sou · GLB3113 · 1998-01-01 00:00:00 — Kvinnorna tar visserligen fortfaran- de det dubbla – eller om man så vill hela – ansvaret i både produktion Men stora förändringar har ägt rum, huvudsakligen på två sätt: det ena, och första, genom att staten/samhället började ta ansvar för reproduktionen som samhälleligt ansvarsområde, en utveckling som tar en blygsam början med moderskapsförsäkringen 1931 och utvecklas vidare, framför allt efter . Den andra delen innebär ett ökat ansvarstagande från männens sida, så att de inte längre står bara för halva ansvaret, produktionen, utan också tar del i ansvaret för reproduktionen, omsorgen om barnen. Detta kommer långt efter det samhälleliga ansvarstagandet och finns fortfarande institutionaliserat som möjlighet än som krav års föräldraförsäkring. Men den politiska utvecklingen föregås och åtföljs av en påfallande förändring i synen på fädernas praktiska delaktighet och ansvarstagande i omsorgen om barnen. kan man dock – tillspetsat formulerat – möta föreställningen att mannens föräldraskap är en möjlighet medan kvinnans är ett måste. Händelseförloppet vid kvinnodemonstrationen i är återgivet efter , När kvinnorna gick samman. Kvinnors kollektiva handlande för medborgarskap i –1950 . Opub- icerat avhandlingsavsnitt, , 1997, kap. 3, s. 30 f. Redogörelsen för diskussionen om en eventuell moderskapsförsäk- ring bygger i allt väsentligt på osynliga barnet? Kampen om den socialdemokratiska familjepolitiken. SAP och under . Misgeld, , , , . 1989) och dubbla budskapet. Svensk moderskapspoli- tik 1900–1931. (i Det bortträngda barnet. Uppsatser om psykoana- lys och historia. Opuscula Historica Upsaliensia 10. Uppgifterna om fattigvårdens inställning till mannens respektive hustruns roll som försörjare kommer från en opublicerad punktunder- sökning av , vid universitet. För intresset för spädbarnsdödlighet och Mjölk- droppeföreningarnas tillkomst se , , De räddade barnen: om fattiga barn, mödrar och fäder och deras möte med filantropin i –1940 , , 1995. Välkända namn på området är internationellt till exempel , , The politics of motherhood: child and maternal welfare in – två skilda storheter , 1900–1939. Croom , 1980, och , , Women in since 1945: women, family, work and the state in the post-war years, Blackwell, 1992. , , Gender and the politics of history, . Press, , 1988, samt Hausen, , männlich ist die Wissenschaft? Suhrkamp, am 1986. I har flera forskare spelat en vägledande roll i samma riktning. Se till exempel: , , Kvinnor och politik: fakta och förklaringar , Publica, 1977. , , , Där de härliga lagrarna gro: kultur, klass och kön i det svenska läroverket 1850–1914, Tiden, 1993. Görans- son, , Från familj till fabrik: teknik, arbetsdelning och skiktning i svenska fabriker 1830–1877 , Arkiv, 1988. , , Genussystemet i Demokrati och makt i . , SOU 1990:44. . , power and political interests: towards a theory of patriarchy in contemporary western societies, , Kumla 1991. En linje med ett mer accentuerat aktörsperspektiv företräds inter- nationellt av till exempel , , Pitied but not entitled: single mothers and the history of welfare, 1890–1935 , , 1994. I har en diskussion om perspektiven förts i Kvinnoveten- skaplig tidskrift på initiativ av , Från patriarkat till genussystem – och vad kommer sedan? (1992) och mellan och i tidskriften 1992 under rubriken , män och delad makt. Kvinnors faktiska samhällsinsatser i historien och konsekvenser av att kvinnor får inflytande och makt finns redovisade i , Kvinnor, barn och arbete i –1993 . Rapport för i . , 1994, och , Tusen svenska kvinnoår. Svensk kvinnohistoria från vikingatid till nutid. Ekonomen har tagit fram och analyserat statistiken om medhjälpande hustrur. Se till exempel , , Det osynliga kvinnoarbetet i Tvärsnitt /3. För anklagelser mot offer för brott se , En latent struktur av våld. Kriminalisering av offret exemplifierad ur svensk rättshistoria. (I Det bortträngda barnet , se ovan). Den aktive mannen och den passiva kvinnan – föreställningar kring kön och makt i historien Det finns uråldri ga beskrivningar av vad som är manligt och vad som är kvinnligt. Det manliga könet har vanligtvis knutits till vär me, liv, himmel, hö ger, torrhet och aktivitet, medan kvinnlighet har stått för kyla, död, jord, vänster, fu kighet och passivitet. Denna polarisering av manligt och kvinnligt har levt vidare i olika former genom historiens gån g, och den har klätts i filosofisk, religiö s eller veten- skaplig drä kt. förhållandet mellan det manliga och antagonistiskt, och andra gån ger relationen har beskrivits som komplementär. I båda fall har doc k det kvinnliga uppfattats som underordnat det manliga, och mannen har utgjort norm för mänskligheten. Sanningen om könen är doc k inte evig, utan har varierat ö ver tid och rum. Bilden av vad som är manligt och kvinnligt har formats i ett historiskt sammanhang, och kan i grunden ses som en kulturell och social konstruktion. Mannen och Kvinnan skapas genom ett samspel mellan ekonomi, politik, religion, vetenskap, kultur och idéer. har könen för knippats med vissa grundlä ggande egen- skaper som har anvisat kvinnor och mä n olika uppgifter och positio- ner i samhället. Efterso m män har haft mer makt och inflytande har också männen s åsi kter om könens e genskaper dominerat. Det typiskt kvinnliga i frå ga om t.ex. intellektuell kapacitet, kreativitet och moral har beskrivits på oli ka sätt, men ofta har resonemangen grundats på teorier om den kvinnliga biologin. Kroppsliga skillnader mellan könen har ansetts ut göra grund för s jälsli ga olikheter, och kvinnors för må ga att föda barn och ge närin g har utgjort grund för idéer om kvinnans självklara plats i samhället. Hur har man då resonerat kring kvinnligt och manligt genom tiderna? Finns det nå got samband mellan konstruktionen av kö n och kvinnan ställnin g i samhället? Låt oss göra en res a genom den europeiska historien. – föreställningar kring kön och makt – I alla kända samhällen har kvinnan varit mer eller mindre underord- nad mannen. Vi känner alltså inte till något renodlat matriarkat. Men detta utesluter inte att det kan ha funnits en annan tingens ordning, och det betyder inte heller att kvinnans underordning är av naturen given. Mycket tyder på att det har funnits samhällen där kvinnorna visserligen inte haft den totala makten, men dock en stark ställning och ett mycket stort inflytande. I de äldsta kända samhällena hade sannolikt kvinnorna bestämmanderätt över fruktsamhet och barn, och de religiösa föreställningarna dominerades av gudinnor i många skepnader. Moderskapet var centralt i kultur och religion, och fruktbarhetsgudinnor tycks ha stått över de manliga gudagestalterna. Vi har sett små statyetter från stenåldern, ibland mer än , med svällande mage, fyllda bröst och vidöppet sköte. Det är bilder av fruktbarheten. från Willendorff, den egyptiska Nut, den sumeriska , den babyloniska – alla är de varianter av den stora gudinnan. Men om allt detta vet vi egentligen mycket lite, och det är heller inte denna kvinnobild som förs vidare genom historien. Om vi skall söka rötterna till våra föreställningar om manligt och kvinnligt får vi gå längre fram i historien. Låt oss börja i antikens . I den grekiska kulturen hyllades det rationella och andliga, och i motsats till detta stod kroppen och sinnevärlden. Kroppen är själens fängelse, sa . För att nå självförverkligan- de måste människan frigöra sig från kroppens behov. Detta betydde inte att man hyllade en asketisk livshållning. Den ideala människan har uppnått harmoni till kropp och själ, en balans som gör henne till en del av den kosmiska ordningen. Men att det råder harmoni innebär inte att det råder ett jämbördigt förhållande. En tydlig hierarki är snarare en förutsättning för att balans skall råda. Kroppen är underordnad själen. Enligt den grekiska tankevärlden är kvinnans natur oförenlig med civilisation. Kvinnan liknades vid ett domesticerat djur som visserli- gen kunde anpassas till samhällets krav men vars grundläggande instinkter stod i motsättning till kultur. Hon är natur medan han är kultur, hon är kropp medan han är ande. för människan var en man, och symbol för den fulländade människan var den starka och sköna manskroppen. Kvinnan betraktades som till sin natur underläg- sen mannen. Dessa föreställningar kring könen dominerade det antika grekiska tänkandet, men det fanns de som var av en delvis annan uppfattning. menade att kvinnor och män i grunden är lika, och att de därför bör få samma fostran och samma möjligheter i samhäl- Hans utgångspunkt är dock ett starkt hierarkiskt samhälle och det är egentligen bara om överklassens kvinnor han talar. Men menar att kvinnor ändå är underlägsna män, vilket gör att de flesta aldrig kommer att nå upp till männens nivå. Hans bild av kvinnan är långt ifrån entydig och i vissa texter överensstämmer hans tankar helt med samtidens kvinnosyn. I skapelsen fanns från början inga kvinnor, menar han, alla människor var män och deras öde avgjordes av hur de kunde hantera sina känslor. Män som använde sitt intellekt till att styra över drifter och känslor fick efter döden återvända till ett evigt liv bland stjärnorna. De som lät sitt känsloliv styra, som var fega och irrationella, återföddes som kvinnor. Kvinnan är alltså, enligt , en degenererad människa och hennes under- ägsenhet beror på att hon är mer bunden till sina känslor än män. Den första systematiska vetenskapliga förklaringen till kvinnans underlägsenhet framlades av filosofen , som bygger sina resonemang på äldre biologiska teorier om fortplantning och fosterutveckling. Enligt dessa teorier är mannen den som alstrar liv, medan kvinnan endast erbjuder växtplats och näring för mannens säd. Mannens aktiva säd (sperma) skapar livet och själen, medan kvinnans motsvarighet (menstruationsblod) är passivt och på sin höjd bidrar till fostrets kropp. Enligt är värme den fundamen- tala principen för djurens utveckling. Ju mer värme ett djur kan alstra, desto högre utvecklas det. Föreställningen att kvinnor är kallare än män och därför mindre perfekt är central i biologi. När mannen har planterat in sin säd i kvinnan, bildas först hjärtat som omges av blod. Värme alstras, vilket sätter blodet i rörelse och det kommer att uppnå en vit och skummande form. Vit och skummande är mannens livsvätska, och det blir en pojke. Om inte tillräckligt med värme alstras kommer blodet att behålla sin blodkaraktär. Blod är kvinnans livsvätska, och det blir alltså en flicka. Bristen på värme gör kvinnan mindre och svagare än mannen, såväl själsligt som kropps- ligt. Hon är en ofullgången människa, en defekt man. tycks dela den uppfattning som senare kom att dominera tänkandet runt könens biologi, nämligen att det egentligen bara finns ett grundkön men i spegelvända varianter. Hans slutsats blir: Kvinnan är en inverterad och ofullbordad man, en avvikelse från den mänskli- ga och därför i grunden en missbildning. utgår från att människan är ett zoon politicon, hon är skapad för att leva tillsammans med andra. Den primära gemenskapen är hushållet (oikos), en strängt patriarkalisk enhet där kvinnor, barn – föreställningar kring kön och makt – och slavar i olika grad och på olika sätt är underordnade vuxna män. Ur oikos har staten (polis) utvecklats och den domineras av de fria männen. Män och kvinnor är olika av naturen och skall därför ha olika ställning i samhället. Kvinnan har visserligen förnuft, men det är passivt och hon låter lätt känslorna ta överhand. Hon är alltså inte lämpad att utöva makt. Den berömda atenska demokratin var också i realiteten något som bara berörde mannen, och kvinnan saknade i stort sett alla ekonomiska, politiska och juridiska rättigheter. Mycket ung giftes hon bort med en äldre man, hon blev en barnhustru vars uppgift var att föda barn åt sin herre. Detta ansågs vara helt i enlighet med kvinnans natur, utan graviditeter kunde hon bli sjuk. Den stora åldersskillnaden i äktenskapet gjorde den atenska kvinnan automa- tiskt underordnad. Först var hon sin fars ägodel, sedan sin makes. Äktenskapet var en affärstransaktion och hade inget med kärlek eller erotik att göra. Man och hustru hade inget gemensamt och de levde separata liv. Mannen deltog i det offentliga livet, medan kvinnan isolerades i hemmet. Innanför hemmets fyra väggar hade hon dock en viss status, hon ledde hushållsarbetet och ansvarade för barnen. Att hushållet var basen för det atenska samhället hade stor bety- delse för kvinnornas situation. I samhällen där släkten eller ätten är det primära finns ofta ett större utrymme för kvinnors självständighet än i kulturer där kärnfamiljen utgör den sociala och ekonomiska grunden. I var släkttillhörigheten inte alls lika viktig som familjen och medborgarskapet, vilket var reserverat för fria män med atenska föräldrar. Det var av yttersta vikt att barnen var legitima arvingar och staten tog därför på sig ansvaret för att reglera de fria kvinnornas sexualitet. Otrogna hustrur bestraffades mycket hårt och kvinnor som blivit våldtagna utsattes paradoxalt nog för samma straff. Männen hade helt andra regler att följa; könslig njutning sökte de hos prostituerade och äkta kärlek sökte de gärna hos varandra. Homoero- tiken ingick i grekernas strävan efter harmoni och förädling, och därför var den en viktig del i uppfostran av unga män. Sexualitet var inte något som skulle förena människor i ömsesidighet och engage- mang, utan en handling som en person utförde på en annan. En vuxen atenare kunde därför bara ha legitima sexuella förhållanden med socialt och politiskt underlägsna personer. Gärna kunde det vara en fri yngre man; det gav egentligen störst värdighet åt den erotiska njutningen. Det handlar om över- och underordning, om rätten att använda en annan människas kropp. Men den atenska kulturen rymmer också en annan kvinnobild. I det grekiska dramat tecknas porträtt av starka och beslutsamma kvinnor – , , kan detta förenas med bilden av den svaga och underlägsna kvinnan? I det grekiska dramat skildras ofta den konfliktfyllda relationen mellan det privata oikos och det offentliga polis. Familjeband kommer i konflikt med politiska beslut och statsangelägenheter får konsekvenser långt in i den privata sfären. I scenens starka kvinnogestalter personifieras motsättningen mellan det privata och det offentliga, mellan det gamla och det nya. Kvinnorna slits mellan lojalitet mot staten och lojalitet mot familjen. De väljer att som lejoninnor försvara oikos, som i grunden är deras värld. bild av verkligheten var länge den enda sanningen, och många vetenskapsmän byggde vidare på hans lära. En av dem var Galenos, som levde under andra århundradet efter , och hans medicinska lära dominerade det västerländska tänkandet . Även Galenos var intresserad av skillnaden mellan könen, och vidareutvecklade teorier om fortplantningen. Galenos fastslog att det finns både en manlig och en kvinnlig säd. Den kvinnliga säden är dock underlägsen den manliga, menade han, och till skillnad från förklarade han detta vetenskapligt. Utgångpunkten var att kvinnlig säd bildas i kroppens vänstra del, och manlig säd i den högra. Till den vänstra sidan av människokroppen kommer orent och kallt blod, medan det varma och rena blodet kommer till den högra sidan. Det orena blodet kommer att producera defekt kvinnlig säd, medan den manliga säden får näring från rent och varmt blod och därför blir perfekt. Enligt Galenos blir det en flicka när säd från mannens vänstra testikel kombineras med säd från kvinnas vänstra, förkrympta och inverterade testikel. När säden kommer från den högra sidan är den tillräckligt varm för att avkom- man skall bli en pojke. Dessa teorier kom att få stort inflytande . etableras kristendomen i och en ny era inleds. Vi brukar ofta tala om medeltiden, en period mellan det gamla och det nya. Föreställningarna kring kön bygger nu på dels en aristotelisk bild av , naturen och människan, dels kristet religiösa axiom. Bevisen för att kvinnor måste vara underordnade män fann de kristna teologerna i , främst i berättelserna om och . Viktiga teologiska frågor var: är kvinnan avbild? Har kvinnan en själ? I den teologiska debatten kan vi urskilja tre olika ståndpunkter. Enligt den första har kvinnan ingen själ och hon är inte avbild. Det var en man som skapade till sin avbild, inte en kvinna. Kvinnan skapades av mannens revben, och är alltså mindre fullkomlig än han. Enligt den andra ståndpunkten är – föreställningar kring kön och makt – kvinnan bara avbild om hon blir som en man. För att mannen skall nå frälsning måste han bli en levande ande, en före syndafallet. Kvinnan kommer från mannen, och för att få frälsning måste hon först återvända till sitt ursprung. Det rationella, aktiva, andliga kommer då att dominera över det emotionella, passiva och kroppsliga. Först därefter kan den levande anden utvecklas. Båda dessa ståndpunkter b ygger alltså på den andra av två skapelseberättelser (1 Mos 2:4–25). Enligt den tredje ståndpunkten har kvinnan visserligen skapats med en själ, men den är underlägsen den manliga. Att kvinnan skapades av mannens revben är en symbol för deras oupplösliga samhörighet, men det visar också att kvinnan är sekundär i förhållan- de till mannen. Denna uppfattning finner vi bland annat hos Augusti- nus, en av den tidigaste medeltidens kyrkofäder. b ygger sitt resonemang på den första av två skapelseberättelser (1 Mos 1:1–2:3), enligt vilken skapade mannen och kvinnan . Människan är skapad till avbild och detta gäller både mannen och kvinnan. Men kvinnans kroppsliga natur är ett hinder för andlig utveckling och rationellt förnuft, vilket visas av det faktum att lät sig luras av ormen. lät sig inte luras, framhåller , utan åt av frukten på grund av sin kärlek till . För sin olydnad, sin falskhet och sitt oförnuft straffades kvinnan hårt av , och straffet är i sig en påminnelse om hennes ofullkomlighet. Kvinnans andliga existens är sålunda beroende av relationen till en man; kvinnan är avbild endast genom äktenskapets band. av Aquino, högmedeltidens främste kristne teolog, base- rade till stor del sin bibeltolkning på tänkande. hävdade i aristotelisk anda att kvinnan visserligen är en vanskapt man, men att hon ändå ingår i plan. Hon skapades nämligen för att vara mannen till hjälp i fortplantningen, i de flesta andra sammanhang skulle dock en annan man vara till större hjälp. När det gäller högre livsuppgifter, som det intellektuella arbetet, kan inte kvinnan vara delaktig. De kristna teologerna fann alltså många bevis för att kvinnan måste ledas och kontrolleras. Inför är vi alla lika mycket värda, menade , men i jordelivet måste vi inrätta oss i naturens hierarki. Det är sålunda en självklarhet att samhället skall styras av män. Med den nya tron följde ett nytt kvinnoideal – , jungfrun. författare fördömde inte sexualitet, men i den grekiska traditionen stod det kroppsliga i motsättning till det andliga och denna föreställning levde stark också bland den urkristna kyrkans människor. Icke-kroppslighet sågs som en förutsättning för andlighet, och asketism samt celibat blev kristna ideal. Att vara var det högsta idealet för en kvinna i medeltidens kristna tankevärld, och man vördade den kvinna som tog avstånd från sin kropp till förmån för sin själ. Jungfrun var symbol för den intakta helheten och mödomshinnan sågs som ett sigill. Menstruation, graviditet och barnafödande var den förbannelse hade lagt på kvinnan som straff för syndafallet. Men det hela var långt ifrån enkelt. hade ju även skapat sexualiteten och gjort den till en nödvändig del av mänskligt liv. Äktenskapet sågs därför som ett aktningsvärt alternativ till kyskheten, för den som inte klarade celibatets villkor. Jungfruskapet var mycket få förunnat, men som gift hade kvinnan ändå en viktig uppgift att fylla, nämligen moderskapet. Den kristna religionen innebar inte bara kroppsförnekelse och hot om syndastraff. För medeltidens kvinnor kunde klosterlivet erbjuda kvinnogemenskap, bildning och självständighet. Kvinnors möjlighe- ter att skaffa sig högre lärdom var annars mycket begränsade eftersom de var utestängda från såväl katedralskolorna som universiteten. Celibatet innebar inte att de måste förneka sin kropp och sina naturliga behov. Den lärda abedissan av , en av högmedeltidens största gestalter, framhöll för sina nunnor vikten av att vårda sin kropp och göra den så vacker och väldoftande som möjligt. Kroppen är själens goda och vackra boning, sa , och gick därmed till angrepp mot tidens rådande uppfattning. För henne var könslivet i sig något gott, en gåva till människan, även om hon som nunna själv hade valt att leva i avhållsamhet. delade sin samtids uppfattning om att kvinnor och män är olika av naturen, men till skillnad från av Aquino ansåg hon att könen är lika mycket värda både på jorden och i himmelen. Mycket talar för att kvinnor gärna tog emot kristendomen, inte minst i . Det kristna budskapet höjde kvinnans status på flera sätt, och gav henne samma värde inför som mannen. blev en framträdande gestalt i den gudomliga hierarkin, och för medeltidens kvinnor blev legender om kvinnliga martyrer och viktiga inspirationskällor. Det kristna äktenskapet byggde på båda parters samtycke och tvångsäktenskap förbjöds. I praktiken hade emellertid de unga kvinnorna små möjligheter att trotsa faderns vilja, särskilt för dem vilkas äktenskap innebar att stora jordegendomar sammanfördes. I äktenskapet var kvinnans ekonomiska och sociala ställning tryggad; hon hade hemgift, giftorätt i boet och arvsrätt efter barnen. Detta stämde väl överens med den kristna ideologin, enligt vilken äktenskapet höjde kvinnans värde. Även om jungfrun hyllades –föreställningar kring kön och makt – iden kristna retoriken var hennes ställning i samhället bräcklig. Nunnans tillvaro var välordnad och hon hade en hög status, men för ogifta kvinnor utanför klostren försämrades villkoren. blev vissa barn oäkta och uteslöts helt ur arvsordningen. Förvånansvärt många kvinnor var yrkesarbetan- de och spridningen över olika yrkesområden var stor. Enligt den ideologiska skulle kvinnor och män ha strikt åtskilda sysslor, vissa yrken var reserverade för män och kvinnor var utestängda från vissa skrån. Kvinnors arbetskraft var dock så viktig att det i praktiken ofta var omöjligt att upprätthålla en strikt könsmässig arbetsdelning. var ett utpräglat agrart samhälle, och av kvinnorna var stadsbor. I städerna hade kvinnorna av allt att döma större möjligheter till egen försörjning än på landsbygden. Den kvinnliga arbetskraften var dock mindre värd än den manliga; kvinnlig arbetskraft var mer konjunkturkänslig än manlig och män tjänade ungefär dubbelt så mycket som kvinnor. Medeltida nordiska lagtexter visar att kvinnans rättshandlingsför- måga var mycket begränsad. Hon var omyndig och hade alltid en man som förmyndare. Det var mannen som inför tinget förde kvinnans talan, och han hade rätt att efter eget omdöme bestraffa henne kroppsligen. Döttrar hade visserligen arvsrätt men ärvde bara hälften mot sönerna, och möjligheterna för kvinnor att råda över egendom var små. Egentligen var det först som änka en kvinna kunde uppnå en viss ekonomisk självständighet, medan ogifta kvinnor ur de lägsta skikten hade svårast att hävda sin rätt. Romantik och erotik i Ett fascinerande undantag från dessa förhållanden var den höviska kulturen, som uppstod i det feodala och norra . Kvinnorna i detta område hade en exceptionellt stark ställning; de hade arvsrätt, rätt att fritt diponera sin egendom och rätt att göra ekonomiska transaktioner. Primogenituren, som innebar att hela arvet gick till det först födda barnet, innebar att många kvinnor förfogade över stora egendomar och en avsevärd förmögenhet. 1100- talet var också korstågens och de många och långa krigens period. När mannen av börd gick ut i strid lämnades godset i hustruns hand, och hon fungerade som arbetsledare, förvaltare och vasall i sin mans frånvaro. Dessa kvinnor drev ofta verksamheten med stor kapacitet.