sou · GLB3193 · 1998-01-01 00:00:00 — Vi anser att ett av kriterierna i ett minoritetsbegrepp bör vara ett krav på att gruppen uppvisar en särart av religiös, språklig, traditionell elle r kulturell natur. Dessa objektiva kriterier är inte ensamt tillräckliga uta n måste kompletteras med ett subjektivt kriterium, nämligen viljan hos de enskilda individerna att bevara den gemensamma särarten. 3.5.4Historiska eller långvariga band med En allmän uppfattning internationellt har varit att minoritetsbegreppet endast omfattat historiska minoriteter och detta kommer också till uttryck i de definitionsförslag frå n , som vi redogjort för ovan. Det vill säga endast grupper vars minoritetskultur funnits i landet har utgjort nationella minoriteter. Även den definition som görs av landsdels- eller minoritetsspråk i minoritetsspråkskonventionen , (se sektion 1:s arbete) är ett uttryck för denna uppfattning. I minoritets - språkskonventionens artikel 1 uppställs bl.a. kravet att språket skall talas av hävd. har arbetet dock mer och me r inriktats mot en definition som utgår från individernas önskan att behålla sin särart och där tidsaspekten är av mindre betydelse som identifikation- sinstrument. Om endast grupp och identitetskriterierna, som vi redogjort för ovan , upprätthålls vid en minoritetsbestämning kommer detta för de l Vad kännetecknar en nationell minoritet att innebära att såväl grupper som vistats i landet , som nya invandrargrupper kommer att omfattas av minoritetsbegreppet. Enligt vår mening är detta inte rimligt. Historien visar att när en grupp människo r flyttar till ett annat land håller den inledningsvis ihop. Det sker därefter en successiv uppblandning med majoritetsbefolkningen och i många fall blir assimilationen total efter några generationer. Vi anser därför att den ti d minoritetskulturen funnits i landet, och som således visar om den ä r livskraftig, måste tillmätas betydelse. Under beredningsarbetet med ram- konventionen har också framgått, även om ingen definition av begreppet nationell minoritet kommit till stånd, att tanken varit att konventionen skall tillämpas på inhemska nationella minoriteter, dvs. nationell a minoriteter med långvarig anknytning till landet. Vi ansluter oss till denna tankegång och anser att ett kriterium i minoritetsbegreppet bör vara att minoritetskulturen funnits i landet . Fråga uppkommer då om längden . Vi anser inte att det är rimligt att dra någon absolut gräns mätt. Med hänsyn till vad vi uttryckt ovan är det uppenbart att tidsrymden måste omfatta minst några generationer för att kunna se om det är fråga om en överlevande minoritetskultur. För del anser vi därför att endast nationell a minoritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i långt före skall omfattas av minoritetsbegreppet. Med begreppet lång- varig vistelse åsyftar vi då endast att kulturen skall ha funnits oavbrutet i . Detta innebär att de kulturella särdragen minori- tetskulturen inte behöver ha följt i släktled efter s läktled av här boende människor utan kontinuiteten kan också ha upprätthållits av människo r som flyttat hit. Skall en definition även innehålla ett krav på medborgarskap? Europarå- dets och val av termen nationell minoritet har tolkats som ett krav på medborgarskap och detta finns också med i de ovan redovisade definitionsförslagen från . Något krav på medborgarskap finn s dock inte med i ramkonventionen. Däremot uppställer minoritetsspråk - skonventionen i artikel 1 ai) krav på medborgarskap. Om medborgarskap uppställs som kriterium i ett minoritetsbegrepp avseende begreppet nationell minoritet innebär detta att en person, som omfattas av en i existerande nationell minoritetskultur men invandrat relativt (exempelvis invandrade många polska judar till ), inte skall anses tillhöra denna nationell a minoritet. Ett krav på medborgarskap får således i dessa fall till följd at t det inom en och samma minoritetsgrupp kan bli en uppdelning i två delar, Vad kännetecknar en nationell minoritet varav den ena är att betrakta som en nationell minoritetsgrupp men inte den andra. kan det tyckas märkligt att en nyinflyttad person, om inget krav på medborgarskap ställs, kan ingå i och få del av det skydd som ramkonventionen ger, medan andra personer som bott i landet och som uppfyller övriga krav på en minoritetsgrupp, inte blir betraktad som en nationell minoritetsgrupp på grund av att dess minoritetskultur har för kort vistelsetid i . Utvecklingen ino m folkrätten visar dock, som vi tidigare påpekat, att kravet på medborgarskap tonats ned. Vi anser, med hänsyn till utvecklingen inom folkrätten och då medlem- skapet i EU bl.a. syftar till ökad rörlighet över gränserna, rimligt att et t minoritetsbegrepp inte innehåller något krav på svenskt medborgarskap. Ett sådant ställningstagande överensstämmer också med de slutsatse r som kommitténs sektion 1 har gjort. Som vi påpekat tidigare uppställe r språkkonventionen i definitionen av ett minoritetsspråk bl.a. krav på medborgarskap. Sektion 1 har dock förklarat att reglerna om rätt at t använda samiska och finska i offentliga sammanhang skall gälla i respektive språks förvaltningsområde för envar som använder samiska och finska, oberoende av om personen är svensk medborgare eller inte. Sektion 1 har förklarat sitt ställningstagande med att det, framförall t bland dem som använder finska men också bland dem som använder samiska , finns många icke-svenska medborgare som är bosatta i de områden dä r reglerna är tänkta att gälla. Sektion 1 har därför kommit till slutsatsen att det är olämpligt att göra en uppdelning mellan svenska medborgare oc h andra så att bara de som är svenska medborgare får rätt att använd a samiska och finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar i området, trots att behovet av att få denna service på sitt eget språk kan antas var a lika stort eller större bland de icke-svenska medborgare som bor i regionen. Vi har ovan gått igenom och redovisat de kriterier vi anser skall ingå i ett minoritetsbegrepp avseende nationella minoriteter. Sammanfattningsvis anser vi att nedanstående kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som en nationell minoritet. Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i för hållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället. Vad kännetecknar en nationell minoritet Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell särart. Endast ett a v de uppräknade särdragen måste föreligga men de särdrag som gruppe n uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja sig från majoriteten. Självidentifikation Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. Historiska eller långvariga band med . Vi anser inte att det är rimligt att dra någon absolut gräns mätt. Tidsrymden måste doc k omfatta minst några generationer, vilket innebär att endast nationell a minoritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i långt före uppfyller kravet på historiska eller långvariga band. 4 Nationella minoriteter i Vi har föreslagit att bör ratificera ramkonventionen för skydd av nationella minoriteter. För att betraktas som en nationell minoritet har vi föres lagit att minoriteten bör uppfylla kriterierna att vara en grupp me d uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till r esten av befolkning- en har en icke dominerande ställning, att gruppen bör ha vissa objektiva särdrag såsom religion, språk, traditioner eller kulturarv, att de persone r som tillhör minoriteten själva skall identifiera sig med gruppen och vilja bevara denna särart samt att minoritetskulturen skall ha funnits i . Följand e minoriteter i anser vi uppfyller dessa kriterier, nämligen samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar. Dessa är därmed enligt vår bedömning nationella minoriteter som ramkonventio - nens bestämmelser skall tillämpas på i . Samtliga dessa nationella minoriteter uppfyller enligt vår bedömning vart och ett av kriterierna för en nationell minoritet så som vi redovisa t dem ovan. De olika kriterierna kan, som vi angett, uppfyllas på olika sätt av olika minoriteter. Sättet att organisera en grupp kan följaktligen variera liksom minoritetens objektiva särart. Den redovisning som vi lämnar i det följande begränsar sig till en redogörelse för hur vi kommit fram till att respektive nationell minoritet samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar uppfyller samtliga de kriterier vi funnit nödvändiga fö r att en minoritet skall anses som en nationell minoritet. Redogörelsen gör däremot inte anspråk på att på ett uttömmande sätt redogöra för hur var och en av de nationella minoriteterna uppfyller kriterierna. Framställning- en bygger på uppgifter från företrädare från respektive minoritet. V i redovisar de nationella minoriteterna i en följdordning som anknyter til l den tid man bedömer att de funnits i . Det finns olika uppgifter om hur länge samer funnits i Sápmi (Sameland), ett område som sträcker sig från i väster över norra oc h norra till och i öster. Klart är dock att same r varit bosatta inom området innan de nordiska staterna växte fram. När de nordiska staterna tog form kom samerna i minoritetsställning inom dessa. beräknas det totala antalet samer i Sápmi till 50 00075 00 0 personer varav 15 00020 000 samer beräknas finnas i . har en egen kultur och egen historia med mycket gamla rötter. Denna skiljer sig tydligt från den svenska majoritetsbefolkningens. Trots att samer så länge befunnit sig i minoritetsställning har de bevarat sin ege n kultur och identitet som samer. Viktiga inslag i den samiska kulturen är det samiska språket, rennäringen, sameslöjden, den traditionella kläde - dräkten, jojken och matkulturen. Längre tillbaka i tiden hade samerna också egen religion. Bland det samiska kulturutbudet bör ocks å samisk teater, bildkonst och litteratur nämnas. har genom tiderna organiserat sig på olika sätt. I äldre tid fanns bland samerna siidasystemet, en egen organisation inom vars ram bl.a. gemensamma beslut fattades och rätt skipades. finns andr a organisationsformer som varierar från samebyar till olika samiska föreningar, och olika samiska partier. Det finns flera samiska riksorganisa- tioner och det förekommer också ett s amiskt samarbete över nationsgrän- serna samer emellan eftersom många samefrågor rör samerna so m folkgrupp, oberoende av nationell tillhörighet. Exempel på en gränsöverskridande samisk organisation är Nordisk a samerådet som bildades och är samernas gemens amma organ och samarbetsorgan för samernas organisationer i , och . finns även de ryska samerna med i organisationen som därfö r ändrat namn till . Ett annat exempel är Nordiskt samiskt i nstitut som tillkom på initiativ av . Institutet ä r beläget i och har tre sektioner; en för näringsliv, miljö oc h rättsfrågor; en för språk och kultur samt en för utbildning och information . I inrättades , som har ställning som folkvalt organ och statlig myndighet. har som uppgift att verka för en levande samisk kultur och därvid ta initiativ till verksamheter samt föreslå åtgärder som främjar denna kultur. Till S ametingets uppgifter hör särskilt att besluta om fördelningen av statens bidrag och medel ur Samefonde n till samisk kultur och samiska organisationer samt av andra medel som ställs till samernas gemensamma förfogande, utse sameskolans styrelse, leda det samiska språkarbetet, medverka till samhällsplaneringen och bevaka att samiska behov beaktas, däribland rennäringens intressen vid utnyttjande av mark och vatten samt att informera om samiska förhållanden. Inom undervisningsområdet kan nämnas att det under Sameskolstyrelsen finns sex sameskolor för årskurserna 16 där undervisning sker p å svenska och samiska. Vidare finns det en samisk folk- högskola i . Det bedrivs också samisk forskning vid universitet runt om i landet. uttalade Riksdag att samerna har e n särställning i egenskap av ursprunglig befolkning. Sammanfattningsvis kan det således konstateras att samer utgörs av en grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning med flera egna organisa- tioner. Samerna har en egen kultur och gruppidentitet bestående av bl.a språk, traditioner och kulturarv som skiljer sig från majoritetsbefolkning- ens. De har bl.a. genom att organisera sig på olika sät t och bevara sitt språk och sitt kulturarv visat en vilja att värna om si n identitet. Den samiska kulturen har funnits i under hela den tid funnits som nation. Samerna uppfyller därmed de uppställda kriterierna för att utgöra en nationell minoritet. Området kring Torneälv har tillbak a varit flerkultu- rellt och flerspråkigt. Historiskt utgjorde en mötes- oc h handelsplats för bl.a. samer, kväner och bjarmer. i samband med de nordiska staternas uppkomst har också människor från nuvarand e , , och under längre eller funnits i . Från medeltiden dominerade varieteter av finska som språk i Torneda- len. När efter kriget mot åren 18081809 fick avträda sin östra rikshalva (ungefär nuvarade ) till skedde detta genom att en gräns drogs genom så att den västra delen a v förblev svenskt område medan den ös tra delen av kom att utgöra en del av storfurstendömet , sedermera republiken . Detta fick till följd att den del av den tornedalska befolkninge n som bodde väster om älv kom att förbli i , men som en i förhållande till den övriga befolkningen i territoriel l minoritet i . Den östra delen av blev en del av det sedermera självständiga (för en illustr ation av hur gränsen delade ett gemensamt språk- och kulturområde, se sektion 1:s betänkande). Tornedalingarna skiljer sig från den svenska majoritetsbefolkningen främst genom språk, kultur och den geografiska förankringen i Torneda- len. Det finska språket har förts vidare från generation till generation i . hos tornedalsfinskan eller meän kieli som de själva numera kallar den varietet av finska som talas i och hävdar att det är ett eget språk, skilt från standardfinskan (angående denna diskussion, se vidar e bilaga till sektion 1:s betänkande). uppskattar antalet meän kieli-talande tornedalingar till mellan 50 000 och 60 000. Utöver språket finns också en tornedalsk kultur präglad av såvä l samiska som svenska och finska influenser och av det faktum att alltid varit en mötesplats för flera kulturer. Det finns bl.a. en tornedalsk matkultur, byggnadsstil och tornedalska traditioner däribland traditionen att bada bastu. Den laestadianska väckelserörelsen som växte fram och som fortfarande har finska eller meän kieli so m predikospråk har också påverkat den tornedalska kulturen. Både språk och kulturarv har en stark koppling till det geografiska området där torneda - lingar har varit bosatta och fortfarande finns . har intresset för den egna särarten och identiteten vuxit bland tornedalingar. Ett utryck för detta är bildandet av S venska Torneda- lingars Riksförbund-Tornionlaaksolaiset (STR-T) 1981. Förbundet skall tillvarata de svenska tornedalingarnas språkliga och kulturella intressen. bildades stiftelsen som har till uppgift att förvalta kulturarvet på , i första hand den tornedalska och kvänska kulturen. I kommun är en kultur- och ekologiskola verksam. Skolan omfattar årskurserna 19 och meän kieli är obligatoriskt undervisningsämne. Nämnas kan också att det finns en tornedalsk teater och att alltmer litteratur på meän kieli ges ut. De tornedalska kommunerna samarbetar inom ramen för organisationen som bl.a arbetar för att bevara de t tornedalska kulturarvet. Sammanfattningsvis kan det konstateras att tornedalingarna är en grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten a v befolkningen har en icke dominerande ställning med flera egna organisa- tioner. Tornedalingarna skiljer sig från majoritetsbefolkningen i främst genom att de använder ett annat språk än majoritetsbefolkninge n och genom sin geografiska och kulturella förankring i . Tornedalingar har särskilt visat en klar vilja att värna om sitt språk och sin identitet och kultur bl.a. genom att organisera sig på olika sätt. Språket och den kultur som är knuten till språket har funnits i samma geografiska område som funnits som nation. Torneda- lingarna uppfyller således samtliga kriterier för att vara en nationel l minoritet. , fram , utgjorde nuvarande och en stat. Under hela förekom ständigt en rörlighet mellan de n västra delen (nuvarande ) och östra delen (nuvarande ) av landet. Finskan fanns till följd av detta i den västra rikshälften nuvarande både som ett språk bland allmänheten och som ett kyrko- och predikospråk. Exempel på den finska närvaron är den finsk a församlingen i som funnits där och fram till våra dagar, dvs. Ett annat exempel är skogsfinnarna, elle r svedjefinnarna som kom från finska Savolax och bedrev svedjebruk i svenska dvs bl.a. i , , , Hälsing - land, och f rån mitten . Skogsfin- narna talade finska och de kan också sägas ha haft en särskild ku ltur kring svedjebruket. Finska språket försvann succesivt ur bruk i finnmarke n och 1900-talets första hälft. Från har invandringen från åter ökat så att det enligt siffror från SCB å r 1994 beräknades finnas 440 000 personer som är första eller andr a generationen finländare i . Enligt uppskattningar från talar ca 250 000 av dessa fortfarande finska. Det som främst skiljer sverigefinnarna från den svenska majoritets - befolkningen är språket. Men det kan också sägas finnas en särskil d sverigefinsk kultur bland sverigefinnarna. De finsktalande i har genom tiderna organiserat sig på olika sätt i för att bevara sitt språk och sin kultur. Ett exempel är de n finska församlingen i som nämnts o van. bildades Finnkår och finska förening bildades . grundades och arbetar bl.a. fö r att sverigefinnarna skall erkännas som nationell minoritet i . Sverigefinnarnas organisationer arbetar för att verksamhet skall finnas på finska språket på alla områden av i ntresse för sverigefinnarna. De arbetar också för att bygga institutioner till stöd för sociala behov och kulturella intressen. finns i bl.a. 11 fristående finskspråkiga skolor med förskolor och fritidshem, tre finskspråkiga folkhögskolor, fyra äldreboend e och två fritidscentra för finskspråkiga pensionärer. Sammanfattningsvis kan det konstateras att sverigefinnarna är en grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten a v befolkningen har en icke dominerande ställning med flera egna organisa- tioner. Sverigefinnarna skiljer sig från majoritetsbefolkningen i främst genom sitt eget språk. De har genom verksamhet i olika organisationer visat en vilja att värna om sitt språk och den identitet och kultur som hänger samman med språket. Sverigefinnar och det finska språket har funnits i åtminstone . Sverigefinnarna uppfyller således samtliga kriterier för att vara en nationell minoritet. Romerna bedöms ha kommit till mellan 11001300 talet. Enligt de äldsta kända källorna uppmärksammades romer i . Alltsedan dess har romer funnits i vilket bl.a. framgår av att det fortlöpande utfärdades dekret och lagar i syfte att förvisa eller tvångsassimilera romer. från 1500-t alet och fram till har olika grupper av romer under olika tidsperioder kommit till . bedöms antalet romer i till ca 15 00020 00 0 personer. Romerna har eget språk, chib, en egen kultur och egna traditioner som skiljer sig från majoritetsbefolkningens. Den romska befolkningen i är inte homogen utan består av olika grupper . Förutom de språkliga variationerna finns skillnader och variationer mellan de olika grupperna när det gäller traditioner och kultur. I rapporte n Romer i tillsammans i förändring (Ds 1997:49) understryks att romerna, trots variationerna inom gruppen, är och känner sig som et t folk och att det som är gemensamt för de olika grupperna är av sto r betydelse och förenar dem i den romska identiteten. Romska föreningar har funnits i . År 196 7 bildades och strax därefter . Nordiska zigenarrådet bildades och är en rikstäck- ande paraplyorganisation för romernas föreningar i som samla r representanter från alla romska grupper i . Sammanfattningsvis kan det konstateras att romer är en grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till r esten av befolkning- en har en icke dominerande ställning och som genom språk, kultur och traditioner skiljer sig från majoritetsbefolkningen i . De har åtminstone bevarat denna kultur i . Genom olika romska organisationer värnar romerna om sin kultur och sina traditioner. Romerna uppfyller således samtliga kriterier för att vara e n nationell minoritet i . I tilläts judar att bilda en judis k församling i med rätt att anlägga begravningsplats, synagoga samt inkalla en rabbin. Under de som gått har nya grupper judar kommit till under olika tidsperioder, ofta som en följd av förföljelser mot den judiska befolkningen i oli ka delar av . Sålunda kom många judar till frå n pogromernas huvudsakligen från och och i samband med förintelsen under andra världsk riget. bedömer Judiska Central- rådet att det finns mellan 20 00025 000 personer som identifierar sig som judar. Judarna har en egen religion, judendomen, egen kultur, egna språk och egna traditioner som skiljer sig från den svenska majoritetsbefolkningens. Äve n judar som inte anser sig vara religiösa bevarar många judisk a traditioner såsom firande av och judiska helgdagar. Många judar i är flerspråkiga. Utöver svenska används hebreiska bl.a. i gudstjänsterna. Jiddisch används också i varierande utsträckning, främst av judar med rötter i . Jiddischkulturen so m blomstrade i framförallt före , men som till följd av förintelsen försvagades kraftigt, har rönt öka t intresse bland judar i och övriga . De judiska församlingarna är förutom att vara religiösa församlinga r också centra för kulturell och social verksamhet av olika slag. Den judiska minoriteten har i liksom i övriga av tradition anordna t egen utbildning, omhändertagande av sjuka och gamla, begravningar och social omsorg för judar. Exempel på detta i är den judisk a , egna ungdomsgårdar, pensionärs-, sjuk-, oc h ålderdomshem. Därutöver kan nämnas att det finns en fast judisk teater , ett judiskt museum och ett flertal judiska föreningar. Sammanfattningsvis kan det konstateras att judar är en grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till r esten av befolkning- en har en icke dominerande ställning som genom religion, kultur, språ k och traditioner skiljer sig från majoritetsbefolkningen i . De har bevarat sin religion och sitt kulturarv i . Den judiska befolkningen i är en i hög grad organiserad grupp. Genom sin a organisationer värnar judarna om det judiska kulturarvet. Judarna uppfyller således samtliga kriterier för att vara en nationell minoritet i . 5 Ramkonventionens bestämmelser och svenska bestämmelser till skydd för nationella minoriteter Kan det sägas finnas en svensk minoritetspolitik inriktad på skyd d för de nationella minoriteter som finns i eller inte? Svaret på den frågan är enligt vår uppfattning avgörande för hur kan uppfyll a de krav som ramkonventionen ställer i olika avseenden när det gälle r skydd för dessa grupper, deras kultur och identitet (jfr Artikel 5). Ramkonventionen kan visserligen beskrivas som ett måldokument med relativt vagt formulerade krav på de stater som ansluter sig till konventionen, men i ingressen till konventionen anges att de stater som ratificerar konventionen åtar sig att förverkliga dess principer för skydd av nationella minoriteter genom nationell lagstiftning och lämplig regeringspolitik. Svensk invandrar- och minoritetspolitik har fört en uttalad invandrarpolitik. Den ökad e invandringen har lett till att det i finns mer än 900 000 personer som är födda utomlands och ytterligare 700 000 personer so m är födda i men genom åtminstone en föräld er har rötter även i ett annat land. Invandrarpolitiken har innehållit flera typer av åtgärder som ligge r nära ramkonventionens olika bestämmelser. Bland dessa kan nämnas ett erkännande av invandrares kulturella och språkliga bakgrund som något som både skall erkännas och främjas.