sou · GLB343 · 1998-01-01 00:00:00 — I kyrkolagens inledande bestämmelser föreskrivs att är ett evangeliskt-lutherskt trossamfund, som genom sina församlingar upprätthåller en på demokratisk grund uppb yggd riksomfattande verksamhet. är i kyrkligt hänseende indelat i territoriella församlingar, pastorat, kontrakt och stift. Det finns inom också fem icke-territoriella församlingar. 2.1.2Lokal indelning och organisation Församlingen är den grundläggande lokala enheten inom . Pastoratet är tjänstgöringsområde för en kyrkoherde. Ett pasto- rat kan bestå antingen av en enda församling (enförsamlingspastorat ) eller av flera församlingar ( flerförsamlingspastorat ). Ett flerförsam- lingspastorat utgör en pastoratssamfällighet, en kyrklig samfällighet . Såväl församlingarna som samfälligheterna utgör kyrkliga kommuner och är egna juridiska personer (4 kap. 3, 4 och 9 §§ kyrkolagen). De kyrkliga kommunerna har beskattningsrätt. 46 Den kyrkliga indelningen och SOU 1997:43 I kyrkolagen finns det en uppräkning av församlingsangelägenheter, dvs. sådana angelägenheter som församlingarna får besluta om och be- kosta med utdebiterade medel (församlingsskatt), 11 kap. 1 och 4 §§. Till dessa angelägenheter hör främjande av kyrkans gudstjänstliv och undervisning samt diakoni och evangelisation. Hit hör vidare anskaf- fande och underhåll av bl.a. kyrkobyggnader och församlingslokaler samt lös egendom som, utan att vara byggnadstillbehör, är avsedd för sådana byggnader och lokaler eller annars för kyrkliga ändamål. Med församlingsangelägenheter avses även anskaffande och underhåll av andra byggnader och lokaler samt därtill hörande lös egendom. I detta sammanhang kan nämnas att det i en församling skall finnas lokaler där de kyrkliga arkiven kan förvaras på ett betryggande sätt. Vidare hör till församlingsangelägenheterna anläggande och underhåll av begrav- ningsplatser, om regeringen inte för särskilt fall beslutar att uppgiften skall ankomma på en borgerlig kommun, samt underhåll av kyrkotomt. En församling som är ett enförsamlingspastorat sköter själv de församlingsangelägenheter och de angelägenheter som enligt kyrkolagen eller annan författning ankommer på pastoratet (11 kap. 6 §). I ett flerförsamlingspastorat - där församlingarna bildar en obligatorisk pastoratssamfällighet - är skötseln av församlingsangelägenheterna delad mellan församlingarna och samfälligheten (11 kap. 7 §). Församlingarna kan emellertid överlämna skötseln av alla ekonomiska församlingsangelägenheter till pastoratet, varvid en total pastorats- samfällighet bildas. Om församlingarna i två eller flera pastorat bildar en samfällighet för skötseln av vissa eller alla ekonomiska försam- flerpastoratssamfällighet resp. en total flerpastoratssamfällighet (11 kap. 8 §). Beslutanderätten i en församling utövas av eller, under vissa förutsättningar, av ett (11 kap. 13 och 17 §§). Beslutande organ i en pastorats- församlingsdelegerade eller, om sam- fälligheten är total, kyrkofullmäktige (11 kap. 20 §). Förvaltning och verkställighet samt beredning av ärenden ankommer och de övriga nämnder kyrkliga kommunens beslutande organ (11 kap. 21 och 23 §§, 17 kap. 36 § och 18 kap. 4 §). Beslut som har fattats av kyrkofullmäktige, kyrkostämma samlingsdelegerade kan överklagas till länsrätten (22 kap. 1 samt 16 § första stycket) . Detsamma gäller beslut av kyrkorådet eller annan nämnd i en församling eller kyrklig samfällighet, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art. Rätt att överklaga tillkommer var och en som är folkbokförd inom församlingen, dvs. oberoende av kyrkotillhörighet (22 kap. 1 §). Beslut av en kyrklig SOU 1997:43 Den kyrkliga indelningen och 47 samfällighet kan överklagas även av en församling som ingår i sam- fälligheten (22 kap. 16 § andra stycket). Det är fråga om en laglighets- prövning, dvs. en prövning i formellt hänseende. De grunder som ett överklagande kan stödja sig på är att beslutet inte har tillkommit i laga ordning eller att det hänför sig till något som inte är en angelägenhet för församlingen, att det organ som har fattat beslutet har överskridit sina befogenheter eller att beslutet strider mot lag eller annan författning (22 kap. 8 §). Bestämmelserna om laglighetsprövning gäller inte om det i lag eller annan författning finns särskilda föreskrifter om överklagande (22 kap. 3 §). Som exempel kan här nämnas bestämmelsen om överklagande av kyrkorådets beslut om upplåtelse av en kyrka (41 kap. 9 §). Ett beslut om ändrad församlingsindelning skall fattas av en statlig myndighet (5 kap.). Anledningen till detta är att ett sådant beslut inte enbart berör den kyrkliga verksamheten, utan kan ha betydelse även i andra sammanhang, exempelvis när det gäller folkbokföringen. Det är vanligen Kammarkollegiet som har att besluta i denna typ av ärenden. Under vissa förutsättningar kan det dock vara regeringen eller länssty- relsen som skall fatta beslut om ändring. Beslut om ändringar i den territoriella pastoratsindelningen däremot fattas av ett kyrkligt organ, nämligen stiftsstyrelsen i respektive stift (6 kap.). Detta skall ses mot bakgrund av att en ändrad pastorats- indelning i princip anses som en inomkyrklig angelägenhet. 2.1.3Regional indelning och organisation Den regionala enheten inom är stiftet, som är tjänstgöringsområde för en biskop (4 kap. 6 § kyrkolagen). Varje stift är indelat i kontrakt, som i sin tur består av flera pastorat. Kontraktet är tjänstgöringsområde för en kontraktsprost (4 kap. 5 §). Församlingarna inom ett stift bildar en obligatorisk kyrklig samfällighet ( stiftssam- fällighet ) för att sköta gemensamma församlingsangelägenheter (4 kap. 9 §, 23 kap. 1 §). Huvuduppgiften är att främja församlingslivets utveckling inom stiftet. En stiftssamfällighet är en kyrklig kommun med beskattningsrätt. Beslutande organ är stiftsfullmäktige , som väljs av församlingarna genom indirekta val (23 kap. 4 §). Förvaltning och verkställighet skall utövas av stiftsstyrelsen och de övriga nämnder som kan ha inrättats av stiftsfullmäktige (23 kap. 5 §). I varje stift skall det finnas en egendomsnämnd , en obligatorisk nämnd som har uppgifter i fråga om förvaltningen av den kyrkliga jorden (26 kap.). De bestämmelser om överklagande som gäller på lokal nivå skall tillämpas även när det gäller beslut av stiftssamfälligheterna (23 kap. 48 Den kyrkliga indelningen och SOU 1997:43 8 §). Detta innebär att beslut av stiftsfullmäktige samt, om det inte rör sig om beslut av rent förberedande eller rent verkställande art, stiftssty- relsen eller annan nämnd kan överklagas på ovan angivna grunder. Det skall uppmärksammas att det på regional nivå förutom en kyrkokommunal även finns en statlig organisation. I varje stift skall det finnas ett domkapitel som är en statlig myndighet (27 kap.). har till uppgift att t.ex. utöva vissa arbetsgivarfunktioner när det gäller prästerna; bl.a. tillsätter en kyrkoherdetjänst var tredje gång den är ledig. Vidare skall - tillsammans med biskopen - se till att ordning i fråga om lära, gudstjänst m.m. iakttas i stiftets församlingar samt ha tillsyn över prästernas ämbetsförvaltning (2 kap. 5 §). Till biskopens uppgifter hör även bl.a. att visitera så många församlingar inom stiftet som möjligt (28 kap. 1 §). Kontraktsindelningen är i likhet med pastoratsindelningen i huvudsak en inomkyrklig angelägenhet och beslut om ändrad indelning fattas av stiftsstyrelsen (7 kap.). De nuvarande stiften är angivna till namn och antal i kyrkolagen (4 kap. 7 §). Ändringar som innebär att ett stift upplöses eller att ett nytt stift bildas kräver således ett riksdagsbeslut. Beslut om ändringar i stiftsindelningen som enbart rör enstaka församlingar, skall däremot fattas av regeringen (4 kap. 8 §). Kyrkomötet är högsta beslutande organ och består av valda ombud för kyrkan. Det sammanträder (2 kap. 3 §, 29 kap. Kyrkomötets beslut skall verkställas av en myndighet under kyrkomötet (29 kap. 5, 6 §§). (29 kap. 9 §). Till kyrkomötets uppgifter hör att behandla ärenden som överlämnas av eller regeringen (29 kap. 10 §). Av 9 § övergångsbestäm- melserna till regeringsformen framgår att kyrkomötets yttrande eller - i fråga om medlemskap i - samtycke skall inhämtas, innan får besluta i vissa kyrkliga lagstiftningsärenden. Till kyrkomötets uppgifter hör även att behandla motioner i kyrkliga ärenden av ledamöter eller biskopar och kyrkliga ärenden som väcks av organ som kyrkomötet enligt lag har tillsatt. Kyrkomötet får besluta i frågor som anges i grundlag eller annan lag samt får även besluta om yttranden och framställningar till regeringen (29 kap. 11 §). Den kyrkliga indelningen och 49 som skall behandlas vid kyrkomötet skall beredas av Centralstyrelsen eller i något av kyrkomötets utskott. Av stor betydelse för kyrkans självständighet är kyrkomötets kom- petens att meddela föreskrifter. har med stöd av 10 § över- gångsbestämmelserna till regeringsformen givit kyrkomötet rätt att meddela föreskrifter i ett antal ämnen som har ansetts vara av utpräglat inomkyrklig karaktär eller som rör kyrkomötets eget arbetssätt och egna myndigheter (29 kap. 12 §). Sålunda får kyrkomötet genom kyrklig kungörelse meddela föreskrifter om lära och böcker, sakrament, gudstjänst och övriga handlingar, det kyrkliga ämbetet, kollekter, central verksamhet för evangelisation, mission och övrigt utlandsarbete, diakoni, samt kyrkomötets arbetssätt och verksamheten hos dess myndigheter. Kyrkomötet har givits möjlighet att i sin tur överlåta normgivningskompetensen såvitt gäller böcker, sakrament, gudstjänst och övriga handlingar samt kollekter till , domkapitel, kyrkliga kommuner och kyrkokommunala förvaltnings- myndigheter (29 kap. 13 §). Till Centralstyrelsen får även delegeras rätt att meddela föreskrifter om det kyrkliga ämbetet. Kyrkliga kungörelser skall kungöras i författningssamling (SKFS). Det skall noteras att som helhet inte har ställning som ett eget och enhetligt rättssubjekt. Kyrkans centrala organ - kyrkomötet och dess myndigheter - är statliga och därför att anse som en del av rättssubjektet staten. Deras befogenheter är begränsade i lag. Någon rätt att binda de självständiga församlingarna och samfälligheterna torde inte föreligga utöver vad som följer av rätten att meddela föreskrifter. Övervägande del av verksamhet är på sätt som framgår ovan offentligrättsligt reglerad. Det finns emellertid även delar, där verksamheten är organiserad i privaträttsliga former, som föreningar och stiftelser. Dessa har ställning som självständiga juridiska personer. Här kan nämnas stiftelse för rikskyrklig verksamhet (SFRV), Stiftelsen i utlandet (SKUT), Stiftelsen mission (SKM) och Stiftelsen . SFRV:s högsta beslutande organ är ombudsmötet. Den direkta led- ningen av stiftelsen utövas av styrelsen. SFRV får anses vara ett fri- villigt organ för den icke lagreglerade kyrkliga verksamheten på riksnivå. Den rikskyrkliga verksamheten kan således sägas bestå av två delar, dels en offentligrättslig, dels en privaträttslig. 50 Den kyrkliga indelningen och 2.2Den framtida organisationen och indelningen Det är ännu inte klarlagt hur kommer att vara organise- rad efter relationsändringen. Av avgörande betydelse är härvid vilka bestämmelser som lagen om kommer att innehålla. Det skall uppmärksammas att kyrkolagen upphävs när lagen om träder i kraft . Det skall i lagen om finnas vissa basbestämmelser om identitet och organisation samt vidare föreskrifter om de olika kyrkliga nivåernas uppgifter och grundläggande kompetens. Förslag om omfattningen och den närmare utformningen av dessa bestämmelser läggs fram av Utredningen om trossamfundens rättsliga reglering i betänkandet Staten och trossamfunden - Rättslig reglering (SOU 1997:41). Kommittén utgår från att lagen om kommer att innehålla bestämmelser som fastslår att är ett eget rättssubjekt, att kyrkomötet är högsta beslutande organ, att församlingarna och stiften ansvarar lokalt och regionalt för kyrkans verksamhet samt att församlingar, sammanslutningar av för- samlingar (kyrkliga samfälligheter) och stift är självständiga juridiska personer. Inom den ram som lagen kommer att ange skall sedan själv reglera sina angelägenheter. Det skall nämnas att en av de inomkyrkliga utredningar som har tillsatts behandlar frågor som avser arbetet på de tre kyrkliga nivåerna och fördelningen av arbetet mellan dessa nivåer. Det är knappast sannolikt att relationsändringen kommer att innebära några större förändringar i organisatoriskt hänseende - i vart fall inte inledningsvis. Det skall emellertid uppmärksammas att den offent- ligrättsliga regleringen inte såsom kommer att innehålla några närmare bestämmelser om organisationen i olika kyrkliga organ. Det ankommer således på kyrkan att ta ställning till vilka organ som skall finnas samt att ange vilka uppgifter dessa skall ha; detta gäller i fråga om den närmare organisationen inom såväl rättssubjektet som dess organisatoriska delar, dvs. församlingar, samfälligheter och stift. Det finns inte något som hindrar att kyrkomötet inom ramen för ett inomkyrkligt regelsystem föreskriver att vissa organ skall vara obligatoriska. SOU 1997:43 Den kyrkliga indelningen och 51 Det ovan sagda innebär att själv har att avgöra bl.a. om domkapitlen och - som är statliga myndigheter - skall bestå såsom organ inom kyrkan. Om motsvarande organ finns inom den kyrkliga organisationen även efter relationsändringen är detta inte en följd av en statlig utan av en inomkyrklig reglering - en distinktion som kan vara betydelsefull. Principbeslutet innebär att - till skillnad mot vad som gäller - efter relationsändringen får ställning som ett eget rättssubjekt, som bl.a. kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldig- heter. I detta nya rättssubjekt kommer troligen att innefattas i dess nuvarande offentligrättsliga form, dvs. kyrkomötet och dess myndigheter, domkapitlen samt de tidigare kyrkokommunerna. Det förhållandet att församlingarna, samfälligheterna och stiften kommer att omfattas av rättssubjektet är dock inte avsett att hindra att de är egna juridiska personer. De organisatoriska delarna kommer sålunda dels att utgöra en del av rättssubjektet , dels att vara självständiga rättssubjekt. Den nationella nivån kommer att handha gemensamma angelägenheter och att företräda som helhet. Kyrkomötets beslut kan förväntas ske i form av bl.a. kyrkoordning. I vad mån kyrkomötet kommer att kunna delegera sin beslutanderätt - och i sådant fall i vilken utsträckning och till vilka organ - kommer att bli en fråga som får avgöras inom ramen för den inomkyrkliga regle ringen. En viktig fråga i detta sammanhang är vilken kompetens de olika rättssubjekten har; detta är av betydelse såväl i fråga om de kyrkliga organens inbördes förhållanden, som när det gäller vilket rättssubjekt som i olika sammanhang företräder utåt, i förhållande till tredjeman. Av särskilt intresse är härvid frågan i vilken utsträckning rättssubjektet kan fatta ett beslut eller träffa ett avtal som binder den enskilda församlingen, samfälligheten eller stiftet, som ju har status av självständiga juridiska personer. Som har framkommit ovan kommer lagen om att innehålla föreskrifter om de olika nivåernas uppgifter och grundläggande kompetens. Bl.a. kommer att föreskrivas att kyrkomötet är högsta beslutande organ samt att kyrkomötet inte får meddela beslut i enskilda frågor som det ankommer på församling eller stift att besluta i. Den närmare gränsdragningen mellan de olika organens befogenheter måste lämnas till rättstillämpningen. Här skall även kortfattat beröras frågan om församlingarnas och samfälligheternas identitet. Dessa utgör egna rättssubjekt i sin egenskap av kyrkokommuner. Sin status som självständiga juridiska personer kommer de att behålla även fortsättningsvis, trots att rela- 52 Den kyrkliga indelningen och tionsändringen innebär att deras ställning som kommuner upphör. Rättigheter och skyldigheter övergår till motsvarande församling, kyrklig samfällighet eller stift (jfr Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering förslag till lag om införande av lagen om ). En viktig fråga i sammanhanget är vem som före relationsändringen skall företräda som helhet med avseende , exempelvis vid tecknande av avtal som skall gälla efter relationsänd- ringen. Som har framkommit har inte ställning som en självständig och enhetlig juridisk person. Något organ som har befogenhet att företräda som helhet finns inte. Näraliggande är frågan om kyrkomötets möjlighet att före relations- ändringen kunna fatta beslut om det nya inomkyrkliga regelverket. En sannolik lösning är att kyrkomötet får behörighet att, inom ramen för den framtida kompetensen, under sammanträde fatta beslut som avser tiden efter utgången av . En sådan ordning förutsätter emellertid särskilda bestämmelser som ger kyrkomötet dessa befogen- heter. Förslag i detta avseende lämnas av Utredningen om trossam- fundens rättsliga reglering. Det torde därutöver behövas vissa ändringar när det gäller kyrkomötets arbetsformer, t.ex. den tid under vilken kyrkomötet får vara samlat. Ett förslag till sådana ändringar i kyrko- lagen bereds inom . I lagen om torde komma att finnas en bestämmelse om överklagande inom . Utformningen av ett överpröv- ningssystem kommer att bli föremål för en inomkyrklig reglering. När det gäller de delar av som är privaträttsligt reglerade - föreningar och stiftelser - kommer dessa inte att automatiskt föras in under rättssubjektet . Det torde emellertid efter relationsändringen inte finnas behov av att skilja mellan den verksamhet som är offentligrättsligt respektive privaträttsligt reglerad. Frågor om kyrklig indelning kommer att bli en helt inomkyrklig angelägenhet efter relationsändringen . Någon offentligrättslig reglering om hur ändringar skall ske, beslutande organ m.m. kommer inte att finnas. kommer istället sådana bestämmelser att ingå i en inomkyrklig reglering. En av de inomkyrkliga utredningarna har också till uppgift att behandla bl.a. indelningsfrågor. Den kyrkliga indelningen, bl.a. såvitt gäller församlingarna, kommer sålunda att kunna förändras utan någon medverkan från statens sida. Den kyrkliga indelningen och 53 Avsikten är att församlingsindelningen inte skall ha någon funktion utanför kyrkans verksamhet. En förändrad indelning kan dock få konsekvenser när det gäller bl.a. arkivbildningen (jfr avsnitt 18.2.2). Lagen om kommer troligen att innehålla en be- stämmelse enligt vilken uppgifter om indelning i församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift, om stadgar samt om behöriga företrädare för , dess församlingar, samfälligheter och stift, skall lämnas till det register över trossamfund som skall föras av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (jfr Utredningens om trossamfundens rättsliga reglering betänkande). 54 Den kyrkliga indelningen och 3De kyrkliga kulturminnena och den kyrkliga kulturmiljön förvaltar ett oersättligt kulturarv som har byggts upp under århundraden. De kyrkliga kulturminnena har ett stort konstnärligt-antikvariskt värde. Dessutom står de ofta som en symbol för livskvalitet, för något beständigt och kontinuerligt. De enskilda kulturminnena ingår vanligtvis i samlade kyrkliga miljöer av stort kulturhistoriskt värde. Kyrkobyggnaden med omkringliggande mark och byggnader har varit ett bygdens centrum. var förutom det religiösa livet också andra för samhället viktiga funktioner som regel lokaliserade till . Här fanns prästgård, tiondebod och sockenstuga samt även t.ex. skolhus och fattigstuga. Det var vid kyrkan som bygdens befolkning träffades och söcken, i glädje och sorg. Vad som kan sägas vara mer eller mindre unikt för de kyrkliga kul- turminnena är att de fortfarande används för ursprungliga ändamål och att de är tillgängliga för alla och envar. I den mån andra historiska byggnader och monument över huvud taget är åtkomliga för allmänheten görs ansträngningar för att ge en föreställning om den ursprungliga funktionen; man vidtar särskilda åtgärder för att återskapa miljöer och för att åskådliggöra hur byggnader och föremål brukades. De kyrkliga kulturminnena däremot utgör ett levande kulturarv genom att de kontinuerligt har använts och alltjämt används för samma ändamål. Att de kyrkliga kulturminnena är allmänna angelägenheter har också inneburit att ombyggnader, renoveringar och andra åtgärder som har genomförts är väl dokumenterade; detta gäller särskilt det senaste år- hundradet. Dokumentationen ger möjlighet att följa förändringar över tiden beträffande arkitektur, byggnadsteknik, metoder och material likaväl som kulturhistoriskt synsätt. Handlingarna - som till följd av offentlighetsprincipen är tillgängliga för alla - har således ett värde i sig och är av intresse för såväl privatpersoner som företrädare för en rad olika forskningsområden. 56 De kyrkliga kulturminnena och den kyrkliga kulturmiljön De kyrkliga kulturminnena är en betydelsefull del av vårt nationella kulturarv. Bevarandet av de kyrkliga kulturhistoriska värdena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket. 4 Den kyrkliga egendomen disponerar för sin verksamhet åtskillig egendom. Egendomen har olika historisk bakgrund och kan från rättsliga ut- gångspunkter delas in i tre kategorier, nämligen specialreglerad egendom, kyrkokommunal egendom samt förenings- och stiftelse- egendom. Den specialreglerade fasta egendomen består dels av kyrkor, kyrko- gårdar och andra begravningsplatser, dels av s.k. kyrklig jord. Till den specialreglerade lösa egendomen hör inventarier i bl.a. kyrkobyggnader samt fonderade medel. Den specialreglerade egendomen är underkastad särskilda rättsregler till skydd för intresset att egendomen bevaras och används för de ändamål som den ursprungligen är avsedd för. För övrig egendom tillämpas "vanliga" kommunalrättsliga och allmänna civil- rättsliga bestämmelser. Det skall noteras att även viss försam- lingskommunal egendom räknas till den specialreglerade egendomen; så är exempelvis fallet med de församlingskyrkor som har tillkommit efter det att församlingarna blev självständiga juridiska personer med kommunstatus - vilket skedde beträffande landsförsamlingarna och beträffande stadsförsamlingarna. De kyrkor som tillkom har karaktären av självägande stiftelser som utgör egna rättssubjekt. Bestämmelserna om den kyrkliga egendomen i kyrkolagen (1992:300) gäller dock i t illämpliga delar oavsett när kyrkan har tillkommit. Den kyrkliga egendomen kan även delas in i den kyrkliga finans- förmögenheten respektive förvaltningsförmögenheten . Den förra skall med sin avkastning tjäna kyrkliga ändamål, medan den senare används i den kyrkliga verksamheten men vanligen inte ger någon avkastning. I det följande skall kort redogöras för kyrkolagens bestämmelser angående den kyrkliga egendomen. De kyrkliga kulturminnena enligt 58 Den kyrkliga egendomen lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., dvs. kyrkobyggnader, kyrko- tomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser, behandlas i av- snitt 6. Beteckningen kyrka används i "vanligt" språkbruk ofta om byggnader som olika trossamfund använder för religiös verksamhet. I lagstiftningen avses dock med begreppet en byggnad eller ett rum som har invigts för . Invigningen är en kyrklig handling som utgör en förutsättning för att en kyrka skall få tas i bruk för sitt ändamål. Det skall noteras att varje rum som är invigt är en kyrka, vilket innebär att förutom "traditionella" kyrkobyggnader och kapell även kyrkorum inom andra byggnader innefattas i begreppet. Som exempel kan nämnas kyrksalar på sjukhus samt slottskyrkor. Kyrkoinvigningen har inte bara en religiös innebörd, utan får även vissa rättsverkningar (jfr exempelvis 4 kap. 2 § kulturminneslagen). Att meddela föreskrifter om invigning faller inom kyrkomötets norm- givningskompetens (punkt 10 övergångsbestämmelserna till regerings- formen, 29 kap. 12 § kyrkolagen). I kyrkolagen föreskrivs att varje församling skall ha minst en försam- lingskyrka (38 kap. 1 § kyrkolagen).