sou · GLB3116d5 · 1998-01-01 00:00:00 — ansåg ändå att det i detta fall inte var fråga om ett frihetsberövande utan om en intagning som grundade sig på en rättmätig utövning av föräldramakt. Ett frihetsberövande får enligt vad som föreskrivs i artikel 37 (b) tillgripas endast som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Dessa uttryck bör tolkas mot bakgrund av bestämmelserna i artikel 3 om barnets bästa. Barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. Principen om barnets bästa kan härledas ur Barn i behov av särskilt skydd två fundamentala tankar som satt spår i konventionen. Den ena utgår ifrån att barn är sårbara och behöver stöd och skydd och den andra betonar barnperspektivet i beslutsfattandet. En allmän bedömning av innehållet i artikel 3 finns i avsnitt 6.1. Av denna framgår att formuleringen i artikel 3 är allmänt hållen och inte ger någon säker vägledning när det gäller att slå fast vad som avses med barnets bästa. Trots den vaga formuleringen läggs ett stort ansvar på staterna att alltid beakta barnets bästa. Barnets situation, behov och intressen skall beaktas i beslutsfattandet. Om andra intressen än barnets bästa väger tyngre måste beslutande myndighet kunna redogöra för vilka överväganden som gjorts. Bestämmelserna i artikel 37 (b) ger till sin karaktär uttryck för ett starkt skydd för barnet. Genom att inte tillåta frihetsberövanden av barn utom som en sista utväg och för kortast lämpliga tid ges principen om barnets bästa ett konkret innehåll. Frihetsberövandet betraktas i sig som skadligt för ett barn under såväl själva den tid barnet är frihetsberövat som för barnets utveckling efter frihetsberö- vandet. Det är således fråga om att endast i rena undantagssituationer frihetsberöva unga . För att få en fullständig bild av hur barn som har begått brott bör behandlas måste bestämmelserna i artikel 37 (b) läsas tillsammans med bestämmelserna i artikel 40.3 och 40.4 (se vidare avsnitt 14.5.9). I regeringsformen anges att varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande (2 kap. 8 §). Han är även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och att lämna detta. Dessa friheter kan begränsas genom lag och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle (2 kap. 12 §). I finns bestämmelser som dels reglerar vid vilka brott fängelse kan komma i fråga som påföljd (3-24 kap.), dels reglerar påföljdssystemet (25-36 kap.). I 24 och 25 kapitlen finns bestämmelser som inskränker friheterna i 2 kap. 8 § regeringsformen. Dessa bestämmelser avser häktning och anhållande samt reseförbud och anmälningsskyldighet. Frihetsberövande som påföljd behandlar vi tillsammans med artiklarna 40.3 och 40.4 (se avsnitt 14.5.9). Barn i behov av särskilt skydd Antalet ungdomar som döms till fängelse är förhållande- vis litet, men det finns tecken som tyder på att antalet ökar. dömdes i genomsnitt knappt 26 ungdomar i åldern till fängelse.35 Antalet intagningar i fängelse av personer har ökat. I medeltal noteras 27 intagningar , 30 intagningar och 42 intagningar . är motsvarande siffror 34 resp. 41 intagna under 18 år.36 Av de intagna dömdes till en strafftid . För var strafftiden mellan och . av de intagna dömdes till fängelse . Av de som togs in hade en strafftid och att hade en strafftid om högst . För dem som togs in var motsvarande siffror respektive . Av dem som intagits i anstalt är det totala antal våldsbrott för de fängelsedömda fler än vad som är fallet . Totalt uppgår det till 20 våldsbrott (var motsvarande siffra 3, 11, 14 respektive 13 ). I fem fall av de 20 var det fråga om mord, i två fall om dråp, i ett fall om misshandel och i nio fall om grov misshandel. För 15 av de intagna angavs att huvudbrottet var att hänföra till kapitel om stöld, rån och andra tillgreppsbrott. I ett fall av de 15 var det fråga om stöld, i fyra fall om grov stöld, i nio fall om rån eller grovt rån samt i ett fall om tillgrepp av fortskaffningsmedel.37 Avseende intagna som har dömts till fängelse har de tilltalade dömts för mord i fem fall och i två fall för dråp. Därutöver finns ett fall av försök till mord, ett fall med samlad brottslighet omfattande rån, grov stöld och misshandel. I två fall var det fråga om omfattande brottslighet med grovt rån som det svåraste brottet. Ett fall avsåg grovt narkotikabrott.38 De tre yngsta som har dömts till fängelse är eller strax där- under. En pojke som var när brottet (mord) 36Kriminalvårdsstyrelsens rapport i fängelse 1995 38Vi har haft tillgång till 12 av 13 domar i vilka unga dömts till fängelse . Barn i behov av särskilt skydd begicks dömdes till fängelse . En pojke just fyllda dömdes även han för mord till fängelse. Frihetsberövande enligt LVU kan komma i fråga om inte vård kan ordnas på frivillig väg. Till detta återkommer vi när vi behandlar artiklarna 40.3.och 40.4 (se avsnitt 14.5.9). Barn som begår brott kan gripas, anhållas och häktas av polis, åklagare respektive domstol enligt bestämmelser i 24 kap. rätte- gångsbalken och lagen (1964:167) om unga lagöverträdare (LUL). Gripande är en särskild straffprocessuell åtgärd som får tillgripas i några olika situationer. Ett gripande förutsätter att det föreligger häktningsskäl om inte det är fråga om att gripa någon som påträffas på bar gärning eller på flyende fot. Enligt vad som kommer att redovisas i det följande finns det för barn särskilda regler vad gäller häktning som innebär att barn inte får häktas och att barn mellan får häktas endast i undantagsfall. Om lagstiftaren genom de regler som inskränker möjligheten att häkta barn också haft för avsikt att inskränka möjligheten att gripa barn är oklart.39 När det gäller gripande av barn som har påträffas på bar gärning eller flyende fot, finns inte några särregler för barn som har fyllt . På samma sätt som gäller för äldre barn, får även barn som har begått brott gripas om de anträffas på bar gärning eller på flykt från brottsplatsen (34 § LUL). Den gripne skall skynd- samt överlämnas till närmaste polisman. eller åklagaren skall besluta om den unge skall friges eller hållas kvar för förhör. SOU 1990:60 s. 97 Barn i behov av särskilt skydd Den som är och gripits och som åklagaren beslutat att inte anhålla, får polismyndigheten hålla kvar för att skyndsamt kunna överlämna honom till hans föräldrar, annan vårdnadshavare, en tjänsteman inom eller någon annan lämplig vuxen person (14 §). Beslut om häktning fattas av domstol. Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver får häktas enligt de närmare föreskrifter som anges i 24 kap. 1 § . Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (24 kap. 4 §). Den som inte har fyllt får häktas endast om det finns synnerliga skäl (23 § LUL). Dessa bestämmelser i förening med vad som anges i 24 kap. 4 § innebär att den som är får häktas endast när det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas och det dessutom föreligger synnerliga skäl för häktning. Ett beslut av domstol om häktning kan föregås av ett anhållnings- beslut som fattas av åklagare. Detta skall ske i avvaktan på dom- stolens prövning av häktningsfrågan. För anhållningsbeslut krävs att åklagaren anser att det finns skäl för häktning. JO har i några ärenden uttalat sig om anhållningsbeslut rörande ungdomar under 18 år.40 I ärendena riktade JO kritik mot de åklagare som fattat anhållningsbesluten. De anhållnas ålder har därvid spelat en viktig roll. JO har hänvisat till åtaganden enligt Barn- konventionen och särskilt hänvisat till bestämmelserna i artikel 3.1 om att barnets bästa skall komma i främsta rummet och till artikel 37 (b) om frihetsberövande av barn. var i medeltal 7 ungdomar häktade. Mot- svarande siffra var 5, 4 respektive 7 häktade. 40 Dnr 4360-95, 1813-1994, 1825-1994 och 1909-1994 Barn i behov av särskilt skydd Motsvarande siffra för gripna/anhållna var 1, 1, 2, respektive 1 ungdom.41 I lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) finns bestämmelser om tvångsvård. Om inte en missbrukare samtycker till vård enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen skall denne under de förutsättningar som anges i LVM ändock beredas vård. LVM är i sig tillämplig på barn . I praktiken är det dock LVU som tillämpas på så unga missbrukare. Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård innehåller föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång (tvångsvård). 1 januari 1992-30 juni 1993 var antalet tvångs- vårdade ungdomar få.42 I medeltal tvångsvårdades tolv ungdomar i åldern och yngre. Majoriteten av ungdomarna var 17 eller (uppgift om antalet ungdomar saknas). hade 26 ungdomar tvångsvårdats än . Av dessa var 16 ungdomar , 8 ungdomar och 2 ungdomar var 15 respektive . I jämförelse med det antal ungdomar som tvångsvårdades har det skett en markant minskning. Enligt 31 kap. 3 § kan den som har begått brott och som lider av en allvarlig psykisk störning av domstol överlämnas till rättspsykiatrisk vård. 41Kriminalvårdsstyrelsens officiella statistik. Medeltal innebär det antal ung- domar som en viss given dag var häktade respektive gripna/anhållna. Uppgift om det totala antalet häktade och gripna/anhållna saknas 42"En undersökning av barn och ungdomar som erhållit psykiatrisk tvångsvård" , . Enligt en undersökning för perioden - gjord av har sammanlagt 53 ungdomar tvångsvårdats Barn i behov av särskilt skydd I lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård finns föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång i andra fall än som avses i lagen om psykiatrisk tvångsvård. I lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning finns bestämmelser som föreskriver att om en misstänkt som inte är häktad eller annars berövad friheten, underlåter att inställa sig till en rättspsykiatrisk undersökning eller om det finns något annat skäl att han inte kommer att frivilligt medverka till undersökningen, får rätten besluta att han skall tas in på undersökningsenheten. har inte några unga dömts enligt lagen om rättspsykiatrisk vård.43 I vår delrapport och utlänningslagen föreslog vi att förvarstagande av barn enligt utlänningslagen som huvudprincip endast skall få tillgripas i de fall då det är oundgängligen nödvändigt för att säkerställa verkställigheten av ett lagakraftvunnet avlägsnan- debeslut. I denna del föreslog vi ändringar i utlänningslagen. Enligt 5 kap. 12 § utlänningsförordningen (1989:547) får en ut- länning som tas i förvar och som är inte tas in i kriminal- vårdsanstalt, häkte eller polisarrest. kommer att från ta över ansvaret från polisen för personer som tas i förvar och för de lokaler där de förvarstagna skall vistas i. Bestämmelserna om tvångsmedel har därvid förts in i lag. Den nu nämnda bestämmelsen kommer att återfinnas i utlänningslagen (6 kap. 19 §). 14.5.4Human behandling av varje frihetsberövat barn (c) varje frihetsberövat barn skall behandlas humant och med respekt för människors inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Särskilt skall varje frihetsberövat 43 officiella statistik över medeltalet unga som dömts enligt lagen om rättspsykiatrisk vård Barn i behov av särskilt skydd barn hållas åtskilt från vuxna, om det inte kan anses vara till barnets bästa att inte göra detta, och skall, utom i undantagsfall, ha rätt att hålla kontakt med sin familj genom brevväxling och besök; Varje frihetsberövat barn skall behandlas humant och med respekt för människors inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Förutom att barn – på samma sätt som vuxna – skall behandlas humant hos polis, åklagare och domstol på ett sätt som är förenligt med grundläggande principer för en rättsstat skall även beaktas att barn kan ha särskilda behov beroende på ålder. Som ett led i den humana behandlingen ingår att barn som har frihetsberövats inte skall blandas med frihetsberövade vuxna utom i de fall då detta kan anses vara till barnets bästa. En konventionsstat som inte håller barn och vuxna som frihetsberövats åtskilda, måste kunna motivera på vilket sätt det är förenligt med barnets bästa. I den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter anges att envar som har berövats sin frihet skall behandlas humant och med aktning för människans inneboende värde (artikel 10.1). Bestämmelsen i artikel 37 (c ) i om att ett fri- hetsberövat barn, utom i undantagsfall, skall ha rätt att hålla kontakt med sin familj får ses mot bakgrund av andra bestämmelser i konventionen som betonar familjens betydelse för barnet. De undantagsfall som åsyftas är bl.a. att det inte skulle vara förenligt med barnets bästa att hålla kontakt med familjen eller att allmänna intressen såsom betydelsen av en effektiv brottsutredning gör sig särskilt starka. En annan orsak till inskränk- ning kan vara hänsynen till säkerheten på en anstalt. I sitt remissvar i anledning av ratificeringen av anförde att bestämmelserna om rätt för barnet att hålla kontakt med sin familj genom brevväxling och besök synes stå i strid med svensk gällande rätt, såvitt avser ungdomar intagna i kriminalvårdsanstalt. Hovrätten angav att det i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) saknas bestämmelser som särskilt reglerar ungdomars speciella behov av kontakt med familjen de är intagna i kriminalvårdsanstalt. Artikelns bestämmelser om att barn som har frihetsberövats skall hållas åtskilda från vuxna har sin motsvarighet i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 10.2 Barn i behov av särskilt skydd (b)). Denna bestämmelse är dock mer långtgående och stadgar att ungdomsbrottslingar skall hållas åtskilda från vuxna och ges en efter deras ålder och rättsliga ställning avpassad behandling. har förbehållit sig rätten att inte tillämpa denna bestämmelse. har i samband med såväl undertecknandet av som de första länderrapporterna uttalat sin oro över att det i flera länder finns regler som avviker från artikelns bestämmelser om att hålla frihetsberövade barn åtskilda från vuxna.44 De skäl som har framförts av de olika länderna för att ha en ordning som innebär att barn inte konsekvent hålls åtskilda från vuxna är av olika slag. Från FN-kommitténs sida synes man inte acceptera att länderna inte har barnets bästa som utgångspunkt för sina regler om anstaltsplacering av ungdomar.45 I samband med ratificeringen av föreslog föredragande statsrådet att förbehåll skulle göras för bestämmelserna i artikel 37 (c) bestämmelser om åtskiljande av barn och vuxna.46 ansåg emellertid att bestämmelserna i 8 § KvaL om kriminalvård i anstalt otvivelaktigt uppfyllde syftet med konventio- nens bestämmelser. Enligt bedömning var syftet med dessa bestämmelser främst att mycket unga personer som berövats friheten inte skulle placeras med äldre, mer förhärdade kriminella personer. anförde bl.a. att det är av vikt att vid bedömningen av om uppfyller kraven i konventionen hålla i minnet att konventionen är avsedd att tillämpas på ett världsomfattande plan och på rättssystem av mycket skiftande art. Konventionen måste tolkas så att den får en rimlig mening inom ramen för varje nationellt system.47 Vidare anförde att syftet med den aktuella bestämmelsen i konventionen är främst att mycket unga som har berövats friheten inte skall placeras tillsammans med äldre, mer förhärdade kriminella personer. Detta syfte var, enligt utskottet, otvivelaktigt uppfyllt för del. Det är andra, i inte förekommande former av sammanblandning av frihetsberövande barn och vuxna som bestämmelsen, enligt utskottet främst riktar sig mot. Utskottet ansåg mot denna bakgrund att inte borde reservera sig beträffande artikel 37 (c). 44Detta gäller bl.a. , , , , och 45Se Hodgkin och frågeställning i sin checklista för implementering av . Däri ställs frågan "In any situations in which a child may be detained with adults, does legislation require that the best interests of child must be a primary consideration?" 46Prop 1989/90:107 s. 27 Barn i behov av särskilt skydd ansåg det emellertid angeläget att göra en närmare analys av hur långt konventionens krav i denna del får anses gå. Skulle denna analys visa på någon brist i svensk lagstiftning eller i praxis på området borde enligt utskottets mening en ändring på lämpligt sätt övervägas. I FN kommitténs kommenterande slutsatser med anledning av den avlämnade svenska rapporten uttryckte kommittén oro över de svenska förhållanden när det gäller att barn som frihetsberövats inte hålls åtskilda från vuxna. Kommittén föreslog att fortsatta överväganden skulle göras för att säkerställa att frihetsberövade barn hålls åtskilda från vuxna. Därvid är det särskilt viktigt att hänsynen till barnets bästa och alternativ till anstaltsvistelse iakttas. I KvaL finns en bestämmelse som motsvarar artikelns bestämmelse om human behandling om att en intagen skall behandlas med aktning för hans människovärde (10 §). Han skall bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Vid placering av en intagen som inte har fyllt skall särskilt beaktas att denne, om inte särskilda skäl föranleder annat, hålls åtskild från sådana intagna som kan inverka menligt på hans anpassning i samhället (7 och 8 §§). I förarbetena till KvaL framhölls att det nya anstaltssystemet medförde att fördelningen av intagna mellan olika anstalter i princip kom att ske oberoende av de intagnas ålder. Detta gällde åtminstone i fråga om lokalanstalterna. I den remissbehandling som föregick den svenska ratificieringen av angav flera remissinstanser, bl.a. och att de svenska bestämmelserna inte var förenliga med konven- tionens bestämmelser. Riksåklagaren anförde i sitt remissvar att konventionen utgår från presumtionen om att barn och vuxna skall hållas åtskilda. En sådan presumtion finns inte i 8 § KvaL. Enligt borde artikeln läsas tillsammans med artikel 40.3 vari konventionsstaterna åläggs att Barn i behov av särskilt skydd främja införandet av institutioner, som är speciellt anpassade för barn som befinns skyldiga att ha begått brott. konstaterade att möjligheterna att utforma kriminalvårdslagstiftningen så att unga intagna inte får någon kontakt med äldre intagna är begränsade. Enligt utredningen fanns det två tänkbara modeller.48 Den ena lösningen skulle innebära att alla ungdomar samlas i en eller några få centralt belägna anstalter. I praktiken förmodligen endast en landet eftersom gruppen fängelsedömda är liten. skulle gruppen likväl vara till- räckligt stor för att ge upphov till särskilda problem. En erfarenhet som har gjorts inom kriminalvården var nämligen att det är nöd- vändigt att begränsa antalet ungdomar som samtidigr är intagna i anstalt. En annan konsekvens av att ha alla fängelsedömda ungdomar i en anstalt kan bli att ungdomarnas möjligheter att hålla kontakt med sina föräldrar försämras eftersom anstalten måste placeras förhållandevis centralt i landet. Den andra lösningen skulle innebära att den unge placeras nära hemorten och där isoleras från de äldre. Den enskilde kommer då att enbart träffa anstaltspersonal, besökare samt möjligen någon enstaka jämnårig intagen. ansåg att detta inte var förenligt med den unges bästa. Erfarenheten av det danska systemet – med en anstaltsavdelning för unga strikt åtskilda från äldre – är enligt entydigt negativa. Enligt föreföll det sammanfattningsvis inte vara förenligt med de ungas bästa att införa en ordning som helt utesluter kontakt med äldre intagna. Den tolkning av Barnkon- ventionen som har accepterats i borde enligt mening inte frångås. Som närmare kommer att behandlas i det följande finns förslag om att ändra i det nuvarande påföljdssystemet för ungdomar . En ny påföljd, överlämnande till vård vid särskilt ungdomshem föreslås. Tillämpningsområdet för denna påföljd kommer att vara tillräckligt för att fängelsestraffet i princip skall kunna utmönstras som alternativ för de yngsta lagöverträdarna. Eftersom den längsta tiden för placering vid särskilt ungdomshem föreslås bli kan det dock även fortsättningsvis bli någon enstaka ungdom som döms till fängelse.49 Barn i behov av särskilt skydd Förslagen om att ändra påföljdssystemet för unga utgör också utgångspunkt för den beredning av frågan om att frihetsberövade barn skall hållas åtskilda från vuxna, som f.n. sker inom Justitie- departementet. I det beredningsarbete som pågår övervägs att föra in en bestämmelse i KvaL om att ett barn som placeras i anstalt skall hållas åtskilt från vuxna om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra det. () har antagit följande tre principer beträffande lagöverträdare under . Den första principen innebär att ett frihetsberövat barn skall hållas åtskilt från vuxna, om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra det. Enligt KVS förpliktar artikel 37 ( c ) till att i varje enskilt fall särskilt pröva och avgöra vad som är till barnets bästa. Enligt den andra principen skall vid en dom på fängelse och däröver placering i första hand ske på kriminalvårdsanstalten . De intagna på denna anstalt består till mer än hälften av unga personer (under ). Vid en dom till fängelse på fyra och därutöver och där brottets grovhet och speciella art är knutet till den dömdes psykiska hälsa kan, enligt den tredje principen, placering vid en specialavdelning ske vid kriminalvårds- anstalten i . Vid verkställighet av den föreslagna påföljden överlämnande till vård vid särskilt ungdomshem torde bestämmelsen i artikel 37 (c) vara tillämplig. Med hänsyn till behandlingsinnehållet i vården och den ringa åldersskillnaden som kommer att föreligga mellan de äldsta och de yngsta intagna torde dock bestämmelsen inte kunna tillämpas fullt ut.50 Placering av andra som frihetsberövats I 3 § andra stycket lagen (1976:376) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. föreskrivs att förvaringen skall ske på sådant sätt att förbindelse mellan häktade som kan antas påverka varandra i mål eller ärende såvitt möjligt förhindras. Även i övrigt skall häktad, särskilt om han är , förvaras så att han inte utsätts för olämpligt inflytande av annan häktad. I ett ärende hos JO där polismyndigheten inte hade underrättat vårdnadshavaren om att sonen hade gripits har JO på samma sätt som de i det föregående refererade anhållningsärendena hänvisat till bestämmelser (se avsnitt 14.5.3). 50 Se föregående not Barn i behov av särskilt skydd ärendet riktats mot de ansvariga poliserna för sin underlåtenhet att inte underrätta vårdnadshavaren.51 I LVU finns inte några bestämmelser om att skall hållas åtskilda från äldre intagna, dvs. 19 och 20-åringar. Av infor- mation utgiven av (SiS) framgår att flera särskilda ungdomshem som målgrupp anger ungdomar mellan . Det kan förekomma att det finns en spridning bland intagna på ett särskilt ungdomshem på . Det är då fråga om de större hemmen med flera separata byggnader. De yngre hålls då åtskilda från de äldre genom att behandlingsavdelningarna finns i olika byggnader. Däremot dras inte någon skarp gräns mellan 17 och 18 åringarna eftersom det, med tanke på den ringa åldersskillnaden, kan vara bra för dem att bo och behandlas tillsammans.52 Av tvångsvårdade ungdomar 1 januari 1992- fick 11 av 26 ungdomar vård inom vuxenpsykiatrin. Som skäl för detta anges i en majoritet av fallen avsaknaden av resurser inom den barn- och ungdomspsykiatriska verksamheten. I resursbristen ligger också bristande möjligheter att ta hand om utagerande ungdomar.53