sou · GLB3116d9 · 1998-01-01 00:00:00 — Och även om den vore genomförd, kan den aldrig vara den enda vägen att gå när medierna avregleras på grund av ändrade ideologier och ny teknologi i form av video, satelliter, datorer och Arbetet med barn och medier är allas ansvar och måste ske på flera plan. Vid sidan om medieutbildning i skolan, måste mediekunskap vidgas till att innebära information om barn, om barns mediesituation och om barns rättigheter – till föräldrar, politiker och yrkesverksamma Ansvarsfördelningen har också förskjutits. nationerna inte längre som förr kan dra upp riktlinjerna för mediernas verksamhet, har mediernas frihet ökat. Med mediernas större rättig- heter borde emellertid också följa större skyldigheter, det vill säga ett ökat ansvar från mediernas sida. Men kritik mot medierna, till exempel när det gäller våldsamt utbud, har ofta tillbakavisats av mediepraktiker inom främst den kommersiella sektorn med officiell hänvisning till principen om yttrandefrihet. (De verkliga skälen kan i många fall vara ökad ekonomisk .) Frågan är dock vems Som framgick av forskningsexemplet om mediernas bild av barn består de som till exempel syns och hörs i rutan (och de som arbetar i och äger medierna) framför allt av personer med ekonomisk och politisk makt eller kulturellt inflytande. Ändå ska i ett demokratiskt samhälle yttrandefriheten gälla alla. Bortsett från att direkt sprida kunskap om , kan medierna göra en mängd insatser för att främja barns utveckling och stödja deras yttrandefrihet enligt artiklarna 17 och 13. Några exempel är satsningar på ökad mångfald och kvalitet; främjande av mål som fred, tolerans och internationell förståelse; samt motverkande av stereotypa och ojämlika framställningar av be- folkningsgrupper med olika kön, i olika åldrar, med olika sociokul- turell bakgrund och som utgör språkliga och andra etniska minorite- Barn och unga måste också få tillgång till långt fler program, filmer, böcker osv gjorda specifikt för dem och som fyller deras olika behov i olika åldrar. Inte minst saknas egenproducerade, dramatisera- de program för barn i mellanåldrarna. En motsvarande brist gäller vuxenutbudet. produktion av sådana program och filmer måste skapas, till exempel genom öronmärkta fonder. Att upprätta banker för utbyte av kvalitets- program mellan länder är ett viktigt komplement. Även om man i i flera avseenden värnar om bra och varierade barnprogram i public service-TV, liksom bra barnböcker, är det värt att understryka att public service-TV i många europeiska länder, där man haft en lång tradition av egen inhemsk produktion av barnprogram, upplever sig kraftigt hotad av satellit-TV. Det är lätt, när produktionspengar sinar och konkurrensen ökar, att barns behov och intressen negligeras. starkare resignation upplevs i många länder i , och som kanske aldrig regelbundet och/eller med särskilt goda förutsättningar kommit igång att producera egna barnprogram. De egna TV-kanalerna är redan fyllda av billigare, importerade program, som globala (läs: amerikanska) TV-kanaler allt mer etablerar sig vid sidan av de nationella. filmer, fiktionsserier och tecknade program finns i mängder och utgör en allt större andel av det samlade TV-utbudet i världen. följer flodvågor av till programmen kopplade figurer och leksaker som fyller affärsdiskarna. Medierna kan också göra mycket för att öka barns möjligheter att aktivt delta i medieprocessen, både i de traditionella tryckta, auditiva och visuella medierna och de nya datoriserade, inte minst Internet. Det finns ett flertal exempel på positiva erfarenheter av barns del- tagande i nyhetsprogram. Flera länder och organisationer har också öppnat fora på Internet där barn kan diskutera. andra söndagen , deltar ett par tusen radio- och TV-bolag från de flesta länder i världen i den av bland annat inrättade International Children's of Broadcasting (ICDB). att bara åstadkomma exempel där barn deltar eller ägna enstaka dagar åt barn är inte tillräckligt; medierna bör se till att barn och unga genomgående får komma till tals. Medierna måste därför också på många andra sätt förbättra bilden av barnen i utbudet. En alldeles särskild känslighet för barns sårbarhet och integritet måste även föreligga i de fall barn skildras i utsatta situationer (som offer i krig och katastrofer, för misshandel och våld- Eftersom praktisk medieutbildning medför att barns mediekompe- tens ökar, bör barn också av detta skäl få tillträde till sedvanlig medie- produktion i långt större utsträckning . Det är viktigt att ta reda på vilka hinder producenter och journalister upplever för att låta Kanske saknas naturliga vägar till samarbete med Kanske kunde kopplingar ske med medieutbildning i skolan? Den medieutbildning som trots allt finns i skolan, innebär sällan att barns och ungas produktioner får någon spridning. Om det bästa av barnens program och filmer kunde sändas i TV, skulle ett litet steg på vägen ha tagits för att bättre representera barns perspektiv. Mycket kan också göras för att motverka oönskade verkningar av Hur många kommersiella TV-kanaler, videoutgivare och producenter av elektroniska spel har själva format en policy för hur de ska handskas med till exempel medievåld? har institutionaliserade råd eller fora där representanter för publiken Hur många TV-kanaler har minskat på våldsskildringarna och givit företräde för sådana som ger tittaren insikt i det verkliga våldets orsak och följder? Hur många TV-kanaler har en vattendelare på kvällen, före vilken starkare våldsskildringar inte får sändas? ett fåtal länder har synliga symboler som anger våldsamhetsgraden i TV-programmen införts, så att barn som inte vill titta får möjlighet att undvika program och föräldrar kan se till att de mindre barnen inte Har föräldrar och andra användare för övrigt fått tydlig information om var de kan skaffa så kallade Net Nannys för Internet, ifall de skulle önska att använda dem? Att förändra barns mediesituation innebär inte bara att ansvaret läggs på publiken (till exempel genom medieutbildning) och på medierna (till exempel genom självreglering). förhållandena i barnets omgivning och i samhället förbättras. risken för oönskade inflytanden från medierna långt mindre för barn med trygg uppväxt och goda relationer till föräldrar, skola och Dels är det nödvändigt att barn och unga får delta aktivt i att forma sina samhällens framtid. Uttalanden om att barn måste få komma till tals och att vuxna måste lyssna på dem kommer att förbli tomma fraser om inte barn också får makt och inflytande. och unga blir engagerade i aktiviteter som är meningsfulla för dem och är viktiga för samhällets beslutsprocess – då kommer de automa- tiskt också att representeras och höras i medierna. Det måste understrykas att mediesituationen är mycket olika för barn (och vuxna) i olika länder. Medan man i många västländer talar om barn och unga som en tredje mediegeneration, en multi- mediegeneration, har hälften av världens barn inte tillgång till TV hemma och många har aldrig sett TV. En grundorsak är att det finns så lite elektricitet på landsbygden. Ofta ser man tillsammans på den enda TVn i byn. FN:s Kommitté för barnets rättigheter som upprättats för att följa upp förverkligandet av har inte heller valt ett tvådimensionellt synsätt i sin tolkning av artikel 17 – att medierna ska innehålla information och material som syftar till att främja barns välfärd och att riktlinjer ska uppmuntras att skydda barn mot skadlig påverkan – utan ett tredimensionellt: Barnet ska också ha rätt till tillgång till medier. Då var det dags att göra sig iordning för att gå till dagis. Jag upplevde dagis som ett sorts fängelse. Jag var på dagis från till sex . På mitt dagis fanns det ett kuddrum, där jag brukar sitta och vänta på att min pappa skulle komma. fick vi gå till skolan, där dom stora barnen gick. Där fick vi träffa våra faddrar. Våra faddrar gick i årskurs 3. Min fadder hette . En speciell sak som jag kom- mer ihåg är att en gång när vi skulle åka till försov vi oss. Men vi gick upp till dagiset i alla fall. På dagiset hade redan alla åkt till lekplatsen utom en lärare som hette . Hon sa att hon skulle åka med bil dit och att jag fick följa med. När klockan var kom pappa och då skulle jag gå hem. Barn ska inte äta ur containern= Barnets bästa är att ha föräldrar som kan ta hand om sina barn och som kan ge dom mat. Jag tycker att det är bäst för barn att ha ett hem så att barnen inte be- höver äta ur containern eller frysa ihjäl. Barn ska äta ur en tallrik med gaffel och kniv. Det tycker jag är barnets bästa i alla fall. Elevers förkunskaper, inlärningssvårigheter, anpassning: Allt kan skolan påverka!= Elevers håglöshet och brist på motivation förklaras alltför ofta med egenskaper och förhållanden hos eleverna själva; begåvning, etnisk bakgrund, stimulans hemifrån eller andra förhållanden i hem- met. Men forskning har dock visat att skolan själv har mycket stor betydelse för elevernas studie- resultat. Skolor med en likartad social samman- sättning av elever och med lika resurser kan åstadkomma helt olika resultat. Elevers studie- resultat, eventuella bristande förkunskaper, inlärningssvårigheter och anpassning – allt kan skolan påverka.= I ett modernt industrisamhälle är grundutbildning en primär nyttighet direkt relaterad till frihet, kunskaper och politiska resurser. Utbild- ningen betydelse för de möjligheter som står en människa till buds blir allt större. Andelen av en årskull som kan förväntas delta i högre utbildning beräknas öka från till fram . Tillgång till en bra grundskoleutbildning bör därför ses som en mänsklig rättighet. Alla barn har samma människovärde och skall med andra ord respekteras som likvärdiga. betonar alla barns rätt att välja utbildningsväg. I detta ligger att utbildning bör tillhanda- hållas oberoende av skillnader i förmåga, lämplighet, familjebakgrund eller andra egenskaper. Med sådana utgångspunkter blir jämlikhet ett självklart etiskt mål för . En definition av jämlikhet i utbildning är att skolan skall vara tillgänglig för alla oberoende av sociala, etniska och demografiska omständigheter. Men enbart lika tillgång till utbildning leder inte till jämlikhet eftersom olika elever och grupper av elever har olika förut- sättningar att tillgodogöra sig utbildning. Jämlikheten kan då ökas genom att resurser fördelas efter behov för att i högre grad skapa lika De som behöver mer tid eller särskilda pedagogiska insatser för att nå målen får det. Om man vill garantera så stor jäm- likhet som möjligt är det nödvändigt att utveckla de yttre och inre förutsättningarna för elevernas kunskapsutveckling i syfte att förbättra resultaten för de elever som har svårast att tillgodogöra sig undervis- ningen, jämlikhet i utfall, så att skillnaderna i elevgruppen minskas Minskade skillnader behöver inte gå ut över de elever som har lättast att tillgodogöra sig skolan eftersom de allra flesta åtgärder som kan vidtas för att förbättra resultatet för de elever som har svårast på ett eller annat sätt kommer alla till del. Hur stora ambitioner man än har och hur bra än arbetar kan inte alla elever uppnå precis samma resultat. realistiskt mål för är däremot maximal valfrihet för alla elever med avseende på fortsatta studier och yrkeskarriär. nebär att inga elever som lämnar skall vara begränsade av otillräckliga kunskaper och färdigheter när de träffar sitt val om Det är inget mål i sig att alla skall söka sig de mest krävande teoretiska studierna på gymnasiet. Men alla skall ha möj- ligheten och lärarna skall stimulera elever att spänna bågen och välja de svåra alternativen. Detta är helt i enlighet med betoning av barnets rätt att välja utbildningsväg. Jag skall diskutera några åtgärder för att skapa en mer jämlik skola, det vill säga en som i högre grad lever upp till FN:s konvention om barnets rättigheter. De bygger på kunskaper från forskningen såväl inom mitt eget område om det pedagogiska och sociala klimatet i framgångsrika skolor som andra närliggande forskningsområden. Barn ska få bestämma så mycket som möjligt= Barn ska ha plats att leka på. För annars kan dom bli tröga och tråkiga. Ett barn ska ha kärlek och om- tanke. Annars blir dom irriterade och lättskrämda. Barn ska ha mycket närande mat. Barn ska få be- stämma så mycket som möjligt. Annars känner dom sig maktlösa. De känner sig värdelösa. Jämlikhet genom framgångsrika skolor= Min egen forskning syftar till att ta reda på om det spelar någon roll för en elevs resultat och anpassning i vilken skola han eller hon går – och i sådana fall – vad som utmärker det pedagogiska och sociala klimatet i de mest framgångsrika skolorna. För att en skola skall betecknas som framgångsrik enligt forsk- ningen har det räckt att eleverna haft något bättre studieresultat och social anpassning än vad som varit fallet för andra skolor med likartade social och etnisk sammansättning. De flesta forskare som hävdat att de kunnat urskilja skoleffekter och framgångsrika skolor har använt sig av denna ganska begränsade definition. bland andra den kända undersökningen av högstadieskolor i som leddes av psykiatrikern som drog slutsatsen att ... skolan kan utgöra en positiv kraft, även i ett underpriviligerat område (sid 205, min övers). Forskningen om framgångsrika skolor har alltså visat att elever med arbetarbakgrund och/eller med dåliga förkunskaper som haft turen att hamna i en framgångsrik skola, har fått bättre förutsättningar när det gäller vidare studier och möjligheter på arbetsmarknaden än de skulle ha haft om de gått i en normal eller sämre skola. lämnas åt sitt öde med begränsade perspektiv och dåliga politiska och personliga resurser i bra skolor. Sannolikheten för elever med svårig- heter att hamna i utagerande beteende och kriminalitet var något mindre för dem som gick i de bättre skolorna. resonemang kan föras beträffande resultat som redovisats i en rad Denna forskning visar med andra ord att det finns frihetsgrader för rektorer och lärare och den motsäger en fullständigt determintistisk uppfattning om bakgrundsfaktorernas betydelse för elevresultaten. De egenskaper som utmärker framgångsrika skolor och som har beskrivits i litteraturen kan sammanfattas på följande sätt: o ett kraftfullt och demokratiskt pedagogiskt ledarskap från rektorer- nas sida grundat på öppenhet för lärarnas värderingar, önskemål och möjligheter till delaktighet och som inriktas i första hand på att utveckla skolan till en och lärande; o samverkan mellan lärarna med avseende på undervisningsmål och undervisningsmetoder såväl som beträffande elevernas socialise- o höga förväntningar grundade på uppfattningen att alla barn är lär- aktiga och att deras inlärningsförmåga i huvudsak beror på ledar- skapet och undervisningens kvalitet och inte primärt på socialt och o undervisning som omfattar såväl baskunskaper och färdigheter som förståelse och förmåga till problemlösning för alla elever; o uppmuntran och beröm för bra arbete; o strukturerade lektioner med begränsat fokus under vilka lärarna interagerar med eleverna genom att kombinera helklassundervis- ning med individualisering grundad på elevernas kunskapsnivå; o en betoning av det sociala klimatet på skolnivå, det vill säga regler för de mänskliga, sociala kontakterna som omfattar hela skolan o ordning och goda arbetsvillkor som grundar sig på principer som gäller för hela skolan; o tydliga, konsekventa men måttfulla sanktioner mot dåligt upp- förande; o positiva relationer mellan lärare och elever som baseras på ömse- sidig respekt och förtroende; o lärare som fungerar som förebilder och auktoriteter. Att utveckla skolklimatet med dessa utgångspunkter är första steget mot ett mer jämlikt skolsystem. Men visar forskningen att det finns ungefär lika stor variation inom elevgruppen i framgångsrika skolor som i normala och dåliga skolor. Det innebär att det finns en risk att ojämlikhet återskapas, om än på en högre nivå om man inte försöker påverka de skillnader som finns mellan eleverna. De faktiska skillnader som finns mellan elever – också i de bästa skolorna – beror på såväl yttre utbildningspolitiska faktorer och skolornas arbetsvillkor som på förhållanden inom varje skola. För att uppnå jämlikhet genom att minska skillnaderna mellan eleverna genom att förbättra prestationerna för de elever som har de sämsta resultaten och därigenom uppnå maximal valfrihet, måste en rad åtgärder vidtas. Detta har också påtalats av andra forskare inom mitt område. har till exempel formulerat en mer långt- gående definition av framgångsrika skolor. Han menar att en fram- gångsrik skola är en...där alla elever uppnår målen för utbildningen. Det är en skola där det är små skillnader mellan elever med goda förutsättningar och de med sämre förutsättningar (Brookover 1993, page 1). Min erfarenhet av att presentera forskningen om framgångsrika skolor för rektorer och lärare är att det kan vara svårt att få gehör för tanken att skolklimat och förväntningar har en effekt på elevresul- taten och det faktum att bakgrunds- och begåvningsfaktorer inte orsakar hela variationen i resultat mellan elever. Det är inte förvånan- De dominerande idéerna inom lärarutbildning och pedagogik kännetecknas av ett mer deterministiskt synsätt enligt vilket hela elevvariationen beror på genetisk och social bakgrund. Dessutom formas rektorers och lärares synsätt oftast av erfar- enheter från endast en eller några skolor. Alla elever har som påpekats inte heller samma förutsättningar att tillgodogöra sig skolan. och rektorer har med andra ord rätt när de förväntar sig olika resultat för elever med olika sociala och intellektuella förutsättningar så länge de begränsar perspektivet till sin egen skola. Till yttermera visso har bara ett fåtal skolor ett klimat som kännetecknar framgångsrika För att bli medveten om att det finns skoleffekter och fog för ett mindre deterministiskt synsätt, måste man alltså ta del av forsk- ningen som bygger på data från ett stort antal skolor. Forskarna antog först att rektor fyllde sin viktigaste funktion som högsta ansvarig för skolans sociala klimat och elevvård. Den bild av rektorer i framgångsrika skolor som växt fram visar ett tydligt och demokratiskt, men kraftfullt ledarskap som framför allt inriktas på skolans pedagogiska innehåll och utveck- ling samt skolans kunskapsmål. De slutsatser man kan dra är att rektorer bör prioritera sitt peda- Det kan ske på olika sätt. I låg- och mellansta- dieskolor och om rektor själv har sådan lärarerfarenhet kan han eller hon utveckla en direkt dialog med sina lärare om undervisningens innehåll och metoder. I högstadieskolor kan rektor utöva det peda- gogiska ledarskapet genom att organisera samverkan och samarbete mellan lärarna under ledning av de bästa och mest erfarna pedagoger- Klassrumsbesök och diskussioner med lärarna är dock ett givet inslag i allt pedagogiskt ledarskap. Rektorernas pedagogiska mål och inriktning bör vara tydliga och De får däremot inte agera som bulldozers i förhållande till lärarna eftersom det bara leder till att de förskansar sig i respektive klassrum var och en med sin pedagogik. I stället gäller det att initiera utvecklingsprocesser i vilka lärarna är delaktiga och att visa respekt för lärarnas yrkeskod, individuella pedagogiska inriktning och arbets- Rektorer bör alltså prioritera skolans inre utveckling framför sina kontakter och arbetsfält utanför skolan och inte nöja sig med att bara övervaka att verksamheten upprätthålls på en acceptabel nivå och ingripa när det uppstår kriser och problem. Arbetet går ut på att i alla avseenden göra skolan till en som leder till allt Forskningen i såväl som visar att en sådan ledarstil Frågan är också vilka rektorsfunktioner som efterfrågas av politiker, rektorsutbildare och i det offentliga samtalet om skolan. hårddraget skulle man kunna säga att kraven är att hålla bud- geten, (som genom ett förvänt marknadstänkande i kommunerna kommit att urholka resurserna till pedagogiska insatser) och att utrusta varje elev med en dator (som det tycks finnas hur mycket resurser som helst till) och lära dem hur man söker kunskaper på internet. Insatser för elever som behöver mest= De två viktigaste orsakerna till att elever presterar dåligt är brister i tidigare kunskaper samt dåligt stöd hemifrån. Skolan kan göra något åt båda sakerna. När det gäller förkunskaper börjar problemen redan på förskolan. dag är det en naturlig och självklar del av socialisationen inom medelklassfamiljer att barnen lär sig läsa, skriva och räkna eller kommer mycket långt i utvecklingen av sådana färdigheter. som inte har det stöd hemifrån som krävs för att denna utveckling skall komma igång är helt beroende av förskolan. strävan efter jämlikhet borde det vara ett självklart mål för förskolan att alla barn skall vara delaktiga i en pedagogisk verksamhet vars syfte är att föra dem så långt som möjligt på väg mot läsförmåga. förskolor ser man inte detta som ett legitimt mål ens för sexårsverk- samheten utan ställer det i motsats till barnens frihet och lek. Konsekvensen blir ojämlika förutsättningar inför skolstarten och fortsatt segregering och bevarade utbildningsprivilegier för medel- Nästa stötesten uppenbarar sig vid övergången från det stadium då basfärdigheterna läsa, skriva, räkna är det huvudsakliga pedagogiska målet i skolan och till det där dessa färdigheter främst utgör nöd- vändiga medel för att uppfylla andra undervisningsmål. Min första tid i skolan= När jag började skolan så minns jag inte så mycket. Men jag minns att jag var dålig på att läsa och det är jag nu med. Det finns i grunden två utvecklingspsykologiska antaganden om barns kunskaps- och mognadsprocess. Det ena är att mognad framför allt är en biologiskt grundad process. Om barnet har bristande basfärdig- heter blir då handlingsmönstret att anpassa den pedagogiska verksam- heten till barnets aktuella mognadsnivå och att avvakta att barnet i sinom tid tar nästa steg i sin utveckling. Man skulle kunna beteckna detta synsätt som naturalistiskt. Det kan knytas till Ett annan synsätt går ut på att det finns en direkt relation mellan den pedagogiska praktiken och de vuxnas förväntningar på barnet och Den pedagogiska verksamheten är med andra ord en nödvändig förutsättning för mognaden. Om barnet har bristan- de basfärdigheter blir handlingsmönstret då att utforma den pedago- giska praktiken för att stimulera den mognadsprocess som leder till nästa fas i den intellektuella utvecklingen. Detta synsätt kan knytas till kulturhistoriska utvecklingsteori (se också , De skillnader som forskningen om framgångsrika skolor påvisat mellan barn med likartade förutsättningar tyder indirekt på att det är den senare teorin som är riktig. Men det finns också annan forskning som ger mer direkta belägg för den kulturhistoriska utvecklingsteorin. Ett exempel är ett lästräningsprogram som utvecklats av forskare Programmet går ut på att följa varje barns läsutveckling och tidigt, så snart problem uppstår, ingripa och sätta in särskilda resurser i form av korta pass där eleven får träffa en lärare och träna på det som brister. Eleven deltar i klassens övriga undervisning och går också tillbaka till läsundervisningen så snart Syftet är att förebygga verkliga inlärningsproblem och behov av specialundervisning. Programmet har varit mycket framgångsrikt också när det använts i vanliga skolor. Det bygger på inställningen att alla barn kan lära sig läsa om de bara får adekvat pedagogisk hjälp. liknar de som man finner i framgångsrika skolor. Det går att förändra skolor men att det är mycket svårt. Det finns därför skäl att lyssna på forskarna bakom Success for all när de säger att: Den största betydelsen forskningen om Success for All haft är inte att validera en speciell modell genom att visa att barn med behov av särskilt stöd kan lära sig.