sou · GLB3156 · 1998-01-01 00:00:00 — Förutom den direkta effekt på handeln som denna typ av åtgärder har, är det sannolikt att själva existensen av anti-dumpnings- regler påverkar exporten från de central- och östeuropeiska länderna. Själva hotet om att åtgärder mot dumping kan komma att vidtas kan medföra att handeln begränsas och att investeringar i vissa branscher överhuvudtaget inte kommer till stånd. En viktig skillnad mellan ett EU-medlemskap, och en situation där kandidatländerna fortsätter att stå utanför EU, men Europaavtalen fullföljs, är att ett EU-medlemskap skulle leda till att denna typ av handelspolitiska åtgärder försvann. Vidare skulle det leda till att gräns- kontrollerna försvann, och att handeln med jordbruksprodukter också kom att omfattas av frihandel. En annan viktig skillnad är att ett EU- medlemskap skulle innebära att länderna omfattades av det arbete som pågår inom EU för att ta bort alla tekniska handelshinder. EU-medlem- skapet skulle också innebära att handeln i s.k. känsliga produkter liberaliserades snabbare. I detta kapitel skall vi analysera effekterna av dessa skillnader i handelspolitiken på handelsmönster och på handelsvolymer. Vi kan emellertid redan inledningsvis konstatera att vi inte förväntar oss att ett EU-medlemskap leder till några större förändringar av de handels- mönster som fullt genomförda Europa-avtal kan förväntas leda till, åtminstone inte vad gäller tillverkningsindustrin (medan detta inte gäller innan Europaavtalen är fullt genomförda). 3.2Komparativa fördelar och nettohandel Teorin om komparativa fördelar Till att börja med skall vi kortfattat redogöra för den traditionella teorin om utrikeshandel, som utgår från begreppet komparativa fördelar. Med utgångspunkt från denna teori skall vi först diskutera orsakerna till och effekterna av handel. Denna teoribakgrund skall sedan leda fram till en empirisk analys av nettohandeln mellan EU och kandidatländerna. Teorin om komparativa fördelar är grundläggande inom internationell ekonomi.5 Enligt denna teori uppstår handel genom sk illnader i komparativa kostnader. Sådana skillnader kan bottna i skillnader i produktionsteknologi eller i skillnader i faktortillgångar mellan länder. Handel enligt komparativa fördelar ger upphov till samhällsekonomiska vinster, eftersom det leder till att tillgängliga produktionsresurser an- vänds på ett effektivt sätt. Som grundregel gäller att frihandel är över- lägsen alla former av begränsningar av handeln såtillvida att det leder till den högsta ekonomiska levnadsstandarden.6 Komparativa fördelar och teknologiskillnader Den tidigaste formuleringen av teorin om komparativa fördelar härrör från arbeten. 7 Den Ricardianska modellen baseras på förekomsten av teknologiskillnader mellan länder. Det internationella handelsmönstret förklaras med skillnader i relativ produktivitet och därmed relativa tillverkningskostnader. Antag för enkelhetens skull att det finns två länder, Öst och Väst, samt två varor, en vara som produceras med avancerad teknologi och en vara som produceras med mer traditionella tillverkningsmetoder. Vi antar vidare att Väst har högre produktivitet i produktionen av båda varorna, men att skillnaden gentemot Öst är större för den högteknologiska varan. sägas ha komparativa fördelar i produktionen av den högteknologiska 5 För en mer utförlig genomgång av teorin om komparativa fördelar, se (1993). 6 I strikt mening gäller det resultatet bara för små länder, som inte kan påverka världsmarknadspriset. 7 arbeten om komparativa fördelar publicerades . För en översikt, se (1978). Se också (1991) för en något utförligare genomgång av denna klassiska teori för internationell handel. varan, medan Öst har komparativa fördelar i produktionen av den traditionella varan. Genom att Väst koncentrerar sina resurser till att producera den högteknologiska varan, och Öst koncentrerar sina resurser till att producera den traditionella varan, kan länderna delta i ett handelsutbyte som medför samhällsekonomiska vinster. Väst kommer då att exportera den högteknologiska varan, medan Öst kommer att exportera den traditionella varan. Genom att länderna använder sina resurser till att producera den vara som de har relativt sett bäst förut- sättningar att producera, kommer de att med sina gemensamma resurser tillverka en större mängd varor än vad de annars skulle ha gjort. Detta handelsmönster är det som uppstår i jämvikt vid frihandel, och det karaktäriseras av att båda länderna tjänar på det. Löntagarna i det mer produktiva Väst kommer visserligen att ha högre löner än löntagarna i Öst, men löntagarna i båda länderna kommer att ha en högre reallön än om de inte deltog i internationell handel, utan i stället använde sina resurser för att enbart producera för den inhemska kon- sumtionen. En viktig slutsats som kan dras från denna teori är att alla länder har komparativa fördelar i produktionen av någon eller några varor. Detta innebär att så länge det råder skillnader i ländernas produktionsförutsättningar kommer frihandel att medföra att alla expor- terar någon eller några varor, hur låg produktivitet de än har. Denna insikt strider mot vissa delar av utvärdering av kandidatländerna, något som vi skall återkomma till i kapitel 10. Komparativa fördelar och faktortillgångar En annan central teori för utrikeshandeln är den s.k. Heckscher-Ohlin- teorin (HO-teorin). I denna teori betonas skillnader i tillgångarna för olika produktionsfaktorer, i stället för skillnader i teknologi, som en viktig källa till komparativa fördelar. Enligt HO-teorin exporterar varje land de varor som i produktionen är intensiva i användningen av sådana produktionsfaktorer som landet har relativt gott om, och importerar varor som är intensiva i användningen av sådana produktionsfaktorer som landet har relativt ont om. Exempel på produktionsfaktorer som ger upphov till skillnader i komparativa kostnader är fysiskt kapital (t.ex. maskiner och byggnader), mänskligt kapital (även kallat humankapital, t.ex. högt utbildad arbets- kraft) samt arbetskraft (utan särskilda kunskaper och färdigheter). Produktionsfaktorer som påverkar handelsmönstret kan emellertid också inkludera naturresurser (som t.ex. skog eller olja) eller tillgång på energi. Låt oss anta att det finns två produktionsfaktorer, kapital (fysiskt och mänskligt) och arbetskraft, och att det finns två länder. Det ena landet, SOU 1997:156 Internationell handel 45 Väst, antas vara relativt kapitalrikt, och det andra, Öst, antas vara relativt rikt på arbetskraft. I båda länderna efterfrågas arbets- och kapitalintensiva varor i samma utsträckning. 8 Det blir därför enbart utbudet på varor som kommer att bestämma de relativa varupriserna. Eftersom utbudet av arbete är begränsat i det relativt kapitalrika landet, kommer lönerna att vara relativt höga där. På samma sätt kommer priset på kapital att vara relativt högt i det relativt arbetskraftsrika landet. Som en följd av detta kommer tillverkningskostnaderna att vara olika i de båda länderna. I Väst, där kapital är relativt billigt och arbetskraft relativt dyrt, kommer kapitalintensiva varor att vara relativt billiga och arbetsintensiva varor relativt dyra. Det motsatta kommer att gälla för Öst. Väst kommer därmed att ha komparativa fördelar i produk- tionen av kapitalintensiva varor, medan Öst har komparativa fördelar i produktionen av arbetsintensiva varor. Om länderna har möjlighet att handla med varandra kommer Väst att exportera kapitalintensiva varor, medan Öst kommer att exportera arbetsintensiva varor. Även i detta fall ger handel baserad på komparativa fördelar upphov till välfärdsvinster. Utrymmet för både handelsutbyte och välfärdsvinster är större ju större skillnaderna är mellan ländernas relativa tillgång till produktionsfaktorer. Effekterna av handel är också i stort sett desamma som i den Ricardianska modellen. De två länderna kommer att med sina gemensamma resurser producera mer vid frihandel än utan handel. Båda länderna sedda i sin helhet vinner på frihandeln genom att den möjliggör en högre konsumtion. Till skillnad från i modell behöver emellertid inte varje enskild individ i ett land tjäna på en övergång från självförsörjning till frihandel. Frihandel leder till att efterfrågan på den produktionsfaktor som används intensivt i landets exportvara ökar, medan efterfrågan på den andra produktionsfaktorn minskar. Det innebär att frihandel leder till att priset på den produktionsfaktor som används intensivt i landets exportvara stiger, medan priset på den andra produktionsfaktorn faller. För det relativt kapitalrika landet gäller således att kapitalägarna vinner på frihandel, medan arbetarna förlorar. I det relativt arbetskraftsrika landet är det tvärtom. Endast genom omfördelning av inkomster mellan individer kan man tillgodose att alla vinner på handel. En konsekvens av att relativpriset stiger på den faktor som används intensivt i ländernas respektive exportsektorer är att faktorpriserna 8 Vi antar att individernas preferenser är identiska och homotetiska. Identiska preferenser innebär att alla individer med en viss inkomst har samma efterfrågan på varor och tjänster. Homotetiska preferenser innebär att andelen inkomster som läggs på olika varor och tjänster inte förändras när inkomsterna förändras. tenderar att utjämnas mellan länderna. Det innebär att frihandel reducerar faktorprisskillnader mellan länder och därmed incitamenten för kapitalrörelser och migration.9 Nettohandel och relativa faktortillgångar I detta avsnitt skall vi redogöra för de handelsmönster som finns mellan EU och kandidatländerna. Särskild vikt läggs vid att beskriva mönstret för handeln mellan och dessa länder. Vi kommer här att koncentrera oss på nettohandeln, dvs. den nettoexport eller nettoimport som vi finner i olika branscher när vi subtraherar den totala importen från den totala exporten. De frågor som vi bl.a. försöker besvara är följande: Hur väl följer handelsmönstret det vi skulle förvänta oss utifrån teorin om komparativa fördelar? Hur kan man förvänta sig att handelsmönstret utvecklas framöver, med respektive utan EU-medlem- skap? Hur kan man förvänta sig att handelsmönster påverkas? Till att börja med söker vi förklara kandidatländernas handelsmönster med hjälp av komparativa fördelar. Det finns vissa skäl som talar för att teorin om komparativa fördelar kan ha dåligt förklaringsvärde för dessa länder. 10 Orsaken är att de central- och östeuropeiska länderna varit planekonomier. Visserligen har de flesta av dem nu kommit en bra bit på vägen mot att bli marknadsekonomier, men det finns ändå effekter från den tid då kandidatländerna var planekonomier som dröjer sig kvar. Dessa effekter är av flera olika slag. En viss produktions- och handelsstruktur kan t.ex. kvarstå därför att kapitalet 9Det finns dock ett flertal modeller där frihandel ökar faktorpris- skillnaderna. Modern lokaliseringsteori har dessutom visat att handelslibe- ralisering i vissa fall kan leda till att initiala skillnader i faktorpriser förstärks, vilket kan leda till agglomerering av industriell aktivitet i vissa regioner (t.ex. Krugman, 1991b, Krugman och , 1995). 10 hävdas att det faktum att kandidatländerna är mycket fattigare och har en sämre fungerande infrastruktur än det genomsnittliga EU-landet inne- bär att modern handelsteori inte skulle kunna förklara handeln mellan dessa länder. HO-teorin är emellertid kanske i första hand tillämplig på just länder som har olika relativa faktortillgångar och därmed olika nivåer på BNP per capita. En dåligt fungerande infrastruktur är en orsak till skillnader i faktor- produktivitet mellan länder och således ytterligare en källa till komparativa fördelar. (inklusive visst humankapital) inte är rörlig mellan branscher annat än på lång sikt. Det tar tid för kapitalet att deprecieras respektive ackumuleras, vilket innebär att det också tar tid innan det skett en omfördelning av kapitalbeståndet mellan olika branscher. För att förklara den industristruktur och det handelsmönster som de central- och östeuropeiska länderna har , är det därför vara viktigt att studera den industristruktur och det handelsmönster de hade som planekonomier. Det är välkänt att en rad snedvridningar uppkommer i planekonomier. På utrikeshandelns område leder det faktum att handeln i stort sett är administrativt bestämd till att det inte finns någon mekanism som låter fundamentala ekonomiska faktorer, som faktortillgångar och teknologi, avspeglas i handelsmönstret. För det enskilda företaget kommer det även i en marknadsekonomi att finnas ett rent slumpmässigt element, när det gäller huruvida företaget kommer att ägna sig åt internationell handel eller inte. Det är på det aggregerade planet vi förväntar oss ett samband mellan faktortillgångar, faktorintensiteter, teknologiskillnader och handel. För planekonomier är det emellertid osäkert om det finns något sådant samband ens på aggregerad nivå. Det finns dock ett antal studier som visar att teorin om komparativa fördelar var till viss del tillämplig för de forna kommuniststaterna, även som planekonomier. Rosefield (1974) visade att HO-teorin till viss del kunde användas för att förklara handels- mönster, såtillvida att faktorintensiteter och faktorproportioner hade en systematisk inverkan på utrikeshandeln. 11 Undersökningen visade emellertid också på en systematisk snedvridning av handeln. Till varje grupp av länder exporterade mer kapitalintensiva varor än vi skulle förvänta oss utifrån HO-teorin. Rosefield förklarade denna snedvridning som en effekt av den rådande marxistiska arbetsvärdeläran, utifrån vilken den verkliga kostnaden för att använda fysiskt kapital kom att undervärderas i planeringsprocessen. Endast ett fåtal uppföljningar av Rosefields studie har gjorts. Hellvin och (1991) undersökte dock och handel med (inklusive ) . Studiens resultat tyder på att svensk handel med till viss del bestämdes av relativa faktortillgångar , medan den finska handeln inte tycktes förklaras alls av HO-teorin. tenderade att exportera kapitalintensiva varor – i synnerhet humankapitalintensiva varor – till de östeuropeiska länderna. , däremot, hade en nettoimport av kapitalintensiva varor. En möjlig förklaring till detta är att 11 Rosefield fann att exporten till relativt arbetskraftsrika länder var mer kapitalintensiv än exporten till relativt kapitalrika länder. handel med i större utsträckning påverkades av politiska faktorer och därför var mer snedvriden ur ekonomisk synvinkel. Hellvins och studie bekräftar dock Rosefields tes i ett avseende. För både och tycks importen ha varit mer intensiv i användningen av fysiskt kapital än vad som kunde förväntas utifrån HO- teorin. En studie av och (1991) ger en lite a nnorlunda bild. och testar bestämningsfaktorer handel mellan ett antal EU-länder (, , och ) och de östeuropeiska länderna i CMEA. Faktorproportioner spelade inte här den avgörande roll för handelsmönstret som visats i de tidigare nämnda studierna. Vilka slutsatser kan då dras från studier av de central- och öst- europeiska ländernas handelsstruktur som planekonomier? En viss specialisering på produkter som huvudsakligen använder låg- utbildad arbetskraft kan märkas. Denna tendens är emellertid mindre än man kunde förvänta sig utifrån regionens produktionsförutsättningar. Detta hänger samman med att priset på fysiskt kapital medvetet hållits ned, vilket lett till ett större kapitalbestånd och därmed mer kapital- intensiv produktion än man annars kunde förvänta sig. Nettohandeln mellan kandidatländerna och EU Nästa viktiga fråga blir att studera den nuvarande nettohandeln mellan kandidatländerna och EU. Här utgår vi ifrån de internationella studier som genomförts på området. Vi vill emellertid särskilt studera handeln mellan kandidatländerna och . Eftersom inga tidigare studier genomförts på området har vi utfört vissa egna analyser. En fråga som analyseras i detta och följande avsnitt är hur kandidatländernas handels- mönster kan förväntas utvecklas framöver. Att studera det existerande handelsmönstret kan vara ett sätt att skapa sig en uppfattning om hur det framtida mönstret kommer att se ut. Det finns betydande trögheter i handelsmönstren, vilket gör att det existerande mönstret ger oss en god uppfattning om hur det framtida handelsmönstret kommer att se ut på kort och medellång sikt. För att bedöma hur handelmönstret kan komma att se ut på lite kommer vi att studera ländernas faktortillgångar, och utifrån dessa dra slutsatser om hur handelsmönstret bör se ut om det avspeglar ländernas komparativa fördelar. Skälen till att det finns trögheter i handelsmönstret är flera. För det första sker vanligtvis förändringar i faktortillgångar och teknologier relativt långsamt. Dessutom är, som tidigare nämnts, både fysiskt och mänskligt kapital relativt trögrörligt mellan branscher. Fysiskt kapital kan vanligtvis inte i bokstavlig mening flyttas mellan branscher, utan en omallokering sker genom att takten i nyinvesteringarna skiljer sig mellan olika branscher. En sådan process tar i allmänhet . Även när det gäller humankapitalet tar en omallokering , eftersom utbildningar och inlärda färdigheter ofta är mycket specifika för den sektor som arbetskraften verkar inom. Till detta kan tilläggas att förekomsten av olika inlärningseffekter kan bidra till en hög faktorproduktivitet i branscher där man länge haft omfattande produktion plus att företag som har ett inarbetat distributionsnät för export tenderar att möta lägre handelskostnader än de som etablerar sig på I ett par studier har det existerande mönstret för nettohandel mellan EU och CÖEL undersökts. I en studie av (1995) delas branscher- na i tillverkningsindustrin in i olika grupper baserade på deras faktor- intensitet. finner att länderna i (inklusive f.d. ) tenderar att ha nettoexport i branscher som använder lågutbildad arbetskraft och fysiskt kapital i relativt stora mängder, medan de har en nettoimport i branscher som använder relativt stora insatser av humankapital. I synnerhet är det i handeln med som CÖEL har nettoexport i branscher som är intensiva i fysiskt kapital, medan det i handeln med finns en större tendens till nettoexport i arbetsintensiva branscher. En studie av Graziani (1995) ger en likartad bild. Graziani studerar importen till EU från ett antal ländergr upper, inklusive , genom att dela in varor enligt följande kategorier: nya/ mogna, icke-standardiserade/standardiserade, kapitalintensiva/arbets- intensiva samt hög/medium/lågteknologiska. Han studerar den genom- snittliga importen i varje varugrupp, och som jämförelse analyseras också importen från ett antal , s.k. NEC (Newly Exporting Countries, vilket inkluderar , , Filippi- nerna och ) och (Newly Industrialised Countries, vilket inkluderar , , och ). Termerna nya och icke-standardiserade varor härstammar från produktcykelteorin och representerar varor som introducerats på marknaden, för vilka produktionsteknologin ännu inte blivit standardi- serad.12 I tabell 3.1 presenteras Grazianis resultat. Av tabellen framgår att länderna i CÖEL är mindre specialiserad i produktionen av nya och icke-standardiserade varor än genomsnittet. Av den totala importen utgör nya varor och icke-standardiserade varor . För CÖEL ligger motsvarande andelar på . 12 Produktcykelteorin härstammar från arbeten av (1966). av importen som definieras som hög- och mediumteknologisk är också lägre för de central- och östeuropeiska länderna än genomsnittet. Däremot är andelen kapitalintensiva varor högre. En slutsats som kan dras av dessa studier är att CÖEL tycks vara specialiserade på export av varor som är relativt mogna och standardi- serade och som produceras med relativt kapitalintensiv och välkänd teknik. I dessa avseende skiljer de sig avsevärt från de nya industri- länderna i . Dessa är särskilt framgångsrika när det gäller att exportera högteknologiska varor, men har en förhållandevis liten export av kapitalintensiva varor. Inom gruppen CÖEL uppvisar länderna ett likartat mönster med undantag av . Som framgår av siffrorna i tabell 3.1 är i ännu högre grad specialiserat på standardisera- de, mogna och lågteknologiska varor än övriga central- och östeuro- peiska länder. Däremot uppvisar de inte samma inriktning på kapital- intensiva varor, utan de tycks vara mer specialiserade på att exportera arbetsintensiva varor. Det framgår också av Grazianis studie att endast små förändringar i specialiseringen skedde . Tabell 3.1: Import till EU 1991 fördelad på olika typer av varor, procent Källa: Graziani (1995) Not: i.t. anger att uppgiften inte är tillgänglig. Om vi utgår ifrån att det handelsmönster vi finner kommer att fortsätta att vara förhärskande , kan vi således förvänta oss att en expansion av handeln mellan kandidatländerna och EU kommer att leda till ökad export av arbetsintensiva, lågteknologiska varor och ökad import av humankapitalintensiva, högteknologiska varor. Det tycks emellertid som om det skett betydande förändringar i handels- mönstret sedan transitionsprocessen inleddes. Tillgänglig statistik visar att de central- och östeuropeiska ländernas handel sinsemellan har minskat betydligt, medan exporten från dessa länder till EU-länderna har ökat kraftigt. Hoekman och Djankov ( 1996) visar att den ökade exporten till i första hand inte utgörs av varor som tidigare exporterades till andra länder inom CMEA. I stället handlar det i stor utsträckning om helt nya eller kraftigt modifierade varor som exporteras till väst. Det ger en indikation om att handelsmönstret kan komma att förändras ganska snabbt när kandidatländerna fortsätter att integreras med världsekonomin. För att studera nettohandel med CÖEL använder vi en metod liknande den som använts av (1995) och Graziani (1995). Vi delar upp varorna i tre grupper: arbetsintensiva, fysiskt kapital- intensiva och kunskapsintensiva.13 För varje grupp i beräknar vi kvoten (Xi/Mi)/( X/M), där X i (Mi) är svensk export (import) i branschgrupp i och X (M) är total svensk export (import) i tillverkningsindustrin. En kvot större än ett anger svensk relativ nettoexport och, om man så vill, svenska komparativa fördelar, medan en kvot mindre än ett visar på relativ svensk nettoimport och komparativa fördelar för CÖEL. Resultaten presenteras i tabell 3.2 och 3.3. I tabell 3.2 finner vi handelskvoterna för handel med samtliga kandidatländer vid fyra olika tidpunkter: 1981, 1989, 1992 och 1994. I tabell 3.3 har vi delat upp den totala handeln på de enskilda kandidatländerna för . Av tabell 3.2 framgår ett klart mönster, där de central- och östeuropeiska länderna är specialiserade på en produktion som är intensiv i användningen av arbetskraft. Som vi ser ligger kvoten för handel med samtliga kandidatländer under 0,5 . Av tabell 3.3 framgår att kvoten 1994 varierar från 0,297 () till 0, 669 (). , å andra sidan, är i förhållande till CÖEL specialiserat på kunskapsintensiv produktion. Tabell 3.2: Handelskvoter (export/import) för handel med kandidatländerna, 1981, 1989, 1992 Källa: Egna beräkningar baserade på SCB:s handelsstatistik. 13 Denna klassificering används av Haaland et al. (1988). Tabell 3.3: Handelskvoter (export/import) för handel med kandidatländerna 1994, länderfördelat Källa: egna beräkningar baserade på SCB:s handelsstatistik. Kvoterna för handeln med samtliga kandidatländer ligger samtliga år över 2, och 1994 varierade de mellan 1,303 () och 22,74 (). När det gäller kapitalintensiv produktion tycks kandidat- länderna ha en komparativ fördel gentemot , men mönstret är härvidlag inte lika tydligt. Kvoterna för handeln med hela gruppen av kandidatländer ligger visserligen konsekvent under ett, men när det gäller handeln mellan de enskilda länderna varierar kvoterna från värden under ett till värden över ett. Tabellen visar också att det skett vissa förändringar över tiden. I synnerhet tycks utvecklingen ha gått mot mindre nettoimport av kunskapsintensiva varor och mindre nettoexport av kapitalintensiva varor för kandidatländerna.