytterligare någon enstaka person i statlig tjänst som måste anses höra till personal. Till personal kan man däremot inte räkna sådana statsanställda som är sysselsatta i verksamheter som inte kan tänkas komma att ta över i samband med relations- ändringen. Jag tänker då exempelvis på tjänstemän hos SPV som administrerar prästpensioner, förhandlare och jurister hos Arbetsgivar- verket samt anställda på kyrkoenhet. Även om övertar ansvaret för uppgifter som dessa anställda utför, så kommer den huvudsakliga verksamhet de är sysselsatta i att stanna hos staten. Sambandet mellan dessa personalgrupper och är med andra ord inte så starkt. Mina slutsatser och förslag: *ges i uppdrag att informera varje statligt an- ställd arbetstagare inom om vad relationsändringen innebär för den egna anställningen. *ges i uppdrag att avveckla de statliga kollek- tivavtalen med dessa grupper. *Kammarkollegiet tar arbetsgivaransvaret för arbetstagare inom vars statliga anställningar består vid utgången av . Detta sägs i införandelagen. *Avtal eftersträvas mellan staten och berörda arbetsgivare an- gående gjorda statliga pensionsåtaganden. 5.2.1Personal vid det rikskyrkliga kyrkokansliet m.fl. Förändringen av relationen mellan staten och har ingen direkt inverkan på anställningsförhållandena för personalen vid det rikskyrkliga kyrkokansliet. De är anställda av privata stiftelser och bolag, som inte nödvändigtvis behöver ombildas i och med relations- ändringen. Det är i och för sig troligt att väljer att efter relationsändringen låta trossamfundet självt eller någon av dess delar ta över den verksamhet som kyrkokansliet bedriver. En sådan förändring berör varken staten eller kyrkokommunerna. Skulle den komma till stånd innebär den att de arbetsrättsliga skyddsreglerna rörande verksamhetsövergång slår till för den berörda personalen. Här kan inskjutas att detsamma torde gälla för personalen vid andra privata arbetsgivare med anknytning till - exempelvis - om eller någon del därav övertar den verksamhet som dessa arbetsgivare bedriver. Bland de anställda vid kyrkokansliet och hos vissa andra privata arbetsgivare med stark anknytning till finns som nämnts vissa arbetstagare som har statliga pensionsavtal. När relationen mellan staten och förändras är det rimligt att det statliga ansvaret för dessa åtaganden upphör. En uppgörelse om de pen- sionsåtaganden som har gjorts före relationsändringen bör träffas mellan staten och någon företrädare för den aktuella arbetsgivaren. Här kan jämföras med mitt resonemang rörande präster och biskopar ovan i avsnitt 4.2.9 (se även prop. 1994/95:150 bil. tre anställda har statliga anställningar. Relations- ändringen innebär att den verksamhet de är sysselsatta i övergår från staten till eller någon del därav. Skyddsreglerna slår till. Vem som blir dessa arbetstagares nya arbetsgivare kommer att stå klart kyrkomöte. Regeringen bör, enligt min mening, uppdra åt att informera dessa arbetstagare om vad relations- ändringen medför för anställningarna. För det fall arbetstagarna motsätter sig övergång blir det aktuellt att säga upp dem. Kollektiv- avtalen kan hanteras som beträffande prästerna och biskoparna (se ovan avsnitt 4.2.5). Även denna fråga bör ges i uppdrag att ombesörja. I fråga om gjorda pensionsåtaganden bör en uppgörelse träffas mellan staten och företrädare för den nya arbetsgivaren (se a. Beträffande flertalet arbetstagare som är anställda för utlandsverksamhet gäller i huvudsak detsamma som för kyrkokansliets personal (se avsnitt 5.2.1). För de tre utlandskyrkoherdar som har statliga anställningar innebär relationsändringen en verksamhetsövergång. Staten har arbetsgivaransvar i den del av SKUT:s verksamhet där dessa tre präster tjänstgör. kyrkomöte bör det stå klart vem inom som övertar detta ansvar. Enligt min mening bör Arbets- givarverket ges i uppdrag att informera utlandskyrkoherdarna om relationsändringen och att efterhöra om de motsätter sig övergång. För det fall de motsätter sig övergång bör deras anställningar överföras till Kammarkollegiet (se avsnitt 4.2.7). I annat fall får de alltså en ny inomkyrklig arbetsgivare. De omfattas av skyddsreglerna. Även hos den nya arbetsgivaren har de rätt att behålla sin oavsättlighet. Jag anser det inte erforderligt att föreslå någon särskild reglering av deras arbetsskyldighet för det fall de motsätter sig övergång. Om utlandskyrkoherdarna övergår bör i fråga om gjorda pensions- åtaganden en uppgörelse träffas mellan staten och företrädare för den nya arbetsgivaren (se a. Min bedömning är att relationsändringen för den personal som är verk- sam vid kyrkofondens kansli innebär en verksamhetsövergång. De är nu anställda vid . Den verksamhet de är sysselsatta i är statlig, men kommer i och med relationsändringen med all sannolikhet att tas över av något organ inom . Vilket organ det blir står helt klart först vid kyrkomöte. Kyrkof ondens personal omfattas således av skyddsreglerna. Det bör uppdras åt att, tillsammans med Kammarkollegiet, hantera de frågor som hör samman med verksamhetsövergången, i huvudsak på samma sätt som när det gäller personalen vid (se avsnitt 5.2.2). I fråga om gjorda pensionsåtaganden bör en uppgörelse träffas mellan staten och företrädare för den nya arbetsgivaren. Mina slutsatser och förslag: * Förordningen om tjänstepension för vissa arbetstagare med icke statlig anställning ändras så att den inte längre omfattar kyrkoväsen- det. När det gäller den personal som är verksam vid det rikskyrkliga kyrkokansliet, vid , hos utlandskyrkan eller vid kyrkofondens kansli ser jag inget behov av särskild lagstiftning för framtiden. Den allmänna arbetsrättsliga lagstiftningen tillgodoser här, liksom när det gäller präster, biskopar och dem som är anställda med kyrkokommunala villkor, statens intresse i tillräcklig grad. Det tidigare nämnda statliga åtagandet om personlig statlig pen- sionsrätt för vissa arbetstagare vid kyrkokansliet bör ses över och anpassas till den nya situationen. Likaså bör förordningen om tjänste- pension för vissa arbetstagare med icke statlig anställning ändras så att den inte längre omfattar kyrkoväsendet. Min uppgift är att föreslå vilka åtgärder som be höver vidtas beträffande den kyrkliga personalen i samband med att relationerna ändras mellan staten och . I de föregående kapitlen har jag beträffande varje personalkategori för sig föreslagit olika åtgärder som staten och kyrkokommunerna bör vidta inför förändringen. Detta kapitel handlar om statens förväntningar på trossamfundet som arbetsgivare . Som jag ser saken bör arbetsgivarna inom jämställas med privata arbetsgivare efter relationsändringen. har 24 000 anställda och kan liknas vid en stor koncern. Att vara arbetsgivare innebär ett särskilt ansvar. Staten värnar om arbetstagarna, som allmänt anses vara en skyddsvärd gr upp. Därför ställer staten också särskilda krav på alla arbetsgivare. kommer även efter relationsändringen att ha en sär- ställning. Staten ställer unika krav på rikstäckning och nåbarhet för alla invånare. Dessutom kommer att anförtros särskilda samhälleliga uppgifter, såsom att ha ndha begravningsverksamheten och att vårda kulturhistoriskt värdefull egendom. Statens förväntningar på arbetsgivarna inom måste mötas med åtgärder. I det här kapitlet finns inga färdiga förslag till hur detta skall genomföras. Förslagen och lösningarna måste i dessa delar utformas inom . Jag har sett som min uppgift att med några ord på vägen lyfta fram och belysa statens anspråk. Därmed vill jag underlätta för alla berörda att delta i den debatt som måste föregå relationsändringen. 190 Trossamfundet som arbetsgivare 6.2Likställd med andra arbetsgivare Inom finns 24 000 anställda. Även kommer antalet anställda att vara högt. Ur arbetstagarsynvinkel kan liknas vid en stor koncern. Arbetstagarna står i avtalsförhållande till arbetsgivarna inom . bestäms en avsevärd del av avtalens innehåll genom kollektivavtal. Relationsändringen kommer att innebära att arbetsgivare och arbetstagare får större frihet att bestämma vilka avtal som skall gälla. Den statliga regleringen av prästernas kollektiv- avtal upphör (se ovan avsnitt 4.2.5). Vidare bortfaller det statliga kravet på att pastoraten och stiftssamfälligheterna skall använda sig av viss arbetsgivarorganisation (se ovan avsnitt 3.2.2). Denna ökade frihet innebär inte att staten släpper intresset för arbetsplatser. Arbetstagare anses allmänt vara en skyddsvärd gr upp. Därför finns det en rad lagar som gäller över hela arbetsmarknaden och som inskränker den avtalsfrihet som annars skulle råda mellan arbetsgivare och arbetstagare. Även om nu blir ett eget rättssubjekt med ett friare förhållande till staten är det givet att dessa allmänna arbetsrättsliga lagar skall gälla till skydd för arbetstagarna inom . På så sätt likställs arbetsgivarna inom med andra arbetsgivare på den privata arbetsmarknaden. Den allmänna arbetsrättsliga lagstiftning som gäller på den svenska arbetsmarknaden skall tillämpas för personal på samma sätt som för andra arbetstagare. De mest betydelsefulla arbetsrättsliga lagarna är anställnings- skyddslagen och medbestämmandelagen. Båda gäller på de kyrkliga arbetsplatserna. Anställningsskyddslagens bestämmelser gäller dock bara i den utsträckning som annat inte har bestämts i någon annan lag. För prästerna finns, som redovisats i kapitel 4, åtskilliga specialbe- stämmelser i kyrkolagen. Även för kyrkomusikerna finns vissa särskilda bestämmelser i kyrkolagen. Alla anställda med kyrkokommunala villkor omfattas dessutom av vissa särskilda regler i . Vid rela- tionsändringen kommer kyrkolagen och särregleringen i att upp- hävas. Det betyder att anställningsskyddslagen kommer att Trossamfundet som arbetsgivare 191 gälla fullt ut för de anställda inom , liksom den gör för privatanställda. Det är bara en del av reglerna i medbestämmandelagen och anställ- ningsskyddslagen som är tvingande. Övriga regler är dispositiva. Även jämställdhetslagen och lagen mot etnisk diskriminering kommer att fortsätta gälla för anställda vid och arbetssökande till de kyrkliga arbetsplatserna. Jag återkommer till detta i avsnitt 6.2.3 och 6.2.4 nedan. Ytterligare en rad arbetsrättsliga lagar kommer att fortsätta styra de kyrkliga anställningsavtalen. Jag tänker då främst på lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (förtroende- mannalagen), arbetstidslagen (1982:673), semesterlagen (1977:480), föräldraledighetslagen (1995:584), lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning (studieledighetslagen), lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt samt arbetsmiljölagen (1977:1160). Lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de privatanställda gäller inte för den kyrkliga personalen och kommer inte heller att börja gälla i och med relationsändringen. För att garantera personal motsvarande rätt till insyn i och inflytande på verk- samheten bör därför särskilda åtgärder vidtas. Jag återkommer till denna särskilda frågeställning i avsnitt 6.4 nedan. En fråga som har väckt speciell uppmärksamhet inom är jämställdheten. Kvinnliga präster accepteras ända av . Lagstiftning om jämställdhet mellan könen har gällt på den svenska arbetsmarknaden, inklusive arbetsplat- serna inom , ända . Det står alldeles klart att jämställdhetslagen kommer att gälla för alla som söker arbete eller är anställda inom även efter rela- tionsändringen. Arbetsgivare och arbetstagare skall, enligt jämställdhetslagen, sam- verka för att uppnå jämställdhet i arbetslivet. Jämställdhetslagen ställer krav på att arbetsgivarna målinriktat arbetar för att aktivt främja jäm- ställdheten, vad gäller arbetsförhållanden, rekrytering och lönefrågor. Varje arbetsgivare som har minst tio anställda skall upprätta en jämställdhetsplan. Den skall innehålla en översikt över de åtgärder som är behövliga på arbetsplatsen.