sou · GLB343 · 1998-01-01 00:00:00 — Detta kan bero på att krav uppställs på att ett visst material eller en viss teknik skall användas eller på att arbetet skall genomföras under antikvarisk kontroll. Förutom de direkta kostnader som kan följa, kan även indirekta kostnader uppstå. Detta kan t.ex. vara fallet om arbetet fördröjs på grund av att den teknik som skall användas är mer tids- krävande. Det är dock inte enbart i samband med mer ingripande åtgärder som kulturhistoriska hänsynstaganden kan medföra kostnader. Även vid löpande underhåll och vård kan krav på viss behandling eller speciell kompetens innebära extra kostnader. Det kan exempelvis vara fråga om behov av expertmedverkan vid skötsel av kyrkliga inventarier. Vidare kan nämnas att det krävs viss temperatur och/eller relativ luftfuktighet för att skydda t.ex. träskulpturer och textilier eller interiö- ren över huvud taget. Det kan också röra sig om särskilda krav på för- varings- eller säkerhetsåtgärder. Stöldbegärlig och värdefull egendom kan kräva särskilt försäkringsskydd. Här skall även nämnas de kostnader som uppstår om en kyrkob ygg- nad på grund av kulturhistoriska hänsynstaganden inte kan anpassas SOU 1997:43 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena 83 efter församlingens behov; det kan vara fråga om kostnader för arbeten i eller städning och uppvärmning av utrymmen som kyrkan saknar an- vändning för. Det kan också röra sig om försäkringskostnader för "överutrymmen". Frågan om kostnader som är en följd av att det föreligger ett särskilt skydd för kulturhistoriska värden är av betydelse inte enbart när det gäller de kyrkliga kulturminnena utan även i andra sammanhang. Pro- blematiken har behandlats av bl.a. Utredningen om kulturstöd vid ombyggnad och underhåll av bostäder. Denna utredning hade till uppdrag att bl.a. se över och ompröva formerna för kulturstöd inom bostadsbyggandet. Betänkandet Kulturstöd vid ombyggnad (SOU 1992:107) innehåller en genomgång av vad som kan betraktas som kulturhistoriskt betingade kostnader. Som exempel som kan vara aktuella när det gäller kyrkliga kulturminnen kan nämnas kostnader till följd av *Krav på medverkan av konservator eller annan specialist. *Krav på materialäkthet - t.ex. att viss typ av fasad- eller takmate- rial skall användas. *Krav på särskild ytbehandling - t.ex. marmoreringsarbeten. *Önskemål om att vissa byggnadsdelar som i och för sig saknar funktion skall bibehållas. *Antikvarisk dokumentation, särskilda byggnadshistoriska under- sökningar och projekteringsarbeten med antikvarisk inriktning. Sammanfattningsvis kan alltså till kostnader som betingas av kulturhistoriska hänsyn hänföras dels extraordinära kostnader i samband med renoveringar och andra omfattande åtgärder, dels särskilda kostnader vid löpande vård och underhåll. Därtill kommer kostnader som orsakas av att skyddsbestämmelserna innebär inskränkningar i möjligheten att utnyttja och råda över egendomen. Ovan har givits exempel på olika kostnader som kan vara aktuella. Det skall dock be- tonas att det endast är fråga om en exemplifiering, det torde inte vara möjligt att göra en uttömmande och generell " uppräkning". Det är även viktigt att notera att en kostnad som förefaller vara en överkostnad, inte alltid behöver vara det. Det bör uppmärksammas att det förhållandet att exempelvis ett sär- skilt material eller en särskild teknik används inte alltid innebär ökade kostnader; även om själva genomförandet är dyrare kan det visa sig att åtgärden är mer hållbar och därför i ett längre tidsperspektiv snarare innebär en besparing. Det är inte heller alla kostnader som är hänförliga till kulturmiljövårdande åtgärder som bör bedömas som "överkostnader". Ett allmänt hänsynstagande till de kulturhistoriska värdena ingår som ett led i ett normalt fastighetsunderhåll, jfr bl.a. de aktsamhetsregler som finns i 3 kap. 1, 12 och 14 §§ (1987:10). 84 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena SOU 1997:43 mellan vad som innefattas i normalt fastighetsunderhåll och vad som är en följd av särskilda skyddsbestämmelser är svår att dra. Det faktum att ett arbete utförs på en kyrkobyggnad som kräver stor kulturhistorisk hänsyn innebär inte nödvändigtvis att det är fråga om en "överkostnad"; även vid förvaltningen av en kulturhistoriskt värdefull kyrkobyggnad finns det många kostnader som inte orsakas av de särskilda hänsyn som följer av skyddsbestämmelserna. Så kan vara fallet om det rör sig om en åtgärd som inte påverkar det kulturhistoriska värdet eller som är hänförlig till kyrkans egen verksamhet. Å andra sidan kan det vid restaurering av en kyrkobyggnad som i sig är förhållandevis "tålig" uppkomma kostnader som är betingade av hänsyn till kulturvärdena, exempelvis om det gäller renovering av en viss del av kyrkan som anses värdefull eller konservering av en unik träskulptur. Det är således svårt att göra en avgränsning av vilka kostnader som kan vara aktuella. Att med utgångspunkt från en sådan avgränsning - med de osäkerhetsfaktorer som den innebär - beräkna kostnaderna innebär ytterligare problem. Det är viktigt att uppmärksamma att det förhållandet att en kostnad i och för sig är betingad av kulturhistoriska hänsyn inte alltid innebär att den i sin helhet är att anse som en s.k. överkostnad. En jämförelse måste göras med den kostnad som församlingen eller motsvarande ändå skulle ha haft. I de fall det är fråga om en antikvarisk dokumentation eller om en åtgärd som motiveras enbart av kulturhistoriska hänsyn torde hela kostnaden vara att anse som en "överkostnad". Det vanliga torde emellertid vara att ett arbete under alla förhållanden skall genomföras, men att antikvariska krav på exempelvis material och teknik innebär fördyringar. "Överkostnaden" måste i sådana fall anses vara skillnaden mellan den faktiska kostnaden och vad det annars skulle ha kostat att vidta åtgärden. Det är som framkommit svårt att utreda - avgränsa och beräkna - kostnader som föranleds av kulturhistoriska hänsyn. Det kan dock ifrågasättas om det inte med tanke på fördelningen av den statliga er- sättningen (se kommitténs förslag i avsnitt 10) är nödvändigt att i vart fall försöka avgränsa vilka åtgärder som kan komma ifråga för ersätt- ning. Det kan exempelvis vara värdefullt för den enskilda församlingen att vid planeringen av en renovering känna till vad som kan berättiga till ersättning. För det organ som beslutar om ersättningen underlättas onekligen handläggningen om det finns kriterier för vad som kan godkännas som kostnader för bevarandet av kulturvärdena, vartill kommer att en enhetlig tillämpning troligen skulle gynnas. Å andra sidan finns det betydande nackdelar med att ha en på förhand gjord indelning. En uppräkning kan - oberoende av om det klart utsägs att det endast är fråga om en exemplifiering - innebära en "låsning". SOU 1997:43 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena 85 under alla förhållanden göras i varje enskilt fall och den närmare preciseringen ankommer därför på det tillämpande organet. Det får förutsättas att frågan om vilka kostnader som kan vara be- tingade av hänsyn till de kyrkliga kulturvärdena och som kan berättiga till statlig ersättning diskuteras inom ramen för det samråd som för- väntas ske mellan antikvariska myndigheter och (jfr avsnitt 9.3.1). Av stor betydelse vid en kyrkorestaurering är kyrkobyggnadsbidraget. Enligt bestämmelser som träder i kraft gäller följande (42 kap. 24 § kyrkolagen, 13-15 §§ förordningen [1996:1230] om kyrkofonden). får bevilja stiftssamfälligheterna medel ur kyrkofonden för kyrkobyggnadsbidrag. Stiftsstyrelserna skall sedan fördela medlen mellan pastoraten. Bidraget skall kunna användas till alla kostnadskrävande arbeten på en kyrka. Pastoraten skall skriftligen ansöka om kyrkobyggnadsbidrag hos stiftsstyrelsen före november månads utgång. och statens historiska museer (RAÄ) skall ges möjlighet att yttra sig över ansökningarna. Stiftssamfälligheterna skall före februari månads utgång ansöka om anslag ur kyrkofonden för kostnaderna för kyrkobyggnadsbidrag. RAÄ samt skall beredas tillfälle att yttra sig över dessa ansökningar. skall besluta om anslag för stiften. Stiftsstyrelserna skall före bestämma om kyrkobyggnadsbidrag till pastoraten. Bestämmelserna innebär att bidrag kan beviljas pastorat för kost- nadskrävande arbeten på en kyrka. I propositionen om ett nytt system för ekonomisk utjämning inom (prop. 1996/97:35, sid. 46) anfördes bl.a. att bidragets plats inom utjämningssystemets ram innebär att kravet att det skall föreligga behov av bidrag är grundläg- gande. Vidare uttalades att de kulturvårdande myndigheternas krav på pastoraten när det gäller vård och underhåll av kyrkobyggnaderna inte påverkas av reglerna för kyrkobyggnadsbidrag samt att det förutsätts att stiftsstyrelserna inte beslutar om bidrag för åtgärder som står i konflikt med bestämmelserna i kulturminneslagen. Enligt de bestämmelser som gäller till och med beslutar om fördelningen av kyrkobygg- nadsbidrag. Förutsättningarna för att ett pastorat skall beviljas bidrag är 86 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena SOU 1997:43 att det är fråga om kostnadskrävande underhåll och restaurering av en kulturhistoriskt värdefull kyrka samt att det finns ett ekonomiskt behov av bidrag. De nya bestämmelserna som gäller innebär således en decentralisering av beslutanderätten. Vidare utvidgas användningen från att enbart ha förbehållits åtgärder som har samband med en kyrkans kulturhistoriska värden till att avse alla kostnadskrä- vande arbeten på en kyrka. Efter relationsändringen kommer kyrkobyggnadsbidraget liksom utjämningssystemet i övrigt att vara en inomkyrklig angelägenhet (jfr avsnitt 7.1.2). 7.5Statligt stöd till kulturmiljövård m.m. I förordningen (1993:379) om bidrag t ill kulturmiljövård föreskrivs att statsbidrag i mån av tillgång på medel kan lämnas bl.a. till ombyggnad m.m. av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse och till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Vid ombyggnad, renovering och underhåll av bostadsbebyggelse får bidrag lämnas till kulturhistoriskt motiverade överkostnader (2 §). Som exempel på kostnader som berättigar till bidrag nämns merkostnader för kulturhistoriskt motiverade byggnadsarbeten och kostnader för medverkan av särskilda sakkunniga vid utredning, projektering och utförande av arbetena. Därutöver får bidrag lämnas till förstärkning av grunden till kulturhistoriskt värdefulla bostadshus. Bidrag kan vidare utgå till kulturhistoriskt motiverade överkostnader för vård av kultur- historiskt värdefull bebyggelse . Detta bidrag - som främst skall gå till annan bebyggelse än bostadshus - får inte lämnas om åtgärderna innebär att bruksvärdet ökar (5 §). Förutsättning för att bidrag skall få lämnas för något av ovan angivna ändamål är att bebyggelsen kommer att bevaras för framtiden (3 och 5 §§). Dessa medel låg t.o.m. /96 på olika anslag, men fr.o.m. anvisas alla bidrag under samma anslag. I samma förordning finns bestämmelser om bidrag till arkeologisk undersökning vid mindre arbetsföretag. Härvid föreskrivs att bidrag inte får lämnas till ett statligt, landstingskommunalt eller kommunalt organ (10 och 11 §§). Någon motsvarande bestämmelse finns inte såvitt avser bidrag till ombyggnad m.m. eller vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Även om det således formellt inte föreligger något hinder har emellertid enligt praxis bidrag inte utgått till statliga projekt. SOU 1997:43 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena 87 RAÄ har med stöd av 14 § i förordningen delegerat beslutanderätten i frågor rörande dessa bidrag till länsstyrelserna. RAÄ anvisas bidrags- ramen och fördelar den sedan mellan länsstyrelserna genom årliga fördelningsbeslut. Länsstyrelserna äskar inför varje budgetår medel grundat på de behov som kan förutses inför kommande år. Enligt sammanställning för /94 har visst bidrag lämnats till "kyrkliga miljöer", nämligen till byggnadsvård (ej bostäder) ca samt till bostäder ca . Vilka projekt eller motsvarande som medlen utgått till är inte närmare preci- serat. När det gäller byggnadsvård har bidrag i vissa fall lämnats till enskilda för exempelvis vård av gravmonument och liknande. Beträffande bostäder kan nämnas att bidrag i viss utsträckning har beviljats till prästgårdar, varvid är att beakta att dessa inte behöver vara i "kyrklig ägo" (det skall uppmärksammas att de då inte är att anse som prästgårdar i kyrkolagens bemärkelse). Av medel för kulturmiljövård avsätter RAÄ ett belopp för underhåll av Gotlandskyrkor. För /96 (18 månader) uppgick detta belopp till . RAÄ har beslutat att dele- gera detta bidrag till . RAÄ beviljar bidrag till vård av kyrkliga inventarier. För /96 (18 månader) uppgick ramen för detta bidrag till . I detta sammanhang skall även nämnas att olika arbets- marknadspolitiska åtgärder kan innebära att bidrag i olika former kommer kyrkan till del. Enligt förordningen ( 1987:411) om bered- skapsarbeten kan bidrag under vissa förutsättningar beviljas till beredskapsarbeten. Någon samlad statistik över vad som har beviljats kyrkokommunerna finns inte. Bidrag av statliga medel till kyrkounderhåll har även lämnats genom enskilda regeringsbeslut. Så har vid olika tillfällen medel avsatts för åtgärder inom kulturmiljövården. Som exempel kan nämnas att anvisades av medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder för reparationsarbeten på kulturhistoriskt värdefulla kyrkor. Statsbidrag har även anslagits till mera omfattande yttre underhålls- och restaureringsåtgärder - och i något fall för inre åtgärder - på medeltida domkyrkor. De aktuella domkyrkorna utgör nationella kul- turminnesmärken av riksintresse och det anses därför inte rimligt att domkyrkoförsamlingen ensam svarar för dessa kostnader, detta särskilt 88 Ekonomiska aspekter på förvaltningen av de kyrkliga kulturminnena SOU 1997:43 som kyrkobyggnaderna är större än vad som kan anses nödvändigt för församlingens eget behov. Statsbidrag har vidare lämnats till underhåll och restaurering av klosterkyrkorna i och , som efter reformationen drogs in till staten, men som används som försam- lingskyrkor. Det finns vissa möjligheter att söka bidrag från EU för vård och beva- rande av kulturarvet. Inom EU förbereds ett kulturarvs- program - - som bl.a. kan förväntas innehålla en särskild åtgärd för vård- och bevarandeprojekt. I avvaktan på att Raphael-programmet skall antas driver s.k. pilotprojekt inom kulturarvsområdet. Pilotprojekten har omfattat 10 miljoner ECU (ca ), att fördela mellan samtliga medlemsländer. Till detta kommer dock bl.a. att endast en del av detta belopp har avsatts för vård- och restaureringsåtgärder, samt att de objekt som kan komma i fråga för stöd skall vara av ett betydande europeiskt intresse och att nationell medfinansiering skall finnas. Vidare omfattar pilotprojekten olika teman inom vilka stöd kan sökas . I har endast ett projekt med kyrklig anknytning erhållit stöd, nämligen i . finns upptagen på s.k. världsarvslista och erhöll 1,7 m iljoner kronor i bidrag genom pilotprojekten. Temat detta år var religiösa monument. Även i det fall Raphael-programmet antas torde inte förutsättningar- na att erhålla EU-bidrag för att vårda och bevara det kyrkliga kultur- arvet förändras på något avgörande sätt. Endast undantagsvis och i relativt begränsad omfattning kan bidrag för detta ändamål förväntas utgå. Inte heller genom andra EU-stöd torde bidrag för ändamålet kunna påräknas annat än undantagsvis. 8Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena Ett centralt begrepp i detta sammanhang är kulturhistoriskt värde . Vad avses då med detta begrepp eller - med andra ord - vad är det som ger exempelvis en kyrkobyggnad, en kyrkotomt, en begravningsplats eller ett föremål kulturhistoriskt värde? Att entydigt definiera begreppet är svårt, det kan ifrågasättas om det över huvud taget är möjligt. Uppfattningen om vad som är kulturhisto- riskt värdefullt ändras kontinuerligt över tiden; olika antikvariska ideologier har präglat olika tidsåldrar. Det som vi anser ha kultur- historiskt värde - eller som vi tvärtom tycker saknar sådant värde - kanske inte bedöms på samma sätt om . Det kulturhistoriska värdet kan omfatta både objektiva faktorer - exempelvis byggnadshistoriskt intressanta företeelser - och rena upp- levelsevärden som skönhet och ålderdomlig . Vad är det då som kan ge kulturhistoriskt värde? Det kan exempelvis vara att objektet har något att berätta om en viss tidsepok eller att det är ett tidsdokument som representerar en viss byggnadsteknik eller arkitektur. Det kan vara att det är sällsynt eller tvärtom att det är typiskt för sin tid. En faktor kan vara ursprunglighet - att en kyrkobyggnad inte har ändrats utan dess karaktär har bibehållits . Omvänt kan en kyrkobyggnad som har förändrats åskådliggöra en utvecklingsprocess och ge prov på hur byggnadstekniken har förändrats. Vad det är som har kulturhistoriskt värde kan variera; det kan vara en byggnad eller ett föremål i sin helhet, men det kan också vara en del - exempelvis inredningen - eller en viss detalj, som predikstolen eller altartavlan. I andra fall åter kan det vara miljön som sådan som har ett kulturhistoriskt värde. Karaktäristiskt för de kyrkliga miljöerna är att det kulturhistoriska värdet ofta är rikt sammansatt och innefattar en mångfald faktorer från kyrkogården med dess murar, gravvårdar och åldriga träd, till själva byggnaden med dess arkitektur, dess inredning 90 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena SOU 1997:43 Till detta kommer de mer svårdefinierade, men för människor påtagliga stämningsvärdena. Kyrkobyggnaden och dess miljö står ofta som en sinnebild för beständighet och historisk kontinuitet. Inte minst på landsbygden är kyrkan en viktig del av bygdens identitet. Det kulturhistoriska värdet varierar i såväl styrka som karaktär. Detta påverkar bedömningen om och i vilken utsträckning som ett in- grepp kan tillåtas; man kan uttrycka det så att vilka restriktioner som gäller är beroende av vilka kulturhistoriska hänsyn som krävs i varje enskilt fall. Bedömningen är även beroende av vad det är som har kul- turhistoriskt värde. I vissa fall kan en kyrkobyggnad tåla relativt om- fattande förändringar så länge inte exempelvis kulturhistoriskt värdefulla inventarier riskeras. I andra fall däremot har kyrkobyggnaden i sig ett sådant kulturhistoriskt värde att några ingrepp över huvud taget inte bör göras. Det är också viktigt att komma ihåg att även om det rör sig om en kyrkobyggnad som i sig har förhållandevis hög "tålighetsgrad", kan ett ingrepp innebära en sådan förändring av den kyrkliga miljön att åtgärden bör undvikas. På samma sätt som uppfattningen om vad som är att anse som kulturhistoriskt värdefullt förändras över tiden, ändras även principerna för tillämpning av skyddsbestämmelserna. En intressant fråga i sammanhanget är i vad mån det är möjligt att göra en rangordning med utgångspunkt från ett objekts kulturhistoriska värde. Som har framkommit varierar det kulturhistoriska värdet i såväl styrka som karaktär. I vissa fall måste stor kulturhistorisk hänsyn tas, medan i andra fall en förändring lättare kan tålas. För en församling eller samfällighet är det givetvis av värde vid planering av verksamheten att ha en uppfattning om vad en aktuell kyrkobyggnad kan tåla. En klassificering av kyrkobyggnader skulle därför kunna vara ett värdefullt instrument. Frågan om klassificering behandlas närmare i avsnitt 9.3.3. 8.2Upplåtelse och användning av kyrkobyggnader Som tidigare framkommit (avsnitt 4.1.2) är varje rum som har invigts för en kyrka. Genom invigningen avskiljs således en kyrkobyggnad för det särskilda ändamål som den är avsedd för, dvs. gudstjänster och kyrkliga handlingar. Särskilda bestämmelser gäller för vad en invigd kyrka som vårdas av en församling eller kyrklig samfällighet får användas till. De präster som tjänstgör i ett pastorat får Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena 91 använda dess kyrkor för församlingens gudstjänster samt för kyrkliga handlingar som avser någon som tillhör församlingen (40 kap. 2 § kyrkolagen [1992:300]). Vidare får stiftsbiskopen använda stiftets kyrkor för biskopliga ämbetshandlingar, som präst- och diakonvigningar samt gudstjänster i samband med visitationer (40 kap. 1 §). Samma rätt tillkommer den som har fått i uppdrag att fullgöra uppgifter som annars tillkommer stiftsbiskopen samt ärkebiskopen. I andra situationer än ovan nämnda krävs ett särskilt medgivande för att få använda kyrkan. Detta innebär att även pastoratets egna präster i vissa fall kan behöva tillstånd, nämligen när det gäller en gudstjänst som inte anses vara en "församlingens gudstjänst" och kyrkliga handlingar som avser någon som inte tillhör församlingen. Ett särskilt medgivande krävs även för kyrkliga handlingar som leds av en präst från ett annat pastorat. Att kyrkan inte utan vidare får användas ens för gudstjänster och kyrkliga handlingar skall ses mot bakgrund av att en upplåtelse kan innebära extra kostnader, bl.a. för uppvärmning, städning och biträde av personal. Kyrkan kan - efter särskilt medgivande - även upplåtas för ändamål utan kyrklig anknytning, exempelvis för konserter eller föredrag. Kyrkolagen uppställer tre krav för att särskilt medgivande till upplåtelse skall kunna ges, nämligen att kyrkorummet och dess inventarier skall antas komma att behandlas med pietet och aktsamhet, att upplåtelsen inte sker för ett ändamål som kränker kyrkorummets helgd, samt att upplåtelsen inte får ske så att den hindrar församlingens gudstjänstliv eller kyrkliga verksamhet i övrigt. En upplåtelse för kyrkliga handlingar får vägras endast om den skulle strida mot något eller några av dessa krav. Rör det sig däremot om en upplåtelse för något annat ändamål finns inte denna begränsning, utan en upplåtelse kan vägras även av andra skäl. En upplåtelse kan innebära extra kostnader (jfr ovan) och det finns oavsett syftet med upplåtelsen inte något hinder mot att en avgift tas ut. Frågan om upplåtelse av en kyrka skall enligt huvudregeln prövas av kyrkorådet (40 kap. 4 §). Ett beslut kan överklagas till som också är sista instans (40 kap. 9 §). Rätt att överklaga tillkommer den som beslutet angår, om det har gått honom emot, 40 kap. 9 § kyr- kolagen, 22 § förvaltningslagen (1986:223). Därutöver kan ett beslut överklagas av en enskild ledamot av kyrkorådet. Det skall noteras att här inte är fråga om ett beslut som kan överklagas av var och en som är folkbokförd i församlingen (jfr 22 kap. kyrkolagen). Det finns ingen anledning att förmoda att några hinder mot upplåtelse kommer att uppställas i samband med att den kyrkliga ege ndomen vid relationsändringen ställs till kyrkans förfogande. De ändamål för vilka en upplåtelse kan ske kan dock vara begränsade t ill följd av exempelvis en 92 Särskilda frågor rörande de kyrkliga kulturminnena ändamålsbestämmelse i en stiftelseurkund eller liknande. Vilket kyrkligt organ som skall pröva frågor om upplåtelse samt de närmare v illkoren härför kommer att bli föremål för en inomkyrklig reglering om inte annat anges i en stiftelseurkund eller liknande. Som har framkommit ovan gäller att den som har fått avslag på en begäran om medgivande till upplåtelse kan överklaga beslutet till , som är en statlig myndighet. I vad mån det efter relationsändringen kommer att finnas någon möjlighet att överklaga ett sådant beslut är beroende av den inomkyrkliga regleringen på området. En av de inomkyrkliga utredningsgrupperna (avsnitt 1.3.2) har till uppgift att lägga fram ett förslag om ett inomkyrkligt system för överprövning. I förutsättningarna för dess arbete anges beträffande upplåtelse av kyrkorum att utgångspunkten bör vara att det i kyrko- ordningen skall finnas bestämmelser som i sak motsvarar de gällande föreskrifterna på detta område. har det sätt på vilket kyrkorummet används kommit att förändras i olika avseenden, varav vissa har krävt och kräver föränd- ringar i kyrkorummet.