sou · GLB3150 · 1998-01-01 00:00:00 — Dessa arealer har till stor del ersatts med spannmålsproduktion. Vinodlingen i motsvarar ungefär hälften av produktio- nen i . Produktionen har minskat kraftigt men bulgariskt vin har kunnat konkurrera med god framgång på nya marknader i sedan efterfrågan i östra minskat kraftigt. Det krävs dock stora investeringar för att bedriva en uthållig produktion. Animalieproduktionen har minskat . En bidragande orsak till den kraftiga minskningen har varit strukturförändringarna i jordbruket. Animalieproduktionen var starkt koncentrerad till de stora statsägda jordbruken och det är bland dessa företag som föränd- ringarna har varit som mest genomgripande. Uppdelning på mindre enheter medförde att de nya jordbrukarna varken hade kunskap eller ekonomiska förutsättningar att fortsätta med en intensiv djurhållning. Försämrad lönsamhet har också varit en bidragande orsak till att produktionen har minskat. För vissa djurslag kan en viss ökning noteras . Den svåra bristen på spannmål /97 har dock lett till nya utslaktningar. har av tradition varit exportörer av kött men produk- tionsminskningen har lett att man numera inte är mer än självför- sörjande. Motsvarande situation råder för mjölkprodukter. rien beräknas inte ha resurser att exportera några större mängder kött- och mjölkprodukter . Livsmedelsindustrin är en viktig industrigren i . av produktionsvärdet i industrisektorn kommer från livsmedel. Det är bara den kemiska industrin (inkl. oljeindustrin) som är av större betydelse i . har av tradition haft ett stort handelsöverskott på livsmedelsområdet. Exporten har huvudsakligen varit inriktad mot och då i synnerhet mot det . Av CÖE- länder var det land som hade det intensivaste han- delsutbytet med f.d. . Jämfört med slutet av har handelsbalansen för livsmedel försämrats kraftigt men landet har fortfarande ett visst exportöverskott. De viktigaste exportproduk- terna från utgörs av vin, tobak, frukt och levande slaktboskap. Det pågår en landreform i syfte att återställa den situation som rådde 1946. Reformen har gått långsamt beroende på flera orsaker. Den lagliga grunden för att få mark tillbaka har varit osäker. I vissa områden har många intressenter gjort anspråk på samma arealer. En annan fråga som varit besvärlig att lösa har varit ersättning till de tidigare ägarna för utförda investeringar. har av åkerarealen överförts till privata markägare. Det har antagits lagar som syftar till att påskynda privatiseringsprocessen. De flesta av privatjordbruken är mycket små och arealerna är ofta uppdelade på flera små fält (åkerlappar). Arealmässigt har merparten av den jord som privatiserats gått till grupper av jordbrukare, ofta tidigare medlemmar av kooperativ. Andel av åkerarealen, procent Den viktigaste förändringen i den bulgariska jordbrukspolitiken är landreformen. Det har även genomförts marknadsreglerande åtgärder i form av licenskrav vid export och import samt stöd till lagring av bl.a. spannmål. Det finns dock f.n. inte några system med garanterade minimipriser. De åtgärder som genomförts har ofta varit kortsiktigt inriktade och tillkommit som en följd av akuta behov. Tobak är den produkt som är mest reglerad. För tobak tillämpas ett system med centralt beslutade minimipriser. /97 har extra åtgärder satts in beroende på den svåra försörjningssituationen i form av bl.a. exportförbud för vissa produkter. Det mesta av det statliga stödet till jordbruket har givits i form av räntestöd. En annan åtgärd har varit att ge stöd till återuppbygg- nad av kooperativa jordbruk och livsmedelsindustrier. Små belopp har givits till lagring av spannmål, stöd till tobaksodling och till förbättrad djurhälsa. Priserna på jordbruksprodukter i är betydligt lägre än i EU. För flera varor är de bulgariska priserna av EU-priserna. tillhör de av CÖE-länderna med det sämsta ekono- miska utgångsläget, bl.a. beroende på det instabila läget i landet. P.g.a. att landet har förhållandevis små arealer som är väl lämpade för jordbruk bedöms jordbruksproduktionen från inte komma att få någon större betydelse totalt sett. För vissa specialprodukter har dock möjligheter att spela en större roll, t.ex. tobak, vin, frukt och grönsaker. För dessa produkter är de naturliga förutsättningarna utmärkta och landet gynnas av låga arbetskostnader. Det krävs dock att investeringar kan komma till stånd så att produktionen kan säkerställas. är det näst största av CÖE-länderna räknat efter invånarantal. Vid en jämförelse baserad på BNP uttryckt i absoluta tal hamnar på fjärde plats. Räknat efter BNP/capita kommer på tredje sista plats, just före grannlandet . har BNP-tillväxten i varit bland de högsta jämfört med övriga CÖE- länderna, inflationstakten är dock fortfarande hög. är det CÖE-land där jordbruket har störst betydelse. Jordbrukets produktionsvärde motsvarar av total BNP, genomsnittet för CÖE-10 uppgår till . Andelen sysselsatta inom jordbruket uppgår till medan genomsnittet för CÖE-10 är . har sysselsättningen inom jordbrukssektorn t.o.m. ökat. Hushål- lens utgifter för livsmedel är högre i än i övriga CÖE- länder. Ekonomin i föll tillbaka kraftigt av men har det kunnat konsta- teras en förbättring. Produktionen i jordbrukssektorn har minskat mindre än i andra sektorer. Vegetabilieproduktionen betydelse har ökat jämfört med animalierna. Landets åkerareal uppgår till . Den viktigaste grödan i rumänsk växtodling är spannmål men även oljeväxter, frukt och grönsaker är viktiga produkter. Landet har goda naturliga förutsättningar för en varierad växtodling men tillgång till konstbevattning krävs i vissa delar av landet. Rumäni- en har nästa störst areal som är möjlig att bevattna. Brister i underhåll m.m. har dock gjort att bevattningsanläggning- arna till största delen är oanvändbara. Spannmål är den viktigaste grödan inom vegetabiliesektorn. Den odlade arealen minskade direkt efter den ekonomiska omvälv- ningen men därefter har en återhämtning skett. Normalt har balans på spannmålsområdet men torka har lett till importbehov. 1997 har åter blivit exportörer av spannmål. Solrosor är den viktigaste oljeväxtgrödan, men det förekommer även odling av sojabönor. Odlingen har ökat kraftigt och landet har ett förhållandevis stort exportöverskott av vegetabiliska oljor. Sockerbetsodlingen har minskat kraftigt och av det inhemska behovet måste importeras. Grönsaksodlingen har minskat kraftigt . exporterade stora kvantiteter grönsaker till f.d. . Bortfallet av denna marknad har inte kunnat tas tillbaka på annat håll. Fruktodlingen har varit konkurrenskraftigare och produktionen har kunnat hållas uppe. är av tradition en förhållandevis stor producent av vin, ungefär i nivå med och . Produktionen föll tillbaka men har en återhämtning skett till samma nivåer som . är nettoex- portörer av vin, bl.a. till , och . Animalieproduktionen har inte återhämtat sig till skillnad från flera av vegetabilieprodukterna. Minskningen har fortsatt men takten har bromsats upp. När de stora statliga jordbruken avvecklades har två olika former av animalieproduktion uppstått, dels stora privata bolag med intensiv produktion, dels små enskilda jordbruk med produktion för närmarknaden. har av tradition exporterat såväl levande slaktdjur som förädlade animalieprodukter. En stor del av denna export skedde dock inte på marknadsmässiga villkor. I samband med den kraftiga produktionsminskningen fick införa exportförbud för animalieprodukter för att klara försörj- ningen av hemmamarknaden. Försörjningen är nu mera balanse- rad och förbuden har kunnat tas bort. Livsmdelsindustrin är viktigaste industrisektor med av de totala produktionsvärdet. Mjölk, kött, socker och vegetabilisk olja är de enskilt viktigaste produkterna. Livsme- delsindustrin i byggdes upp under den förra regimen efter politiska beslut snarare än efter var efterfrågan fanns. Det innebar att industrin var utspridd i många små enheter i olika regioner. Industrierna är arbetsintensiva och produktiviteten är låg. Investeringar i industriledet är därför nödvändiga. Privatise- ringarna har gått långsamt. Det finns dock exempel på stora utländska investeringar som gjorts, bl.a. i konfektyrindust- rin. var en av världens största spannmålsexportörer. Efter blev en viktig leverantör av livsmedel till f.d. . Den ekonomiska omvälvningen reducerade livsmedlens betydelse ytterligare för den rumänska handeln. har landet varit nettoimportörer. EU är den viktigaste handelspartnern, en betydande andel av exporten går även till länderna i . 1990 genomfördes en reform av den rumänska jordbrukspoliti- ken. Det huvudsakliga syftet med jordbrukspolitiken är fortfaran- de att hålla ner konsumentpriserna. Stödet till jordbruket ges numera nästan helt genom möjlighet till krediter . Marknadsregleringarna är av mycket ringa omfattning. Det finns möjlighet att fastställa ett lägsta garanterat pris för ett flertal jordbruksprodukter men i praktiken har denna möjlighet endast utnyttjats för mjölk, griskött, fjäderfäkött och vete . Detta pris baseras på världsmarknadspriset. Det har också genomförts en landreform i syfte att privatisera jordbruket. P.g.a. gällande lagstiftning tillåts dock de enskilda jordbrukarna fortfarande endast att bruka små arealer. höjdes maximigränsen för privat ägande av till . P.g.a. av oklara ägoförhållanden beräknas att 0,5 milj inte har brukats GOSTRUKTUR I DET RUM¤NSKA har genom sin storlek möjlighet att bli ett betydande jordbruksland. De naturliga förutsättningarna är goda för flera produkter, såväl bulkprodukter som specialprodukter, och landet har relativt nära till viktiga marknader. Svag ekonomisk stryka gör dock att utvecklingen tar tid. bedöms utsikter vara goda för att bli nettoexportörer av jordbruks- produkter. Spannmål och arbetsintensiva specialprodukter torde vara de produkt där snabbast kan bli konkurrenskraf- tigt. är det näst minsta av CÖE-länderna räknat efter befolkningsmängd. Den totala befolkningen uppgår till knappt 2 miljoner. Räknat efter BNP, uttryckt i absoluta tal, kommer på femte plats. har den klart högsta BNP per capita bland CÖE-länderna. Jämfört med länderna i EU med lägst BNP (, och ) är skillnaden inte så stor. Den ekonomiska situationen i har förbättrats vilket återspeglas i bl.a. stigande BNP och fallande infla- tionstakt. Utvecklingen i har dock varit mindre gynnsam än i t.ex. och . Jordbrukssektorn i spelar en liten roll i den totala ekonomin. Jordbrukets andel av den totala BNP uppgår till vilket är minst av samtliga CÖE-länder. Exporten av livsmedel utgör av den totala handeln vilket också är minst av samtliga CÖE-länder. i ett vidgat perspektiv med hänsyn tagen till landsbygdens betydelse, turism, arbetskraftsbuffert, m.m. har dock jordbruket en större betydelse. Jordbruksproduktionen i har inte påverkats lika mycket av den ekonomiska omvälvningen som i de flesta andra CÖE- länder. I likhet med övriga CÖE-länder har det skett en förskjut- ning från animalier till vegetabilier. har den minsta åkerarealen av samtliga CÖE-länder med ca 0,24 milj ha. Omkring hälften av arealen utnyttjas för spannmålsodling. är självförsörjande till . Hektaravkastningen har i stort sett kunnat hållas oförändrad . Avkastningsnivån ligger just under genomsnittet för EU. Potatis har varit en förhållandevis viktig gröda, speciellt för foderändamål. Minskat importskydd för spannmål har dock lett till att potatisodlingen gått tillbaka. Sockerbetsodlingen är av liten omfattning och täcker av landets behov. är en viktig exportprodukt från . av produktionen exporteras. Av länderna inom EU är det bara och som har större produktion av humle än . Vinproduktionen i har ökat . En viss del av produktionen exporteras. Grönsaks- och fruktproduktionen är arealmässigt små produkter. Det förekommer viss export av frukt, främst äpple. Animalieproduktionen har minskat , dock med undantag för grisköttsproduktionen. Nöt- och fjäderfäkött har fått minskad betydelse beroende på att exportmarknaderna i det har stängts. har exportöverskott av mjölk och fjäderfäkött medan man importerar griskött och nötkött. Mjölkproduktionen bedrivs till största delen av små privata jordbruk medan fjäderfä- och grisköttsproduktionen är koncentre- rad till större företag. Livsmedelsindustrin i är förhållandevis väl strukturerad men kapacitetsutnyttjandet är lågt. av det totala produktionsvärdet i industrisektorn kommer från livsmedel. Jordbruksprodukterna har liten betydelse för totala handel. Totalt sett har ett betydande handelsunderskott för jordbruksprodukter. var exporten av nötkött och levande djur av stor betydelse. är nettoimpor- törer av dessa produkter. har export av kvalitetsvin fått ökad omfattning. Det är fortfarande den viktigaste handelspartnern vad gäller export. har en ägostruktur som skiljer sig markant från de flesta andra CÖE-länder. av arealen brukas av privata jordbrukare medan återstoden brukas av statsägda jordbruk. GOSTRUKTUREN I SLOVENSKT JORDBRUK har fattat beslut om att överföra statligt ägda jordbruk till ett kooperativt ägande. Regler som maximerar hur stora privata jordbruk får vara ska tas bort. tillämpar ett system med administrativt beslutade priser som nära ansluter till EU:s system. Marknadspriserna i är bland de högsta av CÖE-länderna och i vissa fall högre än i en del EU-länder. Jordbruket och livsmedelsindustrin ges även kreditstöd. En annan viktig stödåtgärd är direktbidrag för att utjämna produktionskostnaderna mellan olika regioner. av budgeten 1996 gick till stöd åt områden med sämre produktionsförutsättningar. Dessa stöd har bl.a. gynnat vinod- lingen i . Jordbruket spelar liten roll för ekonomin i . Landets naturliga förutsättningar för jordbruksproduktion medför be- gränsade möjligheter till expansion. Landets ringa storlek innebär att produktionen, med undantag för någon specialprodukt, spelar liten roll totalt sett. är det minsta av CÖE-länderna räknat efter befolknings- mängden, har dock en mindre åkerareal. har även minst BNP, uttryckt i absoluta tal, av CÖE-länderna. BNP per capita är dock högst i jämfört med de övriga baltiska länderna. Ekonomin i försämrades som en följd av den ekonomiska omvälvningen. Det har dock kunnat konstateras en förbättring i den estniska ekonomin men den har gått långsammare än vad som hade förväntats. Jordbru- kets andel av total BNP uppgår till vilket är lika med medeltalet för samtliga CÖE-länder. Jämfört med övriga baltiska länder är jordbrukets betydelse för BNP något lägre i än i och . Andelen sysselsatta inom jordbruket är förhållandevis låg med , vilket är betydligt under genomsnittet för CÖE-länderna. Åkerarealen i uppgår till knappt 1 milj ha. Omkring 0,3 milj ha beräknas ligga outnyttjad bl.a. beroende på oklara ägande- förhållande. Vegetabilieproduktionen i har traditionellt varit inrik- tad på att försörja animalieproduktionen med foderprodukter. Minskande animalieproduktion har dock lett till att foderproduk- tionen fått minskad betydelse och odlingen av vete och råg har ökat. Kvaliteten på den estniska brödsäden har dock varit svag vilket har lett till problem för kvarn- och bageriindustrin. har importerat av den inhemska förbrukningen men minskad animalieproduktion har lett till minskat behov. Hektaravkastningen är låg jämfört med EU men ligger högt jämfört med de andra f.d. . Det mesta av spannmålen odlas av det storskaliga jordbruket. Potatisodlingen är till stor del inriktad mot fodersektorn. Frukt- och grönsakspro- duktion spelar liten roll totalt sett men är betydelsefull för självhushållningen. Produktionen gynnas av låga arbetskostnader men det saknas f.n. fungerande marknadskanaler. var det estniska jordbruket inriktat mot att exportera animalieprodukter till Leningrad- och Moskva- områdenena. Animalieproduktionen stöttades av genom låga priser på foder och andra produktionsmedel. Den ekonomis- ka omvälvningen och ländernas frigörelse innebar att produktionen fick avsättas till världsmarknadspris och att de tidigare exportmarknaderna omgärdades med tullmurar. Detta resulterade i att produktionen minskade med . Mjölk är den viktigaste produkten i det estniska jordbruket. Avkastningsnivån är fortfarande förhållandevis god jämfört med andra CÖE-länder trots att en minskning har skett . exporterar både smör och mjölkpulver. Köttpro- duktionen har minskat kraftigt och landet når numera inte full självförsörjning. Den spannmålsbaserade animalieproduktionen har också minskat bl.a. beroende på att tillförsel av billiga fodermedel har upphört. Handeln med jordbruksprodukter spelar en relativt stor roll för den estniska ekonomin. Landets geografiska läge innebär att det har en betydelse som transitland. Mjölkprodukter är de viktigaste exportvarorna, tidigare förekom en betydande export av kött. Det mesta av exporten går till . Exporten minskade direkt efter självständigheten men har åter ökat. EU- och EFTA- länderna är de viktigaste importörerna. Socker och spannmål är de viktigaste importprodukterna. Totalt sett har ett mycket stort handelsunderskott på jordbruksområdet. Inhemskt producerade varor kan f.n. inte konkurrera med billig ofta subventionerad import. Livsmedelsindustrin i är viktig i förhållande till landets övriga näringsliv. av landets totala industri- produktion kommer från livsmedelssektorn. De viktigaste varuområdena är mejeri, kött, fisk och tobak. Dryckesindustrin och fiskindustrin har ökat sin produktion medan t.ex. fodermedelsindustrin har förlorat av sin produktion. Privatiseringen har gått snabbast i mejerisektorn medan utveck- lingen gått långsammare i kvarn- och slakteribranscherna. I denna typ av basindustrier har ofta producentkooperativ gått in som nya ägare. I mer konsumentorienterad livsmedelsindustri har det förekommit att utländska företag gått in. Som exempel kan nämnas att ett finskt konfektyrföretag har köpt ett bageriföretag och att ett svenskt och ett finskt bryggeri tillsammans har köpt det största estniska . Den estniska livsmedelsindustrin har svårt att klara EU:s kvalitetskrav. Det finns inte något slakteri som är godkänt för export till EU. har efter självständigheten valt att föra en mycket liberal handels- och jordbrukspolitik. Det innebär i praktiken att det inte finns något gränsskydd för jordbruksprodukter eller några direkta stöd till jordbruket. Det viktigaste instrumentet för att stödja jordbruket är genom att ge krediter för att bygga upp små och medelstora företag. har det framförts kritik från främst producenthåll mot den liberala politiken. ska det estniska parlamentet diskutera införandet av importtullar. Griskött är den vara som ligger närmast till för att omfattas av ett tullskydd. av arealen brukas av de tidigare kollektivt ägda jordbruken. Vissa av dessa har övergått till kooperativt ägande medan andra är på väg att delas upp i små privata jordbruk. Det finns omkring 20 000 privata jordbruk med en medelareal på ca . Totalt brukar dessa företag av arealen. Det finns ett stort antal små husbehovsjord- bruk som inte är lagligt registrerade. Medelarealen på dessa jordbruk är ca . GOSTRUKTUREN I DET ESTNISKA är det minsta av samtliga CÖE-länder och spelar därför liten roll totalt sett för EU-marknaden. Landets geografiska läge gör att de naturliga förutsättningarna för jordbruksproduktion är förhållandevis svaga. Den stora animalieproduktion som byggdes upp hade sin grund i den tidens planekonomin. Det torde bli svårt för att åter kunna nå upp de volymer som då producerades. Mjölk torde vara den viktigaste produkten för det estniska jordbruket . är det tredje minsta av CÖE-länderna räknat efter befolkningsantalet. Räknat efter total BNP är näst minst (endast har lägre BNP) och landet har den fjärde lägsta BNP/capita. drabbades av en tillbakagång i ekonomin , i samband med självständigheten. Läget har stabiliserats och en uppgång kan noteras . Jämfört med de övriga baltiska länderna har den högsta arbets- lösheten. av total BNP kommer från jordbruket vilket är ungefär lika med genomsnittet för CÖE-länderna. Den totala åkerarealen i uppgår till ca 1,7 milj ha. av arealen beräknas vara obrukad bl.a. beroende på oklara ägandeförhållande. Det lettiska jordbruket var inriktat på att producera animalier. Denna produktion var i första hand avsedd för den sovjetiska marknaden. P.g.a. att handeln med har minskat har spannmålsodlingen gått ner kraftigt. Jämfört med 1990 har arealen minskat med ca 1/3. Det är speciellt odlingen av fodersäd som har minskat. Produktionen har också minskat beroende på att hektaravkastningen har sjunkit. är fortfarande nettoimportörer av spannmål. Potatisod- lingen är ganska omfattande i men hektarskördarna är låga jämfört med EU. Det förekommer även sockerbetsodling i . Den egna produktionen täcker ca 1/4 av den inhemska konsumtionen. Av tradition odlas spånadslin i , det är dock begränsade arealer som utnyttjas. Grönsaks- och frukt- odlingen bedrivs till största delen av små familjeföretag. Avsak- naden av fungerande marknadskanaler har begränsat möjligheter- na till handel med dessa produkter. Fruktodlingen gynnas av goda naturliga förutsättningar och låga kostnader. Betydelsen av animalieproduktionen i det lettiska jordbruket har minskat som en följd av självständigheten från . Mjölkproduktionen svarar nu för av den totala jordbruksproduktionen. Produktionen har minskat med beroende på såväl minskat koantal som minskad avkastning. Landet har fortfarande ett visst överskott, till största delen smör, som exporteras till . Det har varit svårt för att exportera till beroende på svag kvalitet. Som följd av att mjölkproduktionen har minskat har även köttproduktionen gått ner. är fortfarande nettoexportörer av kött, det mesta säljs till . Även för denna produkt har det varit svårt att etablera sig på nya marknader. Den spannmåls- baserade animalieproduktionen har missgynnats av stigande foderpriser. är nettoimportörer av griskött. Livsmedelsindustrisektorn i är inriktad mot mejeri-, slakteri- och kvarnindustri. Industrin i lider av överkapa- citet och låg produktivitet. Det har genomförts privatiseringar i samtliga industrigrenar. Utvecklingen har gått snabbast i mejeri-, slakteri- och bagerinäringarna. har ett svenskt företag köpt in sig i största kvarn. Ett annat svenskt företag är etablerade i potatisstärkelseindustrin. av industriproduktionen i kommer från livsmedelssek- torn. Textilindustrin är näst viktigast med . Utrikeshandel med jordbruksprodukter har traditionellt varit av stor betydelse för . Den nya situationen som uppstod i.o.m. självständigheten har inneburit kraftiga förändringar. Exporten har minskat medan importen har ökat vilket har lett till att är nettoimportörer av livsmedel. Det mesta av exporten går fortfarande till men även till vissa andra CÖE-länder. Importen kommer till största delen från EU. Mjölk- och köttprodukter är de viktigaste exportvarorna medan socker, frukt och drycker är de viktigaste importprodukterna. Stödet till jordbruket utgörs främst av ett gränsskydd. Av beredskapsskäl köper staten in vissa kvantiteter spannmål vilket också ger ett visst prisstöd. Jordbruket ges olika former av direktstöd. Det kan ske genom subventioner till diselolja samt stöd till avel och förädling. Stöd ges även till odlingen av spånadslin. Jordbruket omfattas även olika program för att tillhandahålla krediter. Privatiseringen av var besvärlig efter självständigheten beroende på komplicerad lagstiftning. har dock förändringarna i ägostrukturen påskyndats. 3TRUKTUREN I DET LETTISKA JORDBRUKET Andel av arealen, är i likhet med ett mycket litet land och dess betydelse på den gemensamma marknaden är därför mycket begränsad. Jordbruket i var helt inriktat på att producera animalieprodukter P.g.a. av relativt begränsade naturliga förutsättningar torde jordbruket i inte komma att bli av någon större betydelse totalt sett. P.g.a. det finansiella läget har på egen hand svårt att bygga upp ett expanderande jordbruk . Mjölk torde bli den viktigaste produkten . är det folkrikaste och det till åkerarealen största av de baltiska länderna. har lägst BNP per capita av samtliga CÖE-länder.