sou · GLB3192d2 · 1998-01-01 00:00:00 — De anställda som har kunskaper i finska anser sig med ett undantag inte kunna avfatta ett juridiskt korrekt, skriftligt beslut på finska. Svaren visar att det bara i något enstaka fall förekommit att man anlita t samisk tolk vid någon domstol. har man uppgett att i stort sett alla samer kan tala svenska, en omständighet som med gällande regler s utformning är helt avgörande för när tolk anlitas. Tolkning till och från finska förekommer enligt enkätsvaren i a v målen vid länsrätten i , vid av målen vid och i av målen vid . Genomgående har man funnit det mycket svårt eller omöjligt at t bedö ma i hur stor utsträckning enskilda skulle välja att få använd a samiska eller finska i rättegång om en rätt att använda dessa språk i ställe t för svenska infördes. Mot bakgrund av vad som framkommit om kunskaperna i samiska och finska vid domstolarna i regionen anser vi det uteslutet att föreslå regler som skulle motsvara den högsta åtagandenivån i konventionens artikel 9 punkterna 1a i), b i) och c i); att domstolarna på begäran av någon a v parterna skall hålla rättegången på samiska eller finska. Däremot är det möjligt att införa en rätt för part att i mål eller ärend e vid domstol använda sitt eget språk motsvarande förpliktelserna i artikel 9 punkt 1 a ii), b ii) och c ii). Likaså anser vi att det är möjligt att tillåta att handlingar eller bevisning, vid behov med hjälp av tolk eller över - Vilka ytterligare åtgärder ... sättare, läggs fram vid domstolen på samiska eller finska och at t domstolarna på begäran av den tilltalade i brottmål tillhandahålle r handlingar hänförliga till det rättsliga förfarandet på dessa språk vi d behov med hjälp av tolk eller översättare, motsvarande åtagandenivån i artikel 9 punkt 1 a iv), b iii) och c iii). Vi föreslår därför att en sådan rätt för part att använda samiska eller finska i mål eller ärende vid domsto l införs. När det gäller rätten att ta del av handlingar hänförliga till det rättsliga förfarandet i brottmål bör en sådan rätt, främst av kostnadsskäl, begränsa s till rätt till muntlig översättning. Även om krav inte ställs på skriftli g översättning av handlingar till samiska eller finska kan det visa sig vara lämpligt att översätta vanliga skriftliga meddelanden från domstolen , såsom kallelser till muntliga förhandlingar och olika typer a v förelägganden, till samiska och finska. Detta för att undvika att anlita tolk fö r att muntligen översätta sådana meddelanden vid återkommand e tillfällen. Den rätt att använda samiska eller finska som vi föreslår innebär att den enskilde, oavsett om han eller hon behärskar svenska får rätt att i stället för svenska tala samiska eller finska samt rätt att ge in skriftliga inlagor och presentera skriftlig eller muntlig bevisning på dessa språk. Rätte n innebär också att parten har rätt att använda den varietet av samiska och finska som parten begär. Regler med detta innehåll kan införas oberoende av den dömand e personalens kunskaper i dessa språk men förutsätter att det finns kvali - ficerade tolkar och översättare i språken som behärskar det språk so m parten begär att få använda vid domstol. Sådana tolkar finns fö r finska språket medan det är mer ovisst om de tolkar som arbetar me d samiska har denna kompetens. Om regler om rätt att använd a samiska i domstol införs bedömer dock Språkråd att de t finns tolkar som har, eller snabbt kan skaffa sig, den kompetens som krävs för att tolka i domstol. Enligt konventionen finns en möjlighet att låta parten själv helt elle r delvis ersätta de kostnader för tolk eller översättning som kan uppkomma i kontakt med rättstillämpande myndigheter. Vi anser dock att det ä r olämpligt att utforma svenska bestämmelser så att den som begär att f å använda sitt eget språk själv skall betala de kostnader detta medför. E n samisktalande eller finsktalande bör enligt vår uppfattning, liksom n u gäller för den som inte behärskar svenska, få använda sitt eget språk utan att bekosta tolk eller översättare själv. Med en annan ordning riskera r rätten att använda sitt eget språk att bli urholkad till följd av att de n enskilde inte har råd att bekosta tolk eller översättare. Reglerna om rätt att använda samiska och finska i domstol skall enligt vårt fö rslag gälla för samtliga domstolar i mål och ärenden vid såvä l Vilka ytterligare åtgärder ... allmänna domstolar, förvaltningsdomstolar och specialdomstolar so m överrätter med domsagor, som till någon del omfattar förvaltningsområde t för samiska respektive förvaltningsom rådet för finska. Skälet för detta är att detta bäst överensstämmer med konventionens krav i dessa avseenden . Statliga, landstingskommunala och kommunala förvaltnings- myndigheter I artikel 10 punkt 1 a) finns åtaganden på olika nivåer när det gäller rätte n att använda landsdels- eller minoritetsspråk hos statliga myndigheter i de regioner där språken används av hävd. Den högsta åtagandenivån innebä r att myndigheten skall använda språken i sin verksamhet. Nivån därunder anger att anställd personal vid dessa myndigheter i sin kontakt med allmänheten skall använda dessa språk om den enskilde använ der språket i fråga. Den tredje åtagandenivån innebär att personer som använde r samiska eller finska får göra framställnin gar i muntlig eller skriftlig form på dessa språk och få svar på sitt språk. Den fjärde nivån ger rätt att göra muntliga eller skriftliga framställningar på samiska eller finska men inte att få svar på dessa språk och den femte nivån föreskriver endast at t handlingar som ges in på samiska eller finska skall anses giltiga. uppfyller den femte nivån. Konventionens bestämmelser när det gäller rätten för enskilda at t använda landsdels- eller minoritetsspråk hos kommunala eller landstings- kommunala myndigheter är utformade på liknande sätt som bestämmel- serna om rätt att använda språken i kontakt med statliga myndigheter . Åtagandena är dock något mer vagt formulerade. Följaktligen anges i artikel 10 punkt 2a) att användningen av landsdels- eller minoritetsspråk inom dessa myndigheter skall tillåtas eller uppmuntras och i punkten 2b) att möjligheten för dem som använder språken att göra framställningar i muntlig eller skriftlig form till myndigheterna på dessa språk skal l uppmuntras. Skälet till skillnaden i formulering när det gäller d e åtaganden som gäller för kommunala och landsting skommunala myndig- heter jämfört med vad som gäller för statliga myndigheter anges i konventionskommentaren vara att man velat ta hänsyn till den kommu- nala självbestämmanderätten. Avsikten har dock inte varit att myndig - heterna på nivå skall ge sämre service på landsdels- elle r minoritetsspråken än de statliga myndigheterna. Vi föreslår med hänsyn till innehållet i konventionen och konvention- skommentaren att regler om rätt för enskilda att använda samiska oc h finska hos landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndig - heter skall utformas på samma åtagandenivå som regler om rätt at t använda samiska och finska hos statliga förvaltningsmyndigheter. Vilka ytterligare åtgärder ... gemensamt regelsystem för alla förvaltningsmyndigheter oavsett om d e är statliga, landstingskommunala eller kommunala, underlättar också för de myndigheter som skall tillämpa reglerna och gör reglerna me r lättöverskådliga för den enskilde. När omfattningen av rätten för den enskilde att använda samiska oc h finska hos förvaltningsmyndigheter skall bestämmas måste som v i tidigare nämnt språkkunskaperna hos myndighetspersonalen tillsammans med behovet av att använda sitt eget språk vara avgörande för vilken niv å i konventionen som sådana regler kan motsvara. De två högsta åtagande- nivåerna, artikel 10 punkt 1a i) och ii), som förutsätter att hela eller stora delar av personalen vid myndigheterna behärskar samiska och finska, är med hänsyn till vad som kommit fram om personalens språkkunskape r hos myndigheter i området, omöjliga att införa i ett första skede. De n tredje nivån, artikel 10 punkt 1a iii) som innebär att ge dem som använder samiska eller finska rätt att göra framställningar i muntlig eller skriftli g form på dessa språk och få svar på sitt språk bedömer vi däremot var a möjlig att uppnå. Vi föreslår mot denna bakgrund, och med hänsyn till det behov so m finns att få använda sitt eget språk i kontakt med myndigheter, att regler om rätt för enskilda att använda samiska respektive finska i kontakt med förvaltningsmyndigheter i ärenden som rör myndighetsutövning införs . När det gäller muntliga förfrågningar från enskilda och muntliga sva r från myndigheterna i sådanan ärenden kan myndigheterna i flera f all med tillvaratagande av egen personals kunskaper klara sådan service om man får begränsa sådana förfrågningar till vissa i förväg bestämda tider. I många fall måste man dock anlita tolk för att klara att uppfylla e n skyldighet att ta emot muntliga förfrågningar och ge muntliga svar p å samiska och finska. Detta gäller framför allt hos landstingskommunal a och statliga myndig-heter. Det är främst hos myndigheter som måst e anlita tolk som en möjlig-het att begränsa servic en på samiska och finska till vissa i förväg bestämda tider bör finnas. Gör man detta kan de tolkar som finns att tillgå utnyttjas på ett bättre sätt eftersom de kan tjänstgöra på olika i förväg bestämda tider hos olika myndigheter. Vi har vid våra möten med företrädare för de kommuner som vi föreslå r skall ingå i förvaltningsområdet för finska respektive samiska språke t funnit, att man är positivt inställd till regler som skulle ge enskilda rätt att använda samiska och finska vid muntliga kontakter med kommunala förvaltningsmyndigheter i ärenden som rör myndighetsutövning. ges från kommunernas sida upplysningar och hjälp med tolkning till finsktalande när detta behövs. Detta gäller framför allt muntliga kontakte r men också hjälp med att förklara skriftliga beslut som givits på svenska. Samisktalande uppges kunna svenska och påkallar därför inte tolkning til l samiska eftersom de inte har rätt till detta med gällande regler. Vilka ytterligare åtgärder ... kommuner där samiska används är man dock beredd att ge muntli g service på samiska, i vissa fall med den begränsningen att sådana fö rfråg- ningar måste ske under i förväg bestämda tider. Redan nu finns ocks å enstaka kommunanställda inom den centrala kommunala förvaltninge n som kan tala och förstå samiska. När det gäller skriftliga kontakter mellan den enskilde och en myndighet finns större problem. Kunskaperna i att läsa och skriv a samiska och finska är mycket sämre hos personalen vid myndigheterna än kunskaperna i att tala och förstå språken. Särskilt gäller detta kunskaperna i att skriva. Ingen av de tillfrågade förvaltningsmy ndigheterna uppger sig ha personal som kan avfatta skriftliga myndighetsbeslut på samiska eller finska. För att klara att uppfylla ett sådant krav är man beroende av at t anlita utomstående över-sättare. Förutom att skriftliga översättningar ä r kostsamma är de också tidskrävande. Särskilt gälle r detta översättning av skriftliga beslut av myndigheter eftersom särskilt stora krav på kvalité t måste ställas på sådana översättningar. När det gäller möjligheten att ta emot skriftliga inlago r från enskilda på samiska eller finska är möjligheten att klara detta med hjälp av ege n personal något bättre. Vissa myndigheter har uppgett att det finn s personal hos myndigheten som kan ta emot skriftliga inlagor från enskilda på samiska eller finska och översätta dem. Det vanligaste ä r dock att man måste anlita utomstående översättare även för detta arbete. Det kan mot denna bakgrund konstateras att ju större krav som ställs på förva ltningsmyndigheterna att ta emot skriftliga handlingar på samiska och finska och att ge skriftliga svar på dessa språk ju större bli r kostnaderna och ju mer tidskrävande blir handläggningen vi d myndigheterna. Särskilt gäller detta om myndigheterna skall avfatt a skriftliga beslut även på samiska och finska eftersom detta alltid kräve r att en utomstående över-sättare anlitas. I kommun där kunskaperna i finska hos kommunanställ d personal är jämförelsev is mycket goda har man beräknat att kostnaderna för att avfatta kommunala förvaltningsbeslut även på finska i ärenden där en part är finsktalande kan uppskattas till ca . Kostnaderna hänför sig både till det merarbete som det innebär att av fatta besluten på två språ k i stället för ett och till den fortbildning av personal som krävs för att denna ska ll klara att avfatta juridiskt korrekta beslut på finska. Därutöver beräknar man att ytterligare kräv s som reglerna gäller för att starta verksamheten. I de övriga kommuner som omfattas av våra förslag är kunskapern a enligt de uppgifter vi fått sämre än i kommun när det gäller at t skriva finska och samiska och man är därmed, i vart fall i et t inledningsskede, helt beroende av att anlita utomstående översättare om förvaltningsbeslut skall kunna avfattas även på finska och samiska. Vilka ytterligare åtgärder ... statliga och landstings-kommunala myndigheter är kunskaperna hos personalen i att skriva samiska och finska i regel ännu sämre än hos d e kommunala myndigheterna. Mot denna bakgrund anser vi att det är orealistiskt, såväl praktiskt som ekonomiskt, att ställa krav på förvaltningsmyndigheterna att avfatta skriftliga beslut även på samiska och finska. Rätten att skriftligt kommu- nicera med myndigheterna på dessa språk bör därför enligt vårt försla g begränsas till en rätt för den enskilde att lämna in skriftliga inlagor til l myndigheten. De skrivelser som inkommer till myndigheten på samiska eller finska skall enligt vårt förslag biläggas ärendet tillsammans med en sammanfattande översättning till svenska av innehållet i skriften så at t ärendet kan följas också av den som inte behärskar samiska eller finska. Om en enskild använt samiska eller finska i sina skriftliga kontakter med myndigheten i ett ärende som rör myndighetsutövning bör myndig- hetens skyldighet begränsas till att muntligen översätta och förklara sina skriftliga svar och beslut riktade till den enskilde. För att den so m använder samiska eller finska skall känna till sin rätt att få beslute t muntligen översatt till finska eller samiska skall en skriftlig upplysning på samiska eller finska om att sådan muntlig översättning eller förklaring ka n ges av myndigheten, alltid följa med skrift eller beslut från myndigheten till den enskilde. Den enskilde skall ha rätt att välja vilken varietet av samiska och finska som han eller hon vill använda vid sin kontakt med myndigheten. Myndigheten bör å sin sida vid sina munt liga kontakter, så långt möjligt, använda samma varietet av samiska och finska som den enskilde. I de fall myndigheten skall lämna skriftlig information till enskild bö r myndigheten eftersträva att ge information på samma varietet av språken som den enskilde använt men när det gäller meän kieli bör det inte vara något abso-lut krav eftersom skriftspråket är under u tveckling och det kan vara förenat med svårigheter att skriftligen översätt a myndighetsmed-delanden till meän kieli. För att förvaltningsmyndigheterna så långt möjligt skall kunna g e samma service på samiska och finska som på svenska är det önskvärt att myndigheten så långt möjligt använder den personal som behärska r samiska eller finska hos myndigheten i kontakt med enskilda som väljer att kommunicera med myndigheterna på dessa språk. Tolk eller över - sättare bör bara anlitas om den egna personalen inte behärskar språke n tillräckligt väl. För att myndighetens personal skall kunna användas i så stor utsträck- ning som möjligt kan personalen vid olika myndigheter behöva om - organiseras och vidareutbildas. Vi föreslår därför att myndigheter so m bedömer att det är nödvändigt skall få rätt att erbjuda personale n fortbildning för vidareutbildning i samiska och finska. Vilka ytterligare åtgärder ... Ett annat sätt för att öka kunskaperna i samiska och finska hos myndighetspersonal är att myndigheterna vid anställning av personal kan ta hänsyn till kunskaper i samiska och finska som en merit. Vi föreslå r därför att en regel införs som gör att myndigheterna utöver andr a kunskaps-krav, skall betrakta tvåspråkighet i samiska och svenska elle r finska och svenska som en merit vid anställning av personal hos myndigheter inom förvaltningsområdet. Äv en om man organiserar arbetet vid myndigheterna så att egen personal med kunskaper i finska och samiska utnyttjas så långt möjligt fö r att bemöta dem som vill utnyttja rätten att använd a dessa språk, kommer myndigheter i många fall vara tvungna att anlita utomstående tolkar eller översättare. För att tolkar och översättare skall kunna utnyttjas så effektiv t som möjligt bör myndigheterna samordna sitt utnyttjande av tolkar oc h översättare och kunna begränsa mun tliga kontakter med myndigheten på samiska och finska till vissa i förväg bestämda tider. Möjligheterna til l tolkning per telefon/video bör så lång möjligt utnyttjas för att minsk a kostnaderna för tolkning hos myndigheterna. Vi föreslår därför att myndigheterna får rätt att bestämma särskilda tide r och särskild plats för samisktalandes och finsktalandes besök oc h telefonsamtal. Kostnaderna för tolkning och för vidareutbildning av personal i finska och samiska bör staten stå för av samma skäl som vi ovan anfört när det gäller kostnader för tolkning och översättning i domstol. Vid vale t mellan att vidareutbilda personal i finska eller samiska och att anlita tolk eller översättare måste varje myndighet beakta kostnaderna för de olik a alterna-tiven. Om det efter en tids tillämpning av de nya reglerna visar sig att många hos en viss myndighet begär att få använda samiska eller finska kan det vara mer kostnadseffektivt att vidareutbilda egen personal vid myndigheten i språk i stället för att anlita tolk. Valet bör u töver hänsynen till kostnaden också påverkas av typen av verksamhet eftersom det i viss typ av verksamhet där den personliga kontakten med myndigheten upplevs som mer betydelsefull kan vara viktigare att den egna personalen behärskar samiska respektive finska än i annan typ av verksamhet. Valet bör också påverkas av den kunskapsnivå som redan finns hos personalen i samiska och finska. Av kostnadsskäl bör det bara bli fråga om fort - bildning , upp till en månad, för studier. Att utbild a personal som inte har några förkunskaper i samiska eller finska i dess a språk bör bara förekomma om det finns särskilda skäl till det. Vi föreslår att beslutet att vidareutbilda personal i samiska och finsk a skall läggas hos respektive myndighet eftersom det är där en samman - vägning av samtliga faktorer som påverkar beslutet bäst kan göras. Vi föreslår att myndigheterna skall sträva efter att även i övrigt g e information och upplysningar till allmänheten på samiska respektiv e Vilka ytterligare åtgärder ... finska om det begärs. Blanketter och informationsblad avsedda fö r allmänheten skall också kunna översättas till samiska och finska, eller till tvåspråkiga versioner, när behov av detta bedöms föreligga. Bedöm - ningen av om ett sådant behov finns, får liksom när det gälle r vidareutbildning av personal, göras mot bakgrund av efterfrågan p å muntlig information på samiska och finska hos myndigheterna. Om samisktalande och finsktalande i stor omfattning vänder sig till myndig- heten med begäran om muntlig information och råd på samiska oc h finska, kan det vara effektivare och mindre kostsamt att översätta myndig - hetens råd och anvisningar, blanketter m.m. till samiska respektive finska så att dessa finns också på dessa språk eller i tvåspråkiga svensk-sa miska, finsk-svenska versioner. I konventionens artikel 10 punkt 3 behandlas rätten att få samhäll sservice från förvaltnings myndigheter på landsdels- eller minoritetsspråk. För att nå upp till konventionens krav enligt artikel 10 punkt 3 krävs att samiska och finska används inom förvaltningsområdet för samiska respektiv e finska i all samhällsservice från förvaltningsmyndigheter eller persone r som handlar på deras uppdrag. Exempel på samhäll sservice som avses är enligt konventionskommentaren, service vid sjukhus, postbefordran, transporter och elleveranser. I artikel 13 punkt 2c) behandlas ett näraliggande område nämligen rätten att bli bemött på landsdels- elle r minoritetsspråk vid institutioner som erbjuder social omsorg såsom, sjukhus, pensionärshem och vårdhem. Enligt de uppgifter vi inhämtat från kommuner, landsting oc h länstyrelse i förvaltningsområdet för samiska respektive förvaltnings - området för finska, är de t inte möjligt att uppfylla kraven enligt dessa konventionsbestämmelser inom alla områden för statlig , landstingskommunal och service eller social omsorg. Kostnaderna skulle bli för höga och de praktiska problemen at t genomföra sådana rättigheter för stora. Vi har mot denna bakgrund ansett att rätten att bli bemött på samiska och finska i denna del av de n offentliga sektorn i ett första steg bör begränsas till de områden där d e som använder språken anser att möjligheten att bli bemött på sitt ege t språk är mest angelägen och kan antas leda till det bästa stödet fö r språkens bevarande. De områden vi med beaktande av dessa synpunkter har funnit vara mest angelägna är förskole-verksamhet och äldreomsorg. Förskoleverksamhet på det egna språket är mycket viktig för samiskans och finskans bevarande i förvaltningsområdena eftersom språkinlärninge n är som intensivast före skolstarten. För att de barn so m Vilka ytterligare åtgärder ... använder samiska eller finska i sina hem skall kunna utveckla en aktiv tvåspråkighet i samiska-svenska respektive finska-svenska, på det sät t som eftersträvas i konventionen, är det därför mycket viktigt at t språkinlärningen stöds redan i förskolan. När det gäller omsorgen om äldre är dessa ofta de starkaste språk - bärarna och bärare av samisk och tornedalsk kultur och traditioner. Det är därför viktigt för språkens och kulturens bevarande att de äldre so m använder samiska och finska kan fortsätta att göra detta. Därtill kommer den omständigheten att det inom äldreomsorgen har visat sig att äldre kan fö rlora kunskaperna i det sist inlärda språket men behåller kunskapern a i det först inlärda språket. För de nna generation kan följaktligen samiska eller finska vara det enda språk de kan kommunicera med omgivningen på. Det är mot denna bakgrund nödvändigt att kunna erbjuda äldreomsor g på samiska eller och finska för dem som har dessa språk som modersmål. I de enkäter som kommittén sänt till kommunerna har frågor ställt s angående i vilken omfattning samiska och finska används i förskoleverk- samhet och äldreomsorg. Svaren vi har fått har varierat men samtlig a kommuner har uppgett att man har personal både inom förskolan oc h äldreomsorgen som behärskar samiska respektive finska. Samtliga kommuner har också uppgett sig vara positiva till att organisera förskoleverksam-heten och äldreomsorgen så att den personal so m behärskar samiska och finska kan användas i vården och omsorgen om de barn och äldre som använder språken. I flera kommuner sker redan e n sådan samordning, permanent eller på försök. De flesta kommuner som har sådan verksamhet har rapporterat att man har goda erfarenheter av denna verksamhet. Vi föreslår därför att kommunerna i förvaltningsområdet för samisk a respektive i förvaltningsområdet för finska då plats i förskoleverk - samhet erbjuds barn skall ge föräldrar som så önskar möjlighet at t placera barnen i förskoleverksamhet där hela elle r delar av verksamheten bedrivs på samiska respektive finska. Detta motsvarar konventionens krav i artikel 8 punkt 1 a iii) som det medverkar till att artikel 13 punkt 2 delvis uppfylls. Kommunerna ges med detta förslag mö jlighet att själva välja hur de vill utforma den verksamhet som erbjuds på samiska och finska. Skälet till att vi utformat förslaget på detta sätt är att kommunerna erbjuder förskoleverksamhet på samiska respektive finska i varierand e omfattning och i olika former.