sou · GLB3106 · 1998-01-01 00:00:00 — Utskottet menade emellertid, i likhet med , att man skulle avvakta ställningstagande i frågan om ersättning för vidareförsäljning av konst. Vid väcktes ännu en motion (1988/89:Kr212) med yrkande om att det skulle införas en avgift vid andra- handsförsäljning av konst. Utskottet fann dock, i sitt av godkända betänkande (bet. 1988/89:KrU16), att det under den korta tid som hade förflutit sedan frågan senast prövades av inte hade inträffat något som borde leda till annat bedömande. Utskottet avstyrkte alltså motionen. utarbetade i en rapport ett förslag till en s.k. konstavgift (se bet. 1988/89:KrU7 s. 36 f.). I rapporten, som bifogades nämndens yttrande över de vid 1987/väckta motionerna, föreslogs att en avgift på av försäljningssumman skulle tas ut vid yrkesmässig andrahandsförsäljning av konst och att skyldigheten att betala avgift skulle regleras genom ett avtal mellan staten, å ena sidan, och auktionsfirmorna och den övriga konsthandeln å den andra. Enligt avtalet skulle staten avstå från en så stor del av mervärdesskatten på andra- handsförsäljningen av konst som motsvarades av avgiften. Avgiften skulle enligt förslaget inkasseras, förvaltas och fördelas av en särskild fond knuten till . I sitt slutbetänkande Översyn av upphovsrättslagstiftningen (SOU 1990:30) behandlade frågan om droit de suite. I betänkandet föreslogs en upphovsrättslig lösning som innebar att man skulle införa en rätt för konstnären och hans arvingar till ersättning vid yrkesmässig försäljning av konstverk. Vad gällde valet mellan en upphovsrättslig lösning och en offentligrättslig modell uttalade utredningen (s. 542 f.) att det - bl.a. mot bakgrund av att upphovsrättsliga ersättningsordningar hade införts i ett flertal europeiska länder - inte var lämpligt att välja ett system av den norska typen, dvs. en offentligrättslig avgift som utgår på all omsättning av bildkonst (se avsnitt 2.4.4). Utredningens förslag om droit de suite behandlades av regeringen i propositionen 1992/93:214, men det lades inte fram något lagförslag i frågan. Som skäl för detta angavs (s. 46 f.) att det inom EG pågick en studie om reglering av rätt för konstnärer till ersättning vid yrkesmässig vidareför- säljning och att detta arbete skulle avvaktas. Propositionen behandlades av vid 1992/. behandlades fem motioner (1992/93:L17, 1992/93:L19, 1992/93:L21, 1992/93:L801 och 1992/93:L803), vilka samtliga tog upp frågan om en rätt för konstnärer till ersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning I några av motionerna framfördes också yrkanden om att det upphovsrättsliga ersättningssystemet borde kombineras med en lag om en avgift på konst som inte omfattades av upphovsrättsligt skydd, där avgiften skulle användas till kollektiva ändamål. inhämtade yttrande från I yttrandet (1992/93:KrU12y) förordade att förslag om droit de suite skulle genomföras. Enligt utskottet talade starka skäl också för att ersättningssystemet skulle kombineras med en offentligrättslig avgift på vidareförsälj- ning av konst som inte omfattas av upphovsrättens giltig- hetstid. Avgiften skulle användas till kollektiva ändamål. föreslog att ett sådant avgiftssystem skulle införas och att regeringen möjligt borde återkomma till med förslag till lagstiftning om ett ersättnings- och avgiftssystem vid vidareförsäljning av konst. instämde, i sitt av godkända betänkande (bet. 1992/93:LU44), emellertid i regeringens bedömning att det fanns skäl att avvakta arbetet inom EG innan något svenskt initiativ togs när det gällde en upp- hovsrättslig ersättningsordning. Dessutom ansågs att ett ställningstagande borde anstå även beträffande den därmed sammanhängande frågan om en offentligrättslig avgift vid vidareförsäljning. Utskottet utgick emellertid från att frågan om införande av regler om droit de suite i svensk rätt skulle tas upp på nytt, om det visade sig att valde att inte ta något initiativ i frågan. Även vid 1993/väcktes ett antal motioner rörande frågan om ersättning vid vidareförsäljning av konst (1993/94:L803, 1993/94:L805 och 1993/94Kr307). De två förstnämnda motionerna innefattade även yrkande om avgift på vidareförsäljning av icke upphovsrättsligt skyddad konst. konstaterade, i sitt av godkända betänkande (bet. 1993/94:LU16), att frågan inte syntes få en lösning inom EG , att någon form av system för ersättning vid vidareförsäljning av konst gäller i flera europeiska länder, inkl. , och att tiden därför var mogen för ett ställningstagande till frågan, om en ordning med droit de suite borde införas även i svensk rätt. I propositionen 1994/95:151 lades bl.a. fram förslag om införande av regler om droit de suite, vilka ledde till lagstiftning (bet. 1995/96:LU1, rskr. 1995/96:34, SFS 1995:1273). Det anges i propositionen (s. 18) att frågan huruvida en sådan upphovsrättslig ersättning bör kombineras med en offentligrättslig avgift på vidareförsäljning av icke upphovsrättsligt skyddad konst måste beredas vidare. Bestämmelserna om droit de suite eller följerätt som den svenska termen lyder återfinns i 26 j § upphovsrättslagen, där det föreskrivs att upphovsmannen har rätt till en ersättning på av försäljningspriset exkl. mervärdesskatt vid yrkesmässig vidareförsäljning av exemplar av hans eller hennes konstverk. Rätt till ersättning föreligger även i de fall försäljningen har förmedlats av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Ersätt- ningen skall betalas av säljaren eller, i förmedlingsfallen, av näringsidkaren. Om den upphovsrättsliga skyddstiden för verket har gått ut vid försäljningen, föreligger det inte någon rätt till ersättning. För konstnärliga verk i allmänhet gäller enligt 43 § upphovsrättslagen upphovsrätten under upphovsman- nens livstid och intill sjuttionde året då han avled. Om verket har två eller flera upphovsmän gäller den upphovsrättsliga skyddstiden från den sist avlidne upphovs- mannens dödsår. För att ersättningsrätt skall föreligga krävs det dessutom att det är fråga om en "vidareförsäljning", dvs. att det inte rör sig om en försäljning direkt från konstnären. Ersättningsrätt föreligger inte heller vid rent privata försäljningar. För att rätt till ersättning skall föreligga krävs vidare att det är fråga om försäljning av ett "konstverk". Med uttrycket avses enligt propositionen (s. 20) bildkonst, dvs. verk som inte har någon praktisk funktion. Som exempel kan nämnas målningar, teckningar och grafik samt fotografiska verk. Med "fotografiskt verk" avses ett fotografi som anses ha uppnått s.k. verkshöjd, vilket innebär att det måste röra sig om en fotografisk bild med ett visst mått av själv- ständighet och originalitet. Också fotografiska bilder som inte uppnår verkshöjd omfattas av rätten till ersättning (49 a § fjärde stycket upphovsrättslagen). Vidare omfattas försäljningar av tredimensionella verk, som t.ex. skulpturer - av ersättningsrätten (se , Upphovsrättslagstiftningen, En kommentar, 1996, s. 194). Alster av brukskonst, dvs. konstnärligt utformade bruksföremål, som har framställts i flera identiska exemplar omfattas dock inte av rätten till ersättning. Ersättningsordningen har därvid inte ansetts kunna omfatta industriellt tillverkad brukskonst. Däremot omfattas konstnärligt utformad brukskonst - t.ex. glas, keramik, möbler och textilier - som inte har framställts i flera lika exemplar av ersättningsrätten. Från ersättningsrätt är också alster av byggnadskonst undantagna. Som skäl för detta anges i propositionen (s. 20) att priset på sådana verk främst beror på annat än den konstnärliga utformningen. Med "byggnadskonst" avses inte endast uppförda byggnader, utan också byggnadskonst i andra former, som t.ex. modeller och arkitektritningar (se , Upphovsrättslagstiftningen, En kommentar, 1996, s. 195). För att rätt till ersättning skall föreligga krävs emellertid inte att det är fråga om ett originalexemplar av ett konstverk. Ersättning utgår inte heller i de fall försäljningspriset exkl. mervärdesskatt understiger en tjugondedel av bas-beloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Rätten till ersättning är personlig och kan inte överlåtas under upphovsmannens livstid. Efter upphovsmannens död övergår rätten till efterlevande make och arvingar och den kan testamenteras bort enligt vanliga regler. Ersättningen tillfaller upphovsmannen personligen, men det är endast en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området som kan kräva in ersätt- ningen. Enskilda upphovsmän kan alltså inte kräva in den. Organisationen skall kräva in ersättningen och betala ut beloppet till den som är berättigad härtill. Något krav på att den berättigade skall vara medlem i organisationen föreligger inte. Upphovsmannens fordran preskriberas efter utgången av det kalenderår då försäljningen ägde rum. Endast ett krav från organisationen medför att preskrip- tionstiden avbryts. Den som är ersättningsskyldig skall på begäran av organisationen redovisa de ersättningsgrundande försäljningar som har gjorts under de tre närmast föregående kalenderåren. Ersättningsberättigad är den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i . Även den som är medborgare i ett EES-land är berättigad till ersättning. Det föreskrivs nämligen i 1 § andra stycket internationella upp- hovsrättsförordningen (1994:193) att den som är medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsom- rådet (ett EES-land) alltid skall behandlas som om han vore svensk medborgare. Enligt 2 § tredje stycket i förordningen skall bestämmelsen om följerätt även gälla den som är medborgare eller har sin vanliga vistelseort i ett land som har tillträtt den s.k. för skydd av litterära och konstnärliga verk. Förutsättningen är dock att det landet har en liknande ersättningsordning. Det kan avslutningsvis nämnas att har tillsatt en arbetsgrupp för att genomföra en allmän utvärdering av effekterna av den upphovsrättsliga ersättningsordningen. 2.3Pågående arbete inom EU Inom Europeiska gemenskapernas kommission pågår arbete med att ta fram ett EG-direktiv om ersättningsrätt vid vidareförsäljning. Kommissionen har därvid, i kommis- sionens dokument KOM (96) 97, lagt fram ett förslag till och rådets direktiv om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt). Enligt förslaget skall medlemsstaterna införa bestämmelser om följerätt, vilket definieras som en icke överlåtbar rätt till ersättning med en procentandel av försäljningspriset med undantag för försäljningar som genomförs av privatpersoner. Endast originalkonstverk skall, enligt förslaget, omfattas av följerätten. Med begreppet "originalkonstverk" avses verksexemplar som enligt sedvänja inom konstbranschen i gemenskapen anses som originalkonstverk. Alster av bruk- skonst skall enligt förslaget inte omfattas av följerätten. Det förtjänar dock att påpekas att det i förslaget anges att "keramiska föremål" - en konstverkskategori som enligt den svenska upphovsrättsliga regleringen ses som brukskonst - skall omfattas av rätten till ersättning. Enligt förslaget skall ersättning inte utgå om för- säljningspriset inte överstiger 1 000 ecu. Medlemsstaterna skall dock ha rätt att bestämma att ersättning skall utgå för försäljningar där försäljningspriset understiger detta belopp. Ersättningen skall motsvara av försäljningspriset för belopp som uppgår till högst 50 000 ecu, av priset för belopp mellan 50 000 och 250 000 ecu och på priset på belopp som överstiger 250 000 ecu. En ecu motsvarar () ca . Vid be- räkningen skall avdrag göras för skatter och avgifter. Ersättningen skall betalas av säljaren, som är redovisnings- skyldig för gjorda försäljningar. Ersättningen skall tillfalla upphovsmannen och efter dennes död hans rättsinnehavare. Medlemsstaterna får bestämma att rätten skall förvaltas kollektivt, dvs. att bevakningen, inkasseringen och utbetalningen av ersätt- ningen skall ombesörjas kollektivt av en upphovsrätts- organisation. Enligt förslaget skall direktivet vara genomfört . Förslaget liknar mycket de svenska reglerna om följerätt. Det finns dock vissa skillnader. Till skillnad från den svenska regleringen omfattar kommissionens förslag enbart originalkonstverk. Som har nämnts i avsnitt 2.2.7 krävs det enligt den svenska rättens regler inte att det skall vara fråga om ett originalexemplar för att ersättning skall utgå. Vidare undantar förslaget, vilket är en skillnad jämfört med den svenska regleringen, alster av brukskonst från rätten till ersättning. En annan skillnad är att enligt de svenska reglerna utgår inte ersättning för försäljningar där försälj- ningspriset exkl. mervärdesskatt understiger en tjugondedel av basbeloppet () medan kommis- sionens förslag som utgångspunkt omfattar försäljningar där försäljningspriset är 1 000 ecu eller högre. Förslaget ger emellertid medlemsstaterna en rätt att bestämma en lägre beloppsgräns. En ytterligare skillnad är ersättningens storlek. Som har framgått föreskrivs i svensk rätt att ersättningen alltid skall motsvara av försäljningspriset exkl. mervärdesskatt medan kommissionens förslag innebär en ersättning på mellan av priset beroende på hur högt detta är. har yttrat sig över förslaget. behandlas förslaget i en rådsarbetsgrupp. Om ett direktiv antas kommer de svenska reglerna att ses över. I dansk rätt ersätts konstnären enligt en upphovsrättslig modell vid vidareförsäljning av konst. Det föreskrivs i den danska upphovsrättslagen (38 §) att upphovsmannen vid yrkesmässig vidareförsäljning av hans konstverk har rätt till ersättning av försäljningssumman exkl. mervärdesskatt. Till försäljningspriset räknas vid auktioner även auktionsförrättarens arvode. Vid försäljning av guld- och silversmedsarbeten skall dock värdet av ädla metaller och ädelstenar räknas av från försäljningspriset. Ersättningsrätten - følgereten - gäller endast under den upphovsrättsliga skyddstiden. Vidare gäller rätten till ersättning enbart upphovsmän, som vid försäljningstillfället är medborgare i eller bosatta i ett land inom EU. Genom förordning är det dock möjligt att föreskriva att rätten till ersättning också skall gälla verk av andra kategorier av utländska upphovsmän. I det fallet krävs emellertid s.k. materiell reciprocitet, dvs. att den utländska upphovsman- nens hemland har en liknande ersättningsordning som tillerkänner även danska upphovsmän rätt till ersättning. Med "yrkesmässig vidareförsäljning" avses alla former av yrkesmässig handel med konst, dvs. såväl auktions- och butikshandel som annan yrkesmässig handel med konstverk. Privata försäljningar faller alltså utanför lagens tilllämp- En försäljning anses privat när varken köpare, säljare eller eventuell mellanman ägnar sig åt yrkesmässig handel med konst. Byteshandel jämställs i detta sammanhang med försäljning. Skyldigheten att betala ersättning åvilar den som yrkesmässigt säljer eller förmedlar en försäljning av ett konstverk. Den som har förvärvat äganderätten till ett konstverk - som upphovsmannen inte har överlåtit - genom t.ex. arv eller bodelning, och som sedan säljer konstverket, är inte skyldig att betala ersättning. Rätten till ersättning gäller vid försäljning av verk av bildkonst. Enligt anvisningar meddelade av kulturministern skall målningar, skulpturer, teckningar, grafiska arbeten och bildtextilier ses som bildkonstverk i lagens mening (se bekendtgørelse nr 274 af 18. ). Även fotografiska verk omfattas av ersättningsrätten. Følgereten gäller emellertid inte byggnadsverk. Däremot omfattas s.k. brukskonst, under förutsättning att det ifråga- varande verket inte har framställts i flera identiska exemplar. I lagen uppställs inte något krav på att det skall vara fråga om originalexemplar, vilket innebär att litografier o.d. också omfattas av ersättningsrätten. Kulturministern har rätt att meddela närmare föreskrifter om hur ersättningsrätten skall beräknas. Exempelvis kan ministern fastställa ett minimipris för rätt till ersättning. uppgick minimipriset till . Enligt förarbetena (se Lovforslag nr. L 132, s. 3227) kan det fastställas olika miniminivåer för olika typer av konstverk. Rätten till ersättning är personlig och den kan inte överlåtas. Efter upphovsmannens död övergår rätten till efterlevande maka och bröstarvingar. Om det saknas berättigade arvingar skall ersättningsrätten tillfalla den organisation som administrerar rätten. Även om upphovsmannens rätt till ersättning är en individuell rätt, kan rätten till ersättning endast göras gällande av en organisation som har godkänts av kultur- ministern. Denna organisation är , Billedkunst. En enskild upphovsman kan alltså inte kräva in ersättning vid vidareförsäljning av ett av hans konstverk. I stället är det organisationen som svarar för uppbörden och redovisningen av ersättningen till de berättigade. Eftersom ersättningen kan krävas in endast av organisationen, kan den enskilde upphovsmannen inte förbjuda att ersättningar krävs in. Likaså kan ersättningar krävas in dels i de fall upp- hovsmannen är okänd, dels i de fall upphovsmannen inte har kontaktat organisationen. För att rätten till ersättning inte skall preskriberas måste upphovsmannen efter utgången av det år då verket såldes vidare yrka på ersättning hos organisationen. Organisationen har rätt att besluta att en del av de uppburna medlen inte skall betalas ut i form av personliga ersättningar till upphovsmännen. Den som yrkesmässigt har sålt konst är vid straffansvar förpliktad att till organisationen årlig redogörelse för försäljningarna, vilken skall vara attesterad av en "statsautoriseret" eller registrerad revisor. Även i finländsk rätt har man valt en rent upphovsrättslig lösning. Det föreskrivs i den finländska upphovsrättslagen (26 i - 26 m §§) att för yrkesmässig och offentlig vidareför- säljning av bildkonstverk har upphovsmannen rätt att i ersättning för vidareförsäljning få av försälj- ningspriset på det sålda verket exkl. mervärdesskatt. I för- arbetena anges att konsthandeln mellan enskilda faller utanför regleringen (se 1994 rd - RP 287 s. 62). också att offentlig konsthandel är dels konstauktionsverk- samhet, dels sedvanlig konsthandel i konstgallerier, på konstutställningar samt i andra motsvarande sammanhang. Rätten till ersättning, som är individuell och inte kan överlåtas, gäller endast under den upphovsrättsliga skydds- tiden. Om upphovsmannen har avlidit skall rätten till ersättning tillfalla hans rättighetsinnehavare. I de fall sådana saknas skall ersättningarna användas till upphovsmännens gemensamma ändamål. Rätten till ersättning gäller bildkonstverk med undantag för fotografiska verk. Vidareförsäljning av alster av bygg- nadskonstverk är undantagna från ersättningsordningen. Lagens tillämpningsområde omfattar inte heller alster av konsthantverk eller konstindustri som har framställts i flera exemplar. Dock omfattas enligt förarbetena (s. 62) s.k. unikprodukter inom konsthantverk eller konstindustri. Ersättningarna för vidareförsäljning uppbärs av en organisation som företräder upphovsmännen och som , högst , har godkänt för denna uppgift. kan meddela organisationen närmare föreskrifter om uppbörden av ersättningen och om användningen av de uppburna medlen. Vidare har rätt att av organisationen få de uppgifter som är nödvändiga för övervakning. Ersättningsrätten uppkommer när ett konstverk säljs vidare. Denna rätt preskriberas, om inte ett krav på ersätt- ning har framställts till organisationen efter utgången av det kalenderår då vidareförsäljningen av verket skedde. Den auktionsförrättare eller konsthandlare som i sin yrkesverksamhet har sålt eller förmedlat verket ansvarar för att ersättningen betalas till och den försäljning som omfattas av betalningsskyldigheten redovisas för den organisation som Ansvaret för betalningen och redovisningen föreligger oberoende av om det rör sig om försälj-ning eller förmedling av ett konstverk. Vidare är säljaren skyldig att till organisationen avge en redovisning över försäljningen av ersättningsgrundande verk. Dessutom kan organisationen av säljaren kräva de uppgifter för högst före redovisningsåret som är nödvändiga för att riktigheten i redovisningen skall kunna fastställas. kan på ansökan av organisationen förelägga säljaren att vid vite fullgöra sin redovisningsplikt. Dessutom har rätt att förrätta granskning för utövande av tillsyn över att informations- och redovis- ningsskyldigheten fullgörs. Den säljare som ansvarar för betalningen skall bereda granskningsförrättaren tillträde till de affärsutrymmen han besitter samt, om så krävs, förete sin bokföring, affärskorrespondens, handlingar som gäller försäljningen samt de övriga handlingar som kan ha betyd- else för tillsynen. Den som förrättar granskningen har rätt att ta kopior av de handlingar som granskas. Vid granskningen har rätt att anlita en sakkunnig person utsedd av den organisation som uppbär ersättningen. har rätt att till organisationen överlämna information som behövs för uppbörden. Polisen är skyldig att vid behov ge handräckning för utförande av granskningen. Organisationen har tystnadsplikt i fråga om sådan uppgifter om annans affärsverksamhet som den får vid granskningen. I isländsk rätt har man valt en ordning med en upphovs- rättslig ersättning vid vidareförsäljning av konstverk kombinerad med ett offentligrättsligt system. I den isländska upphovsrättslagen (25 b §) föreskrivs att det vid vidareförsäljning av konstverk i kommersiella sammanhang skall göras ett påslag på försäljningspriset med ett belopp som motsvarar av försäljningssumman och att detta belopp skall tillfalla verkets upphovsman. Alster av byggnadskonst omfattas inte av ersätt- ningsordningen. Däremot kan regleringen i vissa fall omfatta alster av brukskonst. Förutsättningen för det är dock att det rör sig om originalexemplar. Upphovsmannens rätt till ersättning, som inte kan överlåtas, gäller endast under den upphovsrättsliga skydds- tiden. Ersättningen administreras av en fond. Efter upp- hovsmannens död övergår ersättningsrätten till hans arvingar. Om det saknas berättigade arvingar tillfaller ersättningsrätten den fond som administrerar ersättningsordningen. Utanför upphovsrättslagens tillämpningsområde faller konstverk som omsätts på konstauktioner. För dessa fall föreskrivs i en lag om konstauktioner m.m. att det vid konstauktioner - liksom enligt den upp- hovsrättsliga ordningen - skall utgå en avgift på på omsättningen av målningar, bilder och konstföremål samt att avgiften skall tillfalla upphovsmannen eller, efter hans död, hans arvingar. Om skyddstiden har löpt ut, eller om man annars inte kan disponera över beloppet, skall det användas som arbetsstipendier inom bildkonsten. Närmare bestämmelser om tillämpningen av de två lagarna fastställs i en särskild förordning. En sådan för- ordning har utfärdats . Det anges i förordningen att ersättningarna skall krävas in och fördelas av en särskild fond - Bildkonstnärsfonden - i enlighet med bestämmelserna i förordningen. Om den upphovsrättsliga skyddstiden har löpt ut eller om det är fråga om försäljning av konstverk som tillhör den isländska staten, skall ersättningen tillfalla Bildkonstnärsfonden. Detsamma gäller i de fall då det av någon anledning inte går att finna upphovsmannen. Förutsättningen för det är dock att det har förflutit ersättningen betalades in till fonden. Vidare preciseras det i förordningen vilka verk som omfattas av bestämmelserna genom en detaljerad uppräkning av följande fyra kategorier av konstverk. 1.måleri, dvs. originalarbeten som har utförts i oljefärg, akrylfärg, tempera, vattenfärg, gouache, pastellfärg eller i vilken annan teknik som helst, 2.skulpturer i original eller signerade reproduktioner i brons, gips, terrakotta, lera, sten, marmor, trä, järn eller vilket annat material som helst, 3.signerade och osignerade teckningar, dvs. blyerts-, bläck-, tusch-, krit- och kolteckningar samt alla andra former av teckningar.