sou · GLB3172 · 1998-01-01 00:00:00 — NATPE, , informationsmöte, OFF, , styrelserepresentanter, , Filmkontakt Nord, Nordisk seminar, 4 - 2 En fråga om kvalitet Begreppet kvalitet hör till de mest omdiskuterade inom estetik och filo- sofi. Det är en nästan utmanande tanke att försöka analysera begreppet i ett så byråkratiskt sammanhang som en statlig utredning. Eftersom ordet är centralt såväl i kommittédirektiven (Fler svenska TV-program av god kvalitet) som i den mediepolitiska diskussionen måste det likväl ges en precisering som gör det användbart i den fortsatta pro- blembehandlingen.1 Förutom att ordet kvalitet alltid har individuella och subjektiva över- och undertoner har det uppenbarligen olika innebörd i olika sammanhang. Då det används om television och televisionsprogram kan man urskilja vissa användningsnivåer med åtskilda men ganska tydliga förståelseramar. I rent affärsmässigt kommersiella sammanhang där programmen språkligt reduceras till sin varukaraktär är kvalitet i stort sett liktydigt med ett mått på programmets försäljningsvärde. 1 För en mer kvalificerad, tvärvetenskaplig sammanfattning av olika aspekter på TV-kvalitet hänvisas till antologin 1UALITY !SSESSMENT OF 4ELEVISION, utg Sakae En någorlunda tillgänglig semantisk belysning av begreppets användning i filmestetiska sammanhang presenteras i skriften /M POPULAER FILM OG KVALITETSFILM, utgiven av allmennvitenskapelige forsk- ningsråd, nr 3/92 i , s. 107 -179 (). Som ytterligare exempel på en filmisk kriteriesamling för praktiskt bruk kan citeras den ursprungliga instruktionen för Svenska Filminstitutets jury, § 13 i bilaga 2 till filmavtal: Avgörande för kvalitetsbedömningen kan således bli en rad av varandra täm- ligen oberoende faktorer, såsom förnyelse av filmens uttrycksmedel och form- språk, angelägenhetsgraden i filmens ärende, intensiteten eller fräschören i dess verklighetsuppfattning eller samhällskritik, graden av psykologisk insikt och andlig nivå, lekfull fantasi eller visionär styrka, episka, dramatiska eller lyriska värden, den tekniska skickligheten i manus, regi och spel samt övriga artistiska komponenter hos film. Ingen genre skall i och för sig äga företräde framför någon annan. Sålunda skola t.ex. komedier, tecknade filmer, barnfilmer, och dokumentärfilmer bedömas efter sina förutsättningar på samma sätt som dramatiska spelfilmer. 20 %N FR¥GA OM KVALITET Det är inte i den innebörden som ordet används i vanligt språkbruk, inte heller i de direktiv som ligger till grund för denna utredning. Kommittédirektiven talar om riskerna för ökad likriktning och kommersialisering av utbudet när antalet TV-kanaler ytterligare kan komma att flerdubblas . En sådan utveckling betraktas definitionsmässigt som en kvalitetsförsämring på utbudsnivå. Som motåtgärd mot sådana risker gäller det enligt samma direktiv att säkerställa svensk kvalitetsproduktion. Ord som tingeltangel, likriktning, förytligande, kommersia- lisering och inskränkt variationsrikedom är uttryck för kvalitetsvär- deringar på utbudsnivån. På den övergripande utbudsnivån kan kvalitet definieras och kvalitetsförändringar konstateras utan större vansk- ligheter. Åtminstone i princip kan de till och med beläggas statistiskt. 2 Saken ställer sig annorlunda och mer problematisk på genrenivån och i synnerhet på det enskilda programmets konkreta nivå. På genrenivån föreligger en anmärkningsvärt tydlig hierarki mellan programtyper som anses representera traditionell kvalitet och pro- gramtyper som anses representera det samlade utbudets program- mässiga förfall så som det beskrivits ovan. Grunden för hierarkin har alltså med redan knäsatta värderingar att göra, men i det allmänna språkbruket i branschen handlar den här indelningen inte så mycket om uppskattning som om klassificering, varvid den första typen associeras till public service, den andra till kommersiell TV-kultur. Med kvalitets- genrer avses sålunda programtyper som dokumentärer, folkbildnings- satsningar, nyheter, samhällsreportage, kulturmagasin, pedagogiskt underhållande barnprogram, seriös dramatik, televiserad konsertmusik etc. Även om attityderna till begreppet växlat från person till person har det varit en intressant erfarenhet under utredningsarbetet att prak- tiskt taget samtliga intervjuade, oavsett sin professionella hemvist, använt och förstått ordet kvalitetsgenre på samma sätt utan att några risker för missförstånd förelegat och utan att några definitionsförsök behövts. Vid sidan av kvalitetshierarkin mellan genrerna har också varje enskild genre sina egna interna kvalitetskriterier, som uttryck för exempelvis professionell kompetens eller publik uppskattning. Det enskilda programmets nivå är den nivå där kvalitetsproblemet kräver ett stipulativt ställningstagande från utredningens sida i form av uttryckliga kriterier. Jag har valt att avstå från att försöka identifiera TV-kvalitet med stöd av värdeord från traditionell estetisk finkultur, detta för att undvika att populärkulturella aspekter automatiskt margi- naliseras i den praktiska hanteringen. Jag undviker alltså värdeord som 2 Se DN debatt, (, ). %N FR¥GA OM KVALITET 21 anknyter till konst och konstnärlighet, också för att sådana begrepp erfarenhetsmässigt är utomordentligt svåra att ge konkretion. Likaså avstår jag från att tala om smak i sammanhanget, eftersom smak är ett klassrelaterat begrepp som måste kunna ifrågasättas och utmanas i en vital televisionskultur. I stället har jag valt att formulera en uppsättning kriterier som låter sig härledas dels från direktiven, dels från mer allmänna demokratiska och kommunikationstekniska utgångspunkter. Några kriterier låter sig formuleras positivt, andra negativt. För att motverka likriktning bör ett TV-program äga ett rimligt mått av formell och/eller innehållslig originalitet. För att motverka en ökad kommersialisering bör det ha integritet, dvs. äga ett rimligt mått av moralisk självständighet. För att motverka förytligande bör det ha ett beräknat överlevnads- värde utöver dagsaktualitetens. För att ha bruksvärde skall det ha något att berätta eller förmedla som är av upplevelseintresse för en i sammanhanget rimligt stor publik. Det skall ha en fungerande form. Det skall inte bidra till att fördomar sprids. Det skall inte motverka demokratins grundvärden. 3 Aktörer, problem och positioner Som centrala aktörer och intressenter i sammanhanget har utredningen räknat dels sändande bolag med relativt stor räckvidd och tillgäng- lighet, dels producenter och produktionsbolag med film och TV som dominerande verksamhetsområde, dels enskilda filmare och TV- makare. Gränsdragningarna mellan olika intressegrupper på produk- tionssidan är något flytande, men den indelning som anges av rubri- kerna till avsnitten 3.3-3.5 motsvarar rätt väl den reella intresse- spridning som föreligger. Som mer övergripande komplement till informationen från enskilda grupper har utredningen i enlighet med direktiven också överlagt med . är ett public service-företag. Dess samhällsuppdrag formuleras i regeringens sändningstillstånd för perioden -2001 (regeringsbeslut ). Av § 9 framgår att SVT skall erbjuda ett mångsidigt programutbud som kännetecknas av hög kvalitet. Sändningstillståndet preciserar kvalitetskravet på olika sätt och mar- kerar bl.a. att programutbudet som helhet skall präglas av folkbild- ningsambitioner; att SVT i sin roll som kulturbärare skall vidga och fördjupa sitt kulturansvar; att SVT skall tillvarata och utveckla televi- sionens särskilda förutsättningar; att SVT skall främja konstnärlig och kulturell förnyelse och tillhandahålla program som speglar det mång- kulturella . Det anförs också särskilt att SVT skall öka antalet utläggningar av produktionsuppdrag, samproduktioner och in- köp av färdiga program producerade av personer bosatta i . 1 Innehållet i detta avsnitt baseras i huvudsak på uppgifter från och , , Fagerstedt , , Gurinder , hearing Filmpool Nord (HO , distriktschef ), hearing , , , Rogeman , . 24 !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER Svenska staten har alltså redan i sändningstillståndet formulerat ett kvalitetskrav och ett utläggningskrav för SVT, direkt motsvarande de målsättningar som uttrycks i direktiven till denna utredning. Utöver de kvalitetskrav och riktlinjer som anges i sändningstillstån- det har SVT ålagt sig själv ett kvantitativt publikmål i konkurrensen med de kommersiella kanalerna. För att målet skall vara uppnått skall företagets båda kanaler TV1 och TV2 tillsammans tillgodoräkna sig av den tid svenska folket lägger ned på TV-tittande. TV- chefen ser detta operativa mål som ett slags måttstock på att kvalitets- målet uppnås; att publiken söker sig till SVT och stannar kvar och ser programmen. 2 Publikmålet får till konsekvens att i synnerhet de stora underhållningssatsningarna på god sändningstid blir strategiskt viktiga konkurrensmedel. Nöjessektorn blir därmed också särskilt sårbar för missgrepp och felsatsningar. Att företaget fixerar en av sina huvudmålsättningar till tittarsiffror i stället för till kvalitet har varit mycket kontroversiellt i breda kretsar. I den allmänna debatten kring TV-utbudet har ofta framförts uppfattningen att SVT i stället för att renodla sitt public service-ansvar försökt efterlikna de kommersiella TV-kanalernas mest publikfriande trivialiteter. Genom att i konkurrensens intresse satsa på billig och ytlig underhållning, torftig dramatik och kändisorienterad samtidsbeskrivning har SVT enligt denna uppfattning bidragit till lik- riktningen av det svenska TV-utbudet. Det nya 50 %-målet betraktas på liknande sätt som ett hot mot de kvalitetsvärderingar som uttrycks i det nya sändningstillståndets honnörsord folkbildning, kulturansvar, konstnärlig förnyelse etc. SVT å sin sida hävdar i motsats till sina kritiker att underhåll- ningsvolymen i företagets utbud inte har ökat och att faktaprogram- mens volym inte har minskat . 3 SVT anser sig uppfylla sändningstillståndets kvalitetskrav med god marginal. På sina håll inom företaget har det t.o.m. uppfattats som ett utslag av provoce- rande och oberättigat misstroende att regeringen initierat en utredning om bristen på svensk kvalitetstelevision som bl.a. berör SVT:s pro- grampolicy.4 2Public Service i praktiken (red: ), 1997, s. 173-177 (). 3Sveriges Televisions Årsredovisning och Verksamhetsberättelse , s. 5 (). 4Hearing SVT, . !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER 25 Det hör till saken att SVT har ålagts avsevärda besparingskrav, i första hand fördelade över åren 1996 De går med nödvändighet ut över praktiskt taget alla verksamhetsgrenar, även kvalitetsproduktio- nen, och medför att utläggningskapaciteten blivit hårt trängd, särskilt på vissa redaktioner och inom vissa programområden. Utredningen har haft problem med att från SVT få tillgång till statistik som belyser vilka effekter besparingarna medfört för utläggning och egenproduktion inom olika programtyper. Det råder emellertid inte någon tvekan, vare sig inom eller utanför SVT, om att kvalitetsproduktionen är i behov av förstärkningar om den skall kunna upprätthålla sin volym, sin standard och sin konkurrenskraft inom SVT. bekräftar också fördelarna med någon sorts stödsystem till förmån för kvalitetstelevision i den mening som avses i utredningsdirektiven, dvs. producerad utanför programbolagen av oberoende producenter. SVT avvisar emellertid ett stöd- system som förutsätter att företaget ekonomiskt deltar i en extern fondbildning som motprestation till en eventuell statlig finansiering. Däremot kan ledningen tänkas acceptera en form där SVT går in med ett årligt garantiåtagande av motsvarande storleksordning, förknippat med konkreta programbeställningar. Företaget hävdar med stort eftertryck sin redaktionella integritet och avvisar varje åtgärd som skulle medföra inskränkningar i företagets bestämmanderätt över vad som skall sändas. Likaså avvisar man den sorts lösningar som skulle innebära att företaget presenteras en lista på produktioner som man över huvud taget inte efterfrågat, något som blivit konsekvensen av vissa inslag i filmavtalet. Representanter för SVT-ledningen anför framför allt två huvudom- råden där man anser att företaget saknar tillräckliga medel för att tillgo- dose sina egna kvalitetsambitioner och på samma gång för att hålla liv i professionellt hö gkvalificerade grenar av fri svensk film- och TV-pro- duktion. Välgjorda animationsprojekt har av tradition hört till de inter- nationellt uppmärksammade flaggskeppen i SVT:s utbud men är så kostsamma att de i fortsättningen knappast kommer att kunna finansieras internt. Vidare saknar man medel för att tillfullo tillfredsställa behovet av naturfilmer och för att kunna förverkliga större genomarbetade temasatsningar i form av faktaserier och veten- skapsprojekt av dokumentär typ. Ett stöd till dessa typer av projekt skulle enligt SVT-ledningen öka möjligheterna till internationella samproduktioner och därmed också för ett utflöde av svensk programvara på den internationella markna- den, i synnerhet som samproduktioner i allmänhet är en bättre finansie- ringsform än rena utlandsförsäljningar. 26 !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER De nämnda programbehoven hänför sig till företagets övergripande policynivå. På den redaktionella och regionala företagsnivån föreligger mer detaljerade behovsmönster. Generellt kan det sägas att distrikten ofta upplever sig ha besvärande små marginaler för att i tillfredsstäl- lande utsträckning kunna göra utläggningar till de professionella kapa- citeter som existerar eller borde vidmakthållas regionalt utanför före- taget. Vissa redaktioner och avdelningar inom SVT ser sitt kvalitets- ansvar som särskilt maktpåliggande i relation till fria producenter och utomstående programmakare och produktionsbolag. Andra har behov som enligt min mening endast perifert angår mitt utredningsuppdrag. Jag skall här i korthet kommentera några av de viktigaste program- kategorierna i relation till detta uppdrag. Jag finner ingen anledning att närmare analysera situationen för t.ex. långfilm, nyheter, sport, studio- debatter, pratshower, tvåloperadramatik, lek- och tävlingsprogram, formatprodukter, ren artistunderhållning etc. Det är programkategorier som knappast är avsedda som förmånstagare i den typ av stödåtgärder som åsyftas i direktiven: några av dem får substantiellt stöd från andra källor (t.ex. SFI), andra har internt en ekonomiskt prioriterad ställning, några är knappast aktuella för utläggning över huvud taget, ytterligare andra representeras till övermått i utbudet. Nöjesprogrammen är visserligen en nyckelkategori i Tele- visions programutbud, nu kanske mer problemladdad än någonsin tidi- gare. Trots omsorgsfulla överväganden kan jag emellertid inte uppfatta situationen så att problemen i första rummet skulle vara av finansiell natur eller kunna avhjälpas med ekonomiska åtgärder. Följaktligen anser jag inte att eventuella stödmedel skall satsas inom denna sektor. Jag ser heller inte anledning att prioritera den typ av samhällsmagasin med reportagejournalistiska inslag av mer eller mindre dagsaktuell karaktär som hör till SVT:s mest uppmärksammade pro- gramtyper. De produceras i huvudsak inom företaget och jag tror inte att en ekonomisk förstärkning skulle ha några mer genomgripande effekter på utläggningarna annat än i den mån programkriterierna överensstämmer med vad jag nedan kommer att anföra om dokumen- tärfilmgenrens behov. !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER 27 Konst, litteratur, musik och biograffilm har var sina nischprogram i SVT och kommenteras med viss konsekvens ur både dagsaktuella och kulturhistoriska perspektiv. Bevakningsuppdragen är målmedvetet för- delade mellan och regionerna. SVT samarbetar med flera kultur- och musikinstitutioner och ansvarar för utsändningar av t.ex. konserter. Importen av utländska kulturdokumentärer är obetydlig och bristerna i det stycket kompenseras inte av de i och för sig förtjänstfulla insatserna av svenska producenter. Framför allt råder det brist på svenska musikdokumentärer, en genre som är på väg att helt försvinna om inte den nya filmargenerationen ges möjlighet att pröva och för- kovra sin kapacitet på området. Barnprogram är av tradition en programsektor som av pedagogiska och kulturpolitiska skäl valt att favorisera mycket mål- medvetet och med starkt politiskt stöd. De har just tack vare sin gyn- nade ställning också nått en sensationellt hög standard, med konstnär- liga, pedagogiska och underhållande kvaliteter som med jämna mellan- rum blivit internationellt uppmärksammade. Barn- och ungdomsredak- tionen i producerar huvudparten av sitt utbud internt, även om antalet projektengagerade frilansar är i stort sett lika stort som antalet anställda. Med krympande ramar kommer redaktionen emeller- tid att mycket snart få problem med att upprätthålla sin internationellt gynnade position, framför allt när det gäller mer kostnadskrävande programformer som normalt läggs ut utanför SVT, dvs. animationer och fiktionsprogram. Den klassiska dokumentärtraditionen inom film och television företrä- der en verklighetsbeskrivning som arbetar med större djup, mer efter- sinnande perspektiv och större formell omsorg än det dagsaktuella reportaget. Det är en nationellt betydande tradition med stolta anor i den svenska film- och TV-historien. Inom har den också varit en gynnad programgenre fram till och med 1980-talet. Gen- rens framgångar har kunnat tillskrivas både företagets anställda och frilansande filmare utanför SVT. har resur- serna skurits med , såväl för egenproduktionen som för utläggningarna, såväl ekonomiskt som tidsmässigt. 28 !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER mentärrepertoaren i SVT har alltså reducerats till två tredjedelar av utbudet vid decennieskiftet. Dokumentärredaktionen i är ändå den största beställaren och inköparen av dokumentärfilm i , och den fungerar som ett kraftcentrum för verksamheten. Redaktionen förfogar över ca för inköp, samproduktioner och ut- läggningar till fria svenska dokumentärfilmare. Summan skall räcka till det decimerade visningsåtagandet som är begränsat till . För att över huvud taget kunna vidmakthålla en hö gkvalificerad produktion utanför företaget anser sig redaktionsledningen fortfarande böra stå för en hög finansieringsandel i ett antal viktiga produktioner ibland upp emot . En substantiell del av de 10 miljonerna går sålunda till samproduktioner inom ramen för Filminsti- tutets stödsystem för kort- och dokumentärfilm, dvs. projekt som rela- tivt sett är mycket dyra, eftersom de produceras för att kunna visas på biograf. Det medför av ofrånkomligt matematiska skäl att återstående resurser för flertalet köp och samproduktioner sjunker ned mot en genomsnittsnivå under 200-tusenkronorsstrecket, vilket ofta inte mot- svarar mer än en tioprocentig insats. Åtstramningarna och fördelnings- principerna har sammantaget lett till den nödtvungna situationen att SVT allt oftare enbart köper sändningsrätter. Fullfinansiering av doku- mentära projekt var tidigare inte någon sällsynthet men förefaller att vara praktiskt taget utesluten i fortsättningen, av ekonomiska skäl. Beroendet av andra samproducenter och sponsorer blir därmed allt kännbarare för de filmare som redaktionen anlitar. En sådan utveckling vore illavarslande för TV-dokumentärens oberoende som granskare av det svenska samhället. SVT:s näst störste dokumentärfilmsköpare är SVT som förfogar över ca för utläggningar och köp av naturfilmer från och övriga . Region gör utlägg- ningar för och söker därmed hålla den om- fattande dokumentära traditionen i under armarna såväl med samproduktioner som med ett numera vikande antal fullfinansieringar. Region disponerar ca för dokumentära ut- läggningar. Ingen av redaktionerna anser sig ha tillräckligt stora utlägg- ningsresurser för att tillgodose sina målsättningar. Dokumentärfilmen förefaller vara en av de genrer som inom SVT bäst skulle tillgodogöra sig effekterna av ett ekonomiskt stödsystem. !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER 29 SVT har en effektivt fungerande dramaavdelning, SVT Drama, som i påfallande hög grad är självförsörjande vad gäller större inspelnings- projekt av långfilm, serieteater och andra mer påkostade fiktionspro- duktioner. Även då det gäller fiktionsprogram med mer begränsad budget - kortfilmer och novellprojekt - har utläggningarna från drama- avdelningen på SVT reducerats som singlarna, dvs. de avgränsade och avslutade enstaka dramapro- duktionerna, förlorat sin tidigare solida ställning i pro- gramutbudet. Det betyder att den svenska novellfilmsgenren i SVT som helhet länge varit missgynnad. De kortfilmsprojekt som likväl förekommer är av två slag. Det ena har blivit mer eller mindre institutionaliserat under . Det om- fattar en handfull kortfilmer , administreras av SVT:s doku- mentärredaktion i , men finansieras i huvudsak av . SVT har bidragit med en oföränderlig insats på 1,5 miljoner . 5 Det andra institutionaliserade projektet, 1997 representerat av programsviten Berättelser från framsidan, är ett försök till en årlig kortfilmssatsning som initierats av SVT:s västregion och som finansieras i lika delar (vardera) av SVT och det regionala resurscentret . I övrigt finns varken i söder eller norr några nämnvärda resurser för drama- utläggningar av kortfilmskaraktär. Ett ekonomiskt stödtillskott skulle av allt att döma kunna medföra avsevärda positiva effekter för produktionen av svensk kortfilmsfiktion i TV, i synnerhet utanför . SVT har ingen formellt organiserad avdelning för idéutveckling, men däremot en för granskning av s.k. programformat. En form av utveck- lingsarbete förekommer inom ramen för det ordinära redaktionella arbetet i och med att t.ex. fast anställda producenter verkar som handle- dare för unga filmare. 5PM till utredningen från Dokumentärredaktionen/SVT . Medlen till Filmare på väg ingår inte i den budget som är avsatt för dokumentära ut- läggningar. 6Öppet brev, Off-bulletinen, (Fagerstedt). 30 !KT¶RER PROBLEM OCH POSITIONER är ett public service-företag med ett formellt uttalat kvalitetskrav ställt på sig. Företaget har dels en stor egenproduktion och gör dels avsevärda utläggningar i form av programbeställningar, samproduktioner och inköp av färdiga filmer och program. Kombina- tionen av utläggningar och egenproduktion innebär i och för sig förde- lar för kontinuiteten och flexibiliteten i verksamheten, men SVT har 1997 accepterat ett sändningstillstånd som förutsätter att antalet utlägg- ningar skall öka under en följd av år. På vissa programområden har SVT svårigheter att som sändande bolag leva upp till sina egna kvalitetsambitioner och till sina ansvars- ambitioner gentemot fria producenter, produktionsbolag och enskilda filmare. Det är min uppfattning att dessa båda ambitionsområden sam- manfaller inom två programområden med särskilt markant behovs- styrka: dokumentärer och kortfilmsfiktion i vid mening. I den senare gruppen ingår förutom spelad novellfilm även animationer. Inom dessa två genregrupper skulle ett externt stödsystem kunna få avgörande betydelse för SVT:s kvalitetsutbud och utläggningspolitik. Däremot anser jag inte att det skulle föreligga kulturpolitiska skäl för att satsa särskilda medel på exempelvis den tunga dramatiken eller den breda underhållningen, inte heller på sport, dagsaktualiteter, sam- hällsmagasin eller studiodebatter. Jag har fått uppfattningen att regioner och distrikt ofta har alltför begränsade utläggningsmarginaler. Effekten är tvåfaldig: dels blir re- gionernas frilanskompetens underrepresenterad, dels finns det risk för att de stockholmska motivkretsarna blir överrepresenterade i utbudet. Det skulle vara kulturpolitiskt och regionalpolitiskt önskvärt om ett eventuellt stödsystem kunde bidra till att motverka en sådan snedrepre- sentation. SVT avvisar ett stödsystem som förutsätter att företaget ekonomiskt deltar i en extern fondbildning. Däremot ställer ledningen i utsikt att kunna acceptera en form där SVT går in med ett årligt garantiåtagande förknippat med konkreta programbeställningar.