sou · GLB3149 · 1998-01-01 00:00:00 — I di- rektivet fastställs gränsvärden för utsläpp av bl.a. svaveldioxid och kväveoxider från nya anläggningar och utsläppstak per land för totala utsläpp från befintliga anläggningar. En översyn av direktivet beräk- nas vara klar . Rådets direktiv /12/EEC om svavelhalten i vissa flytande bränslen. I detta direktiv fastställs gränser för den högsta halten av svavel till i gasoljor som används i stationära anläggning- ar och till i dieseloljor som används i mobila källor. Rå- det beslöt om nya indikativa gränsvärden för svavelhalt i diesel. Kontroll av atmosfäriska utsläpp från mobila källor. Direktiven omfattar bestämmelser dels för personbilar och lätta nyttofordon (direktiv /220/EEC med ett flertal ändringar dels för tunga fordon (direktiv /77/EEC med ändringar. Ramdirektiv /61/EC om samordnade åtgärder för att förebygga och minska föroreningar (IPPC). Direktivet omfattar i första hand ut- släpp från stora verksamheter inom de mest förorenade industribran- scherna. Rådets direktiv /210/EEC om bly i bensin. EU-länderna har beslutat införa förbud mot blyad bensin (vissa undantag möjliga fram ). Rådets ramdirektiv /62/EC om luftkvalitet. Nya gränsvärden för NOx, SOx och partiklar i luft håller på att utarbetas Förslag väntas . Utsläpp av ammoniak. Genom tillämpning av god jord- brukspraxis vid genomförande av nitratdirektivet (91/676/EEC) är det möjligt att också minska utsläppen av ammoniak. IPCC-direktivet gäller också utsläpp från stora anläggningar för uppfödning av fjäder- fä och grisar samt industrianläggningar som avger ammoniak. Förva- ring av stallgödsel i täckta bassänger kan också minska ammoniakut- släppen. Denna fråga behandlas i rådets strategi för att minska meta- nutsläpp (COM (96)/557/2). Direktiven om utsläpp från avfallsförbränningsanläggningar 89/369/EEC och 89/429/EEC är också av betydelse. finns emel- lertid mycket få anläggningar av denna typ i kandidatländerna. El-produktionen i domineras av förbränning av oljeskiffer. finns inte några ekonomiskt realistiska alternativ. kom- mer därför sannolikt att utnyttja befintliga anläggningar under ytterli- gare . Planer finns på att ersätta de gamla anläggningarna, för vilka det inte anses vara ekonomiskt rimligt att kräva installation av rökgasrening, med nya kraftverk som utnyttjar cirkulerande svävbäddsförbränning Dessa nya anläggningar bedöms kunna uppfylla EU:s krav rörande stora anläggningar. De befintliga anläggningarna kommer om blir medlem av EU att omfattas av direktiv /609/EEC om stora förbränningsan- läggningar. Kraftverken faller under reglerna för befintliga anlägg- ningar. Direktivet kräver att befintliga anläggningar su ccessivt anpas- sas i enlighet med bästa tillgängliga teknik. har inte undertecknat om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. Landet har emellertid ett avtal med om att minska svaveldioxid och kväveoxidutsläppen. Utsläppen av svaveldioxid skall till 1997 minskas i förhållande till nivå och man har planer på en minskning . För kväveoxider gäller att utsläppen skulle ha minskats till nivå. En ny lagstiftning om luftföroreningar har utarbetats av miljömi- nisteriet. Typbesiktning av motorfordon baserat på EU:s system kommer att införas . Lagstiftningen på luftvårdsområdet från den sovjetiska tiden gäller fortfarande i . Eftersom lagen bl.a. inte motsvarar nuvarande administrativa strukturer fungerar den dåligt. Enligt behöver ny lagstiftning utarbetas och harmoniseras på detta område. En ny luft- vårdslag håller på att utarbetas. Ett av stött projekt skall bl.a.: ·se över luftkvalitetsstandards. ·sätta upp utsläppskrav för fasta anläggningar. ·utarbeta ett program för att åtgärda utsläppen från rörliga källor. ·utarbeta genomförandeplaner för nödvändiga tilläggsbestämmel- ser inom angränsande områden. har få stora förbränningsanläggningar (25 av totalt 1 450 anläggningar) varför EU-anpassningen inte förväntas förorsaka några stora problem. Anpassningen till nuvarande EU-krav för nya fordon förväntas inte medföra några problem eftersom majoriteten av fordonen impor- teras antingen från EU-länder eller från . Förslag till regeringsförordningar om bly i bensin, svavelinnehåll i flytande bränslen och miljöskyddsåtgärder vid bensinstationer har utarbetats i enlighet med EU-direktiven /210/EEC, 93/12/EEC, 94/63/EC. Lag om skattedifferentiering mellan blyad och oblyad bensin in- fördes . Vidare kommer man att försöka stimulera en övergång till naturgas genom högre beskattning av luftföroreningsut- släpp och svavelinnehåll i tung eldningsolja. har fastställt utsläppsregler för stora förbränningsan- läggningar som i stort sett motsvarar EU-kraven. Nya luftkvalitets- standards i enlighet med EU-lagstiftningen håller också på att utarbe- tas. Nya regler, baserade på EU-kraven, har införts beträffande ut- formning av nya bensinstationer och terminaler. Vidare har man, för att minska importen av äldre begagnade bilar, infört en differentierad importskatt. bedömning är att luftföroreningsituationen i landet är relativt bra, men att större delen av anpassningsarbetet inom fordons-/transportsektorn återstår. I planeras en rad åtgärder för att minska utsläppen av försuran- de ämnen. Bl.a. planeras en övergång till lågsvavligt kol inom indust- rin och övergång från koleldning till gas och fjärrvärme för bo- stadsuppvärmning. Energieffektiviseringsåtgärder nämns också som viktiga såväl av som av egen utredning. Åtgärderna har domineras av ekonomiska styrmedel. Enligt avis om är luftföroreningarna den största utmaningen för landet på miljöområdet. Trots betydande fram- steg då utsläppen av svaveldioxid, kvä- veoxider och partiklar minskade med respektive 36, 60 och 49 pro- cent är utsläppen fortfarande stora särskilt om de beräknas per BNP- enhet. Åtgärder krävs inom industri-, energi- och transportsektorerna. En ny lagstiftning om luftföroreningar antogs 1994. Lagen inne- håller regler som syftar till att stimulera berörda sektorer att vidta åt- gärder för att minska luftföroreningsutsläppen. Mycket stora investe- ringar har också gjorts. Lagen innehåller också tidtabeller när utsläpp- skraven skall vara uppfyllda. Ekonomiska styrmedel ingår i regelver- ket, men dessa anses inte vara tillfyllest för att stimulera industrin att minska utsläppen i tillräcklig omfattning. Man uppskattar att av anläggningarna kommer att uppfylla utsläppskraven som är den tidpunkt som lagts fast i lagen. I nästa steg planerar man att koncentrera sig på mindre fasta ut- släppskällor, utsläpp av flyktiga organiska ämnen från hanteringen av olika bränslen samt på utsläpp av kväveoxider och oförbrända kolvä- ten från rörliga källor. EU:s arbete rörande övergödning och vattenkvalitet Som framgår av sammanställningen nedan över viktiga direktiv på- började EU sitt arbete på vattenområdet med åtgärder och gemen- samma regler för att i första hand lösa problem som kunde leda till hälsoeffekter t.ex. genom direktiv rörande dricksvatten och badvatten. Arbetet inom vattenområdet har därefter vidgats till att omfatta hela verksamhetsgrenar t.ex. avloppsvattenrening och har därefter allt mer kommit att omfatta ramdirektiv bl.a. IPPC-direktivet och det nya ramdirektivet om vattenresursförvaltning. I EU:s femte miljöhandlingsprogram anges följande mål för vat- tenresursförvaltningen inom unionen: ·minskad grundvattenförorening, främst genom insatser vid föro- reningskällorna. ·förbättring och återställande av ytvattenresursernas ekologiska kvalitet. ·tillgång och efte rfrågan på vattenresurser skall hanteras på ett integrerat och uthålligt sätt så att efte rfrågan är i balans med till- gängligheten. I den utvärdering av femte miljöhandlingsprogrammet som EU- kommissionen lade fram konstateras bl.a.: ·att genomförandet av nitratdirektivet (Dir. 91/676/EEC) har varit otillfredsställande i flertalet medlemsländer. Detta avspeglas bl.a. i att grundvattenförorening från diffusa jordbrukskällor är ett problem i flertalet medlemsländer. Problemen framgår också av nyårsbudskapet från EEA/där det konstateras att vatten som finns av jordbruksmarken i , inklu- sive jordbruksområdena i beräknas inne- hålla nitratkoncentrationer som överstiger EU:s riktvärden för nitrat i dricksvatten. ·att genomförandet av direktivet om avloppsrening (Dir. 91/271/EEC) är ojämnt, men att beslut om betydande investe- ringsprogram har fattats. Dessa investeringar kommer i betydan- de utsträckning att påverka vattenkvaliteten inom EU före sekel- skiftet. ·att förslag om ett direktiv om ekologisk yt- vattenkvalitet utgör en viktigt steg i utvecklingen av EU- lagstiftningen. Vidare noteras att reglerna avseende utsläpp av farliga ämnen från punktkällor kommer att skärpas i och med att EU-länderna ge- nomför reglerna i direktivet om integrerad föroreningskontroll (IPPC Dir 96/61/EC). Viktiga EU-direktiv och åtgärdsprogram rörande eutrofiering En rad direktiv är viktiga för att skydda vattenkvaliteten, främst di- rektiv riktade mot utsläpp till vatten men även direktiv som leder till minskat nedfall av luftföroreningar. Direktiv /61/EC om integrerad föroreningskontroll (IPPC- direktivet). Direktiv(förslag) om områdesvis vattenförvaltning. Direktiv /440/EEC om kvaliteten på ytvatten som skall använ- das som dricksvatten Direktiv /160/EEC om badvattenkvalitet. Direktiv /464/EEC om förorening som förorsakas av utsläpp av vissa farliga ämnen till vattenmiljön. Direktiv /68/EEC om skydd för grundvatten mot förorening av vissa farliga ämnen. Direktiv /778/EEC om vattenkvaliteten på vatten som skall användas som dricksvatten. Direktiv /278/EEC om skydd för miljön i samband med an- vändning av reningsverksslam inom jordbruket. Direktiv /271 om utsläpp från kommunala avloppsrenings- verk. Direktiv /676/EEC om skydd mot vattenförorening som föror- sakas av nitrat från jordbruket Direktiv /220/EEC om utsläpp från motorfordon (med änd- ringar) Direktiv /306/EEC om utsläpp från dieselfordon (med änd- ringar) Direktiv /360/EEC om luftförorening från industrianläggning- ar. Direktiv /77/EEC gasutsläpp från dieselmotorer Direktiv /förbränningsanläggningar Direktiv /369/EEC för att förebygga luftföroreningar från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar. Direktiv /469/EEC för att förebygga luftföroreningar från be- fintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar. Direktiv /689/EEC om förbränning av farligt avfall. Anpassningen av EU:s lagstiftning rörande eutrofiering och vattenkvalitet i de baltiska staterna och De från kostnadssynpunkt viktigaste direktiven i samband med an- passningen är grundvattendirektivet, dricksvattendirektivet samt Di- rektiv 91/271 om utsläpp från kommunala avloppsreningsverk. De av HELCOM antagna rekommendationerna för utsläpp av fosfor och kväve från kommunala avloppsvattennät motsvarar i stort kraven i EU-direktiv /271 om utsläpp från kommunala avloppsre- ningsverk. En väsentlig skillnad är dock att HELCOM-rekommenda- tionerna ger , , och att upp- fylla kraven än EU-direktiven. Ett stort problem blir också att av- loppsvattensystem och reningsverk enligt EU-direktivet också skall byggas för tätorter med utsläpp motsvarande mellan 2 000 och 10 000 personekvivalenter om utsläppen sker till känsliga områden (sjöar, vattendrag och flodmynningar). Det är i detta sammanhang viktigt att notera att det är en relativt stor andel av befolkningen i , , och le- ver i samhällen med mindre än 2 000 innevånare och att man därför inte kommer att omfattas varken av EU:s eller HELCOM:s krav. Från miljösynpunkt t.ex. för är emellertid belastningen från des- sa samhällen inte oväsentlig. Vattenområdet var redan tidigare ett prioriterat område. Som ex- empel kan nämnas att dricksvattenlagstiftningen i formellt var mera långtgående än EU:s även om det i praktiken var långt mel- lan lagens ord och de verkliga förhållandena. Det råder därför formellt relativt stor överensstämmelse med EU:s lagstiftning. Sedan förändringarna inleddes har ett omfattande arbete med att revidera eller utarbeta ny vattenlagstiftning inletts i samtliga kandi- datländer. För de av utredningen prioriterade länderna gäller följande: Tabell 4.4 Ny lagstiftning på vattenområdet i och Vattenlagen ansluter nära till EU-lagstift- Helt ny vattenlagstiftning håller på att utarbetas Ny lagstiftning saknas ännu Ny vattenlag ligger i parlamentet för an- Lagens innehåll motsvarar EU:s lagstiftning. som andel av BNP har investeringarna i vatten och avlopps- vattenrening utgjort en stor del av insatserna på miljöområdet. En studie av 1995 visade att i och Po- len var andelen eller motsvarande 0,6 re- spektive av BNP. Mot bakgrund av dessa siffror beräknar man i den danska rap- porten om östutvidgningen att det kommer att ta att genomföra de nödvändiga investeringarna i avloppsvattenrening. Till detta skall läggas ett par eller för planering och beslut om finansiering. Detta gäller under förutsättning att hittillsvarande höga investeringsnivå inom vattenområdet kan upprätthållas i konkur- rens med andra angelägna behov dels inom miljöområden som av- fallshantering, luftföroreningsutsläpp m.m., dels inom andra sam- hällssektorer som utbildning, hälsovård, infrastrukturutveckling etc. Den relativt snabba genomförandetakten understryker att vatten- området är ett prioriterat område. En stor del av det internationella bi- ståndet på miljöområdet har också gått till olika projekt inom vatten- och avloppsreningsområdet. Detta gäller inte minst i där storstädernas avloppsproblem utgör en stor del av de så kallade prioriterade föroreningskällorna ( priority environmental hot spots) i HELCOM:s handlingsprogram för . En viktig fråga vid genomförandet av EU-lagstiftningen och sär- skilt bestämmelserna i direktivet om avloppsvattenbehandling kom- mer att vara hur man tolkar artikel 5.2. som säger att länderna skall se till så att avloppsvatten som släpps ut till känsliga vattenområden skall genomgå en längre gående behandling än enbart biologisk be- handling. Enligt de kriterier som läggs fast i bilaga till direktivet är ett stort antal sjöar, vattendrag och kustområden i de berörda länderna att betrakta som känsliga (redan eutrofierade eller riskerar att eutrofieras ). Kommunalt avloppsvatten och biologiskt ned- brytbart industriellt avloppsvatten skall i dessa fall också genomgå behandling för att ta bort kväve och fosfor. Eftersom kostnaderna för att bygga reningsverk som också om- fattar kväve- och fosforrening beräknas vara betydligt () dyrare än konventionella tvåstegsreningsverk (mekanisk- biologisk rening) så kan de ekonomiska konsekvenserna av kraven på att uppfylla direktivet komma att utgöra betydande problem i kandi- datländerna. Enligt den estniska miljöstrategin som antogs 1997 är målsättningar- na när det gäller ytvatten: ·att fram uppfylla de viktigaste indikatorerna beträf- fande behandlingen av kommunalt och industriellt avloppsvatten som finns i . ·att fram bygga kväverening för avloppsvatten från alla samhällen som är större än 5 000 personer, med målsätt- ningen att vidmakthålla den ekologiska balansen i känsliga vat- tenområden. De viktigaste reglerna rörande skydd och utnyttjande av vatten finns i Vattenlagen . Regeringsförordningen om regler för utsläpp av avloppsvatten till vattenområden som komplette- rats genom en tilläggsförordning 1995, utgör den legala grunden för utfärdandet av vattentillstånd. Av det estniska svaret på EU:s questionnaire framgår att i stor utsträckning tillämpar HELCOM:s rekom- mendationer såväl vad beträffar kommunala avloppsutsläpp som ut- släpp från industrianläggningar. har dessa rekom- mendationer i de flesta fall följt motsvarande EU-direktiv eller varit striktare med hänsyn till känslighet. Dricksvattenkvaliteten har lagts fast i den estniska dricksvattenstandarden . Rele- vanta WHO- och EU-standards beaktades vid utarbetandet. Arbete pågår för att utarbeta regler för att begränsa förorenings- utsläppen vid källan inom en rad industribranscher. Bestämmelserna förväntas också här följa gällande HELCOM- och EU-regler Vattenkoden från den sovjetiska tiden (1972) gäller fortfarande i . Utsläppskraven fastställs också i de flesta fall med utgångs- punkt från de vattenkvalitetsstandards som gällde . Den lettiska miljöpolicyplanen tar upp tre prioriterade vattenfrågor: ·Eutrofiering av vattendrag och försämring av vattenekosystem I planen anges som mål en 50-procentig minskning av kväveut- släppen från punktkällor . Den nationella miljöaktionspla- nen som håller på att utarbetas kommer att omfatta åtgärder för att lö- sa dessa problem. Tillstånd krävs för användning av såväl yt- som grundvatten. Ut- färdandet av sådana tillstånd regleras enligt förordningen om vatte- nanvändningstillstånd . Nya regler antogs 1997 och kommer att träda i kraft . Dessa innebär ett tillvägagångssätt med en mera individuell bedömning med målsättningen att minska förore- ningarna vid källan och innefattar bl.a. kraven i EU-direktiven och . Det praktiska genomförandet beräk- nas dock ta . Enligt kommunallagen är det kommunerna som har ansvaret för vattenförsörjning och avloppsvattenbehandling. har lagt fast vattenkvalitetsmålsättningar som grundas på motsvarande EU-direktiv. Lämpliga standards för respektive kategori kommer att utarbetas med utgångspunkt från nämnda direktiv. Dessa kriterier och målsätt- ningar kommer att vara vägledande när man utfärdar tillstånd till vat- tenanvändning. Tidsperspektivet för att uppfylla reglerna är cirka . avser att upprätta ett system för integrerad föroreningskontroll (IPPC). har antagit nya regler avseende föroreningsutsläpp till vatten som överensstämmer med EU:s. Vattenområdet är sannolikt den del av miljövården där de mest påtagliga förändringarna kommer att krävas i samband med EU- anpassningen. Man måste t.ex. inrätta myndigheter som ansvarar för vattenförvaltningen inom respektive avrinningsområde. Ett förslag till ny vattenlag utarbetades . Den var redan då i viss utsträckning harmoniserad med EU-lagstiftningen framför allt vad gäller skydd av vattenresurserna mot föroreningar. Förslaget diskute- ras fortfarande (1997) av parlamentet. Framför allt gäller diskussio- nen ansvarsfördelningen mellan de nya regionala vattenmyndigheter- na, länen och den nationella fonden för miljöskydd och vattenförvalt- ning. I avvaktan på resultatet av parlamentsbehandlingen har vissa ändringar av vattenlag antagits rörande bl.a. flodområdesvis vattenförvaltning. införde miljöministeriet bestämmelser om högsta tillåt- na föroreningskoncentrationer i utsläpp till ytvatten och markområ- den. EU:s arbete inom avfallsområdet EU:s första direktiv på avfallsområdet antogs . En mera heltäckande avfallspolitik utarbetades och en avfallsstrategi antogs (Rådsresolution 90/C102/02). Anledningen till att man ut- arbetade en gemensam avfallsstategi var bl.a. att medlems-länderna, trots att mer än tio direktiv om avfall och avfallshantering antagits uppvisade stora skillnader såväl beträffande lagstiftning som avfalls- hantering och behandling. Ett ramdirektiv om avfallshantering antogs 1991 (Dir. 91/156/EEC). Den övergripande målsättningen för EU:s arbete inom avfallsområdet är att uppnå en mera uthållig avfallshantering. fram omfattar en hierarki av alternativa av- fallsbehandlingsmetoder. Högsta prioritet är att förebygga att avfall uppstår. Därefter följer återvinning och återanvändning samt slutligen optimering av slutbehandlingen av avfallet (förbränning, deponering etc.). En viktig princip i avfallsstrategin innebär att varje enskilt land så långt möjligt skall vara självförsörjande vad beträffar avfallsbe- handlingskapacitet. En annan viktig princip är att avfall som inte kan återvinninas skall behandlas eller deponeras i en anläggning som lig- ger så nära avfallskällan som möjligt (närhetsprincipen). Detta för att minimera avfallstransporter. Avfallsfrågorna identifieras som en nyckelfråga för 1990-talet i EU:s femte miljöhandlingsprogram. Behovet av att stoppa och vända nuvarande utveckling mot allt större avfallsmängder betonas. I uppföljningsrapporten till femte miljöhandlingsprogrammet pekar på att följande framsteg gjorts: ·Ett direktiv om förpackningar och förpackningsavfall har anta- gits som lägger fast återvinningsnivåerna för förpackningsavfall . ·En lista över farligt avfall har antagits genom ett Rådsbeslut. ·En gemensam position har uppnåtts beträffande ett förslag till di- rektiv om avfallstippar. ·Ett direktiv om förbränning av farligt avfall har antagits och en översyn av direktivet om förbränning av kommunalt avfall har påbörjats. ·Rådsförordningen om övervakning av transporter av avfall till och från EU har trätt i kraft. konstateras att det fortfarande finns stora problem i medlemsländerna. Den nationella lagstiftning som krävs för att till- lämpa EU-lagstiftningen införs långsamt och med betydande efter- släpning. Detsamma gäller för utarbetandet av nationella avfallspla- ner. inleddes också arbetet med att revidera hela . Viktiga EU-direktiv och åtgärdsprogram inom avfallsområdet Viktiga i EU:s lagstiftning rörande avfall är: ·Direktiv /439/EEC om spilloljor. ·Direktiv /44/EEC om avfall ändrat genom Direktiv /156/EEC. ·Direktiv /403 om omhändertagande av PCB och PCT. ·Direktiv /369/EEC om utsläpp av luftföroreningar från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar. ·Direktiv /429/EEC om begränsning av luftföroreningsutsläp- pen från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar. ·Rådsresolution om avfallspolitiken . ·Direktiv /156/EEC om avfall. ·Direktiv /157/EEC om batterier och ackumulatorer som inne- håller vissa farliga ämnen (med ändringsdirektiv /86/EEC). ·Direktiv /689/EEC om farligt avfall, kompletterat med Direk- tiv 94/904/EC med lista över farligt avfall.. ·Förordning 93/259/EEC om övervakning och kontroll av trans- porter av farligt avfall inom EU samt import och export av så- dant avfall () med Rådsbesluten 94/721/EEC och 94/774/EEC. ·Direktiv /67/EC om förbränning av farligt avfall. ·Direktiv /62/EC om förpackningar och förpackningsavfall. ·Förslag till direktiv om avfallsdeponier (COM 97/105). Generella frågeställningar i kandidatländerna Kandidatländerna står inför problemen att dels ta hand om allt gam- malt lagrat/nedgrävt avfall dels utveckla en modern avfallshantering i enlighet med de principer som beslutats inom EU. Det gäller också för länderna hantera ett ökat inflöde av förpackningar och förpack- ningsavfall som en ökad handel med kommer att medföra. Man får också komma ihåg att även EU-länderna står inför stora pro- blem på avfallsområdet som det kommer att ta att lösa. Län- dernas insikt om detta avspeglas bl.a. i de svårigheter man haft att enas om ett direktiv rörande avfallstippar. En ny avfallslag antogs 1992. I lagen läggs principerna fast om att fö- rebygga att avfall uppkommer, avfallsminimering och avfalls- minskning vid källan. Tillsammans med ändringar ger la- gen möjligheter att förbjuda eller begränsa produktion, användning eller import av produkter eller material som innehåller farliga kemi- kalier om det avfall som uppkommer inte kan tas omhand på ett från miljösynpunkt acceptabelt sätt. Ansvaret för hanteringen av framför allt det kommunala avfallet har i stor utsträckning decentraliserats till länen och kommunerna. Länen och kommunerna skall utarbeta avfallsplaner. Dessa planer skall beskriva den nuvarande situationen, eventuella problem, ut- veckling och utvärdering av alternativa strategier och genomförande- möjligheter. En särskild förpackningslag antogs 1995. Dess regler ligger helt i linje med EU:s förpackningsdirektiv /62/EC. har ratificerat om gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall. De regler som antagits för att kon- trollera transporter av de typer av avfall som faller under konventio- nen överensstämmer med EU:s (förordning EEC/259/93). har emellertid infört strängare regler för vissa så kallade grön- listade avfallstyper än vad som anges i beslut 94/721/EC. Särskilda avgifter på avfall har införts. Dessa tas ut för allt avfall som deponeras på tipp.