sou · GLB3139 · 1998-01-01 00:00:00 — Mödrarna får ha barnen boende hos sig för att det är de som har tagit mest hand om dem. Även om makarna i de allra flesta fall är överens om att barnen ska bo med sin mamma kan det ändå kännas svårt för mannen att förlora den vardagliga kontakten med sina barn. Medan kvinnorna vid en skilsmässa får betala ett ekonomiskt pris för könsarbetsdelningen i familjen, handlar det för männens vidkommande snarare om sociala kostnader. Intervjun med illustrerar väl hur bristande vana och kunskap att ta hand om sina barn och sitt hushåll kan få stora konsekvenser vid en skilsmässa. berättar att han tycker att det är svårt att leva för sig själv. Han känner sig ensam. Ändå var det han som ville att barnen skulle bo permanent med deras mamma. Han kände att det för honom var alltför svårt att klara av alla vardagslivets bestyr. ... en kvinna är bättre funtad för det, det gäller väl inte generellt kanske, men de påstår ju att en kvinna kan ha många järn i elden Missnöje, konflikter och upplösning , medan en karl inte klarar av det, och jag känner det lite så. Jag kan inte hålla på och laga mat och hjälpa dem med läxor- na. [Det blir] för mycket , det funkar inte. och tycktes på ett bättre sätt än ha funnit sig tillrätta med sin nya situation, även om markerar en tvehåg- senhet över sin situation när han säger att han har vunnit på ett sätt och förlorat på ett sätt. Jag har förlorat familjen, men jag har vunnit min frihet. upplever att det är svårt att komma hem till en tom lägenhet för att ställa sig och laga mat till sig själv. Han känner sig ensam och har nästan inga vänner. Barnen vill inte komma till honom längre, berättar . De vill träffa kompisar och inte sitta här. Enligt den svenska skilsmässostudie vi tidigare refererat till har kvinnor och män olika upplevelser av en skilsmässa (, 1995). Många av männen som deltog i den undersökningen upplevde, liksom och , att deras livssituation efter skilsmässan hade försämrats på snart sagt alla väsentliga områden. Hushållsekonomin hade blivit sämre, de hade förlorat sociala kontakter och de mådde sämre psykiskt och fysiskt. Kvinnorna ansåg istället i stor utsträckning att skilsmässan i det stora hela hade haft positiva konsekvenser, även om deras inkomster hade minskat. De upplevde att deras möjligheter att styra och kontrollera sina liv hade ökat och att självförtroendet hade vuxit. Av den refererade undersökningen drar författaren slutsatsen att männen var skilsmässans förlorare. Det ligger en hel del i den slutsatsen, även om den kanhända är lite för kategorisk med tanke på vad som sagts om ensamma mammors ekonomiska situation. Män tycks i allmänhet vara mer beroende av familjen än kvinnor och givet könsarbetsdelningen i familjen har de också mer att förlora på att äktenskapskontraktet upplöses. Äktenskapsinstitutionen tjänar fortfarande männens intressen bättre än kvinnornas. Därmed är förstås inte sagt att alla män upplever en skilsmässa som något negativt. , till exempel, sammanfattar sina erfarenheter av sin skilsmässa med orden: För mig var skilsmässan det jävligaste jag varit med om, men det bästa som hänt mig. Med något enda undantag upplever de frånskilda kvinnor vi har intervjuat skilsmässan som något positivt. Framförallt betonar de att den inneburit en ökad självständighet och autonomi. Också kvinnor som inte kände sig dominerade av sin före detta man framhåller det positiva värdet i att själva få bestämma över sina liv. Att säga vad jag vill, tycka vad jag vill, tänka vad jag vill. Att vara mig själv, som en kvinna uttrycker det. Alldeles särskilt stark är den känslan av förklarliga skäl hos de kvinnor som utsatts för misshandel. arbetade vid intervjutillfället natt på sjukhus. När hon har sovit , kommer barnen hem från skolan. Hon har nästan ingen tid för sig själv. Och det är svårt att få pengarna att räcka, även om hon får ekonomisk hjälp av sin mamma och arbets- kamraterna skänker kläder till barnen. Att köpa kläder till sig själv eller att lägga pengar på nöjen är nästan inte att tänka på. Ändå upplever sig som lyckligt lottad. Hon förklarar att efter vad jag har gått igenom känns det som paradiset. Jag kan skratta när jag vill, och vara mig själv, och sy på symaskinen, och göra vad som passar oss. Utan att vara rädd för något. 6.Omförhandlade genuskontrakt: mellan patriarkat och jämställdhet Föreställningar och normer om hur familjelivet ska organiseras följer inte längre på ett självklart sätt de traditionella könsrollsmönstren; handlingarna i familjen har blivit föremål för reflektion. Det betyder att de inte på samma sätt som tidigare styrs av seder och traditioner. Fasta normer har delvis ersatts av reflexivitet (Giddens, 1991). När arbetsfördelningen i en familj är given finns det utrymme för förhandlingar mellan makarna eller samborna om vem som ska göra vad. Man kan därför förvänta sig att det beroende på intressen, maktförhållanden och andra omständigheter förekommer en betydan- de variation i familjers sätt att organisera arbete och ekonomi. Men även om familjelivets organisering i ökad utsträckning blivit föremål för förhandlingar finns gamla mönster för könsrelationer kvar som nya mönster har etablerats. Vårt första syfte har varit att undersöka variationerna mellan olika familjer i hur de organiserar arbete och ekonomi och att söka efter eventuella nya mönster. Men vi har också försökt förstå uppkomsten av nya och varierande mönster. Vi har frågat oss vilken roll rationella argument och överväganden spelar, vilken roll gamla och nya kulturella föreställningar om kön och genus spelar och i vilken utsträckning arbetsfördelning och familjelivets organisering påverkas av mäns och kvinnors tillgång till olika typer av maktresurser. Våra resultat tyder på att vissa idéer om jämställdhet har stark förankring på ett principiellt plan. Både bland kvinnor och män är det drygt åtta av tio som menar att makar och sambor bör ta lika mycket ansvar för det praktiska arbetet med hem och barn. Samma sak gäller försörjningen. Cirka åtta av tio såväl kvinnor som män anser att ansvaret för familjens uppehälle bör delas lika mellan makarna. Den faktiska arbetsfördelningen mellan makar och sambor visar dock att idealet om jämställdhet tycks svårt att förverkliga. Det är bara i drygt var tionde familj som hushållsarbetet verkligen är jämnt fördelat mellan kvinnan och mannen. Men vi kan också konstatera att det bara är i omkring var fjärde familj som den traditionella könsrollsuppdelningen lever kvar, det vill säga att det är kvinnan som står för i stort sett allt hushållsarbete. I nästan två tredjedelar av alla familjer gör männen en insats i hushållsarbetet, och i en fjärdedel av dessa familjer är denna insats av relativt stor omfattning. Männens bidrag gäller framförallt disk, att handla och städning (i nämnd ordning), men även i viss utsträckning matlagning. Tvätten sköter dock de allra flesta kvinnor fortfarande själva. Vi har alltså funnit stora variationer när det gäller jämställdhetsi- dealets förverkligande. Med en generös tolkning kan man säga att det i drygt en tredjedel av alla familjer finns en fördelning som närmar sig en jämställd arbetsfördelning. I ytterligare en dryg tredjedel av familjerna gör kvinnorna det mesta av hushållsarbetet, dock inte allt. Men i lite mer än en fjärdedel av alla familjer råder en arbetsfördelning som går tvärt emot allt tal om jämställdhet. I dessa patriarkala familjer finns en minoritet kvinnor som själva anser att de som kvinnor bör ta huvudansvaret för hushållsarbetet. Den uppfatt- ningen omfattas av knappt var fjärde kvinna i de patriarkala familjer- na men bara av var tjugonde kvinna i jämställdhetsorienterade familjer. Det är också betydligt vanligare att kvinnor i patriarkala familjer upplever det som sin plikt att sköta hushållet, liksom att de antar att hemmet betyder mera för dem själva än för deras man. Således varierar inte bara hushållsarbetets faktiska fördelning mellan familjer. Det finns också betydande variationer i kvinnors uppfatt- ningar om detta arbete. Idéer om jämställdhet lever sida vid sida med traditionella normer och föreställningar. Dock är det i långt större utsträckning männen i patriarkala famil- jer som har en traditionell inställning till arbetsfördelningen mellan kvinnor och män. I flertalet av dessa familjer är det därför inte kvinnornas egna föreställningar om hushållsarbete som förklarar att de gör det mesta hemma. Istället är det männens uppfattningar och värderingar som har fått störst genomslag. delar inte kvinnorna männens åsikter om önskvärdheten och förträffligheten i denna arbetsfördelning och de är också i stor utsträckning missnöjda med den sneda arbetsfördelningen. Männens större inflytande i dessa familjer grundar sig i hög grad på att de har betydligt större ekono- miska resurser än kvinnorna, det vill säga på att kvinnorna är ekonomiskt beroende av sina män. I de jämställda familjerna delar makarna (samborna) ganska lika på hushållsarbetet. Men inte ens i dessa familjer kan man säga att könsmärkningen av arbetet har upphävts. Jämställdheten innebär inte att kvinnliga och manliga uppgifter helt har försvunnit, utan handlar mera om att makarna lägger ner ungefär lika mycket tid på hushålls- arbete. Det finns alltjämt en könsuppdelning av åtskilliga arbetsupp- gifter. Och även i många jämställda familjer tycks mycket av mellan patriarkat och jämställdhet initiativet och det slutliga ansvaret för städning och andra hus- hållsuppgifter ligga hos kvinnorna, kanske beroende på att kvinnornas och männens förhållningssätt till hushållsarbete och heminredning i viss mån skiljer sig åt. I våra uppväxtmiljöer finns fortfarande tydliga könsmärkta tecken och symboler som påverkar oss och formar dispositioner, eller habitus, som styr handlandet. Kanske kan man också hävda att delar av hushållsarbetet är nära kopplat till en könsidentitet och att många föreställningar om vad som är kvinnliga och manliga uppgifter därför lever kvar. Men det finns alltså betydande variationer och vi har i tidigare kapitel beskrivit dessa och försökt finna förklaringar till uppkomsten av olika lösningar i familjernas organisering av arbete och ekonomi. Först kan vi konstatera att arbetsfördelningen i hushållet till stor del beror på hur familjen ser ut – i vilket stadium i familjecykeln som den befinner sig – och framförallt att det inträffar avgörande förändringar när ett par får sitt första barn. I yngre familjer utan barn är arbetsfördelningen mer jämställd än i övriga. Man kan säga att den är jämställd i en tredjedel av dessa familjer och ganska jämställd i fyra av tio. I tre fjärdedelar av de yngre barnlösa familjerna har således fördelningen av hushållsarbetet en betydande inriktning mot jämställdhet. Om vi sedan jämför dessa par med familjer där det finns småbarn finner vi en dramatisk skillnad i arbetsfördelning. Av de senare paren är det knappt fyra av tio som är tillnärmelsevis jämställ- da. Denna skillnad beror inte på generationsskillnader. Åldersskillna- derna mellan unga par utan barn och småbarnfamiljer är inte stora. Skillnaden i arbetsfördelning mellan de båda kategorierna är därför inte en följd av att yngre skulle ha andra värderingar. Skillnaden ligger i själva familjesituationen, det vill säga om paret har barn eller inte. En förklaring till att hushållsarbetets fördelning förändras när ett par får barn är att kvinnan, men inte mannen, förändrar sin anknyt- ning till arbetsmarknaden. Nästan undantagslöst är det kvinnorna som tar ut merparten av föräldraledigheten och därefter jobbar flertalet deltid. Kvinnorna uppger vanligen att de arbetar deltid för familjens skull. Kanske är det då främst barnen de tänker på. Föreställningen att det inte är bra för barn att vistas för länge på daghem och förskolor är vitt spridd. Men också svårigheterna att både heltidsarbeta och sköta ett småbarnshushåll påverkar beslutet. Detta dubbelarbete är ofta betungande och ger inte sällan upphov till svårlösta tidspussel. Således anpassar kvinnorna fortfarande i stor utsträckning sina yrkesliv efter familjesituationen. Bland dem med riktigt små barn är de flesta föräldralediga. Och av dem med barn mellan två och arbetar nästan sex av tio deltid. Den andel av mödrarna som heltidsarbetar ökar från när yngsta barnet är mellan ett och till när det är mellan sju och och när det är över tretton. Av de unga kvinnorna utan barn är det däremot som arbetar deltid. Männens yrkesliv påverkas däremot nästan inte alls när de får barn. De fortsätter att arbeta heltid oberoende av sin familjesituation. Bara i var sjunde familj i vår undersökning tog mannen ut mer än en tiondel av föräldraförsäkringens dagar och av männen hade av familjeskäl arbetat deltid mer än i sträck. I den förändrade situation som inträder när kvinnan som nybliven förälder plötsligt tillbringar mera tid hemma än sin man, ligger det nära till hands att hon tar ett större ansvar, inte bara för barnets omsorg, utan även för hushållsarbetet i allmänhet. Ändå vill vi invända mot den förenklade synen att hushållsarbetets fördelning uteslutande är en effekt av hur mycket tid respektive make ägnar förvärvsarbetet. Bara i cirka hälften av de familjer där kvinnan arbetar heltid gör mannen relativt mycket arbete i hushållet. I den andra hälften tycks det överhuvudtaget inte finnas någon form av tidsgrundad rationalitet som kan förklara fördelningen. Där gör kvinnan trots sitt heltidsarbete merparten av allt arbete i hushållet. När vi ska försöka klargöra varför det är kvinnan som tar mest hand om barnen kan vi konstatera att opinionen är betydligt mer delad när det gäller synen på barnens omsorg än när det gäller hushållsarbete i allmänhet. av kvinnorna och av männen instämmer (helt eller delvis) i påståendet kvinnor bör vara hemma med barnen när de är små. Om de traditionella könsrollerna i allmänhet har försvagats och förändrats när det gäller hushållsarbete, gäller detta inte alls i samma utsträckning föräldra- rollerna. Här finns starka normer om moderskap och faderskap som vägleder handlandet. I många fall upplever både kvinnorna och männen det som en självklarhet att kvinnan ska vara hemma mest . Men innebörden av att vara kvinna och mamma är för den skull inte entydig. Här skiljer sig olika grupper av kvinnor åt. Småbarnsmödrar med hög utbildning arbetar till exempel heltid i ganska stor utsträckning. Det gör mer än varannan av dem med akademisk utbildning men bara var fjärde av de lågutbildade kvinnorna. Och det är bara drygt en tredjedel av kvinnorna i högre tjänstemannafamiljer som instämmer i att kvinnor bör vara hemma när barnen är små att jämföra med nästan två tredjedelar av kvinnorna Att det främst är kvinnorna som tar hand om barnen tycks inte bero på att deras yrkesliv spelar en underordnad roll. Kvinnorna anser i lika stor utsträckning som männen att ett förvärvsarbete är viktigt mellan patriarkat och jämställdhet för deras identitet och för deras liv. Och de flesta, både kvinnor och män, menar att ett förvärvsarbete är lika viktigt för kvinnor som för män. Däremot förefaller det som om flertalet kvinnor på ett annat sätt än männen kan tänka sig att låta familjen komma i första hand under begränsade tidsperioder i deras liv. I många fall spelar ekonomisk rationalitet eller nödvändighet in när kvinnan och mannen förhandlar om hur de ska dela upp föräldra- ledigheten. Om mannens inkomster är mycket högre har familjen kanske inte råd med att han tar ut någon längre föräldraledighet. På så vis kan löneskillnaderna mellan mansjobb och kvinnojobb få betydelse för hur enskilda familjer organiserar sina hushåll. Men i vår undersökning har vi funnit att också kvinnor som har högre inkomster än sina män i allmänhet tar ut det allra mesta av föräldraledigheten. En annan möjlig förklaring till att männen i så liten utsträckning utnyttjar möjligheten att vara föräldralediga är att de då skulle riskera att missa karriärchanser. Men dels gäller detta också många kvinnor, dels är det främst de välutbildade männen som väljer att ta ut av föräldraledighet. I grund och botten tyder våra resultat på att det är föreställningar- na om moderskap som är mest avgörande för vem som är föräldrale- dig; både kvinnors och mäns föreställningar. vill många kvinnor (dock långt ifrån alla) att männen ska ta ut en större del av föräldraledigheten. Mer än hälften tror att detta skulle vara bättre för barnen och var fjärde kvinna hade önskat att hennes egen man använt av föräldraförsäkringen. Det tycks som om kvinnor med mycket resurser i form av utbildning, inkomster eller status har lättare att få sina önskemål om att mannen ska vara hemma med barnen tillgodosedda. Men det måste också finnas en vilja hos mannen att vara hemma med barnet. Kvinnorna upplever att de inte kan tvinga männen att ta ut föräldraledighet. Man kan säga att männen ofta har en möjlighet att välja mellan att engagera sig i sina barn genom att stanna hemma, eller att fortsätta att jobba som vanligt (eller mer). Normalt litar de på att mödrarna tar väl hand om barnen. För kvinnorna finns inte denna valfrihet. Vill mannen inte ta på sig ansvaret för barnets omvårdnad har kvinnan oftast inget alternativ. Hennes möjligheter att välja är i detta avseende beroende av mannens önskningar och vilja. När föreställningar och normer om moderskap avgör att kvinnor tar ut den största delen av föräldraledigheten (och sedan också arbetar deltid i stället för heltid) har vi en situation av normativ makt. Ändå kan man knappast hävda att det bara handlar om att män genom att hänvisa till traditionella föreställningar och normer får sina hustrur att ta ut all eller merparten av föräldraledigheten. heller kan man påstå att männen i kraft av sina större ekonomiska och fysiska resurser i allmänhet tvingar kvinnorna att vara hemma, även om det finns åtskilliga kvinnor som önskar att deras man hade varit mera hemma med barnen. Det handlar i stor utsträckning om internaliserade normer och önskningar hos kvinnorna. Många kvinnor vill vara hemma med sina barn under deras första tid. Den nya situationen skapar dock (eller förstärker) en asymmetrisk relation mellan makarna. Utgångspunkten för deras förhandlingar förändras liksom deras respektive förhandlingsposition. Och vanor cementeras. När kvinnorna är hemma med barnen förskjuts också fördelningen av själva hushållsarbetet och det utvecklas vanor och rutiner som senare kan visa sig svåra att bryta. Att förändra en etablerad arbetsfördelning på ett mera genomgripande sätt är sällan lätt. Därutöver ligger det ensidigt i kvinnans intresse att förändra fördelningen när hon återgår till sitt yrkesarbete eller åter går upp på heltid. Det är ju i första hand hennes situation som förändras. Kravet på ett större deltagande i hushållsarbetet betyder för mannens vidkommande uteslutande en ökad arbetsbelastning. Vanans makt i kombination med intresseskillnader är två meka- nismer som kan förklara att en fördelning av hushållsarbetet som uppstod genom att makarna förvärvsarbetade olika många timmar, ofta lever kvar när sådana omständigheter är aktuella. Möjligen kan dessa mekanismer också förklara varför hushållsarbe- tets fördelning är allra mest ojämn i familjer med skolbarn. Där gör kvinnan betydligt mera i hushållet än sin man i tre fjärdedelar av familjerna. Besluten om vem som ska satsa på sitt yrkesliv och vem som ska ta huvudansvaret för barnen när de är små får med andra ord stora men ofta oavsiktliga konsekvenser . Kvinnornas inkomster är lägre än männens i de allra flesta famil- jer. Det är en av de kostnader som kvinnorna får betala för sitt större engagemang i barn och hem. Dock är det främst när makar och sambor går skilda vägar som detta får märkbara negativa ekonomiska konsekvenser för kvinnan. Så länge hon och hennes man är gifta har de vanligtvis lika mycket pengar att röra sig med när räkningar och andra nödvändiga utgifter är betalda. Förmodligen på grund av denna interna omfördelning av pengar upplever också en överväldigande majoritet av både kvinnor och män att fördelningen av pengar i deras familj är rättvis. Detta hindrar dock inte att mannens större inkomst utgör en potentiell maktresurs i en konfliktsituation. Det finns en tendens till att kvinnans och mannens inkomster används till olika saker. Kvinnornas lön betalar ofta familjens mat och barnens kläder medan männens lön betalar amorteringar, hyra, bil och kapitalvaror. Mest uttalat är detta i familjer där mannen tjänar mellan patriarkat och jämställdhet betydligt mer än sin hustru. I de familjerna, liksom i familjer där hushållsekonomin är god, är det också vanligt att mannen har störst kontroll över hushållsekonomin. Det typiska när kvinnorna kontrolle- rar och förvaltar pengarna är istället att hushållsinkomsterna är så små att det är svårt att få pengarna att räcka till det nödvändiga. Om hushållets ekonomi är dålig är det vanligt att frågor som rör pengar ger upphov till osämja mellan makarna, men i övrigt tycks pengar inte vara en stor källa till konflikter. Hushållsarbetets fördelning utgör en större konflikthärd. Även om makarna oftast är överens om att kvinnan ska vara hemma med barnet den , och att hon sedan ska gå ner på deltid, råder det långt ifrån alltid konsensus i frågor som gäller själva hushållsarbetet. Här föreligger tvärtom en mångfald öppna och latenta konflikter som framförallt grundas i att kvinnorna är missbelåtna med hushållsarbetets fördel- ning. Två tredjedelar önskar att deras make ska göra mera hemma och en tredjedel känner sig missnöjda med fördelningen. Dock finns här stora skillnader beroende på hur arbetsfördelningen mellan makarna ser ut. I synnerhet är det kvinnor som gör nästan allt hushållsarbete som är missnöjda. I de patriarkala familjerna – som ändå utgör drygt en fjärdedel av samtliga – upplever mer än hälften av kvinnorna att arbetsfördelningen är orättvis och ungefär lika många uppger att makarna ibland eller ofta är oense om hur de ska fördela arbetet. Det är även vanligt med latenta konflikter i dessa familjer. Hälften av kvinnorna håller ofta eller ibland tyst för husfridens skull i frågor som rör hushållsarbetets fördelning och många har givit upp försöken att få sin man att göra mer. Männen i dessa patriarkala familjer ser på situationen med andra ögon. Till skillnad från kvinnorna anser de i mycket stor utsträckning att fördelningen är rättvis och de upplever inte heller i samma utsträckning att det finns konflikter i denna fråga. Kvinnornas och männens upplevelser och erfarenheter i de patriarkala familjerna skiljer sig åt så markant att man skulle kunna tala om förekomsten av ett hennes och ett hans äktenskap. I de jämställd- hetsorienterade familjerna är kvinnornas och männens erfarenheter tvärtom ganska samstämmiga. Kvinnorna är dessutom i det stora hela ganska tillfreds med hushållets organisering och erfar i betydligt mindre utsträckning än kvinnorna i patriarkala familjer att det förekommer konflikter om fördelningen. Den rikliga förekomsten av öppna och latenta konflikter i familjer med en sned fördelning av hushållsarbetet visar att denna inte i första hand beror på att det är kvinnorna som önskar en sådan fördelning. Fördelningen har främst att göra med maktrelationer mellan makarna. Många män använder uppenbarligen sina större maktresurser (normativa, ekonomiska och i vissa fall fysiska) till att genomdriva sina önskemål och tillgodose sina intressen. Å andra sidan är förekomsten av konflikter och ett stort kvinnligt missnöje också tecken på att mäns normativa makt i familjen minskat. Många kvinnor finner sig inte längre i att utan vidare göra nästan allt hemma. Just därför har fördelningen av hushållsarbetet i ökad utsträckning blivit föremål för en äktenskaplig maktkamp. I vissa avseenden tycks män vara mera beroende av familjen än kvinnor.