sou · GLB3149 · 1998-01-01 00:00:00 — Detta har kopplats till den förbättrade avloppsvattenreningen. varit mindre uppenbar i . I många floder har man uppmätt en minskning på eller mer medan man i andra floder konstaterat ökningar på . Halterna av närsalter är i allmänhet låga i floderna i och höga i ett band från södra delen av till och Fosfornivåerna som hänger samman med kommunalt avloppsvatten och industriutsläpp är höga i tätbefolkade områden medan kvävehalterna som främst orsakas av jordbrukets användning av handels- och stallgödsel är högst på landsbygden. För stora tillskott av näringsämnen till sötvatten och kustvatten ger upphov till eutrofiering och om inte motåtgärder vidtas är allvarliga eutrofieringseffekter oundvikliga. har allmänt nedåtgående trender för fosfor och ammonium noteras i flertalet västeuropeiska floder och i många sjöar medan man uppmätt en ökning i de flesta östeuropeiska floder. Minskande halter i anses bero på den förbättrade avloppsvattenreningen. Trots detta finner man fortfarande de allra högsta halterna i västeuropeiska floder. Som en kontrast till denna minskning har nitrathalterna i floder och sjöar ökat i huvudsak beroende på den ökande användningen av handelsgödsel inom jordbruket. Ökande koncentrationer har emellertid uppmätts även i vattenområden med liten mänsklig påverkan t.ex i norra . Detta anses bero på den ökning av det atmosfäriska nedfallet av kväve som skett . Den mest markanta ökningen har noterats i floder i de södra och östra delarna av . Allvarlig försurning av ytvatten förekommer främst i de nordiska länderna, delar av och i nordvästra , (se vidare under effekter av surt nedfall). Försurningen leder till utarmning av flora och fauna d.v.s. till minskad biologisk mångfald samt till fiskdöd. Kvicksilver i fisk utgör ett problem i tusentals försurade skogssjöar i . Tungmetallhalterna ökade och nådde alarmerande nivåer . Då vidtogs åtgärder mot dessa föroreningar något som under det senaste årtiondet lett till sjunkande tungmetallhalter i många västeuropeiska floder. Någon allmän utvärdering av miljösituationen beträffande tungmetaller och POPs har inte varit möjlig på grund av bristen på heltäckande data från miljöövervakningsprogrammen. I allmänhet ligger, emellertid halterna i de flesta områden betydligt under gränsvärden för bra dricksvatten. Höga halter av kadmium och kvicksilver förekommer i vissa europeiska floder. Organismer i vattenmiljön kan dock påverkas av halter som ligger under gränsvärdena för dricksvatten. Användningen av ett antal POPs har förbjudits eller starkt begränsats i ett flertal länder. Detta har lett till en markant sänkning av halterna i ytvatten. förekommer dock utsläpp till vattenmiljön av ett antal ämnen med skadliga effekter eller vars effekter är okända. Grundvattenkvaliteten inom vissa jordbruksområden hotas av nitratläckage, i huvudsak på grund av omfattande användning av handels- och stallgödsel. Särskilt hotade eller förorenade områden i detta avseende finner man i , , och . I vissa områden i , , , och hotas dricksvattnet av bekämpningsmedel och om åtgärder inte vidtas kommer man att behöva rena dricksvattnet innan det används. I vissa områden har man fastställt mål för att minska förorenings- tillförseln bland annat via floder till olika havsområden t.ex. och . dessa frågor diskuteras vidare i kapitel 5.3. Kommunalt såväl som miljöfarligt avfall är ett växande miljöproblem i . En beräkning av avfallsmängderna från olika samhälls- sektorer visar att jordbrukssektorn dominerar följt av gruvavfall, industriavfall och kommunalt avfall. Mängden kommunalt avfall uppskattas till ungefär en fjärdedel av mängden jordbruksavfall. Statistiken om avfallsproduktion, transporter och hantering är osäker och tillförlitligare data krävs innan avfallsproblemet kan utvärderas på ett riktigt sätt. I detta sammanhang är en harmonisering av klassificeringen av olika typer av avfall är viktig. Vissa slutsatser kan dock dras från den information som finns tillgänglig. ökade produktionen av kommunalt avfall generellt. Mängden avfall som produceras per capita varierar mellan olika länder (Tabell 3.9). produktionen av kommunalt avfall inom EU-länderna är i genomsnitt per capita och år. Den är något lägre i länderna i eller . Inga klara skillnader kan ses inom , även om man kan se ett samband mellan länderna vad gäller kommunalt avfall och bruttonationalprodukt (GDP). Till länder med stor produktion av kommunalt avfall, >400 kilo per capita och år, hör , östra , , , , , , och . Inte bara mängderna utan även avfallets sammansättning har förändrats. En större andel av industriavfallet betraktas nu som miljö- farligt avfall. Mängden plast och förpackningar har ökat i . En liknande ökning kan förväntas även i . Tabell 3.9 Avfall till hantering, kg per capita 1990. Avfallsmän gd kg per capita Källa: Europes Environment, 1994. Anm. * Data markerade med * har hämtats från den danska rapporten om EU utvidgning. Sifforna är inte alltid helt jämförbara I deponeras fortfarande större delen av avfallet på tippar, vilket ofta leder till förorening av mark och grundvatten. Dessutom bildas på tipparna metan, koldioxid och giftiga gaser. En ökande andel avfall förbränns dock numera och även om utsläppen i ökande utsträckning renas så är utsläppen av dioxiner, saltsyra och kvicksilver betydande jämfört med andra källor. Ökad förbränning av avfall är emellertid ett alternativ sätt för energiproduktion vilket leder till minskat behov av t.ex. kol, men effektiv rening av utsläppen är nödvändigt. Trots regler och internationella avtal transporteras miljöfarligt avfall över gränser och från till utvecklingsländerna. är också en fråga som av många länder i pekar på som ett viktigt problem. Stor oro har uttryckts beträffande förorening av mark och grundvatten från gamla avfallstippar. Detta har inte minst varit fallet när de associerade länderna beskrivit sina respektive länders miljöproblem. Det finns ingen pålitlig europeisk beräkning av omfattningen av dessa problem. Från vissa länder finns information om antalet förorenade områden och vilka föroreningar som förekom- mer. Från sex EU-länder rapporteras totalt mer än 55 000 områden av vilka 22 000 uppskattas befinna sig i ett kritiskt tillstånd. I andra EU- länder är informationen ofullständig. Man har beräknat att det totalt kan komma att kosta mer än 25 miljarder ECU att åtgärda de allvarligast förorenade områdena. EU har antagit en avfallsstrategi som har som målsättning att minska mängderna av främst kommunalt avfall och öka återvinningen. Dessa målsättningar finns också nationellt. EU har antagit ett ramdirektiv om avfall samt ett antal andra direktiv på avfallsområdet t.ex. farligt avfall, förpackningar, avfallshantering samt om förbränning av kommunalt och farligt avfall. Vissa framsteg har gjorts, främst i vissa EU-länder, med att minska avfallsproduktionen med hjälp av ökad avfallsseparering och återvinning. Men mycket återstår innan man löst avfallsproblemen. I vissa länder bland annat i , , och , spelar kompostering en betydande roll i avfallshanteringen. Användningen av mera sofistikerade komposteringsprocesser, inklu- sive biogasproduktion, är emellertid begränsad i hela . Miljötillståndet inom den Europeiska Unionen, EU Miljötillståndet inom EU:s medlemsländer beskrivs i ett europeiskt perspektiv i Dobrisrapporten. Miljön inom EU beskrivs också mera i detalj i den rapport om genomförandet av EU:s femte miljöhandlings- program som den Europeiska miljöbyrån EEA, publicerade 1995. genomgår EU en period med pågående utsläppsminskningar. Nya direktiv håller på att genomföras eller håller på att utarbetas. Dessa direktiv kommer, om de genomförs på ett effektivt sätt, att resultera i att utsläppen av många föroreningar minskar i avsevärd omfattning. Resultaten kan bli en betydande förbättring av miljön på ett eller två årtionden. Förutsättningen är dock att det inte sker några större politiska förändringar som radikalt förändrar situationen. Miljötillståndet inom EU-länderna påverkas i hög utsträckning av luft- och vattenföro- reningar, även om det geografiska området är stort och situationen varierar mellan länderna. I många EU-länder är utsläppen av svavel stora, även om vissa länder utanför EU har de allra största utsläppen räknat per ytenhet eller per innevånare (tabell 3.5). Räknat per capita så är utsläppen av kväveoxider i stort sett de samma i . De nordiska länderna uppvisar genomgående betydligt större utsläpp än flertalet andra länder. De största bidragen () till svavelutsläppen (tabell 3.10) kommer från stora förbränningsanläggningar (>300MW). Om man räknar in all förbränning, kommer av alla svavelutsläpp från förbränning. För kväveoxider kommer stora bidrag till utsläppen från vägtransporter () och andra transporter (), medan fasta förbränningsanläggningar svarar för av de totala utsläppen. Ammoniakutsläppen kommer till allt övervägande del från jordbruket (). Tabell 3.10 Utsläpp av svavel och kväve från olika sektorer i EU- länderna (Corinair 1990). SO2 (%) NOx (%) anläggningar 50 - 300 MW Luftkvaliteten i tätorter är ett stort problem i flertalet EU-länder. Trafiken är den främsta orsaken till de höga luftföroreningshalterna. Utanför tätorterna är halterna, med undantag av ozon, i allmänhet låga. EU, liksom i övrigt, är i hög utsträckning urbaniserat. Större delen av befolkningen lever i tätorter där de utsätts för förhöjda luftföroreningshalter. I stora och medelstora städer överskrids de fastställda gränsvärden för luftkvalitet för många av de viktigaste luftföroreningarna, vilket innebär uppenbara hälsorisker. För vissa luftföroreningar (svaveldioxid, partiklar och bly) har nivåerna minskat betydligt , men situationen är fortfarande tillräckligt allvarlig för att utgöra en betydande hälsorisk för delar av tätortsbefolkningen och för att leda till skador på byggnader och kulturarv. In indikation på förbättrad hälsa ses som en konsekvens av en rad faktorer, varav minskade luftföroreningar anses vara en. Höga ozonhalter är ett betydande problem i EU-länderna. Ozon kartläggs med hjälp av mätningar inte i samma detalj inom alla områden. Men det står klart från mätningar och modellberäkningar att halterna överskrider de kritiska inom större delen av EU-området och förorsakar skördeförluster och kanske också skador på skogsträd. Skördeförlusterna kan kvantifieras men de tänkbara skadorna på skogsträd kan ännu inte skiljas ut från andra stressfaktorer. Mycket höga koncentrationer anses förekomma i . Men det finns emellertid relativt få mätstationer med vars hjälp man kan bekräfta hur ofta dessa höga koncentrationer förekommer i dessa områden och hur utbredda de är. För att komma till rätta med de höga ozonhalterna, krävs som tidigare nämnts avsevärt större nedskärningar i kväveoxidutsläppen (uppskattningsvis ) än som be hövs för att minska tätortshalter och försurning/eutrofiering. Arbete pågår inom EU, dels med luftkvalitetsdirektiv, dels med en oxidantstrategi, som drivs parallellt med arbetet inom UNECE för att ta fram underlag för ett nytt NO x protokoll. Hur stora nedskärningar detta, liksom kommande direktiv inom EU, kan innebära är osäkert. Slutsatsen blir att för att förbättra ozonförekomsten i EU-området är åtgärder i EUs medelmsstater viktigast. Nedfall av försurande ämnen är ett allvarligt problem i många områden, särskilt i de känsliga skogsekosystemen i norra och . De högsta depositionsnivåerna och de största överskridandena av de kritiska belastningsgränserna förekommer i . De största försurningsskadorna ser man i . De åtgärdsstrategierna som planeras för de kommande tio åren vad avser svavel förväntas minska överskridandet av de kritiska belastningsgränserna och försurningen såväl inom EU som i hela . Fortsatt försurning kommer emellertid att förekomma i känsliga ekosystem inom stora delar av EU-länderna som t.ex. i , , , och , liksom i , södra och i . Nedfall av kväve har en eutrofierande effekt på ekosystemen och effekterna kan bl.a. ses i form av betydande algpåväxt på byggnader och träd etc. Effekter av kvävenedfall är delvis ett allvarligare problem inom EU-området på grund av intensivare vägtrafik och jordbruk, vilket medför större utsläpp per ytenhet (Tabell 3.5). Kvävetillförsel från atmosfären bidrar också till eutrofiering av den miljön dels direkt via nedfall på havsytan dels indirekt via läckage från terrestra ekosystem. Eutrofiering förorsakas också av direkta utsläpp av närsalter (fosfor och kväve) till vatten. Inom många områden inom EU är vattenkvaliteten dålig i sjöar, vattendrag och kustvatten. En förbättring på grund av minskade utsläpp av fosfor, ammonium och organiskt material har skett under det senaste årtiondet. Detta är en följd av förbättrad avloppsrening. Nitrathalterna är emellertid fortfarande höga. Tungmetaller och svårnedbrytbara organiska föroreningar Atmosfäriskt nedfall spelar en viktig roll för föroreningen av områden inte bara av närsalter utan också när det gäller giftiga ämnen som tungmetaller och POPs. Havsområdena runt och särskilt kustvattnen är kraftigt påverkade av föroreningar. Detta gäller för EU- länderna såväl som för övriga länder. Tungmetaller och svårnedbrytbara organiska föroreningar är av betydelse för miljön på grund av sin stabilitet och möjliga giftverkan. Med undantag av kvicksilver, kadmium och bly anses metallförore- ningarna i första hand vara ett lokalt problem. Försurningen gör metallföroreningen av naturliga vatten allvarligare genom att den ökar läckaget av många metaller från land. Ett undantag är kvicksilver som är mera kopplat till nedbrytningen och transporten av organiskt material i marken. Mycket mindre är känt om nivåerna av svårnedbrytbara organiska föroreningar. Få mätdata är tillgängliga. Omfattningen av dessa ämnens påverkan på ekosystemen kan inte kvantifieras på grund av brist på kunskaper om dels doser, dels dos-effektsamband. Förberedelser och studier av kostnads- effektivitet Strategiska studier Luftkvalitet -model- ler och mätdataDirektiv för SO 2, NO2, partiklar och bly förväntas.Direktiv för stora förbränningsanlägg- ningar, Direktiv för svavel i bränsle. Avfall och avfallshantering är andra viktiga problem inom EU- området. Med hjälp av EU-direktiv och nationella regler har framsteg har gjorts med att minska mängderna avfall. Utsläppen inom EU befinner sig i ett dynamiskt skede. Nya åtgärder planeras och nya direktiv förväntas träda i kraft . En översikt över de åtgärder som förväntas och som kommer att påverka luftmiljön inte bara inom EU utan också miljön i andra delar av framgår av Tabell 3.11. Tabell 3.11 EU-direktiv som kommer att vara av betydelse för luftutsläppens storlek Direktiv för CO, O 3 och bensen. Direktiv för natio- nella emissionstak för SO 2, NOx, VOC, NH3 Direkiv fö PAH, och tungmetaller Direktiv om luftkvalitet; fastställande och administration Förberedelser för metodik för lokala åtgärdsplaner för luftkvalitet. Ytterligare åtgärder kommer att vidtas i EU-länderna för att minska utsläppen av försurande luftföroreningar. Att all EU-länderna ratificerar det andra svavel- protokollet till Konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (LRTAP) tillsammans med nya direktiv om stora förbränningsanläggningar och svavelhalt i bränslen är viktiga delar av . De åtgärder som krävs för att uppfylla åtagandena i andra svavelprotokollet kommer fram att kräva betydande utsläppsminskningar i många av de EU- länder som har stora utsläpp. Med hjälp av EMEP-modellen kan källorna till svavelnedfallet inom EU-området beräknas. För miljön inom EU är åtgärder mot källorna inom EU allra viktigast. Av tabell 3.xx, framgår att av det svavel som deponeras inom EU-området som helhet härstammar från källor i EU-länder. Åtgärder inom EU kommer därför att ha betydande effekter på försurningen inom EU. Av de återstående kommer hälften från och hälften från . Tabell 3.xx Bidrag till deposition av svavel och kväve till EU:s hela territorium. (% av hänförbara bidrag), baserat på beräkningar inom EMEP, and (1996) Rest of CEE countries, De siffror som anges i tabellen gäller påverkan räknat över hela EU-området. I vissa delar av EU kan påverkan från länder utanför Unionen vara betydande.På grund av skillnader i läge påverkas vissa regioner mer än andra av utsläpp från ett speciellt land. Därför finns alltid områden nära EUs gränser mot CEE-länder, som kan erhålla ett avsevärt bidrag från nära grannland. utsläpp ger till exempel större bidrag till östligaste än vad som anges som genomsnittligt för EU. Även i andra länder än och sker utsläpp som påverkar närbelägna regioner inom grannländer som tillhör EU. Även sådana bidrag har beräknats av EMEP och i tabell 3.xx nedan redovisas utsläpp som ger depositionsbidrag av viss betydelse (>20 mg m-2.år -1) för närliggande regioner inom EU: Tabell 3.xx Utsläpp i olika länder utöver och , som kan ha viss påverkan på vissa regioner inom EU. Har betydande påverkan i sydöstra norra och östra För att uppfylla målsättningarna i (tabell 3.12) kommer många EU-länder att tvingas vidta mer långtgående åtgärder än vad som krävs enligt andra svavelprotokollet (tabell 3.2). I ingår dessutom åtgärder mot kväve, som ju också bidrar till försurningen.Förberedelserna för ett nytt kväveproto- koll till är just nu igång. Underlaget är dock inte klart. Kväveoxidutsläppen är också betydligt besvärligare att reducera jämfört med svavelutsläppen. De åtgärder som beslutats om, huvudsakligen nationella mål samt vissa EU-regler, förväntas leda till betydande minskningar i vissa länder, men i flertalet länder är skillnaderna mot dagens förhållanden inte stora. Tabell 3.12 Utsläpp av svavel och kväve i EU:s medlemsländer enligt olika scenarier Inom det så kallade Auto har med hjälp av modeller luftkvaliteten uppskattats i några större EU-städer. Beräkningar har gjorts av vilka förbättringar av luftkvaliteten som kan förväntas 1990 till 2010 om alla direktiv som redan beslutats uppfylls fullt ut. Beräkningar har gjorts för bensen, kolmonoxid, ozon och kvävedioxid i sju stora städer. För partiklar kunde beräkningar endast delvis utföras, beroende på att utsläppen ännu inte kvantifierats i detalj och och på att partiklarnas fysikaliska och kemiska egenskaper inte finns väl beskrivna och simulerade i modeller. Tabell 3.13 Luftkvalitetsmål som använts i Auto Oil-programmet. Mindre strängt krav - 200 mg.m-3 som 98-percentil av timvärden Strängaste kraven - 93 mg.m-3 som 98-percentil av timvärden (» 200 mg.m-3 max. halt, = nytt WHO AQG värde). Mindre strängt krav .m-3 som 98-percentil av 8 tim. värden. Strängaste krav .m-3 som 98-percentil av 8 tim.värden. Nuvarande ozon standard inom EU; 180 mg.m-3 som max. 1-tim. 120 mg.m-3 som max. 8 tim. medelv. Mindre strängt krav - 16 mg.m-3 som årsmedelvärde. Strängast krav - 10 mg.m-3 som årsmedelvärde. Allra strängaste krav - 2.5 mg.m-3 som årsmedelvärde. Utsläppen från trafiken inom EU förväntas minska betydligt som ett resultat av redan beslutade åtgärder inom EU. Halterna av många trafikrelaterade föroreningar (bly, kväveoxider, koloxid och VOCs) i tätortsluft är höga i många områden, men förväntas minska som en följd av vidtagna åtgärder, t.ex. införande och mer allmän användning av renare bränslen och trevägskatalysatorer. beräknas halterna av bensen och kolmonoxid ligga under kraven enligt tabell 3.xx. Det strängare kravet för kvävedioxid, som motsvarar WHO:s nya luftkvalitetsriktlinjer för NO 2, förväntas dock fortfarande överskridas i samtliga städer , om inte ytterligare åtgärder vidtas för att minska utsläppen av kväveoxider. Ytterligare åtgärder förväntas behövas. Åtgärderna mot kväveoxidutsläppen förväntas leda både till minskat nedfall och till förbättrad luftkvalitet. Miljötillståndet i , omgivande havsområden och i Miljötillståndet i beskrivs i rapporten som publiceras av , i Miljötillståndet i och i ett antal andra rapporter och publikationer. Nedan följer en kort sammanfattning tillsammans med en diskussion om den framtida utvecklingen. Som framgår av tabellerna 3.1-3.4 är de svenska utsläppen små i ett europeiskt perspektiv. Detta gäller särskilt för svaveldioxid. Räknat som utsläpp per capita så är emellertid de svenska kväveoxidutsläppen bland de högsta i (tabell 3.5). Detta kan bero på ett antal faktorer, inklusive intensiv trafik. Men det finns fortfarande betydande osäkerheter i utsläppsinventeringen från en rad olika källor. Ett exempel är utsläppen från arbetsredskap. Jämfört med övriga EU- länder är detta en betydande utsläppskälla i . Utsläppen kommer från en rad processer. De viktigaste källkate- gorierna i framgår av Tabell 3.14 Tabell 3.14 Svenska utsläpp av försurande föroreningar från olika sektorer 1995 (1996) SO2 (%) NOx (%) NH3 (%) Stora och medelstora förbrännings- Tabellen visar klart det stora bidraget från förbränningskällor till svavelutsläpp. I jämförelse med EU-länderna ger stora förbrännings- anläggningar ett litet bidrag, av de totala svenska svavelutsläppen. Genomsnittet inom EU är . Anledningen är att har få stora förbränningsanläggningar för energiproduk- tion. Svavelutsläppen från energisektorn i har minskat betydligt bland annat genom kärnkraften. Tabellen visar också jordbrukets stora betydelse för ammoniakutsläppen. Denna sektors totala dominans står i överensstämmelse med förhållandena i som helhet. Den låga befolkningstätheten i stora delar av tillsammans med det faktum att ligger avsides från de stora utsläppsområdena i , gör att i många avseenden kan anses ha en relativt opåverkad miljö, jämfört med många andra europeiska länder. Detta gäller trots att utsläppen av kväveoxider per capita är höga i förhållande till utsläppen i många andra europeiska länder. Det viktigaste lokala problemet är luftkvaliteten i tätorter, vilken i huvudsak påverkas av trafiken i tätorterna i södra delen av landet, men också av vedeldning i norr. Material- och hälsoeffekter är fortfarande viktiga frågor i tätortsområdena. Effekter av svavel- och kvävenedfall Storskalig förorening till följd av försurande och eutrofierande ämnen samt fotokemiska oxidanter förorsakar negativa miljöeffekter i en minskande gradient från mot norr. Svaveldepositionen visar en klart nedåtgående trend . En svagt nedåtgående trend har också kunnat noteras för kvävenedfallet . Försurade sjöar och eutrofierade kustvatten är dock problem som kräver fortsatt uppmärksamhet och åtgärder. Över stora delar av är ozonkoncentrationerna fortfarande tillräckligt höga för att utgöra ett hot mot vegetation, inklusive grödor, samt människors hälsa, även om dagens högsta halter tycks vara något lägre än de som förekom . Tungmetallnedfallet har minskat betydligt och utgör i i stort sett ett lokalt problem i vissa områden. Av metallerna är det egentligen endast kvicksilver som har ne mer regional spridning. Även kvicksilvernedfallet har minskat, till cirka hälften av tidigare, men belastningen är fortfarande så hög att ackumulering sker i de terrestra ekosystemen. Kvicksilverhalterna i fisk och i de påverkade sjöarna förefaller vara konstanta och i vissa fall tycks t.o.m. en minskning kunna ses. Den positiva trenden för kvicksilver har dock precis inletts och ännu återstår mycket. Förbättringen anses vara ett resultat av systemföränd- ringarna i där bl.a koleldningen minskat till följd av den ekonomiska tillbakagången. Blynedfallet, liksom blyhalterna i luft har minskat avsevärt och utgör ett mindre problem i . Även för kadmium har nedfallet från atmosfären minskat och den regionala spridningen i är av mindre vikt. I relation till den belastning som erhålles via handelsgödsel, kan dock ytterligare åtgärder mot det atmosfäriska nedfallet av kadmium visa sig vara befogade. I utgör den ackumulering av tungmetaller som sker i de tätbefolkade områdena via olika produkter ett potentiellt hot mot miljön. diskuteras strategier för hur detta mera lokala problem ska hanteras och hur fortsatt ackumulering och därmed risker för läckage till miljön ska kunna förhindras.