sou · GLB3149 · 1998-01-01 00:00:00 — Avgifternas storlek beror bl.a. på avfallets giftighet. Avgifterna tillfaller den nationella miljöfonden. Hantering av kommunalt såväl som farligt avfall anges i EU- kommissionens avi rörande som ett av de områden som kommer att kräva betydande investeringar som allmänhe- tens kunskaper och medvetande om avfallsproblemen måste öka. I den estniska nationella miljöstrategin som antogs anges följande målsättningar på avfallsområdet: ·att stabilisera avfallsmängderna inom industri och hushåll nivå, ·att identifiera ägare/operatörer för existerande tippar och stänga de tippar där någon ägare/operatör inte finns, ·att öka återvinningsgraden till , ·att stänga gamla och anlägga nya tippar i enlighet med EU:s krav, ·att av det kommunala avfallet tas om hand på ett från miljö- och hälsosynpunkt acceptabelt sätt, ·att införa ett system för hantering av farligt avfall, ·att övervaka att alla avfallsproducenter följer gällande regler. ·Till planeras dessutom: ·att behandla och slutligt omhänderta allt avfall i enlighet med gällande internationella miljö- och hälsokrav, ·att se till så att det finns kapacitet för avfallsmottagning i hela . Sammanfattningsvis kan sägas att avfallshantering och åtgärder för att komma till rätta med gamla avfallstippar tillhör de prioriterade områdena i det miljöaktionsprogram som håller på att utarbetas med stöd bl.a. från EU Phare. Om väljer att bygga förbränningsanläggningar för kom- munalt och/eller farligt avfall krävs ny lagstiftning och regler som motsvarar EU:s direktiv om sådana anläggningar. Betydande insatser, inklusive investeringar, kommer att krävas för att genomföra och tillämpa den nya lagstiftningen. Detta gäller inte minst på regional och lokal nivå. Muntlig information från est- niska tjänstemän antyder att det kan ta mellan innan fullt ut kan leva upp till EU-kraven på avfallsområdet. Avfallshanteringen i liknar den i , med undantag för att mängderna industriavfall är betydligt mindre. Avfallet deponeras till större delen på tippar. Det finns ungefär 600 officiellt kontrollerade tippar. Flertalet av dessa är emellertid lo- kaliserade utan hänsyn till geologiska och hydrologiska förhållanden och sköts på ett från miljösynpunkt otillfredsställande sätt. Dessutom finns sannolikt flera hundra illegala tippar som innehåller avfall med okänd sammansättning. Hantering och lagring av gamla (i många fall numera förbjudna) bekämpningsmedel utgör också ett allvarligt avfallshanterings- problem. Det finns inga anläggningar för förbränning av avfall. Lagen om farligt avfall är delvis i överensstämmelse med EU- direktiven /442/EEC om avfall och 91/689/EEC om farligt avfall. Regeringens förordning om den dokumentation som behövs för att hantera farligt avfall är delvis förenlig med EU-direktiv /439/EEC om behandling av avfallsoljor och med Rådets förord- ning 259/93 om övervakning och kontroll av transporter av avfall till och från EU-området. Förslag till förordning om klassificering av farligt avfall har ut- arbetats i enlighet med beslut 94/3/EC och beslut 94/9014/EC om utarbetandet av en lista över farligt avfall. Det råder förbud mot import av farligt avfall. har ratifi- cerat om gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. Ny lag om kommunalt avfall har utarbetats av miljöministeriet. Enligt kommunallagen är kommunerna ansvariga för insamling och transport av hushållsavfall och annat icke-farligt industriavfall. pågår ett projekt för att utarbeta en nationell strategi för hantering av fast kommunalt avfall. Med hjälp av lagen om naturresurser har avfall avgiftbelagts. Avgiften varierar från per kubikmeter för icke-giftigt avfall till per kubikmeter för avfall som klassificeras som mycket giftigt. Sammanfattningsvis bör enligt avis ägna särskild uppmärksamhet åt att snabbt anpassa sig till EU:s ram- lagstiftning på avfallsområdet samt på att utarbeta strategier för att fi- nansiera insatserna på avfallsområdet. Investeringar i infrastruktur är de viktigaste långsiktiga insatserna för att på ett effektivt sätt tillämpa EU-lagstiftningen på avfallsområdet. Om beslutar bygga förbränningsanläggningar för kom- munalt respektive farligt avfall måste lagstiftning som implementerar EU-direktiven /369/EEC om utsläpp av luftföroreningar från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar och 94/67/EC om för- bränning av farligt avfall utarbetas och antas. Genomförandet av förpackningsdirektivet är oklart. Enligt den litauiska miljötillståndsrapporten som publicerades är utvecklingen av ett system för rationell hantering och utnyttjande av avfall ett av de mest akuta problemen inom miljövårdssektorn i Li- tauen. Den litauiska miljöstrategin, som utarbetats med stöd av EU Phare, anger följande prioriterade mål på avfallsområdet: ·minskade föroreningar från industriavfall och farligt avfall. ·minskade föroreningar från kommunalt avfall. ·omhändertagande av lager av gamla bekämpningsmedel. ·förebyggande av att radioaktivt avfall kommer ut i miljön. Förslag om ny lag om avfallshantering är lämnad till parlamentet för behandling. Ett omfattande arbete med anpassningen av EU- direktiven pågår med stöd av EU Phare och . utarbetades med dansk stöd ett program för att ta hand om befintligt farligt avfall. Programmet skall pågå . I ett första steg kommer säkra lagringsplatser för farligt avfall att till- skapas. Metoder och rutiner för att förstöra befintliga lager av bekämp- ningsmedel i enlighet med rekommendationer från HELCOM och EU:s direktiv håller på att utarbetas. har ännu inte ratificerat om gräns- överskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt av- fall. Sammanfattningsvis framhålls avis angående att ny lagstiftning som står i överensstämmelse med EU:s di- rektiv håller på att införas på avfallsområdet samt att en handlings- plan för farligt avfall håller på att utarbetas. Om beslutar bygga förbränningsanläggningar för kom- munalt respektive farligt avfall måste lagstiftning som implementerar EU-direktiven /369/EEC om utsläpp av luftföroreningar från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar och 94/67/EC om för- bränning av farligt avfall antas. Genomförandet av förpackningsdirektivet är oklart. Att minska miljöeffekterna av avfall identifieras som en av tio priori- terade frågor i den polska miljöpolicyplanen . Avfalls- mängderna måste minska och insatser göras för att stimulera och infö- ra kompostering och återvinning. Inga förbränningsanläggningar finns för kommunalt avfall. Det finns emellertid ett antal projekt om sådana anläggningar i de större städerna t.ex. och . Prioriteringar inom avfallsområdet är enligt den nationella mil- jöplanen: ·På kort sikt: Snabb minskning av det fasta avfallet genom att in- föra tillfredsställande hantering av såväl industriellt som kom- munalt avfall och omhändertagande av farligt avfall. ·På medellång sikt (). Uppnå tillfredsställande be- handling och säker lagring av farligt avfall. En minskning av mängden fast industriavfall som deponeras . Nytt system för sopsortering och återvinning av hushållsavfall samt introduktion av kompostering, förbränning och biogasproduk- tion. ·På lång sikt (till cirka ). Introduktion av miljövänliga moderna tillverkningsmetoder (ren teknik) i alla produktionspro- cesser. Restaurering av förstörd miljö. har ratificerat om gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. har infört avgifter på avfall. Avgifterna för farligt avfall är tio gånger så stora som för icke-giftigt avfall. Sammanfattningsvis påpekas i avis att gra- den av EU-anpassning är låg inom avfallsområdet. Effek- tiv tillämpning av EU:s lagstiftning inom avfallsområden, vilket krä- ver stora investeringar, kommer endast att vara möjligt på lång sikt och kommer att kräva såväl ökade offentliga som privata investering- ar. Inga särskilda studier har dock genomförts för att utvärdera kon- sekvenserna av att införa EU-lagstiftningen. Vidare är genomförandet av förpackningsdirektivet är oklart. EU:s arbete inom kemikalieområdet Målsättningen för EU:s arbete inom området kemikalier och kemika- liehantering är att minska mängderna giftiga ämnen i miljön och ris- kerna för människor och miljö. Inom är ansvaret för kemikaliefrågorna uppdelade mellan ett flertal generaldirektorat beroende på kemikaliernas egenskaper, användning och effekter på hälsa och miljö. Miljödirektoratet (DG XI) har ansvar för reglerna som omfattar farliga ämnen, kontroll av existerande och nya ämnen, icke- jordbruksanknutna bekämpningsmedel samt import och export av vis- sa farliga kemikalier. DG V som ansvarar för sociala frågor handhar kemikalier som arbetsmiljöfrågor. Jordbruksdirektoratet (DG VI) ansvar för växtskyddsmedel och andra bekämpningsmedel medan transporter av farliga kemiska pro- dukter ligger under DG VII (Transportdirektoratet). Slutligen har Industridirektoratet (DG III) hand om frågor som berör marknadsföring av produkter eller farliga blandningar. EU:s kemikalielagstiftning kan indelas i fyra delar: ·marknadsföring av farliga ämnen. ·notifiering av nya ämnen. ·kontroll av riskerna med existerande ämnen ·export/import av farliga kemikalier. För att uppnå det övergripande målet inom kemikalieområdet att begränsa riskerna med kemikaliehanteringen anges följande åtgärder i femte miljöhandlingsprogrammet: ·effektiv datainsamling om nya och existerande kemikalier. ·klassificering av kemikaliernas giftiga egenskaper och lämplig märkning av förpackningar och behållare. ·riskutvärdering av nya och existerande kemikalier. ·hantering av riskerna genom att användningen av giftiga kemi- kalier begränsas eller helt förbjuds eller att man ersätter dem med mindre farliga produkter. I om hur femte miljöhandlingspro- grammet genomförts på kemikalieområdet betonas bl.a. att: ·man nått fram till en gemensam uppfattning beträffande en om- fattande revidering av direktivet om riskerna i samband med vis- sa industriverksamheter (det så kallade SEVESO-direktivet). ·ett flertal ändringar och anpassningar till tekniska framsteg har gjorts till de grundläggande direktiven om klassificering och märkning av farliga ämnen och blandningar. ·en notifieringsprocedur för nya ämnen har antagits liksom prin- ciper för riskvärdering av nya ämnen. ·lagstiftning om export och import av farliga kemikalier har anta- gits. ·lagstiftning om utvärdering och kontroll av riskerna med existe- rande ämnen har trätt i kraft. En första lista över 42 prioriterade ämnen har fastställts. ·framsteg har gjorts när det gäller bekämpningsmedelslagstift- ningen. En översyn av existerande ämnen har påbörjats. För att stötta det praktiska arbetet med kemikalier har en Euro- peisk Kemikaliebyrå etablerats (1993). Denna täcker fem viktiga tek- nisk-vetenskapliga områden nämligen klassificering och märkning, nya ämnen, testmetoder, existerande ämnen samt export/import av kemikalier. Generella frågeställningar i kandidatländerna Hantering av kemikalier var tidigare inte någon prioriterad fråga. Det har varit svårt att få ordning på kemikaliefrågorna bl.a. på grund av att ansvaret varit och är delat mellan en rad ministerier och myndigheter inom områden som miljö, hälsoskydd, handel, transport, jordbruk m.fl. Nya ramlagar har utarbetats av miljöministe- rierna, ofta med EU-lagstiftningen som grund men det tar att få den accepterad inom berörda ministerier och därefter oftast ännu längre att få dem antagna i respektive lands parlament. ingår kemikalielagstiftningen i EU:s inremarknadslag- stiftning vilket innebär krav på en snabb anpassning, eftersom möj- ligheterna att delta i inre marknaden är ett av de viktiga kriterierna för medlemskap. Av slutsatserna från den workshop om kemikaliekon- troll i som anordnades av det est- niska miljöministeriet, med stöd av och framgår att utlåtanden omfattar de viktigaste kraven och att EU-anpassningen sannolikt måste bli en process som kräver stora re- surser. En kemikalielag (en ramlag) som antas och tillämpas är en grundläggande förutsättning för den vidare processen. Denna process kräver politiskt stöd, väl genomtänkta beslut och samarbete mellan statliga institutioner, företagen och andra icke-statliga organisationer. I ett stegvis genomförande av anpassningen bör man inlednings- vis koncentrera sig på: ·Klassificering och märkning av kemikalier. ·Att upprätta listor över förbjudna kemikalier eller sådana vars användning starkt begränsats som står i överensstämmelse med EU:s listor. ·Att etablera de grundläggande strukturer som behövs för notifie- ring/registrering av kemikalier (för att man skall ha aktuell in- formation om vad som finns på marknaden) Ansvaret för kemikaliehanteringen i är upp- delat mellan ett antal myndigheter. Det finns ingen övergripande lag- stiftning om kemikaliehantering, lagring och övervakning. Frågor rö- rande kemikaliehantering täcks av olika lagar och regeringsförord- ningar beroende på inom vilken samhällssektor ämnena används och dessas effekter på hälsa och miljö. I vissa fall saknas ansvarig myn- dighet eller organisation för viktiga frågor som rör miljö och männi- skors hälsa. Anpassning till anses vara ett av de angelägnaste inre marknadsområdena för att arbeta med för att möjliggöra en integrering med EU. En ny kemikalielag har utarbetats. Enligt denna måste de kemiska riskerna i samband med tillverkning, import, lagring, mark- nadsföring, transport och användning kontrolleras eller begränsas i enlighet med motsvarande regler inom EU. Kemikalielagen kommer också att ange kriterier för klassificering, märkning och förpackning av kemikalier i enlighet med EU-direktiv /548/EEC och dess an- nex. En regeringsförordning om upprättandet av ett produktregister förväntas så snart den nya kemikalielagen antagits. Det finns inga regler som motsvarar EU-reglerna enligt förord- ningarna 793/93 och 1488/94 om riskbedömningar och begränsning av riskerna med existerande ämnen. Förbud och begränsning av im- port och export av vissa farliga kemikalier grundas på tullagstiftning- en och de listor som finns är inte direkt kopplade till EU-direktiv /769/EEC och Rådsförordning 2555/92. Importen av bekämpningsmedel till regleras genom ett dekret utfärdat av . Endast medel som registrerats av övervakningsavdelningen vid växtskyddsmyndigheten får importe- ras. Myndigheten håller på att utarbeta en lista över förbjudna be- kämpningsmedel i enlighet med och sådana vars använd- ning starkt begränsats. En anpassning till EU:s lagstiftning genom ett införande av de bärande principerna i förslaget till estnisk kemikalielag innebär stora framsteg, bl.a. systematisering och komplettering av nu gällande re- gelverk. En av de viktigaste uppgifterna i denna process är att stärka och skapa nya strukturer nationellt, regionalt och lokalt för administ- rativt hantering av kemikaliefrågorna. Man skulle få en stark nationell samordningsmekanism genom den Statliga Kommitté för Kemikalie- säkerhet som föreslås i lagen. Denna skulle svara för samordning mellan alla inblandade aktörer. Nuvarande lagstiftning för klassificering av farliga ämnen grundas på tidigare sovjetiska regler. Även om man inte gjort någon detaljerad analys är det klart att det finns stora skillnader i förhållande till EU- lagstiftningen. Nuvarande regler används i första hand för klassifice- ring i förhållande till arbetsmiljön. Målsättningen är att hela kemika- lielagstiftningen skall ha anpassats till EU-lagstiftningen vid utgången av 1999. Frågan är om detta är en realistisk målsättning särskilt vad avser sekundär lagstiftning och det praktiska genomförandet av den nya lagstiftningen. Arbetet med ny kemikalielagstiftning har pågått . Ett förslag har cirkulerats inom regeringen. Lagen har utarbetats med hänsyn till och skall fungera som en ramlag. Vissa tillämpningsregler håller på att utarbetas t.ex. beträffande klassifice- ring av kemiska ämnen och upprättandet av ett produktregister. En regeringsförordning om notifiering av nya substanser planeras till slutet av 1998. har ingen lagstiftning om riskbedömning. Vissa aspek- ter täcks dock av miljöskyddslagen. Det finns heller inga restriktioner för import och export av kemiska ämnen och pro- dukter till . Förslaget till ny kemikalielag är delvis i överens- stämmelse med Rådsförordning 2455/92 om export och import av vissa farliga kemikalier. står inför stora problem när det gäller att reglera och kontrol- lera import och transporter av farliga kemiska ämnen. Under de se- naste åren har ett antal företag startats som hanterar kemikalier och som inte har den nödvändiga kompetensen. Transittrafiken till Kali- ningrad med farligt gods är ett annat problem. Nuvarande lagstiftning för att reglera hanteringen av kemikalier är otillräcklig. Arbete med ny lagstiftning pågår. Tills vidare utnyttjas bestämmelserna i miljöskyddslagstiftningen. Förslag till ny lag om kemiska ämnen lades fram . Förslaget kommer att omarbetas efter remissbehandling i ministerierna och synpunkter från parlamentet. Ett nytt förslag avses att läggas fram eller 1998. Efter det att denna antagits kommer man att utarbeta tillämpningslagstiftning omfattande bl.a.: ·Lista över kemiska ämnen som är förbjudna eller vars använd- ning starkt begränsats i . ·Förordning om klassificering, märkning och förpackning av far- liga kemiska ämnen. ·Nationellt register över kemiska ämnen. ·Rapporteringssystem om användning och produktion av kemiska ämnen. ·Datasystem om kemikaliesäkerhet. Ett särskilt program angående kemikaliehantering har inletts un- der 1997. Programmet har till uppgift att: ·utvärdera den nuvarande situationen vad avser produktion, im- port, export och användning av kemiska ämnen. ·analysera hur olika ministerier och institutioner fungerar när det gäller reglering av användning av kemiska ämnen. ·analysera befintlig lagstiftning och lämna förslag om hur denna skall utvecklas. I avi om understryks att det mesta av anpassningsarbetet återstår på kemikalieområdet. har ingen heltäckande eller enhetlig kemikalielagstiftning. Regler och bestämmelser är spridda mellan ett antal lagar. Förslag till ny lag om kemikalier har utarbetats och lagts fram . Den har ännu inte antagits av parlamentet. Den nya lagen förväntas inklu- dera ett antal av de viktigaste principerna i EU:s kemikalielagstift- ning. Vidare kommer en nationell kemikaliemyndighet att inrättas. Enligt uppgift har dock inget systematisk arbete genomförts för att analysera konsekvenserna av ett införande av EU:s kemikaliereg- ler. En preliminär analys av de områden som presenterades i EU- kommissionens utlåtanden tyder på en ganska betydande diskrepans. avi om konstaterar att insatser fortfa- rande krävs för att påskynda, utveckla och slutföra anpassningen in- om ett antal nyckelsektorer av inre marknaden där insatserna varit otillräckliga. Bland områden som nämns särskilt ingår kemikali- er. Vidare pekas på behovet av tillämpningslagstiftning. Liksom för de tre övriga länderna gäller att anpassningen av ke- mikalielagstiftningen kommer att vara en av de mera komplicerade i det polska arbetet med att införa . Även om den nya kemikalielagen omfattar stora delar av så kom- mer det att ta innan alla nödvändiga tillämpningsregler, för- ordningar etc. har utarbetats, antagits och genomförts i praktiken. 4.1.8Naturvård och biologisk mångfald EU:s arbete för naturvård och biologisk mångfald Den grundläggande målsättningen för EU:s miljöarbete är att uppnå en långsiktigt bärkraftig utveckling. Som ett led i arbetet med att uppnå en ekologiskt bärkraftig utveckling har EU intensifierat sitt arbete inom området biologisk mångfald - naturvård. I femte miljöhandlingsprogrammet betonas att den biologiska mångfalden inom EU-området hotas. Handlingsprogrammet under- stryker också betydelsen av att man upprättar ett nätverk av skyddade områden, det så kallade Natura 2000-nätverket, samt att viktiga livsmiljöer för växter och djur måste skyddas eller återskapas. Förutom de redan gällande direktiven inom området kan nämnas att EU arbetar med en särskild strategi för biologisk Denna strategi kommer att bidra till att ytterligare stärka naturvårdsarbetet inom EU. En nyckelfråga kommer att vara hur man kommer att lyckas in- volvera sektorer som jord- och skogsbruk i arbetet med att skydda den biologiska mångfalden. Som självständig fördragsslutande part till konventionen om biologisk mångfald är EU bundet vid konven- tionens principer i detta avseende. Sektorsintegreringen är också en viktig del i såväl EU:s femte miljöhandlingsprogram som i den pan- europeiska strategi för landskap och biologisk mångfald som antogs av miljöministerkonferensen i . Viktiga EU Direktiv och åtgärdsprogram för naturvård och bi- ologisk mångfald Viktiga direktiv för naturvård och skydd av biologisk mångfalden in- om EU är: ·Direktiv /409/EEC om bevarande av vilda fågelarter (Fågel- direktivet) ·Förordning 3326/82/EEC om genomförande av konventionen om handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES) ·Direktiv /43/EEC om bevarande av naturmiljöer och vilda djur- och växtarter (Habitat/FHH-direktivet + Natura 2000 nät- verket). ·Förordning 92/2078/EEC om jordbruksproduktionsmetoder som är förenliga med miljöskydd och landskapsvård. ·Rådsbeslut 93/626/EEC angående konventionen om biologisk mångfald. Generella frågeställningar i kandidatländerna Enligt länderutlåtanden om kandidatländerna har samtliga länder betydande naturresurser i form av biologisk mångfald. Dessa skulle utgöra en tillgång för unionen om länderna blir med- lemmar. De associerade länderna har en lång tradition på naturvårds- området. Redan före de politiska förändringarna fanns lagstiftning i många av länderna som var lika långt gående som motsvarande lag- stiftning i de västeuropeiska länderna. En viktig skillnad var emeller- tid att man i kandidatländerna i huvudsak inriktade naturvårdsarbetet på att skydda orörda naturtyper (urskogar, våtmarker, etc.) och i mindre omfattning på att skydda t.ex. traditionella odlingslandskap. Vidare saknades i de flesta fall lagstiftning för att reglera markan- vändningen. Ny naturvårdslagstiftning antogs i flertalet av de associerade länderna. Denna håller nu på att omarbetas för att uppfylla EU:s krav. Ett problem är att den nya lagstiftningen ofta är ramlagar som inte i detalj anger ansvaret för genomförandet och hur detta förväntas ske. Samhällsförändringar, inklusive övergången till marknadseko- nomi, har bl.a. lett till att man i samtliga kandidatländer kan identifiera följande hot mot den biologiska mångfalden: ·Privatisering av markområden. Här finns motsättningar mellan principerna i de olika ländernas privatiseringslagar och målsätt- ningarna för naturvårdsarbetet. I praktiken innebär detta att de personer som fått tillbaka sina markområden som regel inte är intresserade av nya regler som innebär att man av naturvårdshän- syn inskränker rätten att nyttja sina markområden. På grund av bristen på ekonomiska resurser har regeringarna inte råd att be- tala intrångsersättningar eller att köpa in värdefulla områden på samma sätt som exempelvis sker i i samband med reser- vatsbildningar. ·Bristen på sektorsintegrering särskilt inom jord- och skogsbruk samt inom energisektorn. ·Det nya privatägda jordbruket i de associerade länder kämpar med stora problem. Privatiseringen har i vissa fall inneburit åte- retablering av ett stort antal mycket små brukningsenheter vars ekonomiska bärkraft är mycket svag. Intresset eller möjligheter- na till naturvårdshänsyn är här litet. ·Inom skogsbruket kan ökad exploatering av framför allt natur- skogar leda till negativa effekter. Bl.a. annat utländska skogsbo- lag har redan betydande intressen i estniska och lettiska skogsfö- retag. I första hand sker avverkning för export av massaved till svenska och finska pappers- och massaindustrier. ·Ökad utvinning av torv och annan biomassa för energiändamål kan utgöra ett allvarligt hot mot våtmarker och natursko- gar. ·Effekterna av infrastrukturutveckling särskilt inom transport- och turistsektorerna.