sou · GLB3116d5 · 1998-01-01 00:00:00 — Det vanligaste skälet till ansökan var problem pga missbruk hos en eller båda föräldrarna. Näst vanligast var psykisk ohälsa och därefter kom känslomässig omognad. Bristerna i föräldrarnas omsorgsförmåga bestod oftast i försummelser. Även vanvård och psykisk misshandel var vanliga omsorgsbrister. Överklagandena till kammarrätterna gjordes i av fallen av socialnämnden och i av vårdnadshavaren. överklagande bifölls i av målen, vårdnadshavarens i . Skälen till att socialnämndens ansökan inte bifölls var i nämnd ordning att vården kan genomföras med samtycke, bristerna styrkta men påtaglig risk för barnet föreligger inte, insatser i öppenvård tillräckliga, vårdbehov föreligger inte, missförhållandena inte styrkta eller att insatser i hemmet inte hade prövats. I undersökningen konstateras att det är lättast att få bifall till ansökningar som gäller föräldrars missbruk och psykisk ohälsa, svå- rast att få igenom ansökningar som gäller utvecklingsstörda eller känslomässigt omogna föräldrar. Det är också svårt att få bifall till ansökningar om vård på grund av misstänkt misshandel eller sexuella övergrepp. har gjort följande slutsatser och reflektioner i anledning av sin undersökning. Något tydligt samband mellan beslutsunderlagens kvalitet och utfall i kammarrätten har inte kommit fram. Avslag respektive bifall till socialnämndens ansökan beror inte främst på om beslutsunderlaget är bra eller dåligt. Den muntliga förhandlingen får ibland avgörande betydelse, oavsett hur väl underbyggd socialnämndens ansökan är. Den omfattande professionella kunskap som många socialsekreterare har underskattas ibland till förmån för vittnen och s.k. sakkunniga vittnen. Intervjuade jurister anser att socialnämndens företrädare ofta ger ett svagt intryck i domstolen. Socialarbetarna tycks förlita sig på den skriftliga dokumentationen och agerar inte i rätten. Föräldrarnas problem tenderar att hamna i fokus vid den muntliga förhandlingen. Ju längre förhandlingen framskrider, desto osynligare blir barnet. Inte heller i socialnämndernas skriftliga material har barnet någon huvudroll. Mål som gäller misshandel eller sexuella övergrepp får ibland karaktären av brottmål. Beviskraven förefaller vara särskilt höga här. Trots att sakunniga vittnen och expertutlåtanden är vanligare i dessa mål än andra, återfinns de oftare bland Barn i behov av särskilt skydd och domstolar har svårt att tala klartext när det gäller utvecklingsstörda föräldrar. Handikappet och dess konsekvenser beskrivs inte i utredningarna och i flertalet domar går det inte att utläsa något om detta problem. Detta är en stor brist eftersom barnen i dessa familjer ofta visar allvarliga störningar och föräldrarnas utvecklingsmöjligheter är begränsade. anför vidare att undersökningen visar på utveck- lingsbehov hos både socialnämnder och domstolar. För socialnämn- dernas del handlar det om att bli bättre på analyser och bedömningar, dokumentation och i viss mån processföring. Socialarbetarna måste hävda sin proffesion bättre. För domstolarnas del gäller det att få så mycket kunskap om barns utveckling och behov samt om konsekvenserna av olika typer av omsorgssvikt, att de kan göra en riktig värdering av de uppgifter som kommer fram i målet och av barns behov av skydd och vård. Frågan om att stärka barns ställning i mål enligt LVU har varit föremål för diskussion . finns en regel i LVU om att för barn som inte fyllt skall den som är offentligt biträde enligt rättshjälpslagen också vara barnets ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Det offentliga biträdet kan därigenom föra barnets talan och t.ex. överklaga ett beslut om vård. Rätten att överklaga ett beslut gäller dock enbart ett beslut om att bereda vård, inte ett beslut där domstolen avslår socialnämndens ansökan om vård. Skälet till detta synes vara att socialnämnden har en skyldighet att överklaga länsrättens beslut, i de fall nämnden anser att ett beslut inte tillgodoser barnets bästa.11 har beslutat om vissa ändringar i socialtjänst- lagen, som träder i kraft . Det införs två nya bestämmelser som syftar till att stärka barnens ställning inom . Dels skall 1 § kompletterats med en bestämmelse med lydelsen att när åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Vidare införs i 9 § en bestämmelse om barns rätt att komma till tals.12 1994/95:224 s. 46 1996/97:124, bet 1996/97/SoU18, Rskr 264 Barn i behov av särskilt skydd En annan konventionsbestämmelse som är intressant att föra in i detta sammanhang, är artikel 8 om skyddet för privat- och familjeliv. I artikeln stadgas att envar har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet må icke störa åtnjutandet av denna rättighet med undantag för vad som är stadgat i lag och i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till ... andra personers fri- och rättigheter. Flera svenska fall där barn har omhändertagits av de sociala myndigheterna på grund av förhållanden i hemmet har varit föremål för prövning i och i kommissionen för mänskliga rättigheter. Vad som först skall konstateras, är att inte i något fall har kritik riktats mot för själva omhändertagandet av barnet. I fallet 1988 gällde kritiken var barnen var placerade. Domstolen ansåg att utsikterna till återförening med föräldrarna minskade dels genom att barnen placerades långt ifrån föräldrarna, dels genom de restriktioner i umgänget som hade beslutats. När det gällde själva omhändertagandet, konstaterade domstolen att den svenska lagstiftningen tydligt är avsedd att skydda barn och att intet i detta fall tyder på att lagen har använts i något annat syfte. I fallet 1989 fann domstolen att flyttningsförbudet inte stred mot svensk lag. När det gällde umgängesförbudet under pågående flytt- ningsförbud saknades däremot vid tiden för detta ärendes avgörande stöd i svensk lag. Huvudfrågan handlade om på vilket sätt en återföreningstanke rimmar med ett sexårigt flyttningsförbud kom- binerat med inskränkningar i umgänget. I målet 1992, som handlade om dels huruvida det har funnits stöd i svensk lag att förhindra telefonkontakt och brevkontakt under pågående umgäng- esförbud dels om det var nödvändigt i ett demokratiskt samhälle att (1,) helt bryta kontakten mellan mor och son. Domstolen fann att åtgärden i sig inte stred mot svensk lag, men att det fanns en motsättning mellan å ena sidan lagens intentioner om återförening och å andra sidan ett så strängt och långvarigt umgänges- förbud. Det andra målet avseende familjen , 1991 gällde flyttnings- och umgängeförbud. Där konstaterade domstolen, på samma sätt som i fallet , att det sakandes stöd i svensk lag för umgängesförbud under pågående flyttningsförbud, varför en kränkning hade skett. Barn i behov av särskilt skydd Sociala och administrativa åtgärder statistik över insatser för barn och unga Antalet nytillkomna barn inom insatser var ca 7 000 vilket inte var någon ökning jämfört med året innan. För dessa barn är den första insatsen i av fallen kontaktperson enligt Socialtjänstlagen (SoL) för vård utom hemmet enligt SoL, för 8 %omedelbart omhändertagande enligt LVU och för vård enligt LVU. Allt som allt fick av de nytillkomna barnen inom social- tjänsten först insatser med stöd av SoL. av de nytillkomna fick som första insats vård med placering. av de nytillkomna barnen som fick LVU-insats som första instans blev omhändertagna. av dessa fick vård. Antalet barn för vilka en eller flera insatser påbörjades var ca 11 000 vilket motsvarar av alla barn i åldern 0- . Av dessa fick nästan hälften LVU-vård och/eller SoL-vård med placering utanför det egna hemmet. Inte heller i detta fall hade någon ökning skett jämfört med året innan. I fråga om antal barn som kontinuerligt var föremål för en eller flera insatser var antalet ca 21 000 vilket var en ökning med 2 000 från föregående år. Av dessa hade 10 500 barn SoL eller LVU vård vilket var en ökning med 1 000 barn innan. Barn med LVU-vård utgjorde en tredjedel av samtliga barn med vård både . Överhuvudtaget har det skett en ökning bland barn som kontinuerligt varit föremål för insatser. Ca 29 000 barn var föremål för en eller flera insatser vilket var en ökning med ca 1 000 barn från föregående år. Detta var en ökning från 0,7 till av barn mellan . 16 000 av dessa barn hade kontaktpersoner och ca 15 000 hade placering utanför det egna hemmet varav 4 300 var föremål för vård enligt LVU. fick LVU-vård på grund av brister i hemmiljön, på grund av eget beteende och 2 %fick vård på grund av brister i hemmiljö och eget beteende. blev ca 1 300 barn omhändertagna med stöd av LVU. blev detta på grund av hemmiljön och på grund av eget beteende. För barn var det vanligast med omhändertagande på grund av brister i hemmiljön. Barn i behov av särskilt skydd hade tre fjärdedelar av samtliga barn inom insatser en pågående vård med placering. Av dessa placeringar var tre fjärdedelar i familjehem och en fjärdedel på institution. Anmälningsskyldighet till om barn som far illa Enligt 71 § 1. st. socialtjänstlagen uppmanas var och en att anmäla om ett barn misshandlas i hemmet eller annars behandlas på ett sätt som medför fara för hans hälsa eller utveckling. Myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom, andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och , anställda vid dessa myndigheter samt läkare, lärare, sjuksköterskor och barnmorskor som inte har sådan anställning, har enligt 71 § 2 st. en skyldighet att anmäla till socialnämnden om de får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Anställda inom familjerådgivningen är enligt 71 § 3 st. skyldiga att anmäla till endast om de i sin verksamhet får veta att ett barn misshandlas eller utnyttjas sexuellt i hemmet. Alla som har en skyldighet att anmäla till socialnämnden enligt andra stycket i paragrafen är också skyldiga att lämna alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning. Det finns rapporter från FoU-byrån i angående an- mälningsskyldigheten inom skola och barnomsorg som ger anledning till eftertanke. Personal inom dessa verksamheter anmäler i mycket liten utsträckning sin oro för barn som den tror är i behov av insatser. Skälet till detta, som redovisas i rapporterna, varierar och är bl.a. bristande kunskap om anmälningsskyldighetens innebörd, en oro för att föräldrarna skall ta illa upp vid en anmälan eller att föräldrarna skall byta daghem eller skola för barnet. Det kan finnas en känsla av obehag för egen del att kontakta samt en misstro mot möjligheten till samarbete med och information från eller att man vill vänta och se och bli mer säker på sin sak.13 kommer första stycket i 71 § att ändras till att "Var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd ..." Alltså samma lydelse som i andra stycket. Anmälnings- skyldigheten enligt andra stycket, som handlar om anmälningsskyl- dighet för den som i sin yrkesverksamhet kommer i kontakt med barn, föreslås utvidgas till att även omfatta personer inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och ungdom, hälso- och 13 FoU-rapporterna 1992:9, 1994:16 och 1996:14 Barn i behov av särskilt skydd sjukvård eller inom område. Offentlig och privat verksamhet likställs i detta hänseende. I propositionen anförs att ändringen syftar till att på ett tydligare sätt än tidigare markera att en anmälan inte förutsätter att det i det enskilda fallet står klart att barnet misshandlas eller annars utsätts för skadlig behandling i hemmet. Det ankommer på nämnden att verkställa den utredning som behövs för att barnets behov av stöd och hjälp skall kunna bedömas. Enligt JO får man acceptera att en anmälan i något enstaka fall kan leda till en utredning som opåkallat kränker den personliga integriteten.14 Var och hur placeras barn som har omhändertagits för vård? Artikel 20 handlar bl.a om statens skyldigheter gentemot ett barn som har omhändertagits för vård. Staterna skall säkerställa alternativ omvårdnad och det betonas särskilt önskvärdheten av kontinuitet i ett barns fostran samt hänsyn till barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga bakgrund. De barn som bereds vård enligt 2 § LVU, bereds uteslutande vård i familjehem. Den svenska sociallagstiftningen utgår från att en placering skall vara kortast möjlig och att syftet är att få till stånd en snar återföring mellan föräldrar och barn. Så snart vården har uppnått sitt syfte skall den upphöra. Det finns varken i Socialtjänstlagen eller i LVU någonting nämnt om hur ett ärende skall handläggas om en återförening mellan barn och föräldrar inte är möjlig eller lämplig. Det finns inte heller i förarbetena till socialtjänstlagen och LVU någon tidsangivelse eller beskriven problematik hos föräldern som skall föranleda att placeringen betraktas som permanent. Placeringen skall övervägas var sjätte månad i socialnämnden, som tar ställning till om vården i familjehem skall fortsätta. Föräldrarna har också möj- lighet att begära att få hem sitt barn. fick regeringens uppdrag att utveckla och förstärka vården i familjehem för barn och unga. Bakgrunden var den kritik som i flera kartläggningar och rapporter, bl.a. från , och revisorer framförts angående kommunernas sätt att sköta vården av barn och unga i familjehem. En del av uppdraget gällde också frågan om vårdnadsöverflyttningar. uppdrag har slutförts och resulterat i tre rapporter; Ovisshetens barn – 1995:8, Invandrarbarn i familjehem 1996/97:124 s 104, bet. Barn i behov av särskilt skydd –1995:7 och Sammanbrott i familjehem- 1995:9. Nedan följer en sammanfattning av rapporternas innehåll. "Ovisshetens barn" är sammanställning av kunskaper, som berör situationen för de barn som omhändertas och placeras i familjehem . anger att syftet med rapporten är att med utgångspunkt från barns behov av trygghet, tillhörighet, identitet och nära relationer under uppväxten, se till de förutsättningar som ges i den nuvarande lagstiftningen samt att framhålla och förtydliga problem och möjligheter med långvarig familjehemsvård. I rapporten konstateras att de långtidsplacerade barnen utgör en relativt stor del av det totala antalet barn i familjehemsvård. Vartannat barn i familjehem har varit placerat , vart tredje . Sannolikheten för en återförening mellan barn och föräldrar minskar drastiskt om barnet inte flyttat från familjehemmet . Det är framförallt föräldrarnas vilja och förmåga att själva ta hand om sitt barn, som avgör om familjehemsvården skall fortsätta. Frågan om barnets fortsatta boende kopplas inte loss från frågan om förälderns rehabilitering och bedöms helt fristående från förälderns situation. Av tillgänglig forskning dras följande slutsatser: –I svensk forskning har de långtidsplacerade barnens situation inte särskilt uppmärksammats. Dock kan en del slutsatser dras från den svenska forskning som finns. Bl.a. har visats på svårigheterna med rehabilitering och återförening i familjer där en separation mellan föräldrar och barn har ägt rum samt den avgörande betydelse ett socialt arbete av hög kvalitet har för ett sådant ärendes utveckling. Att barns förmåga till anpassning och anknytning i familjehem har att göra med relationen till föräldrarna före separationen har konstaterats, liksom att små barn har förmåga att knyta an till nya föräldrar om ingen nära föräldra-barnrelation har funnits och familjehems- föräldrarna är beredda att gå in i denna relation förutsättningslöst. Vikten av goda, tillåtna och tillåtande relationer mellan alla parter. De speciella förutsättningarna för varaktighet och bibehållna föräldra- kontakter vid släktingplaceringar har uppmärksammats, liksom vikten av att den som ansvarar för barnet noga sätter sig in i barnets situa- tion. En stor longitudiell undersökning av barns uppväxt i familjehem och adoptivfamiljer har visat resultat som kan tolkas så, att förutsättningarna för ett lyckat utfall av en placering är större om de juridiska förhållandena omkring familjehemsföräldrarnas föräldra- mandat har klargjorts. Barn i behov av särskilt skydd – Utländska forskare som har studerat barn i långvarig familje- hemsvård har konstaterat att för barn som växer upp i osäkerhet om sin tillhörighet och framtid innebär detta ett hot mot deras utveckling till harmoniska och välfungerande vuxna. Deras bristfälliga anknytning gör att de lättare stöts ut från sina familjehem och den innebär också att de löper en ökad risk att fara illa under placeringen. Ett ytterligare problem för dessa barn är att de, när vården avslutas och de flyttar från familjehemmet, ibland står ensamma utan en familj där de verkligen hör hemma. Att återfå eller bygga upp en kontakt med ursprungsfamiljen kan innebära stora svårigheter. Ändå är det ofta dit den unge vänder sig. En uppväxt under dessa oklara förhållanden kan ge barnen en livslång känsla av att inte vara önskade. "Invandrarbarn i familjehem" sammanfattas på följande sätt: –En mycket stor andel, av barnen i familjehem har invandrarbakgrund. Att deras andel är så stor är inget nytt feno- men. Den har legat så högt . –av barnen i familjehem – 1992 ca 1 800 barn – har båda föräldrarna födda utomlands. –Den statistiska "risken" för ett finskt barn att omhändertas för samhällsvård och placeras i familjehem eller institution, är fyra gånger så stor som för ett barn med två svenska föräldrar. –Barn med finska föräldrar är överlag placerade i finska familje- hem. Ensamma flyktingbarn är placerade hos släktingar. Övriga invandrarbarn är antingen placerade hos släktingar eller i ett svenskt familjehem. av dem är placerade i familjer som har barnets etniska bakgrund men inte är släkt med det. –Vid val av familjehem är det ibland svårt att bedöma hur stor vikt som bör läggas vid språk- och kulturkunskaper i förhållande till andra aspekter. Olika familjehemsenheter lägger tyngdpunkten något olika. Ett mer systematiskt professionellt erfarenhetsutbyte och diskussioner mellan enheter med olika strategier saknas. –Ingen av de studerade familjehemsenheterna har någon syste- matisk dokumentation om de placerade barnens etniska bakgrund. De gör heller inga sammanställningar av vilken typ av familjehem invandrarbarnen är placerade i i relation till deras bakgrund. Det saknas systematiska uppföljningar av barnen i familjehemsvård. lyfter fram ett antal viktiga åtgärder som kan bidra till att utveckla arbetet och höja vårdens kvalitet. Barn i behov av särskilt skydd 1.Löpande nationell statistik om invandrarbarns andel inom familjehemsvården. 2.Forskning kring varför barn från vissa invandrargrupper löper större risk att omhändertas och vad invandrarbakgrunden kan betyda när barnet separeras från sina föräldrar och placeras i familjehem. 3.Dokumentation och uppföljning ute i kommunerna av barn i familjehem med beaktande av invandraraspekten. 4.Ökat erfarenhetsutbyte kring svårigheter och lösningar vid placering av invandrarbarn i familjehem. 5.Pröva och utveckla olika metoder att stödja familjehem med invandrarbarn, i synnerhet de familjehem som själva är invandra- 7.Lyft fram invandrarproblematiken vid omhändertagande av barn för samhällsvård i grundutbildning och fortbildning av social- sekreterarna. "Sammanbrott i familjehem" innehåller dels en kunskapssamman- ställning av tillgänglig forskning, företrädesvis brittisk, dels en aktstudie av 189 placeringar i . Rapporten visar att det är vanligt med sammanbrott inom den svenska familjehemsvården. av placeringarna i aktstudien hade varit föremål för sammanbrott. Korta placeringar skiljer sig inte från längre när det gäller nivån på sammanbrott. Inom projektet också avgivits två skrifter – Utbildningsfrågor och utvecklingsprojekt inom familjehemsvården och Familjehemsvård i utveckling – en sammanställning av uppföljningar på länsnivå. Tanken och syftet med samtliga rapporter och skrifter är att de skall kunna fungera i utvecklingssyfte och i utbildning för att förbättra situationen för familjehemsplacerade barn. Det pågår på flera håll i landet metodutvecklingsarbete för att göra föräldrarna mer delaktiga i placeringen av barnet. Bl.a. pågår i kommunförbundets regi, med stöd från och ett försök i tio kommuner med s.k. familjerådslag. Modellen, som har hämtats från , går ut på att familjen själv kommer fram till bra och hållbara beslut om hur dess barn skall fostras och växa upp. Föräldrar, barn, släktingar och eventuellt också vänner, grannar och andra i familjens nätverk träffas, diskuterar och gör en handlingsplan. Familjerådslaget förbereds och genomförs av en samordnare som skall vara fristående från och oberoende av familjen. skall godkänna familjens plan Barn i behov av särskilt skydd och därefter stödja och hjälpa familjen att genomföra planen. har också ett uppföljningsansvar. Projektet pågår till och skall sedan utvärderas av . En rapport skall lämnas . I det avslutade lagstiftningsarbetet avseende ändringar i socialtjänstlagen, har även frågan om familjehemsplaceringar be- handlats. I propositionen anförs följande. De krav som lagen ställer i fråga om samhörighet och kontakt med hemmiljön handlar inte bara om geografisk närhet. Språkliga och kulturella skillnader i synsätt och bakgrund kan skapa väl så stora avstånd mellan människor. Att sådana skillnader beaktas och att man väljer ett hem som kan samarbeta med barnets biologiska föräldrar är av största betydelse vid alla placeringar och i synnerhet vid placeringar av invandrarbarn. Det innebär att måste vara lyhörd för föräldrarnas egna önskemål utan att för den skull ge avkall på den professionella bedömningen av vad som är ett lämpligt hem för det enskilda barnet. Vidare fastslås att har fått kritik från olika håll för att inte vara tillräckligt lyhörd för möjligheterna att placera barn hos släktingar. Ändå visar både internationell och svensk forskning att sådana placeringar kan vara att föredra om man ser placeringen ur ett livsperspektiv. Det finns många skildringar av hur barn, som har varit placerade i ett "främmande" familjehem, känner sig övergivna av både familjehemmet och de biologiska föräldrarna när det närmar sig vuxenlivet. I propositionen förklarade sig emellertid regeringen inte beredd att skriva in i lagen att släktingplaceringar eller andra placeringar i nätverket skall prövas i första hand. Under riksdagsbehandlingen uttalade socialutskottet att det är angeläget att i varje enskilt fall prövar möjligheten att placera barnet i "det naturliga nätverket" Det finns dock inga garantier för att en sådan placering tillförsäkrar barnet god vård. Utskottet ansåg emellertid att 22 § SoL skulle kompletteras med en ny bestämmelse av den lydelsen att vid placering av barn bör i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Enligt 1 § skall dock barnets bästa alltid beaktas.15 I finns bestämmelser om överflyttning av vårdnad i vissa fall. Enligt 6 kap 7 § FB sägs "Om en förälder vid utövandet av 1996/97:124 s. 113 f, bet 1996/97:SoU18 s 84f Barn i behov av särskilt skydd vårdnaden om ett barn gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling, skall rätten besluta om ändring i vårdnaden". I förarbetena till bestämmelsen anförs att en vårdnadsöverflyttning enligt denna bestämmelse torde bli aktuell bara när ett barn har tagits om hand med stöd av LVU. Först när en återförening inte kan komma tills stånd trots långvariga och omfattande åtgärder från socialnämndens sida kan det bli nödvändigt att begära en överflyttning av vårdnaden (prop 1981/82:168 s. 68). Bestämmelsen i 6 kap 8 § FB tar sikte på det fall ett barn har vårdats i ett familjehem.