sou · GLB384d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Vidare avser man att delta i nationella och regionala seminarier, works- hops mm. för att bidra till kapacitetsuppbyggnad. 6.4Kemikaliefrågor i andra FN-organisationer grundades som FN, dvs 1946. Kemikaliefrågor hade, med undantag av bekämp- ningsmedel, en relativt undanskymd plats på världshälsoor- ganisationen:s agenda , då om miljön förde upp frågorna om miljöföroreningar som ett möjligt hot mot människors hälsa. Tillsammans med den internationella arbetarskyddsorganisationen och FN:s miljöprogram skapade det internationella programmet för kemikaliesäkerhet 1980(se detta). har också ett eget pro- gram för att främja kemikaliesäkerhet, som till innehåll och personal överlappar det FN-gemensamma kemikaliepro- 188 Det globala och regionala internationella arbetet hade tidigare ett särskilt program för bekämpningsmedel tillsammans med FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation, Joint Meeting on Pesticide Residues, JMPR, som ingår i IPCS. Den internationella arbetarskyddsorganisationen () Den internationella arbetarskyddsorganisationen är betydligt äldre än FN. Den bildades och har redan från början haft den nuvarande speciella trepartsstrukturen, dvs. regeringar, arbetsgivare och arbetstagare deltar på lika villkor i organisationen. den internationella arbetarskyddsor- ganisationen har haft betydande program för att minska riskerna med kemikalier i arbetslivet. Det finns ett antal konventioner om kemikaliesäkerhet, varav en (nr. 170) ligger till grund för det pågående internationella arbetet med att harmonisera klassificering och märkning av kemikalier.Deninternationellaarbetarskyddsorganisationen har en stor databas för information om arbetsmiljöfrågor, CIS, som också innehåller uppgifter om kemikalier. Exempel på konventioner med anknytning till kemikaliefrå- gor är: *konvention nr. 162 angående säkerhet vid användning av asbest (1986) *konvention nr. 170 angående säkerhet vid användning av kemiska produkter i arbetslivet (1990) *konvention nr. 174 angående förebyggande av storo- lyckor inom industrin (1993) för skydd av ozonskiktet till skydd för ozonskiktet antogs 1985. Den är en ramkonvention som ger förutsättningar för SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 189 internationella åtgärder för att skydda ozonskiktet. Åtagan- den under konventionen fastläggs i särskilda protokoll, varav Montrealprotokollet är det första. Tillägg till Montre- alprotokollet har gjorts i , och 1992. De senaste tilläggen går ut på etappvis nedskärning av CFC-föreningar, haloner, trikloretan och koltetraklorid. om kontroll av gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av avfall syftar till att miljöfarligt avfall skall tas om hand så nära den plats där det uppkommer som möjligt. Gränsöverskridande trans- porter får endast ske då det innebär miljövinster och under noggrann kontroll. I ett senare tillägg har utfäst sig att inte exportera någon form av miljöfarligt avfall under konventionen till länder utanför . (), en ny spelplan för världshandeln startade sitt arbete 1995. Den har till syfte att upprätthålla och utveckla ett internationellt accepterat regelsystem för världshandeln. har organisationen 127 medlemmar och ytterligare 34 har ansökt om medlemskap. Den högsta beslutande försam- lingen är ministerkonferensen som hålls . Den första hölls i . Det dagliga arbetet styrs av ett överordnat råd i . Under detta arbetar tre råd, ett för vardera varor, tjänster och upphovsrätt. Det finns också tre stående kommittéer samt en särskild kom- mitté om handel och miljö. Det gemensamma sekretariatet ligger i . 190 Det globala och regionala internationella arbetet I inledningen till fördraget som upprättade världshan- delsorganisationen förbinder sig medlemsstaterna att verka för att höja levnadsstandarden och att tillgodose full sysselsättning och en ökande realinkomst och efterfrågan. De skall också verka för att utvidga tillverkning och handel med varor och tjänster med hänsyn till bästa möjliga utnyttjande av jordens resurser i enlighet med målet om hållbar utveckling. De skall söka skydda och bevara miljön. De skall förstärka medlen för att göra allt detta på ett sätt som är i samklang med deras respektive behov och problem i olika stadier av utveckling. Organisationen arbetar efter fyra principer: -Handel utan diskriminering. Medlemmarna förbinder sig att behandla varor från andra medlemmar lika väl som produkter från vilket annat land som helst. När varor har nått en viss marknad måste de behandlas på samma sätt som motsvarande inhemska varor. -Förutsägbart och ökande tillträde till marknader. Tariffer och tullar är tillåtna inom världshandelsorganisa- tionen. Organisationen arbetar dock för en sänkning av befintliga tullsatser. Över en femårsperiod kommer tullsat- serna att minska . Detta ökar tillträdet till andra marknader. -Konkurrens på lika villkor skall främjas. Världshan- delsorganisationen har utvidgat de tidigare reglerna kring dumpning och bidrag. Överenskommelsen på jordbruksom- rådet är avsedd att skapa ökad rättvisa inom handeln med jordbruksprodukter. Motsvarande regler finns för upp- hovsmannarätt och för handeln med tjänster. -Utveckling och ekonomiska reformer skall uppmuntras. Bestämmelser från som gynnar utvecklingsländerna kvarstår, bl.a. får de övergångsperioder för att hinna anpassa sin ekonomi till de strängare kraven i organisa- tionens stadga. De minst utvecklade länderna får ännu större flexibilitet och vissa andra förmåner, t.ex. en på- skyndad process för att öka marknadstillträdet för deras produkter. Världshandelsorgnaisationenadministrerarochgenomför de olika överenskommelser som tillsammans utgör organi- SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 191 Den är ett forum för multilaterala överenskom- melser. Vidare har den till uppgift att lösa handelstvister, att göra översyn av nationell handelspolitik och att samarbeta med andra internationella organisationer som sysslar med ekonomisk politik på global nivå. Handel och miljö ännu ett obearbetat område har en särskild kommitté om handel och miljö. Kommittén fanns redan under men förde en tynande tillvaro. Under världshandelsorganisa- tionen har den återupplivats och är nu mycket aktiv. Viktiga frågor med avseende på kemikalier är bland annat miljömärkning och globala överenskommelser som rör både handel och miljö som t.ex. exportanmälan och importgod- kännande av förbjudna ämnen (Prior Informed Consent, PIC) eller överenskommelser om långlivade organiska miljögifter (Persistent Organic Pollutants, POP:s). Andra viktiga frågor är exportbegränsningar av nationellt för- bjudna kemikalier, s.k. Domestically Prohibited Goods, DPG, miljökrav som begränsar marknadstillträdet till industriländer för utvecklingländer och krav på tillverk- ningsprocesser m.m. i miljömärkningen. Vid den första ministerkonferensen inom världshandelsorganisationen, som hölls i , uteblev de konkreta framstegen på området handel-miljö. Till stor del berodde detta på hårt motstånd från den s.k. G77-gruppen, ledd av . G77-gruppen samlar alla utvecklingsländerna till gemensamma ställningstaganden. I världshandelsorganisa- tionen företräds och de övriga EU-länderna av , som på detta område har exklusiv kompetens. har, som ett av EU:s mest frihandels- vänliga länder, lätt att vinna gehör hos kommissionen för sina ståndpunkter. 192 Det globala och regionala internationella arbetet och utveckling, , bildades ur det tidigare OEEC, som i sin tur var en efterföljare till Marshallhjälpen till krigshärjade länder. Den har 30 medlemsländer. EU- kommissionen deltar också i som fullvärdig medlem. högsta beslutande organ är rådet där de 30 medlemsländerna har permanent representation. Kemikalie- arbetet inom bedrivs huvudsakligen inom och till någon del inom gruppen för föroreningskontroll som båda är undergrupper till miljöpo- litikkommittén under rådet. sekretariat leds av en generalsekreterare och är indelat i elva direktorat. Kemikali- efrågor återfinns inom miljödirektoratet (bild 2). samråder med arbetsmarknadens parter och näringslivet genom två konsultativa organ, den rådgivande kommittén för industry och handel, samt den rådgivande kommitén för fackföreningsrörelsen. utgör för kemikaliefrågor ett forum för diskussio- ner och informationsutbyte och är framför allt ett konsensu- sorgan. Många överenskommelser inom är informella och opublicerade. Om medlemsländerna så önskar kan rådet i under vissa former anta ett mellan medlemsländer- na gemensamt ställningstagande genom ett beslut eller en rekommendation. En rådsakt är lagligt bindande medan ett blandat beslut/rekommendation kan sägas vara starkt moraliskt bindande. Konsensus kan även formuleras i deklarationer från ministermöten. arbete på miljöområdet karakteriseras av strävan att förena ekonomiska, sociala och miljömässiga mål. Kemikaliegruppens mål är att (i) befrämja ett mer dynamiskt internationellt informationsut- byte, (ii) utveckla, uppdatera och utöka vetenskapliga validerade och harmoniserade metoder för testning och bedömning av kemikalier, (iii) utveckla och befrämja användningen av harmoniserade metoder vid riskreduktion och prevention, (iv) befrämja samverkande aktiviteter SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 193 mellan medlemsländerna för att göra kemikaliekontrollen så heltäckande som möjligt, (v) arbeta för att medlemsländerna utnyttjar god bioteknologi, transport, förvaring, användning och avfall av kemikalier samt (vi) hjälpa tredje världens länder speciellt i implementeringsarbetet av . bildade en miljökommitté 1970, och en kemikalieg- rupp 1975. Efter (se avsnitt xx) startade ett särskilt program för kemikalier, med tre-åriga budgetramar och en särskild styrgrupp, till vilken intresse- rade länder anslöt sig och bidrog till budgeten i enlighet med principer (nyckeltal baserat på BNP). program har till följd av bl.a. svenska initiativ blivit alltmer omfattande, och innehåller program om testning, god laboratoriesed, harmonisering av klassificering och märk- ning, riskbegränsning, bekämpningsmedel mm. 6.7Regionala organisationer och konventioner FN:s ekonomiska kommission för / konventionen om långväga gränsöverskridande luftförorening om långväga gränsöverskridande luftförorening (Convention on ) antogs 1979. Den har ramkaraktär och omfattar 39 länder i och . Länder utanför denna region har möjlighet att delta som observa- törer vid diskussionsmöten, men får ej närvara vid för- handlingarna, som enbart förs mellan de inblandade ländernas regeringsrepresentanter. Konventionens syfte är att begränsa och så långt möjligt förhindra uppkomsten av luftföroreningar som kan spridas långväga. Genom särskilda protokoll har man kommit överens om utsläppsbegräns- ningar för svavel, kväveoxider och flyktiga organiska ämnen. förhandlas två nya protokoll, ett om långlivade organiska ämnen och ett om metaller. I båda protokollen behandlas till skillnad från tidigare även produktrelaterade åtgärder, såsom begränsningar i produk- 194 Det globala och regionala internationella arbetet tion och marknadsföring av olika ämnen eller produkter. Det pågår också arbete med att ta fram kriterier för att identifiera och välja ut nya ämnen som skulle kunna ingå i protokollen. Kriteriearbetet utnyttjas i det globala arbetet på en internationell, bindande konvention om långlivade organiska ämnen. Konventionen för skyddet av mot föroreningar (Barcelonakonventionen). Den ändrade namn 1995 till konventionen för skyddet av miljö och kustregion i samband med att försiktighetsprin- cipen skrevs in i konventionen. uppsattes som mål eliminering av källor till förorening. FN:s miljöprogram har hand om sekretariatet. En särskild enhet i koordi- nerar aktiviteter inom en gemensam hand- lingsplan för . Till konventionen hör flera protokoll, varav det tredje behandlar skyddet av från förorening av landbaserade källor. Detta protokoll ändrades senast varvid ett tillägg "..och aktiviteter" gjordes i namnet. Enligt det nya protokollet skall nitton olika kategorier av ämnen avvecklas. Gemensamt för ämnena är att de är giftiga, långlivade och ansamlas i organismer. Tolv organiska halogenerade föreningar har högsta prioritet. Dessa är desamma som diskuterats för avveckling på global nivå. Parterna skall upprätta hand- lingsplaner med tidtabeller för avvecklingen senast efter det att protokollet har trätt i kraft. Den senaste änd- ringen i Barcelonakonventionen överensstämmer i stort med tankarna i Esbjergdeklarationen även om generationsmålet saknas. SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 195 för skydd av Nordostatlanten mot föroreningar övervakar som syftar till att förhindra förorening av havsmiljön från dumpning eller förbränning till havs. Dumpning av indu- striavfall har numera upphört i och Nordostat- lanten och förbränning upphörde . Slamdumpning kommer att upphöra 1998. upprättades för att över- vaka om att hindra förorening av havsmiljö från landbaserade källor. Kommissionen reglerar och kontrollerar tillförseln av ämnen och energi till havet via luften och landbaserade källor; floder, rörsystem, direkta utsläpp och oljeplattformar. Vid ett ministermöte med signatärländerna för de båda konventionerna undertecknades en ny konvention om skydd av havsmiljön i Nordöstra , som täcker Nordostatlanten och , inklusive och . När denna konvention ratificerats av alla signatärlander till Oslo- resp. kommer den att ersätta de äldre konventionerna och bli lagligt bindande. Oslo-Pariskommissionerna arbetar gemensamt och delar sekretariat. Sekretariatet sitter i . Kemikalierelaterade aktiviteter bedrivs främst inom arbetsgrupperna om havsbaserade aktiviteter där frågor om dumpning, offshoreinstallationer och muddring hanteras, arbetsgruppen om punktkällor, som arbetar med förore- ningar av havsmiljö från punktkällor i land, samt arbets- gruppen om diffusa källor som arbetar med diffusa källor till havsförorening. för skydd av Nordostatlanten mot föroreningar har antagit en handlingsplan för det närmaste året, som i allt väsentligt överensstämmer med Esbjergdeklarationen vad avser målen, nämligen att minska utsläppen av giftiga, persistenta och bioacku- mulerande ämnen till ofarliga nivåer. Man kommer att i synnerhet koncentrera sig på organiska klorföreningar med 196 Det globala och regionala internationella arbetet ovannämnda egenskaper vilka i princip skall elimineras helt. för skydd av Nordostatlanten mot föroreningar kommer också att vidareutveckla kriterier för giftighet, persistens och bioackumulation. Arbetsgruppen för diffusa källor, dvs kemiska produkter och varor, kommer att prioritera ett antal ämnes- och produktgrupper, bl.a. bromerade flamskyddsmedel, klorparaffiner och plastadditiv. Helsingforskonventionen för skydd av miljö Helsingforskonventionen signerades 1974 och ratificerades . En ny konvention signerades 1992. Konventionen syftar till att skydda genom att minska belast- ningarna av miljöstörande föroreningar från såväl utsläpp från landbaserade källor som från fartyg. Den nuvarande konventionen omfattar alla Östersjöstater. Den nya kommer även att inkludera EU. Konventionsområdet består av , och , i det senare fallet alltså en viss överlappning med för skydd av Nordostatlanten mot föroreningar. Kemikaliefrågorna hanteras i första hand inom en teknisk kommitté till förebyggande av föroreningar Arbetet omfattar både punktutsläpp och diffusa utsläpp av kemikalier. Helsing- forskonventionen för skydd av miljö har antagit ett program baserat på Esbjergdeklarationen. Den första ministerkonferensen om miljö hölls 1984. Samtliga stater med kust mot deltog, dvs. , , , , , , och , samt därutöver och EU. Vid den senaste konferensen som hölls i antogs den s.k Esbjerg-deklarationen. Konferensen antog långtgående utfästelser på kemikalieom- rådet, bl.a. att utsläpp av naturfrämmande, farliga ämnen i SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 197 princip skulle upphöra och att kon- centrationen av dessa ämnen i miljön skulle närma sig noll. För ämnen som förekommer naturligt skulle halterna närma sig bakgrundshalter. antog en deklaration som väckt uppmärksamhet. Av detta skäl och för att dess principer bör vara vägledande för den svenska kemikaliepolitiken, nationellt och internationellt, refereras de viktigaste delarna här. Deklarationen har ett särskilt avsnitt om förorening från farliga ämnen. Ministrarna konstaterar att målet är ett uthålligt och friskt ekosystem i och den vägledan- de principen för att uppnå detta är försiktighetsprincipen. Detta innebär att föroreningen av genom tillförsel av farliga ämnen bör upphöra inom en generation, med det slutliga målet att koncentrationerna av naturligt förekom- mande ämnen skall ha återgått till bakgrundsnivåer och för nautrfrämmande ämnen till nära noll. För att uppnå detta mål behövs en strategi som inehåller såväl omedelbara åtgärder som mera långsiktiga åtgärder. Bland de omedelbara åtgärderna krävs fortsatta insatser för att nå de mål som sattes av den 3:e . Vidare inbjuds för skydd av Nordostatlanten mot föroreningar liksom att utveckla och anta rekommendationer för Bästa Till- gängliga Teknik/Bästa MiljöPolitik för sektorer där så ännu ej skett. Ministrarna beslöt också att vidta åtgärder för att ytterligare minska utsläpp av farliga ämnen som kadmium, kvicksilver, andra tungmetaller och dioxiner, samt att i relevanta internationella fora ta initiativ till åtgärder för att substituera ett antal farliga ämnen, nämligen högklorerade, kortkedjiga paraffiner, triklorbensen, xylener, nonylfenoler, nonylfenoletoxylater och liknande ämnen samt bromerade flamskyddsmedel, med mindre farliga alternativ där sådana 198 Det globala och regionala internationella arbetet Ministrarna inbjöd också för skydd av Nordostatlanten mot föroreningar och EU-kom- missionen att utföra studier och riskbedömningar för att öka kunskapen om konsekvenserna av misstänkt hormonstöran- de ämnen, som t.ex. nonylfenol, vissa ftalater och bekämp- ningsmedel, och att vidta nödvändiga åtgärder. Man beslöt också att stödja den pågående processen för att utveckla ett internationellt bindande instrument för långlivade organiska ämnen. EU-ländernas ministrar kom också överens om att inom Rådsdirektivet 91/414/EEC ge prioritet åt genomgång av sådana bekämpningsmedel som återfunnits i . Den arktiska miljöskyddsstrategin och det Strategin upprättades i av de åtta cirkum- polära länderna , /, , , , , och . Målet för strategin är bl.a. -att skydda det arktiska ekosystemet, inklusive männi- skan, -att bevara, förbättra och återställa naturresurserna i , inklusive deras användning av lokalsamhällena och urbefolkningen -att med jämna mellanrum se över miljötillståndet i -att identifiera, begränsa och långsiktigt eliminera förorening av . Under strategin har man upprättat fem program, varav ett, det arktiska övervaknings- och bedömningsprogrammet, framför allt är inriktat på förorening av till följd av kemikalieanvändning. Sekretariatet för programmet är beläget i . Programmet samlar in data om långlivade organiska ämnen, tungmetaller, radioaktiva ämnen, för- surande ämnen. Arbetet bygger på existerande nationella program, som vid behov har modifierats för att passa det arktiska övervakningsprogrammets syften. En första vetenskaplig rapport med slutsatser och förslag kommer att SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 199 undertecknade de åtta arktiska länderna en deklaration som upprättade ett arktiskt råd. Rådet kommer att ta över ansvaret för överblick och koordinering av de fem olika delprogrammen under strategin. Rådet kommer också vid ett ministermöte i att ta ställning till förslag till rekommendationer om åtgärder för att minska föroreningen av med målet att förbättra hälsotillståndet för den arktiska miljön. Den internationella gemensamma kommissionen mellan och bildades med syfte att bistå regering- arna med lösningar på gemensamma problem som hör ihop med gränsvattnen. Kommissionen har tre medlemmar från respektive land. Under kommissionen arbetar ett sekretariat med kontor i båda länderna. Det finns också ett regionalt kontor för de . Kommissionen har huvud- sakligen en utredande och rådgivande roll, men kan också utfärda tillstånd till byggande av fasta anläggningar i vattnen i enlighet med överenskomna regler.Kommissionen har på uppdrag av regeringarna arbetat fram en överens- kommelse om luftkvalitet som undertecknades 1991. Mycket av arbetet har fokuserats på de som innehåller av världens färskvattenresurser. och undertecknade 1972 den första överenskommelsen om vattenkvalitet i de . undertecknades en överenskommelse om att arbeta gemensamt för att få bort långlivade giftiga ämnen ur sjöarna. Från att huvudsakligen ha sysslat med utsläpp till vatten av miljös- törande förore- ningar, har kommissionen alltmer kommit att arbeta med luftföroreningar och långväga transport. Beräkningar som kommissionen låtit utföra visar att av PCB-tillförseln till Superior kommer från deposition av luftburna föroreningar. Motsvarande siffror för de övriga sjöarna är lägre. Kommissionen har upprättat ett övervakningssystem för att klarlägga nedfallet över sjöarna och dess ursprung. 200 Det globala och regionala internationella arbetet Kommissionen publicerar en rapport om vattenkvalitén i de . I sin rapport till regeringarna rekommenderade kommissionen en utfasning av klor och klorföreningar, vilket väckte stor uppmärksam- het. Dessutom publicerar man rapporter från de vetenska- pliga arbetsgrupperna. En sådan om utfasning av persisten- ta ämnen kom 1993, och utgjorde basen för kommissionens sjunde rapport . I sin rapport rekommenderar kommis- sionen till och att genomföra en politik som leder till en i det närmaste fullständig utfasning av persis- tenta organiska ämnen. Regeringarna i och har tills vidare avvisat kommissionens förslag om en total utfasning av klor. Det pågår ändå en förändring i denna riktning. Liksom i har användningen av klorgas vid pappersframställning sjunkit drastiskt, och användningen av klordioxid som ersättningsmedel i blekningsprocesserna förefaller bli ett mellanspel på väg mot processer som inte alls använder klorföreningar. Detta ger möjlighet att sluta pro- cesserna, dvs. att framställa papper i princip utan andra utsläpp än värmeenergi, koldoixid och vatten. är ett samarbetsorgan för de nordiska regeringarna. Statsministrarna har ett överordnat ansvar för samarbetet, som i övrigt koordineras av sam- arbetsministrarna och den nordiska samarbetskommittén. Frågor inom ministerrådsorganisationen behandlas inom 17 olika ämbetsmannakommittéer inriktade på olika sam- hällssektorer. Kemikaliearbetet återfinns främst under ämbetsmannakommittén för miljövård och till en mindre del under ämbetsmannakommittén för arbetsmarknads- och arbetsmiljöpolitik. En gemensam nordisk miljöstrategi finns sammanfattad i "Den nordiske miljø- strategi- - SOU 1997:84 Det globala och regionala internationella arbetet 201 marts 1996" publicerad i TemaNord 1994:568. I beaktande av miljöstrategin är det viktigt att samarbeta bl.a. inom områdena riskbedömning och riskhantering, vid utveckling av kriterier samt i arbetet kring bekämpningsme- del. Möjlighet till nordiskt samarbete bör nyttjas då de nordiska länderna finner det lämpligt med en gemensam nordisk strategi. Resultatet av samarbetet är ej förpliktigan- de på politisk nivå medan överenskommelser inom olika sakområden anses vara starkt moraliskt bindande. Det finns även en gemensam informationsplikt som är av betydelse ex vid förändringar i agerande. Arbetet inriktas på att bidra till gemensamma nordiska utgångspunkter för arbetet inom andra internationella fora. Regelarbetet kommer då att i första hand riktas mot EU men även mot medan det under andra områden, som t.ex. Montrealprotokollet om global utfasning av flourkolväten, faller under FN. Så t.ex. deltar Naturvårds- verket aktivt i en grupp som arbetar med produktorienterad miljöstrategi.