sou · GLB3167d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Av alla nämnda aktörer är det huvudsakligen riktar sig till och når de små livsmedelsföretagen samt överför kunskaper och teknik till dessa. I en preliminär utvärdering av "Pilotprogram för tek- niköverföring till små och medelstora företag vid industriforskningsin- stituten" bedöms , i jämförelse med andra institut, ha goda förut- sättningar – både i termer av personell och organisatorisk kompetens – att uppfylla de villkor som kännetecknar kompetens- och teknikutveck- lingsstöd till små företag med låg teknologinivå. har också, mer än andra aktörer, en kontinuerlig uppföljning av de projekt som initieras, vilket är viktigt för att projekten skall ge resultat och för att resultaten skall integreras i företagens verksamhet. IDAF i har å sin sida, om ännu i blygsam omfattning, startat fyra innovativa projekt med små företag. För att en teknikspridningsorganisation skall fungera, krävs också att det i dess omgivning – på universitet eller högskolan – finns perso- ner med kunskap om hur industrin arbetar. Industriforskningsinstituten har dessa personer. behöver förmågan på universitet och högskolor stärkas. Ett sätt att bidra till detta torde vara att göra det mer meriterande för forskare på universitet och högskolor att arbeta tillsammans med industrin. Ett annat sätt är att utveckla samarbetet mellan institut och högskola. 8.5.3.4Olika företag kräver olika åtgärder Traditionellt – och det gäller de föregående beskrivna initiativen – har teknikspridningsprogrammen utformats med tanke på de många företag som kallats "teknikpassiva" och haft syftet att få dessa företag att inse och formulera sina teknikuppgraderingsbehov. Det stora antalet teknik- passiva företag som finns i många branscher och den krävande process – , personligt engagemang och kompetens – som impulsgivande och stöd till teknikuppgradering i dessa företag utgör, gör dock upp- giften till "en omfattande missionärsverksamhet" som ingen struktur har tillräckliga resurser att hantera. Som påpekats torde denna verk- samhet behöva fokuseras på vissa strategiska teknikområden och på de mest utvecklingsorienterade företagen. Det har betydelse vid utform- ningen av kompetenshöjande åtgärder att hänsyn tas till att företagen har olika intressen och förutsättningar att ta till sig ny teknik och nya kunskaper. De fåtal stora eller koncernanknutna företag som finns i branschen har resurser att själva upphandla nödvändig extern kompetens för att stödja sina marknads- och teknologiska strategier. De har väl utvecklade kontakter med olika forskningsinstitutioner och förutsättningar att på- verka forskningens inriktning. Som nämnts har dock även dessa stora företag, framför allt på den kooperativa sidan, ett behov av kompe- tensutveckling för att kunna driva egen forskningsbaserad verksamhet och de behöver också förstärkta tekniköverföringsmekanismer i rikt- ning mot sina mindre, lokala enheter. 4EKNIKPASSIVA SM¥ OCH MEDELSTORA F¶RETAG När det gäller de s.k. "teknikpassiva" företagen handlar det om att öka medvetenheten om befintlig ny teknik och kunskap och om dess bety- delse för företagens långsiktiga överlevnad. Uppsökande verksamhet kan, genom att bygga på personliga kon- takter, öka uppmärksamheten på teknik- och kunskapsutbudet bland dessa företag, under förutsättning att den inte är överflödig och splitt- rad, vilket kan leda till helt motsatt effekt. Således har observerat ett större antal spontana förfrågningar från småföretag i – där uppsökande verksamhet pågått – än från andra områden. "Väckelserörelser" kan, om de är tillräckligt entydiga och väl orkestrerade, troligen vara lika effektiva som en bred uppsökande verk- samhet. De skall då fokusera på de kunskaper, tekniker och metoder som bedöms vara av strategisk betydelse för industrin, samt utnyttja de kontaktkanaler som dessa företags personal redan har genom bransch- och fackföreningar, mässor och lokala grupperingar. Utländska erfarenheter, hämtade från livsmedelsbranschen i Dan- mark eller den grafiska branschen i , tyder på en ökad strategisk medvetenhet hos "teknikpassiva" företag kanske framför allt beror på att det utvecklas entydiga värderingar om ny teknik och om aktuella teknologiska strategier. Sådana värderingar kan utvecklas i överbryg- gande branschinriktad forskning och utbildning och spridas via bran- schorganisationer. Man bör inte heller underskatta betydelsen av de goda exempel som olika teknikaktiva företagsnätverk lokalt utgör för de mer teknikpassiva och mindre riskbenägna småföretagen. 4EKNIKS¶KANDE SM¥ OCH MEDELSTORA F¶RETAG Det är de små och medelstora företagen som kan kallas "tekniksök- ande", antingen de redan knutits till formellt tekniskt samarbete eller ej, och som har processinriktad produktion av industriell karaktär, som bör vara huvudmålgruppen för en aktiv och utarbetad tekniköverförings- verksamhet. En målinriktad uppsökande verksamhet bör ge goda möj- ligheter att skapa närmare kontakter med ännu icke nätverksanknutna, tekniksökande företag, och förmedla ny teknik och lösningar som kan förstärka deras konkurrenskraft. Detta förutsätter att man preciserar former och kriterier för att fånga upp sådana företag som redan har en viss utvecklingspotential. Man bör kanske, för att söka sig till dem, bättre utnyttja de relationer som dessa företag redan har på regional och lokal nivå i form av konsulter, andra företag, teknikleverantörer och branschorganisationer. Man bör också från början precisera slutmålen i de kontakter som initieras med företagen. Alltså, de tekniker/metoder man vill förankra och de regio- nala eller industriella kluster man vill förstärka, eller t.ex. exportmål. Man bör också sikta på systematiskt nätverksbyggande som bas för lö- pande teknikinformation, projektinitiering och ömsesidiga företags- kontakter i syfte att lyfta nivån från tekniksökande till tekniksamarbe- tande. För dessa företag bör ökad och förstärkt marknadsorientering och produktutveckling sättas i fokus för nya insatser. 8.5.4Utbildning och fortbildning för livsmedelsindustrin 8.5.4.1Industrins behov av kompetenshöjning Utbildningssystemet spelar en grundläggande roll när det gäller att sprida kunskap om nya produktions- och produktmöjligheter och att öka utsikterna att ta till vara på dessa möjligheter. har livs- medelsindustrin haft ett svalt intresse för högre utbildning och har få anställda med sådan utbildning. De teknologiska resurserna, i betydelsen utbildad personal, i livsmedelsbranschen är koncentrerade till ett fåtal stora företag. Enligt uppgifter från var det endast 130 företag, av totalt 2 291, som hade åtminstone en tekniker eller naturvetare med minst treårig examen anställd. Totalt var bara 761 tekniker eller naturvetare anställda i livsmedelsindustrin och de fanns framför allt hos företag som ingick i stora eller utländska koncerner. hade siffran stigit till 784. finns det dock ett ökat intresse för kompetenshöjning inom industrin, bl.a. som en konsekvens av den ökade internationella konkurrensen vid inträdet i EU. De stora företagen och koncernerna rekryterar personal även på forskarnivå. uppgick det totala antalet forskarutbildade inom livsmedelsindustrin och privata forskningsinstitut till 68 personer, vil- ket visar att omfattningen dock är relativt blygsam. För det stora fler- talet små och medelstora företag är andra utbildningar av större intres- se. Framför allt, och med hänsyn till pågående rationaliseringar, är des- sa företags nyrekrytering marginell. De mindre företagens stora behov handlar snarare om att vidareutveckla den befintliga personalens kom- petens. Utbildningarna upplevs ofta av industrin som alltför inriktade på hantverksmässig produktion och på råvarunära livsmedelsproduktion. Hantverksmässigheten är en eftersläpning i utbildningssystemet, som inte har tagit tillräcklig hänsyn till livsmedelsindustrins omvandling till en processindustri. Omvandlingen till processindustri påverkar också arbetsorganisationen mot mera av lagarbete och flödesorientering. Detta leder till breddning och decentralisering av arbetsuppgifterna, vilket ställer högre krav på de anställdas kompetens. För att stärka branschens marknadsorientering och förmåga att han- tera strategiska frågor, behöver det utvecklas mer utbildning som berör livsmedel inom ekonomi, marknadsföring, produktutveckling, IT och maskinteknik. Detta skulle kunna leda till ett bättre utnyttjande av så- dana utbildningar, vars studenter alltför sällan blir anställda i livsmedelsindustrin. Dessa kompetenser måste också utvecklas genom fortbildning av de redan anställda, både på ledande befattningar och "på golvet". Ett problem som ofta nämns är också att livsmedelsbranschen gene- rellt har för låg status . Man har därför svårt att locka till sig toppförmågor och speciellt är det ett problem att locka till sig kompe- tens från utbildningar som inte tar upp livsmedelsfrågor. Uppgifterna i detta avsnitt kommer framför allt från rap- porter Skolan 1995 respektive . Fler och fler av landets gymnasieskolor ger utbildning inom livsme- dels- eller hotell- och restaurangprogrammet. läste 859 elever första året på livsmedelsprogrammet mot 5 239 på hotell och restaurangprogrammet. På de flesta av de 26 skolor som har livsme- delsprogrammet finns inriktningen bageri och konditori samt kött och chark. Hotell- och restaurangprogrammet finns på 125 svenska gymnasieskolor. Inom detta program kan man välja på inriktningarna restaurang (84 skolor), hotell (44 skolor) och storhushåll (17 skolor). En jämförelse visar en ökning i andelen skolor som ger dessa program, utom vad gäller inriktningen mot stor- hushåll inom hotell- och restaurangprogrammet. Antalet elever på dessa utbildningar ökar. fler elever läste första årskursen på dessa två program än . Andelen förstahandssökningar till dessa program har varit ungefär kon- stant , vilket kan tyda på att den låga status dessa ut- bildningar sägs ha inte är på väg att förbättras. Att storhushållsutbildningens ställning är svagare bekräftas av att färre elever läste denna inriktning i årskurs 1996 jämfört med . Hotellinriktingen får också färre elever, medan restauranginriktningen ökar. Inom industriprogrammet finns på vissa skolor en inriktning mot processteknik som också är av intresse för livsmedelsindustrin. utbildades 123 elever inom denna utbildning. Den totala volymen på livsmedelsutbildad gymnasieungdom är i samma storleksordning som en uppskattad genomsnittlig volym nyre- krytering i livsmedelsindustrin, men kvaliteten på utbildningen kan ifrågasättas. Industrin är, enligt inte nöjd med utbildningen på livsmedelsprogrammet. Den livsmedel- stekniska gymnasieutbildningen anses i allmänhet passa bäst för de mer hantverksinriktade yrkena som konditor och styckare: "Processoperatör blir man inte". Civilingenjörsutbildningar, med kemiteknik med livsmedelsinriktning- ar ges på två ställen i landet: och . Utbildningarna täcker områden som livsmedelskemi, livsmedelsteknik och näringslära. Till- sammans utbildar de ca 30 civilingenjörer . Naturvetenskapliga utbildningar finns bl.a. i , där det ma- tematisk-naturvetenskapliga programmet har en inriktning mot livsme- delskemi. Även vid högskolan i finns en naturvetenskapligt inriktad utbildning: bioteknologi med livsmedelskemi. Denna utbild- ning täcker även näringslära. Agronomprogrammet på SLU i inbegriper studier i mjölk-, kött- och växtproduktlära, kemi och mikro- biologi. Totalt utbildar dessa ca 25 fil. kand. och ca 30 agronomer med livsmedelsinriktning . På det eftergymnasiala stadiet börjar det utvecklas flera program som överbrygger gapet mellan praktik och teori. Yrkestekniska Hög- skolan (YTH) i och de Kvalificerade Yrkesutbildningarna (KY) i och bör räknas som teknikerutbildningar och som har en praktisk profil. De premierar eller kräver yrkeserfarenhet hos de sö- kande och delar av utbildningen sker i företag. Dessa utbildningars kurser indelas ej efter klassiska ämnesindelningar utan utgår från pro- blemställningar i industrin. Samtliga tre tar upp teknik för livsme- delsprocesser och KY-utbildningarna omfattar dessutom en del ekono- miska studier. YTH-utbildningen har en mera teoretisk inriktning, men eftersom de som antas skall ha erfarenhet av att arbeta i livsmedelsindustrin, får utbildningen ändå en mera praktisk profil än t.ex. civilingenjörsutbildningarna. Från YTH examineras 30 tekniker . KY-utbildningarna kommer att examinera ca 25 tekniker . Kemiingenjörsutbildningen i och Livsmedelsingen- jörsutbildningen i är högskoleingenjörsutbildningar och har en mera teoretisk utbildning. Den senare har ett bredare fokus som inklu- derar både ekonomi och transporter. Kemiingenjörsutbildningen i Hel- singborg bygger på den tidigare utbildningen av livsmedelstekniker vid gymnasieskola. De tekniska högskolorna i respekti- ve har också ambitionen att i sina civilingenjörsutbildningar kombinera teori och praktik, men antalet utbildade är än så länge gans- ka lågt. Det examineras 30 kemiingenjörer i , och i kommer det också att examineras ca 20 livsmedelsingenjörer . Den geografiska fördelningen av utbildade från livsmedelsinriktade utbildningar överensstämmer i stort med industrins regionala fördel- ning. Det finns också utbildningar som inte i första hand syftar till att utbilda personal till livsmedelsindustrin, men vars studenterna i viss utsträck- ning ändå rekryteras dit. En sådan utbildning är miljö- och hälso- skyddsprogrammet i , som har ett visst obligatoriskt inslag av livsmedelskunskap och en påbyggnadskurs med livsmedelsteknologi och näringslära. En annan grupp utbildningar med bäring på livsmedelsbranschen är kostekonomer, dietister och gastronomer. I och med att kost och hälsa blir viktigare inom livsmedelsindustrin finns det ökade möjligheter för personer med dessa utbildningar att arbeta inom industrin med bl.a. produktutveckling. De har också kunskaper om tillagning av mat i stora kvantiteter och får jobb som försäljare mot storhushåll och annat. Un- gefär 140 studenter börjar på någon av dessa utbildningar. vid erbjuder en kurs på C-nivå om "Marknadsföringsstrategier inom livsmedelsindust- rin – ett internationellt perspektiv". Kursen syftar till att ge studenterna kunskaper om olika teoretiska perspektiv för att analysera livsmedels- företagens situationer och marknadsstrategier, kunskaper om dagens strategiska frågeställningar inom industrin samt en överbr yggande för- ståelse för förädlingskedjans marknadsinriktade aktiviteter som också inbegriper produktionsteknologi- och förpackningsfrågor. Även på handelshögskolorna i och tar man upp marknads- föring av livsmedelsindustrins produkter. Vid finns ett mindre antal pedagoger och sociolo- ger som forskar om livsmedel och eventuellt berör detta i undervisning- en. En tredje kategori utbildningar är de som är eller borde vara av in- tresse för livsmedelsindustrin, men som inte tar upp branschens specifika frågeställningar i utbildningen. Ett exempel på detta är ut- bildningen av utvecklingsingenjörer i . 8.5.4.4Möter utbildningarna industrins behov? examineras som tidigare beskrivits ca 145 personer från minst treåriga livsmedelstekniska och livsmedelsrelaterade naturvetenskapli- ga eftergymnasiala utbildningar. Denna siffra kommer att öka med 45 personer när de första kullarna från nystartade tekni- ker och högskoleingenjörsutbildningar examineras. Därtill kommer i storleksordningen 250 personer med livsmedelskunskaper från andra utbildningar. Detta kan jämföras med de 784 högskoleutbildade teknikerna eller naturvetarna som fanns i livsmedelsindustrin, inklusive de som inte hade livsmedelsinriktad utbildning. En annan jämförelsesiffra är de 172 FoU-årsverken som utfördes i livsmedelsbranschen av per- soner med högre utbildning, oavsett graden av livsmedelsinriktning på utbildningen. Utifrån dessa siffror verkar det som om volymen utbilda- de väl möter behovet, men återigen är det kvaliteten som kan ifråga- sättas. Balansen mellan utbildade och anställda tekniker och naturveta- re kan också tolkas som en låg rörlighet från universitet och högskolor till livsmedelsindustrin. 6ART TAR DE V¤GEN Det finns statistik över antalet högskoleutbildade tekniker och natur- vetare inom olika delbranscher av livsmedelsindustrin, men det finns ingen detaljerad kunskap om vilken typ av utbildning dessa personer har. Det finns inte heller detaljerad kunskap om var de som följer ut- bildningar inom livsmedelsområdet anställs, utom när det gäller CTH:s livsmedelstekniska utbildning. Här framgår att av de utexaminerade fortsatte cirka en tredjedel med forskning och de övriga fick an- ställning i industrin, förutom ett fåtal som började arbeta i en kommun. Av de som anställdes i industrin arbetade de flesta inom livsmedelsin- dustrin, men ett par gick till förpacknings- och utrustningsföretag och någon till läkemedelsbranschen. Det vore av stort värde för utbild- ningsansvariga, industri med flera att göra en översyn av kompetens- struktur och kompetensförsörjning i livsmedelsindustrin. Enligt de utbildningsansvariga och studievägledare går eleverna från de utbildningar som ovan kallas livsmedelsinriktade i huvudsak till livsmedelsindustrin. Möjligen kan man se en skillnad att de studenter som genomgått utbildningar som är mer praktiskt inriktade och där de har erfarenhet av att arbeta i livsmedelsindustrin, före eller under ut- bildningen, oftare tar anställning i livsmedelsindustrin efter examen. Dietister och kostekonomer som dominerar gruppen övriga utbild- ningar går, enligt samma källor, framför allt till sjukhus, vårdcentraler och andra organisationer där mat tillagas i stor skala, och endast en mindre andel går till livsmedelsindustrin. Enligt kartläggningen av livsmedelsrelaterad FoU hos offentliga aktörer utförs ungefär 120 forskarår av doktorander. Med hänsyn taget till genomströmningstid och avhopp kan tillflödet av doktorer skattas till ca 15 personer . Kartläggningen fann vidare att knappt hundra forskarår utförs av seniorforskare hos de offentliga aktörerna. Uppgif- ter från en NUTEK-studie anger 48 forskarutbildade tekniker och na- turvetare i livsmedelstillverkande företag och 20 på FoU-bolag och privata . Alltså bör det finnas mellan 150 och 200 seniorforskare inom livsmedelssystemet, dvs. livsmedelsindustrin och offentliga FoU-aktörer. Dessa siffror motsäger inte den allmänna före- ställningen att livsmedelsindustrin anställer få av de utbildade doktor- erna samt att alltför många får anställning utanför livsmedelssystemet. En befintlig insats för ökad rörlighet är ett program som drivs av och som syftar till att få ut högre utbildade till livsmedelsindustrin. Programmet består dels av ett traineeprogram för civilingenjörer, dels av ett "post doc" program för att få ut disputerade forskare i industrin. Verksamheten omfattar dock än så länge blygsamma 5–10 personer. En annan satsning som kan förväntas få effekter på rörligheten är forskarskolan inom programmet Livsmedelsproduktion med framtidens teknologier (LiFT), som samfinansieras av Strategiska forskningsstif- telsen och näringslivet. De deltagande doktoranderna läser industriin- riktade kurser i ett program som är inriktat på teknologier för struktur- formning och teknologier för mild behandling av livsmedel. Doktoran- derna har industriella mentorer och kan få stipendier för att arbeta på företag. Inom programmet betonas också samordning mellan de tre deltagande forskningscentrum på LU, SLU i samt CTH. Genomgången av utbildningar visar att det i liten mån finns utbildning- ar som är inriktade på processteknik för livsmedelsindustrin. Pro- cesskunskap ingår i de överbr yggande mellannivåutbildningarna, men flertalet av dessa är nystartade och tämligen oprövade. YTH-utbild- ningen i har dock funnits och uppskattas av företa- gen. Många av de livsmedelsinriktade utbildningarna, framför allt de på hög teoretisk nivå med 120 poäng eller mer, är delar av kemiutbild- ningar medan en lämplig processutbildning mycket väl skulle kunna anknytas till t.ex. en maskinteknisk utbildning. Processteknik ingår i de livsmedelsinriktningar inom civilingenjörsprogrammen i kemi som finns i och , men har här en alltför liten del av utbild- ningen, som i hög grad syftar till laboratoriearbete. Även maskiningen- jörer får utbildning i processteknik och kan arbeta inom livsmedelsin- dustrin, men detta torde kräva att de får en viss utbildning om livsme- delsspecifika frågor, vilket inte är vanligt . Detta problem är inte specifikt för livsmedelsområdet utan återfinns också inom andra branscher. YTH-utbildningen och KY-utbildningarna har också fördelen att ge en kombination av praktiska erfarenheter och teori. Dessa tekniker är lämpade att anställas även i mindre företag. Kombinationen av erfaren- het och teori bedöms också vara värdefulla för arbete i en processope- ratörsroll. I nuvarande situation med låg nyrekrytering blir fortbildning av befint- lig personal en relativt viktig källa till ny kompetens i företagen. Enligt satsar livsmedelsindustrin mer än tidigare på fortbildning av de anställda, men fortfarande sker detta på en låg nivå. Företagen satsar bl.a. på tekniska utbildningar inom IT, el, styr- och reglerteknik samt på branschspecifika ämnen som hygien och råvarukunskap. Fortbildningsinsatserna rör de kortsiktiga behoven. Generellt sett tar företagen själva inte tag i de långsiktiga kompetens- behoven. Förändringen av arbetsorganisationen i branschen ställer också stör- re krav på arbetsledarna. Det finns ett behov av fortbildning till arbets- ledare med inriktning på kommunikation och konflikthantering. Mot denna bakgrund är det viktigt att stödja utveckling av fortbild- ning hos befintliga utbildningsinstitutioner och att, inte minst med hän- syn till mindre företag, skapa en tydlig ingång till det utbud som finns. Ett viktigt villkor att ta hänsyn till i sammanhanget är att framför allt småföretag ofta inte har möjlighet att skicka sin personal till externa kurser eftersom detta avsevärt stör produktionsverksamheten. är det inte minst de mindre företagen som har ett särskilt behov av att fortbilda sin personal, eftersom de har sämre möjligheter att nyrekry- tera. En intressant frågeställning är om utbildningsinstitutionerna har förmåga att överföra impulser från andra branscher, eller om behovet av livsmedelsspecifik kompetens hos utbildarna hämmar detta utbyte. Det saknas en översikt över befintliga fortbildningsaktiviteter arran- gerade av företagen själva, av företag som säljer utbildningstjänster och av offentliga aktörer. Utan en sådan översikt är det svårt att bedö- ma var en statlig insats kan göra mest nytta. Utredningen har fokuserat sig kring livsmedelsindustrins långsiktiga kunskapsbehov för att kunna öka förädlingsgrad och kundanpassning av dess produkter. Utgångspunkten har varit att primärnäringen har eller tillförsäkras den insikt och kunskap som krävs för att den skall kunna producera efter de krav som ställs från såväl konsumenter som från industri. En grundläggande förutsättning för en framgångsrik livs- medelssektor är att såväl råvaror som förädlade livsmedel produceras utifrån de krav som ställs av marknadens aktörer. Ett centralt och över- gripande behov är att förstå och kanalisera konsumentbehov och prefe- renser i hela produktionskedjan från konsument till råvaruproducent. Utredningen har inte analyserat primärnäringens långsiktiga behov och har därför inte några förslag som är fokuserade på dess FoU-behov. En avgörande förutsättning för att en nationell satsning skall kunna ge önskat resultat är dock att företag och forskare inom såväl primärledet som inom övriga delar av livsmedelskedjan deltar i program- verksamheten. Utredningen konstaterar dock att det finns ett behov att göra en översyn av den primärnäringsinriktade FoU-verksamheten i syfte att klarlägga om den FoU som sker är relevant utifrån de krav som den nya marknadssituationen ställer.