sou · GLB341 · 1998-01-01 00:00:00 — Slutligen uttalas att friheten att utöva sin religion eller tro endast får inskränkas genom lag och bara om det är nödvändigt med hänsyn till den allmänna säkerheten, ordningen, hälsan eller sedligheten eller andra personers grundläggande fri- och rättigheter. – Även i övrigt innehåller konventionen ett flertal bestämmelser som syftar till att stärka barns möjligheter att komma till tals i frågor som rör deras personliga förhållanden. Med beaktande av regleringen i och de åtaganden som gjort genom att ansluta sig till FN:s konvention om barnets rättigheter, förefaller det rimligt att utgå från att barn enligt svensk rätt har ett visst inflytande även i fråga om sitt medlemskap i andra trossamfund än redan innan barnet har fyllt 18 Barns rätt att komma till tals n är ... 135 Vid vilken ålder är det då tänkbart att detta inflytande har en mer avgörande betydelse? I fråga om barns rätt att komma till tals hos myndigheter och domstolar på det sätt som förutsätts i FN:s konvention om barnets rättigheter, innehåller svensk lagstiftning ett flertal regler. I fråga om adoptionsärenden gäller som huvudregel att den som fyllt inte får adopteras utan eget samtycke (FB 4 kap. 5 §). Vid mål om vårdnad eller umgänge skall rätten ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad (FB 6 kap. 10 d § och 15 §). I förarbetena till sistnämnda bestämmelser framhålls att detta betyder att det normalt skall fästas mer avseende vid de större barnens inställning än vid de mindres (prop. 1994/95:224 s. 53). Vidare uttalas att det enligt regeringens mening inte är lämpligt att ange bestämt hur gammalt ett barn bör vara för att det skall vara meningsfullt att ta reda på dess inställning (a.a. s. 35). Verkställighet av en dom angående vårdnad eller umgänge får som huvudregel inte ske mot barnets vilja om barnet har fyllt (FB 21 kap. 5 §). Även i ärenden enligt namnlagen (1982:670) gäller som huvudregel att samtycke fordras från det att barnet fyllt (48 §). Enligt lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap krävs samtycke till medborgarskapsförvärvet från den som fyllt (2 a §). I detta sammanhang bör den ovan nämnda arbete uppmärksammas. I betänkandet "BEVAKAD ÖVERGÅNG – Åldersgränser för unga upp till " (SOU 1996:111), ansåg sig utredningen kunna konstatera att forskningen avseende ålder och mognad ger stöd för ett mindre differentierat system av åldersgränser än vad som gäller (s. 26). Utredningen menade att reglerna skulle vinna i konsekvens, tydlighet och enkelhet om be- stämmelserna fixerades till några få, strategiska åldrar. – Som en huvudprincip kunde dessa åldersgränser bestämmas till 12, 15, 18 och . När det gäller mognaden i olika åldrar sammanfattade ut- redningen (s. 320 f.) sin undersökning på följande sätt: Barn har nått en sådan grad av mognad att de börjar förena egenintresse med andra intressen och utvecklar sociala kompetenser. Frigörelsen från föräldrar tar sin början och barnet upptäcker sig självt. Det är därför rimligt att låta barn i den här åldern, inte bara i större utsträckning än tidigare, komma till tals när det gäller frågor om dess person utan också få ett mer bestämt inflytande i sådana frågor. 136 Barns rätt att komma till tals n är ... I den här åldern börjar barnet utveckla ett abstrakt tänkande. Förmågan att behärska kroppen och integrera olika delar av personligheten stärks. De första stegen i en kvalificering till vuxenrollen tas. Barn i den här åldern bör därför på ett mer påtagligt sätt få ta ansvar för sina handlingar och behandlas som en självständig individ med egna intressen. fram utvecklar barnet en större självkänsla och är mer målmedveten när det gäller utformningen av olika ideal och framtida livsprojekt. Individen börjar värdera och välja medlemskap i olika grupper, liksom grunden för en egen livsstil. Förmågan att se helheter, jämföra alternativ och värdera situa- tioner är i det närmaste fullt utvecklad. Vad som skiljer unga vuxna i denna ålder från andra vuxna är livserfarenhet. Olika individer följer inte samma utvecklingslinje. ålder skiljer sig ibland avsevärt i fråga om fysisk, psykisk och social mognad. Skillnader i livserfarenheter kan också vara betydande. Det finns därför anledning att knyta vissa bestämmelser till en något högre ålder än myndighetsåldern . Så bör t.ex. ske i de fall omgivningens förtroende för en persons förmåga att axla en viss uppgift eller roll är av avgörande betydelse. Likaså i de fall en försenad mognad eller en bristande livserfarenhet behöver kompenseras för att i första hand skydda eller stötta den unge vuxne. föreslog att samtycke skulle krävas redan från det att barnet fyllt både när det gäller kyrkotillhörigheten i och när det gäller förvärv av svenskt medborgarskap (s. 333 ff.). Som ett huvudskäl anfördes att en enhetlig åldersgräns för barns vetorätt i mål eller ärenden som rör deras person skulle uppnås om förslaget genomfördes. Utredningens förslag har remissbe- handlats. Mot bakgrund av de redovisade åldersgränserna hos domstolar och myndigheter framstår det rimligt att, om frågan ställdes på sin spets, anta att hänsyn skulle tas till barnets vilja när det gäller medlemskap i andra trossamfund än åtminstone från det att barnet fyllt och möjligen redan från det att barnet uppnått . Det finns emellertid också bestämmelser i som bör beaktas. I konventionens första tilläggsprotokoll, artikel 2, heter det i svensk översättning följande. Ingen må förvägras rätten till undervisning. Vid utövandet av den verksamhet staten kan påtaga sig i fråga om uppfostran och under- Barns rätt att komma till tals n är ... 137 visning skall staten respektera föräldrarnas rätt att tillförsäkra sina barn en uppfostran och undervisning som står i överensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse. Vid ratificeringen av sistnämnda bestämmelse gjordes från svensk sida ett särskilt förbehåll, i vilket tillkännagavs att inte kunde till- erkänna föräldrar rätten att, under åberopande av sin filosofiska åskådning, påfordra att deras barn befriades från deltagande i obliga- torisk skolundervisning. I fråga om kristendomsundervisningen i de svenska skolorna förklarades att befrielse endast kunde meddelas barn, som var av annan trosbekännelse än och för vilka en tillfredsställande religionsundervisning organiserats på annat sätt (prop. 1953:32 s. 5 ff.). I praktiken har konventionsbestämmelsen bl.a. medfört att vissa trossamfund har fått rätt att meddela religions- undervisning i skolans ställe. Det bör framhållas att regeringen föreslagit att denna möjlighet skall upphävas, se prop. 1995/96:200. Än större betydelse i sammanhanget har emellertid de fristående skolorna. Ett barns vårdnadshavare har nämligen rätt att låta barnet fullgöra sin skolplikt vid sådan skola i stället för vid den av samhället anordnade , om den fristående skolan är godkänd för ända- målet. Hösten fanns det, enligt en rapport med beskrivande data från , 238 godkända fristående skolor på en nivå motsvarande , varav 45 () med konfessionell inriktning. Skolplikten upphör som huvudregel vid utgången av vårterminen det kalenderår då barnet fyller . Barnets vårdnadsha- vare kan således bestämma att barnet skall fullgöra sin skolplikt vid en fristående skola med konfessionell inriktning. 138 Barns rätt att komma till tals n är ... –att trossamfunden som huvudregel, självständigt skall reglera sina medlemsregler, –att undantag från denna huvudregel görs genom införande av en vetorätt för barn som uppnått vid inträde i och utträde ur ett trossamfund, –att barn som fyllt på eget initiativ skall kunna träda in i eller träda ut ur ett trossamfund, om vårdnadshavaren samtycker till det, och –att samma regler skall gälla för alla trossamfund. I likhet med vad departementschefen uttalade proposition anser vi att trossamfundens medlemsregler som huvudregel bör regleras självständigt av trossamfunden. Vi har ovan (avsnitt 6.2) behandlat ett naturligt undantag från denna huvudregel, nämligen rättigheten att kunna lämna ett trossamfund. Den fråga som aktualiserats är om det finns anledning att göra ett särskilt undantag från huvudregeln också när det gäller barns medlemskap i trossamfund. Utgångspunkten i svensk rätt är att barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga förhållanden till dess att barnet blir myndigt, dvs. fyller (FB 6 kap 11 §). Visserligen skall barnets vårdnadshavare ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål i takt med barnets stigande ålder. Det kan emellertid vara svårt för barnet att hävda den rätt till religionsfrihet som följer av FN:s konvention om barnets rättig- heter, om det inte finns särskilt lagstöd för det; särskilt som andra konventioner till vilka anslutit sig, bl.a. , ger vid handen att barnets vårdnadshavare har rätt att uppfostra sina barn i överensstämmelse med deras egen religiösa övertygelse. Mot denna bakgrund anser vi att barns rätt till religionsfrihet bör komma till uttryck i lagen om trossamfund. I likställighetens namn bör en sådan bestämmelse vara tillämplig i förhållande till alla trossamfund. Frågan kan regleras på i princip tre olika sätt. För det första kan det ske på så sätt att det skapas en religiös myndighetsålder som är lägre än den allmänna myndighetsåldern. En sådan religiös myndighetsålder kan exempelvis bestämmas till , dvs. den ålder då barn enligt bör behandlas som självständiga individer med Barns rätt att komma till tals n är ... 139 För det andra kan det ske genom att barn tillerkänns vetorätt i likhet med vad som gäller beträffande kyrkotillhörigheten i . Åldersgränsen kan t.ex. be- stämmas till i enlighet med vad som gäller för eller till såsom föreslagit. För det tredje kan en sådan bestämmelse utformas som en allmän föreskrift som innebär att trossamfunden skall ta hänsyn till, eller verka för, barns rätt till religionsfrihet. En lösning där en särskild religiös myndighetsålder införs, som skiljer sig från den allmänna myndighetsåldern, skulle emellertid kom- ma att stå i strid med såväl regleringen i som internationella åtaganden. Enligt vår uppfattning är denna lösning därför inte lämplig. Inte heller det tredje alternativet – en allmänt formulerat föreskrift för trossamfunden att verka för barns rätt till religionsfrihet – framstår som särskilt välbetänkt. Visserligen är vi övertygade om att en sådan bestämmelse lojalt skulle följas av en mycket stor majoritet av trossamfunden. En sådan bestämmelse skulle dock vara riktad till trossamfunden och inte till barnets vårdnadshavare. Det skulle därför inte finnas någon garanti för att barnets rättigheter blev respekterade på det sätt som FN:s konvention om barnets rättigheter föreskriver. Det anförda leder oss till slutsatsen att barnets rätt till religionsfrihet bör skyddas genom en regel som tillerkänner barnet vetorätt vid inträde i och utträde ur ett trossamfund. Med hänsyn till de åldersgränser som gäller på andra områden och med beaktande av vad funnit beträffande barns mognad vid olika åld- rar, anser vi att åldersgränsen för vetorätt bör bestämmas till . En specialregel som inför vetorätt för barn som fyllt medför ingen ändring i övrigt av regleringen i . Detta innebär att det liksom skall tas allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål i takt med barnets stigande ålder. För att ytterligare inskärpa respekten för barnets rätt till religions- frihet, anser vi att den ovan beskrivna regeln bör kombineras med en föreskrift som ger barnet rätt att ta initiativ i frågan om samfundstill- hörighet. En förutsättning för att barnet skall få till stånd en ändring av sin samfundstillhörighet måste dock vara att vårdnadshavaren sam- tycker till det. Åldersgränsen för en sådan initiativrätt bör över- ensstämma med åldersgränsen för vetorätt. 140 Barns rätt att komma till tals n är ... 8.1En ny rättslig form –att det genom lagen om trossamfund införs en ny rättslig form i den svenska rättsordningen benämnd registrerat trossamfund , –att den nya rättsliga formen skall stå öppen för alla trossamfund, –att förvaltningsuppgifter skall kunna överlämnas också till registrerade trossamfund, och –att ingen av de förmåner som trossamfunden beviljas skall vara knutna till den nya rättsliga formen. I syfte att ge goda arbetsförutsättningar och så likvärdiga förhållanden som möjligt för olika trossamfund, skall en särskild rättslig form för dessa skapas. Vi har ovan (avsnitt 6.1) redogjort för de utgångspunkter som vi anser skall gälla för en sådan reglering. För att trossamfunden skall kunna använda sig av den nya rättsliga formen måste de självklart uppfylla vissa minimikrav i fråga om organisatorisk uppbyggnad. Detta innebär i sin tur att någon form av registreringsförfarande blir nödvändigt. Principiellt anser vi det vara en sak för regeringen att avgöra om ett sådant förfarande skall handläggas av regeringen eller av en särskild registreringsmyndighet. Ett lämpligt val av registreringsmyndighet skulle kunna vara Kammarkollegiet. handlägger Kammarkollegiet bl.a. frågor om vigselrätt för olika trossamfund. Mot denna bakgrund torde kollegiet besitta särskild insikt i trossamfundens förhållanden. Likaså är myndigheten känd för trossamfunden. En förutsättning för att ett religiöst samfund skall kunna använda sig av den nya rättsliga formen är att samfundet utgör "en gemenskap för religiös verksamhet, där det ingår att anordna gudstjänst". För att kunna göra denna bedömning torde det inte krävas en närmare prövning av samfundets religiösa åskådning (lära). Detta är något som vi, av hänsyn till religionsfriheten, inte heller anser bör ske i dessa Staten kan inte under några omständigheter styra i fråga om vilka som uppfattar sig som trossamfund. Den debatt som förekommit i andra länder om att begränsa utrymmet för trossamfund kan ha rötter i en annan syn på religionsfriheten än den svenska, men den hänger säkert mest samman med att man tillerkänner trossamfund skattefrihet och andra förmåner utan närmare prövning sedan de väl accepterats som trossamfund. Med den strikta koppling till religiösa frågor som religionsfriheten har i den svenska lagstiftningen, finns inte samma behov att begränsa utrymmet för trossamfunden. Vid annan verksamhet än den rent religiösa lyder trossamfunden under samma lagar som alla andra. – Med beaktande av detta bör det enligt vår upp- fattning vara det religiösa samfundet som självt redovisar att det är ett trossamfund i enlighet med den av oss förordade definitionen. kontrollerar sedan att det i lagen angivna formkravet är uppfyllt. Med hänsyn till det öppna trossamfundsbegrepp som vi föreslagit är det inte otänkbart att också andra organisationer än vad vi i dagligt tal menar med trossamfund, exempelvis sådana sammanslutningar som i den allmänna debatten brukar benämnas sekter, vill utnyttja sig av den nya rättsliga formen. Någon reell möjlighet att förhindra detta utan att göra inskränkningar i principen om religionsfrihet torde dock inte stå att finna. Det kan för övrigt inte heller anses finnas ett statligt intresse för detta. För det fall organisationer av sistnämnda slag ägnar sig åt rent brottsliga förfaranden kan detta beivras inom ramen för gällande rättsordning. En i allmänhet straffbar handling är nämligen inte skyddad bara för att den förekommer i ett religiöst sammanhang. Det bör också påpekas att det är möjligt för vilka som helst att bilda t.ex. en ideell förening och därigenom få rättskapacitet. Vårt förslag innebär inte någon förändring av detta förhållande. Det saknas därför anledning att befara att några anmärkningsvärda eller oönskade effekter skall uppstå på grund av vårt förslag. Vi anser således att den nya rättsliga formen skall stå öppen för alla trossamfund. Ur statlig synvinkel blir det därför nödvändigt att starkt betona och klargöra att den verksamhet som bedrivs av trossamfund, vilka använder sig av den nya rättsliga formen, inte nödvändigtvis är sanktionerad av staten. Av detta följer också att det skulle kunna vålla missförstånd om det nya rättssubjektet benämndes "erkänt trossamfund" eller liknande. När det gäller benämningen av den nya rättsliga formen anser vi att denna bör markera att det finns en viss skillnad, om än bara formellt, mellan de trossamfund som använder sig av den nya rättsliga formen för sin verksamhet och de trossamfund som bedriver sin verksamhet i traditionella former, vanligtvis såsom ideell förening. är det, som påtalats ovan, av vikt att benämningen inte ger sken av att verksamheten är sanktionerad av staten. Om staten avser att sanktionera viss verksamhet, får detta komma till uttryck på annat sätt. för de religiösa samfunden infördes genom religionsfrihetslag och den har vunnit allmän acceptans bland dessa. Den bör därför ingå i den nya rättsliga formens benämning. Det framstår också som betydelsefullt att benämningen speglar att trossam- funden får utnyttja den nya rättsliga formen för sin verksamhet efter ett registreringsförfarande. Mot bakgrund av det anförda anser vi att den nya rättsliga formen skall benämnas registrerat trossamfund . De trossamfund som väljer att bedriva sin verksamhet i den nya rättsliga formen bör liksom kunna få förvaltningsuppgifter överlämnade till sig. I första hand torde det vara fråga om myndig- hetsutövning i form av vigsel. För att åstadkomma detta bör "registrerat trossamfund" föras in i uppräkningen av rättssubjekt (11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen) till vilka förvaltningsuppgifter kan överläm- nas. En av utgångspunkterna för våra överväganden är att införandet av den nya rättsliga formen inte skall påverka möjligheterna att bedriva verksamheten för de trossamfund som av en eller annan anledning kommer att stå utanför regleringen. Vi anser vidare att införandet inte får medföra att trossamfunden tvingas byta rättslig form av t.ex. eko- nomiska skäl. Bytet måste ske frivilligt och kännas riktigt för trossam- fundet ur såväl religiös som praktisk synvinkel. Någon koppling mellan bytet av rättslig form för verksamheten och de rättigheter (förmåner) –rätt att anordna enskild begravningsplats, vigselrätt, statsbidrag etc. –som många av trossamfunden har bör därför inte förekomma. Den nya rättsliga formen registrerat trossamfund kommer enligt vårt förslag att ha stora likheter med vad som vanligen anses gälla för ideella föreningar. Vi ser det därför som naturligt att tillämpa de all- männa principer som normalt brukar tillämpas när fråga är om ideella föreningar på den nya rättsliga formen, vid tvister där varken lag eller stadgar ger ledning för bedömningen. 8.2Hur blir man ett registrerat trossamfund? –att trossamfunden skall kunna få ställning som registrerat trossamfund genom registrering, och –att det huvudsakliga kravet för att få byta rättslig form skall vara att trossamfunden har stadgar med bestämmelser om ändamål och om hur beslut i trossamfundets angelägenheter kommer till stånd. Även om vi förespråkar ett öppet trossamfundsbegrepp anser vi, som framgått ovan, att vissa förutsättningar måste ställas upp för att ett tros- samfund skall kunna få ställning som en särskild juridisk person. En viktig utgångspunkt är att registreringsmyndigheten bara bör ha att pröva om de i lagen uppställda kraven är uppfyllda. Någon sköns- mässighet bör inte få förekomma vid prövningen. Den absolut viktigaste av de förutsättningar som enligt vår upp- fattning bör uppställas rör trossamfundets organisationsstruktur. För att kunna få ställning som en särskild juridisk person anser vi att trossam- fundet måste ha en stabil organisatorisk uppbyggnad. Detta innebär, enligt vår uppfattning, att trossamfundet skall ha stadgar (eller något motsvarande grunddokument) av viss fullständighet. Av stadgarna skall trossamfundets ändamål framgå. Vidare skall dessa innehålla bestämmelser om hur beslut i trossamfundets angelägenheter kommer till stånd. Det vore dessutom lämpligt med en bestämmelse i stadgarna om hur det skall förfaras med trossamfundets tillgångar vid dess eventuella upplösning. Emellertid behandlas frågan om upplösning av trossam- fundet av naturliga skäl normalt inte i stadgar eller andra grunddoku- ment. Givetvis måste trossamfundet också ha utsett någon form av ledning, som – alltefter trossamfundets förhållanden – kan bestå av en enskild person eller en styrelse. I de allra flesta fall torde stabiliteten i trossamfundets organisatoriska uppbyggnad dessutom ha kommit till uttryck på så sätt att trossamfundet varit verksamt i någon tid innan det begär att få bli registrerat. Några krav i dessa hänseenden kan dock inte ställas. Kyrkoberedningens förslag utgick från att vissa av de förmåner som tillerkänns trossamfunden, bara skulle tillerkännas de trossamfund som valde den nya rättsliga formen för sin verksamhet. Antagligen som en följd av det uppställde Kyrkoberedningen som en förutsättning för registrering att trossamfundet var av viss storlek (3 000 medlemmar eller motsvarande antal betjänade personer) i likhet med den praxis som gäller för erhållande av statsbidrag eller att det hade anknytning till ett internationellt verksamt trossamfund. Vi har valt en annan utgångspunkt för vårt förslag, nämligen att inte knyta några av de befintliga förmånerna till den nya rättsliga formen. Detta innebär att det inte heller är lika nödvändigt att uppställa krav på viss storlek för registrering. Visserligen skall den kostnadsfria uppbördshjälpen vara kopplad till registreringen. Emellertid skall en prövning ske av regeringen i varje enskilt fall innan ett registrerat trossamfund beviljas uppbördshjälp (se prop 1995/96:80 s. 29). Ett krav som innebär att trossamfundet måste ha ett visst minsta antal medlemmar för att kunna registreras skulle dessutom kunna medföra betydande problem för registreringsmyndigheten. Av integritetsskäl kan det nämligen inte vara rimligt att kräva att sökanden styrker sitt medlemstal genom att exempelvis förete en medlemsförteckning. Det kan också ifrågasättas om inte ett sådant krav skulle stå i strid med (grunderna för) regeringsformens bestämmelser om religionsfrihet. Mot bakgrund av detta förordar vi att den nya rättsliga formen görs öppen för alla trossamfund oavsett storlek. En annan betydelsefull fråga är om organisatoriska delar av ett trossamfund – församlingar, stift, distrikt etc. – skall kunna använda sig av den nya rättsliga formen utan att trossamfundet som helhet är registrerat. Skall exempelvis församlingarna inom ett trossamfund som består av fria församlingar och som i princip saknar organisation på nationell nivå, kunna registreras? Uppenbarligen utgör såväl rörelsen i dess helhet som de enskilda församlingarna trossamfund i enlighet med den av oss förordade definitionen. Likväl kan det lämpliga av en sådan registreringsmöjlighet ifrågasättas. Enligt vad vi kommer att utveckla närmare nedan, föreslår vi att vissa av firmalagens (1974:156) bestämmelser om namnskydd m.m. skall tillämpas vid registreringen av trossamfund. Exempelvis föreslår vi att 10 § firmalagen skall vara tillämplig. I paragrafen ges bestäm- melser om när registrering inte får ske. Bl.a. framgår det att registre- ring över huvud inte får ske om namnet är ägnat att vilseleda all- mänheten. Registrering får inte heller ske om förväxlingsrisk finns eller om namnet är ägnat att uppfattas som benämning på stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning, såvida inte den vars rätt är i fråga medger det. Det säger sig självt att komplikationer kan uppstå både vid själva registreringsförfarandet och i övrigt, om någon eller några organisatoriska enheter inom ett trossamfund ansöker om registrering utan att trossamfundet som helhet gör detsamma. Utredningen har under hand erfarit att (), som utreder formerna för den avgiftsuppbörd som trossamfunden skall kunna få hjälp med, är av uppfattningen att alla kontakter mellan trossamfunden och skattemyndigheterna måste ske på central nivå.