sou · GLB379 · 1998-01-01 00:00:00 — Det innebär att i den nu föreslagna lagen har behållits ordningen att beslut om vägrad registrering, om varning och återkallelse samt om förbud för en EES-förmedlare att bedriva gränsöverskridande verksamhet i får överklagas direkt till kammarrätten. Övriga beslut får överklagas till länsrätt som första instans. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1989:508) om försäkringsmäklare upphör att gälla. 2.Ett försäkringsmäklarföretag som inte senast vid utgången av bedrivs i aktiebolagsform skall avföras från försäkrings- mäklarregistret. Detsamma gäller de fysiska mäklare som inte har ansökt om registrering för att för ett visst aktiebolags räkning förmedla försäkring. Enligt vad som utvecklats i allmänmotiveringen (avsnitt 15) skall det fåtal mäklarföretag som drivs av en enskild näringsidkare eller i form av handels- eller kommanditbolag senast vid utgången av antingen ha upphört med sin verksamhet eller ha flyttat över verksamheten till ett aktiebolag. Eftersom mäklarverksamhet fortsättningsvis endast kan drivas av aktiebolag måste de fysiska mäklarna dessutom vara registrerade för ett aktiebolag. De mäklarföretag som inte är aktiebolag och de fysiska mäklare som inte har ansökt om registrering för ett aktiebolag skall avregistreras vid utgången av . 3.Ett försäkringsmäklarbolag vars registrerade aktiekapital inte uppgår till vid utgången av skall avföras från försäkringsmäklarregistret. Som närmare redogjorts för i allmänmotiveringen (avsnitt 5.2.4) bör krav ställas på ett förhöjt aktiekapital för försäkringsmäklar- bolag. Aktiekapitalet skall alltid vara lägst . De mäklarbolag som inte redan uppfyller det kravet måste under en övergångstid, som upphör vid utgången av , se till att höja sitt aktiekapitalet. Därefter skall avregistrering ske av de mäklar- bolag som inte uppfyller kravet. 4.Ett försäkringsmäklarbolag som registrerats före denna lags ikraftträdande skall senast vid utgången av till Finans- inspektionen ge in en sådan plan för verksamheten som avses i 8 § andra stycket denna lag. För nya försäkringsmäklarbolag kommer enligt förslaget att gälla som ett registreringskrav att en plan för verksamheten finns upprättad och ges in till inspektionen. Syftet med planen är bland annat att underlätta tillsyn. Även redan regi- strerade mäklarbolag bör därför upprätta och ge in en verksam- hetsplan. Det bör kunna ske från det att lagen trätt i kraft. 5.Ett försäkringsmäklarföretag, som vid ikraftträdandet av denna lag driver sådan sidoverksamhet som avses i 17 § andra stycket och som inte senast vid utgången av hos Finans- inspektionen har ansökt om tillstånd för sidoverksamheten, skall avföras från försäkringsmäklarregistret. För att sidoverksamhet i fortsättningen skall kunna bedrivas i mäklarrörelsen krävs enligt förslaget ett särskilt medgivande från (se avsnitt 6.3). De bolag som driver sidoverksamhet skall enligt denna punkt i övergångsbestäm- melserna senast vid utgången av ha ansökt om tillstånd för den sidoverksamhet som bedrivs, såvida en avveckling av sido- verksamheten inte skett. Om mäklarbolaget efter nämnda tidpunkt driver sidoverksamhet utan tillstånd skall avregistrering ske. 6.Registrering för personförsäkring, som skett före , skall anses gälla för förmedling av livförsäkring enligt vad som anges i 2 kap. 3 b § försäkringsrörelselagen (1982:713) samt för klasserna 1 och 2 enligt 2 kap. 3 a § samma lag. Registrering för skadeförsäkring, som skett före , skall anses gälla för förmedling av skadeförsäkring enligt vad som anges i 2 kap. 3 a § försäkringsrörelselagen (1982:713) med undantag för klasserna 1 och 2. För att en övergång till registrering efter indelningen i försäk- ringsklasser inte skall medföra att samtliga försäkringsmäklare måste ansöka om registrering på nytt föreslås en övergångsbestäm- melse som jämställer befintliga registreringar med registrering för liv- respektive skadeförsäkring enligt den nya ordningen. Bilaga 1–3 239 Som framgår av avsnitt 2.4 i betänkandet uppgår antalet registrerade fysiska personer f.n. till ca. 850 st och antalet registrerade juridiska personer till ca. 300 st. Med de resurser inspektionen har till sitt förfogande finns ingen möjlighet för inspektionen att bedriva tillsyn över fysiska personer. Vi anser, mot denna bakgrund, att i fortsättningen endast bör pröva registrering som försäkringsmäklare för de juridiska personerna och att därmed göra den juridiska personen och de personer som företräder denna helt ansvariga för den verksamhet bolaget bedriver. Inspektionens tillsynsarbete skulle därmed kunna inriktas mera på mäklarbolagen, vilket innebär ett effektivare utnyttjande av inspektionens resurser. åtgår istället betydande resurser på registreringen av fysiska personer. Vår erfarenhet är att de bedömningar av enskilda försäkringsmäklares allmänna lämplighet som görs i samband med registreringen av fysiska personer ofta är komplicerade och svåra att göra och kräver betydande resurser men är av begränsad betydelse från tillsynssynpunkt. Bolagsledningen i ett mäklarbolag har väsentligt bättre möjligheter att utifrån av inspektionen uppställda krav bedöma enskilda mäklares lämplighet. En sådan ordning skulle också stämma överens med det sätt tillstånd beviljas och tillsyn utövas beträffande alla andra tillsynsobjekt. De internationella aspekter som utredningen anför som hinder mot en registrering av endast de juridiska personerna borde kunna lösas. Mycket talar för att svenska mäklarbolag, i likhet med vad utredningen anför om norska mäklarbolag i avnsitt 13, bör kunna tillåtas bedriva gränsöverskridande verksamhet även om en formell registrering hos av de fysiska personerna inte sker. För att förebygga den instabilitet i mäklarkåren som råder och den otrygghet för mäklarkunderna som detta medför, bör kapitalkraven på mäklarbolagen ställas högre än vad Kapitalkravet på mäklarbolag bör motsvara de krav som gäller på värdepappersområdet se t.ex. 2 kap. 5 § 4 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, enligt vilket bolag som har till ändamål att förmedla kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrument måste ha ett bundet eget kapital på minst 50.000 ecu. Försäkringsavtal är ofta komplicerade kontrakt som är svåra att genomlysa. Det är därför svårt att se varför kraven på en mellanman skall ställas lägre på försäkringsområdet än på andra finansiella områden. Bilaga 1–3 241 Upplysningsplikten endast hos mäklaren innebär bl a en snedvriden konkurrens Konsumentens krav på information om vad försäkringstjänsten kostar torde vara densamma, oavsett om tjänsten köpes direkt av ett försäkringsbolag eller av en mäklare. I konsumentkravet ligger även ett väsentligt intresse, att alla försäljningskanaler klart, tydligt och öppet redovisar den provision/lön och annan försäljnings- kostnad, som konsumenten faktiskt får svara för genom den premie som betalas. Mäklarens provision ingår emellertid endast som en relativt blygsam del i den totala hos försäkringsbolaget uppkomna för- säljningskostnaden, som konsumenten helt får svara för. Det vore därför oriktigt och vilseledande för kunden, att via mäklarlagen enbart införa en obligatorisk information om den provision, som rätteligen endast utgör en mindre del av den totala kostnaden, som skall bäras av kunden/-konsumenten. I kravet på god försäkringssed ligger, att försäkringsbolagen – särskilt vid kapital- och livförsäkringar med inslag av ett icke obetydligt sparande – klart, tydligt, lättfattat och öppet redovisar för försäkringstagarna, vilka kostnader som debiteras den enskilda produkten, med uppdelning av kostnaderna för försäljning via eget folk resp. försäljning via mäklare. Utan dylik redovisning har konsumenten små, om ens några möjligheter, att kunna korrekt utvärdera försäkringens framtida värde. Ett krav på obligatorisk information avseende enbart mäklarens provision, som denne enligt avtal med försäkringsgivaren uppbär såsom ersättning för förmedlad affär, kan även komma att medföra en snedvriden konkurrens, eftersom försäkringsbolagen inte upplyser sina kunder om den provision/lön, som egen säljare uppbär vid direktförsäljning av försäkringar. Bolagens egen försäljning genom fältmän, anställda säljare, generalagenter, franchisetagare, ombud, flerbolagsombud eller tipsombud torde för övrigt ske till betydligt högre kostnad än vad som gäller för bolagens försäljning via mäklare. Bolagens kostnader för marknadsföring och försäljning genom egen säljpersonal ingår också i försäkringstagarens erlagda premie. Information om denna kostnad utgör därför ett naturligt krav från konsumentens sida, för att kunna fastställa vad försäkringstjänsten kostar hos bolaget. Det bör även påpekas, att den obligatoriska uppgiften om provisionens storlek, som enbart skulle komma att åvila mäklaren, kan tillika felaktigt uppfattas av konsumenten vara en fördyring av försäkringen och att det skulle ställa sig förmånligare, att vända sig direkt till ett försäkringsbolag. Förslaget om införandet av en allmän upplysningsplikt för en mäklare beträffande provisionen förutsätter således, att enahanda krav skall ställas på försäkringsbolagens information vid direkt- försäljning av försäkringar. Föreslagen skärpning av informationskravet om provisionsvill- koren gentemot juridiska personer är ett onödigt långtgående krav och det torde inte vara ett naturligt inslag, utan snarare strida mot normal affärspraxis, att den ena avtalsparten– i detta fall mäklaren – skall tvingas upplysa den andre företagaren/kunden om vad han tjänar på sin förmedling av den enskilda affären. I det fall ett skärpt informationskrav för mäklarna skall även gälla gentemot icke konsumenter, torde dessa kunders krav på information om kostnaden för försäkringstjänsten inte vara mindre vid köp av försäkring direkt från ett försäkringsbolag, utan synlig konkurrens, än vid köp av försäkring via en mäklare, som förmedlat försäkringen i konkurrens mellan flera bolag. För att förhindra en snedvriden konkurrens måste därför ena- handa krav om information angående provision/lön och andra försäljningskostnader ställas på försäkringsbolagen, när dessa säljer direkt till kunder som inte är konsumenter. Bilaga 1–3 243 Mäklarens oberoende och kravet om obligatorisk uppgift om provisioner I kravet på mäklarens oberoende ligger bl a, att mäklarens vinst- intressen får ej styra valet av försäkring. Bolagen kan t.ex. "sockra" sina provisioner för att förbättra försäljningen av sina produkter via eget folk och mäklare. Mäklaren skall dock fullgöra uppdraget med enbart utgångspunkt från kundens intressen. Det strider mot god försäkringssed, att föreslå kunden en försäkringslösning med enbart syfte, att få högre provision och detta gäller även för försäk- ringsbolagens representanter. Det är emellertid inte möjligt för kunden, att i det enskilda fallet draga några egentliga slutsatser om t.ex. mäklarens oberoende med utgångspunkt från lämnad information om provisioner i offerter. Utöver vanlig provision kan nämligen särskilda marknadsförings- tilllägg samt sk tröskelprovision utgå och uppgifter om sådana ersättningar framgår inte av offerter. Enahanda förmåner torde även försäkringsbolag lämna till sina representanter. Kunden har således små möjligheter kontrollera, om mäklarens förslag till försäkringslösning har påverkats av den provision, som mäklaren uppbär för förmedling av försäkringen. Den rekommen- derade försäkringen, som ger det bästa skyddet, kan för övrigt vara den försäkring, som lämnar den högsta provisionen . Kontrollen av mäklarens oberoende vad gäller egna vinst- intressen synes svårligen kunna styras eller regleras genom in- förandet av ett skärpt informationskrav om provisionens storlek. Det ligger närmare till hands, att försäkringsbranschen själv, med iakttagande av god försäkringssed, reglerar de brister och avarter, som anses vara förknippade med det nuvarande provisions- och ersättningssystemet. Bilaga 1–3 245 Bilaga 1-3 är infotograferade i trycket Förhållanden i några europeiska länder Här nedan lämnas en redogörelse för förhållandena i några europeiska länder. Framställningen bygger på de enskilda län- dernas författningar, uppgifter som erhållits med anledning av den enkät som skickats till några mäklarorganisationer som är medlemmar av BIPAR, en översikt som finns i en rapport utgiven på Lloyd´s of 1992 (Insurance Intermediaries in the EEC sammanställd av ) samt material från Insurance Committe, m.fl. Försäkringsmäklarverksamhet i regleras i forskrift om forsikringsmegling. Föreskriften trädde i kraft . reglerades mäklarverksamhet av forskrift av nr. 932 om formidling av skadeforsikring i tilknytning til näringsvirksomhet til utenlandsk selskap uten konsesjon i . fanns det 22 mäklarföretag i . var mäklarnas marknadsandelar på personförsäkringsområdet och på skadeförsäkrings- området. Föreskriften gäller för förmedling i av direkt försäkring till fritt valda försäkringsgivare. Förmedling av direktförsäkring kan endast ske genom försäkringsmäklarföretag som är registrerade hos . Både norska och utländska mäklare måste registrera sig innan de kan förmedla försäkring i . Det är inte tillåtet för försäkringsbolagen att sälja försäkring genom oregistrerade mäklare. Försäkringsförmedling kan som huvudregel bara bedrivas av norskt registrerat aktiebolag som har fullt inbetalt aktiekapital och som är solvent. kan i särskilda fall ge dispens från kravet på att mäklarföretaget skall vara aktiebolag. Utländska försäkringsmäklarföretag med huvudsäte i en annan stat inom EES kan etablera filial och driva försäkrings- mäklarverksamhet genom filialen i . De kan också bedriva gränsöverskridande verksamhet i från ett etablerat förrätt- ningsställe i en annan stat inom EES under förutsättning att mäklarföretaget har rätt att driva motsvarande verksamhet i hem- landet och är solvent. Med utländskt mäklarföretag som driver gränsöverskridande verksamhet jämställs försäkringsmäklare som är bosatt i och har medborgarskap i en annan stat inom EES. Till ansökan om registrering skall sökanden bifoga dokumen- tation som visar att företaget är registrerat och solvent, en beskrivning av mäklarföretagets eller filialens ledning och be- manning, dokumentation och bekräftelse på att företagets "daglige leder" uppfyller de villkor som ställs på honom i föreskriften, ett intyg om att föreskriven säkerhet finns samt en beskrivning av vilka försäkringsklasser/risker som mäklarföretaget avser att förmedla. Mäklarföretaget skall ha en tillfredsställande ledning och be- manning i förhållande till verksamheten. Anställda mäklare och andra som förmedlar försäkring på mäklarföretagets vägnar skall ha den yrkesmässiga och fackliga kompetens som är nödvändig i förhållande till mäklarföretagets verksamhet. Mäklarföretaget skall ha en "daglig leder" som antingen har en närmare angiven praktisk erfarenhet av mäklarverksamhet (mot- svarande vad som anges mäklardirektiv) eller har en tillfredsställande utbildning och erfarenhet från försäk- ringsområdet. - Mäklarföretagets "daglige leder" skall vidare vara myndig, ha god vandel och får inte vara i konkurs. får ge närmare regler om vilka krav på utbildning och kompetens som försäkringsmäklare skall uppfylla. Kredittil- synet kan förelägga mäklarföretag som inte iakttar de angivna reglerna att vidta rättelse . Benämningen försäkringsmäklare får endast användas av regi- strerat försäkringsmäklarföretag, mäklarföretagets anställda som uppfyller kompetenskraven samt utländska försäkringsmäklare som driver gränsöverskridande verksamhet och som är bosatta i och har medborgarskap i en annan stat inom EES. Innan verksamheten påbörjas och så länge den pågår skall mäklarföretaget sörja för att säkerhet finns. Som säkerhet godtas garantier utfärdade av vissa institut. Säkerheten skall täcka den skadeståndsskyldighet som mäklarföretaget kan ådra sig vid ut- övandet av mäklarverksamheten och skall vara på minst tio miljoner NKR. För varje anställd och varje annan som förmedlar försäkring på mäklarföretagets vägnar tillkommer två miljoner i säkerhet. kan i enskilda fall kräva högre säkerhet än Tilsynet kan också ge dispens från beloppskraven, dock inte under fem miljoner NKR. Garantigivarens (sikkerhets- stillerens) ansvar per skadetillfälle kan begränsas genom avtal, dock inte till mindre än tio miljoner NKR. Om utbetalning från säkerheten medför att den inte längre når upp till miniminivån, måste mäklarföretaget sörja för att säkerheten inom en månad på nytt är i överenstämmelse med kraven. Den garantigivare som mäklarföretaget har när den skade- lidande framställer krav på ersättning är ansvarig gentemot den skadelidande. En förutsättning för rätt till ersättning från utställaren av garantin är att krav framställs från det att garantiförbindelsen förföll. Mäklarföretaget skall driva verksamheten i överensstämmelse med god mäklarsed. Mäklarföretaget får inte uppträda på ett sätt som är ägnat att skapa tvivel om dess ställning som oavhängigt mellanled. Mäklarföretaget skall ge uppdragsgivaren de råd och upplysningar som behövs för att klarlägga försäkringsbehovet och har för övrigt samma informationsplikt som försäkringsgivaren. Mäklarföretaget skall vidare ge de råd om valet av försäkrings- lösning och försäkringsgivare som är betingade av uppdrags- givarens försäkringsbehov, sörja för att nödvändig dokumentation upprättas samt vid inträffad skada erbjuda uppdragsgivaren nödvändigt bistånd. Mäklarföretaget skall vidare visa tillbörlig aktsamhet vid val av försäkringsgivare och avråda uppdragsgivaren från att vända sig till en försäkringsgivare vars förmåga att uppfylla sina förpliktelser under försäkringen kan ifrågasättas eller är okänd. Mäklarföretaget får inte genom avtal med försäkringsföretag eller på annat sätt inrätta sig så att det kan påverka mäklarföretagets oberoende. Försäkringsbolag eller annat bolag i en försäkringskoncern kan inte äga av aktiekapitalet i ett försäkrings- mäklarföretag, såvida inte i särskilda fall medgett undantag. Mäklarföretaget skall upplysa uppdragsgivaren om storleken på den provision som det mottar från försäkringsgivaren för försäk- ringen i fråga, eventuell dispens från regeln om ägarbegränsning samt den provision eller det arvode som mäklarföretaget eventuellt kräver av uppdragsgivaren. kan förelägga ett mäklarföretag att upphöra med mäklarverksamheten om företaget har handlat i strid med föreskriften. Ett sådant föreläggande medför att mäklarföretaget stryks ur registret. Överträdelse av föreskriften är straffbar. har ingen särskild lagstiftning för försäkringsmäklar- verksamhet. Allmänna bolagsrättsliga och marknadsrättsliga regler gäller. Något krav på registrering finns inte. Medlemsskap i någon av de två mäklarorganisationerna, Forsikringsmaeglerforeningen i och Forsikringsmaeglernas Brancheforening är frivillig. Det fanns 1996 ca 125 mäklarföretag i . Av dessa var drygt hälften medlemmar i någon av de två mäklarorganisa- tionerna. Marknadsandelarna för försäkringsmäklare är i på personförsäkringsområdet och tjugo procent på skadeförsäkringsområdet. Försäkringsmäklare är juridiska eller fysiska personer som yrkesmässigt förmedlar direktförsäkring och återförsäkring till försäkringstagare från fritt valda försäkringsgivare. De lämnar ock- så råd i försäkringsfrågor och administrerar försäkring. Mäklaren företräder oftast försäkringstagaren med stöd av en fullmakt. Medlemmar av de båda mäklarföreningarna måste upprätthålla ett tillräckligt oberoende av både försäkringsgivar- och försäkrings- tagarintressen. Mäklaren ersätts oftast för sitt arbete genom provision från försäkringsgivaren, ibland genom arvode från kunden. De flesta mäklare är utexaminerade från Forsikringshojskolen och har genomgått en praktiktid hos något försäkringsbolag. För medlemsskap i Forsikringsmaeglerforeningen krävs att försäkringsförmedling är mäklarens huvudsakliga sysselsättning, att mäklaren är oberoende av såväl försäkringsgivar- som för- säkringstagarintressen, att mäklaren har erforderliga yrkeskunska- per för att kunna praktisera och att han uppfyller vissa minimikrav vad gäller utbildning och praktik. Mäklaren måste vidare vara myndig och inte i konkurs och han får inte ha begått någon brottslig handling som gör honom ovärdig att vara medlem i för- eningen. Medlemskap i föreningen förutsätter inte att mäklaren driver verksamheten i någon särskild associationsform. Såväl aktiebolag som handelsbolag och enskilda firmor förekommer. Om mäklarföretaget drivs som aktiebolag måste minst en ägare eller styrelseledamot personligen vara medlem i föreningen. Några krav på att mäklarföretaget har visst eget kapital eller någon form av säkerhet finns inte. Försäkringsförmedlare kan också förmedla fondandelar. Finan- siell rådgivning är däremot inte tillåten. Det finns inga hinder för försäkringsförmedlare från andra länder att vara verksamma i . Mäklaren ersätts normalt genom provision från försäkrings- bolagen men arvode från kunden förekommer också. En försäk- ringskonsult får enbart ersättning från kunden. Det finns inga regler för hur hög provisionssats som kan utgå. Sakmäklare erhåller normalt av premien i provision. Enligt mäklarför- eningens stadgar är mäklaren skyldig att på fråga av kunden upplysa denne om provisionens storlek. Det finns ingen skyldighet att upplysa om hur affärerna sprids på olika försäkringsbolag. De mäklare som är medlemmar i föreningen försöker sprida försäk- ringarna för att vidmakthålla sitt oberoende. Mäklarna är underkastade det allmänna ansvar som finns i dansk lagstiftning om rådgivaransvar. Mäklarföreningarna har i sina stadgar antagit vissa etiska regler för mäklarverksamhet. Mäklare som inte följer reglerna kan uteslutas. Det finns inget allmänt krav på ansvarsförsäkring. För medlemskap i mäklar- föreningen krävs dock att mäklaren tecknar den försäkring som arrangeras av föreningen. Skyddet för varje skada är tio miljoner DKR med en självrisk på 100.000 DKR per skada. Någon garantifond eller liknande finns inte. Krav på visst rörelsekapital eller solvensgrad finns inte. Lagen om försäkringsmäklare (251/93) trädde i kraft . fanns det 22 mäklarbolag och 56 fysiska mäklare registrerade. Marknadsandelarna för de finska mäklarna var på personförsäkringsområdet och på skadeförsäkringsområdet. Med försäkringsmäklare avses var och en som yrkesmässigt till sina uppdragsgivare förmedlar försäkringar från flera från varandra fristående försäkringsgivare. Registrering kan ske av juridiska och fysiska personer och kan avse person- eller skadeförsäkring eller båda slagen av för- säkringar. Registrering sker hos social- och hälsovårdsministeriet som också är tillsynsmyndighet. För att fysiska personer skall kunna registreras krävs att de råder över sig själva och sin egendom, att de inte har näringsförbud och att de inte är uppenbart olämpliga. Vidare skall de ha en utbildning och praktisk erfarenhet som är tillräcklig för bedrivande av mäklarverksamhet samt en godkänd ansvarsförsäkring. personer får inte på grund av arbets-, ombuds- eller annat avtal eller förhållande vara beroende av en eller flera försäkringsgivare. Juridiska personer skall vara antecknade i handelsregistret. De skall enligt lag och enligt sin bolagsordning eller sina stadgar ha rätt att som näring bedriva försäkringsmäklarverksamhet. De skall ha en godkänd ansvarsförsäkring. Ett med hänsyn till arten och omfattningen av rörelsen tillräckligt antal av de anställda skall vara registrerade mäklare (hälften har bedömts som tillräckligt). Den juridiska personen får inte på grund av ägande, ombudsavtal eller något annat avtal eller förhållande vara beroende av en eller flera försäkringsgivare. Ansvarsförsäkringens utformning regleras i en föreskrift från social- och hälsovårdsministeriet. Försäkringen kan vara baserad på orsaksteori eller claims-madeteori. I sistnämnda fall skall det finnas ett efterskydd . Efterskyddet är obligatoriskt vid förmedling till konsumenter och kan i annat fall avtalas bort.