sou · GLB397 · 1998-01-01 00:00:00 — Dessa har även inkommit med skriftliga synpunkter på vårt uppdrag. Externa uppdrag rörande kulturmiljöaspekter, rödlistade arters förekomst samt hur mycket skogsmark som behöver skyddas för att bevara biologisk mångfald har lagts ut på , ArtDatabanken samt docent vid , och konsulten , Pro Natura. Kap 3 skogar 13 ·Sveriges landyta utgörs till , motsvarande 22,7 miljoner ha, av produktiv skogsmark samt 3.4 milj. ha skogsklädda impediment. av skogsmarken ägs av 360 000 privata skogsägare, av aktiebolag och av allmänna ägare (stat, kommun, landsting m.fl.). Staten är ensam ägare till av skogsmarken. ·Landets virkestillgångar har ökat och uppgår . avverkas av den årliga tillväxten. Det ger arbete i skogsnäringen till ca 120 000 personer och ett nettotillskott i utrikeshandeln på (). av totala export utgörs av skogsprodukter. Bränsle i form av ved, skogsindustriella biprodukter och avverkningsrester genererar energi mot- svarande ca . Förutom virke ger skogen bl.a. vilt och bär och värdefulla naturupplevelser. ·Vårt vanligaste trädslag är gran, tätt följt av tall. utgör huvuddelen av lövträdsvolymen. Mindre än en procent av skogs- marken är bevuxen med ädellövskog. ·Skogsmiljöerna skiftar mycket inom landet. Detta beror på faktorer som klimat, berggrund, terrängförhållanden och jordart. I norr växer skogen långsammare och hyser i regel färre arter än i söder. ·Även mönstret av mänsklig påverkan skiljer sig åt från norr till söder. Längst i söder har stora delar av skogen ersatts med jordbruksmark och bebyggelse. Vissa perioder har skog nästan helt saknats. I norr började människan omvandla landskapet i stor skala först och då främst genom skogsbruk. ·Den vegetation och den dynamik som förr rådde inom eko- systemen har till stor del förändrats av människan. Ekonomiskt värdefulla arter har gynnats på andras bekostnad. I är det främst gran och i norra tall som gynnats . Naturliga processer som orsakt ekonomisk skada har hållits tillbaka. Detta gäller i hög grad tidigare frekvent förekommande skogsbränder. 14 Kap 3 skogar Skogstyperna skiftar starkt inom landet. De främsta orsakerna är klimat och geologi samt människans påverkan. Den relativa artfattighet som råder i de svenska ekosystemen kan förklaras med den korta tidsperiod som gått sedan inlandsisen drog sig tillbaka. Vissa arter sprider sig så långsamt att de inte har hållit jämna steg med isavsmältningen. Att vi numera skärs av från den europeiska kontinenten genom bidrar till denna eftersläpning i kolonisa- tionen. Även vårt svala klimat begränsar antalet arter. Jämfört med , som har ungefär samma nedisningshistoria och klimat som vi, har vi färre antal arter i . Orsaken är troligen att och utgör hinder för spridning i nord-sydlig riktning vid återkommande nedisningar. Människan styrde skogens utveckling till påverkad, fast självsådd naturskog så snart inlandsisen släppt sitt grepp. Man har, åtminstone i (ca 8 000–4 ) påverkat naturen i stor omfattning genom anlagda bränder och skottskogar. Stora delar av landareal har påverkats genom jordbruk och djurhållning de senaste 6 000 åren. Jordbrukets införande innebar generellt ett gynnande av grässvålar och lövskog. I vissa regioner, som inre , har dock påverkan blivit markant först under de senaste århundradena. Människans påverkan har under historien ändrat karaktär, beroende på olika förutsättningar, bl.a. tillgänglig teknik. Till de processer som naturen själv stått för, men som människan genom olika åtgärder såväl motverkat som påskyndat, hör mineraluttvättning, erosion, försurning och grundvattensänkning. Det finns ca 22,7 miljoner ha skogsmark i , vilket motsvarar av landarealen. Skogsmark definieras i skogsvårdslagen (SVL) som mark som är lämplig för virkesproduktion och som inte i väsentlig utsträckning används för annat ändamål; och mark där det bör finnas skog till skydd mot sand- eller jordflykt eller mot att fjällgränsen flyttas ned. Ytterligare ca är delvis Kap 3 skogar 15 bevuxna med skog inom militära områden eller på mark som skyddas av naturvårdslagen (NVL). Arealen skogsmark har ökat , främst på grund av nedläggning av jordbruksmark, men även t.ex. på grund av utdikning av våtmarker. Halva skogsarealen ägs av 360 000 privata skogsägare. Aktiebolag äger av skogsmarken och övriga ägare (däribland kyrkan, staten och kommuner) resterande . Staten är ensam ägare till av skogsmarken. Skogliga impediment, innefattande ägoslagen myr, berg och fjällbarrskog, utgör 6,2 miljoner ha. Med skogliga impediment menas mark som inte är lämplig för virkesproduktion, men som bär skog eller har förutsättningar att bära skog. Gränsen för vad som anses lämpligt för skogsproduktion dras på marker som bedöms producera mindre än en skogskubikmeter (m 3sk) per hektar och år. Vårt vanligaste trädslag är gran tätt följt av tall. De utgör av den stående volymen. Lövträd och stående, döda träd står för de resterande , varav björk utgör två tredjedelar. Ädellövskog, så som den definieras i skogsvårdslagen, växer på drygt 170 000 ha. Det är mindre än en procent av skogsmarksarealen. En stor del av volymen ädellövträd återfinns dock i blandskogar. Totalt uppskattas virkestillgångar till 2 695 miljoner m3sk. har ökat i stort sett linjärt från den första riksskogstaxeringen år 1923-29, då det var ca 1 750 miljoner m 3sk. Boniteten, dvs. markens naturgivna produktionsförmåga, stiger från norr till söder. I norra är skogsmarkens genomsnittliga produktionsförmåga 2,9 m 3sk/ha/år, medan den i är 8,6. Riksgenomsnittet är 5,3. Den verkliga tillväxten är något lägre än boniteten (4,2 m3sk/ha/år i genomsnitt), då boniteten är ett idealmått. Total tillväxt, inklusive tillväxt för avverkade träd, på skogsmark uppgår till ca 96 miljoner m 3sk . Även tillväxten har ökat sedan den första riksskogstaxeringen. uppskattades den vara drygt 80 miljoner m3sk . Ökningen beror på ett ur produktionssynpunkt bättre skogstillstånd med mer välslutna bestånd och ett högre totalt förråd. Även kvävenedfallet antas orsaka ökad produktion, då kväve är den tillväxtbegränsande faktorn 16 Kap 3 skogar på en stor del av skogsmarksarealen. Vidare har skogsmarksarealens ökning, proveniensförflyttningar, och dikning bidragit till ökningen. Svenska folkets nytta av skogen är stor. , då skogskonjunk- turen var mycket god, beräknades nettoavverkningen till 75,7 miljoner m3fub (fastkubikmeter under bark) och bruttovärdet av virkesskörden till ca . Drygt 26 000 personer var helt eller delvis sysselsatta inom näringsgrenen skogsbruk (). Antalet anställda inom skogsbruket har dock sjunkit drastiskt i takt med att produktiviteten ökat . Vidareförädling av virket till i första hand sågade trävaror, massa och papper (näringsgrenarna trävaruindustri och massa- och pappers- industri) bidrar ytterligare med ca 94 000 arbetstillfällen (). Därtill kommer de branscher som förser industrin med tjänster, t.ex. transporter. Ungefär en fjärdedel av all lastbilstrafik är knuten till skogsnäringen. Förädlingsvärdet i skogsnäringen var 55 mil- jarder kr. Utrikeshandeln med skogsprodukter, exklusive insatsvaror, uppgick netto till . av totala export utgörs av skogsprodukter. Biobränslen från skogen ger ca energi. Av detta kommer ca från fjärrvärmeverk som företrädesvis utnyttjar avverk- ningsrester, ca från direkta bränsleavverkningar, dvs. även stamved och ca från skogsindustrins biprodukter t.ex. avlutar och bark. En skattning av energipotentialen i avverkningsrester och visst gallringsvirke ger 80–beroende på den generella avverkningsnivån. Allemansrätten ger människor möjlighet att fritt vistas i naturen samt plocka bär och svamp. Den totala produktionen av bär upp- skattas till en miljard liter, varav en knapp tiondel plockas. Ungefär en halv miljon svenskar sysslar med jakt. Förutom ett stort rekreationsvärde genererar jakten kött till ett värde av ca /år. Jaktens betydelse för att locka utländska besökare förväntas öka. Stora förhoppningar knyts till denna inkomstmöjlighet Kap 3 skogar 17 Undersökningar visar att turister i skogsregioner tillskriver upp- levelsen av skog och natur halva värdet av sina semesterutlägg. Andra undersökningar visar på samhällsekonomiska vinster i form av minskad sjukfrånvaro då folk har tillgång till stimulerande rekreationsmiljö, t.ex. skog. I avsnitt 3.1–3.5 används en indelning av skogsmarken i mark- vegetationstyper. Det talas om lavtyper, ristyper, örttyper etc. Dessa typer finns definierade i Skogshögskolans boniteringssystem. Bonite- ringssystemet syftar till att med stöd av information om mark- vegetation, jordart, fuktighetsförhållanden, klimat m.fl. faktorer förutsäga vilken virkesproduktion som kan förväntas på marken i fråga. Bonitet är detsamma som markens naturgivna produktions- förmåga uttryckt som genomsnittligt antal producerade skogskubik- meter per hektar och år sett över ett bestånds omloppstid (runt ). Att tala om vilken markvegetationstyp skogen tillhör ger en ungefärlig bild av vilken typ av skog det rör sig om och hur bördig marken är (tabell 2.1). Tabellen är endast avsedd att ge en grov bild av hur markvegetationstypen kan tolkas i barrskog. För lövskogar eller blandskogar finns motsvarande samband. Björken t.ex. kan före- komma på de flesta markvegetationstyper. I sydligaste växer det i allmänhet ädellövskog på de allra bördigaste markerna (örttyperna). Tabell 2.1 Grova samband mellan vanliga markvegetationstyper på fastmark, trädslag och bördighet i de svenska barrskogarna. Trädslag (oftast) 18 Kap 3 skogar De två vanligaste trädslagen tall och gran finns över stora delar av det eurasiska barrskogsbältet, från till . Tallen växer i företrädesvis på hällmarker, sandjordar och andra grovkorniga underlag, medan granen konkurrerar mer fram- gångsrikt på finjordsrikare marker med högre fuktighet och bättre näringstillgång. På många håll uppträder de tillsammans i barrbland- skogar. Granen, som är mera skuggtålig, kan konkurrera ut tallen genom att växa om och med sin täta krona menligt beskugga den ljusälskande tallen. Tallens konkurrensfördelar är å andra sidan tålig- het mot stormar, bränder, torka och angrepp av insekter och svampar, vilket upprätthåller en viss balans mellan trädslagen. Trädens olika egenskaper gör att deras ekologi skiljer sig åt. Tallens förökning är väl anpassad till skogsbrand. Den kvistrena och tjockbarkiga stammen gör att trädet har goda förutsättningar att över- leva en brand. Efter branden kan sedan tallfrö i stor mängd gro på det konkurrensfattiga brandfältet och genom snabb ungdomstillväxt skaffa sig övertag gentemot andra trädarter och högväxta örter. Granen har svårt att klara brand. Dess frö och plantor kan däremot gro och växa i slutna bestånd på grund av god förmåga att tillgodogöra sig svagt ljus. Om en lucka i krontaket uppstår finns då redan etablerade granplantor redo att fylla tomrummet. Såväl tall som gran kan bli avsevärt äldre än normalt tillämpade åldrar för föryngringsavverkning. äldsta tall är över och åldrar får anses som högst normalt. Granen blir på grund av känslighet mot olika skadegörare inte så gammal, men 200–är ingen ovanlighet. Dagens skogsbruk bedrivs till allra största delen som trakth yggesbruk. Med det menas att skogen består av någorlunda likåldriga bestånd och att ett sammanhängande område, trakt, avverkas . Skogs- bruket får därmed ett cykliskt förlopp. Den avverkning som inleder avvecklingen av det gamla skogsbeståndet och bereder plats för det nya kallas föryngringsavverkning - dvs. Kap 3 skogar 19 slutavverkning, men denna term blir missvisande då föryngrings- avverkning numera ofta sker i flera steg. Föryngringsavverkningen utformas beroende på hur man avser att föryngra beståndet. Om man avser att plantera eller använda sig av sådd lämnas vanligen få träd kvar. En trakt med få kvarlämnade träd brukar ses som ett kalhygge. För underlätta naturlig föryngring eller självföryngring av be- ståndet kan omkring 100 träd per hektar vid föryngrings-avverkningen lämnas i form av en fröträdställning. Denna har till uppgift att sprida frö, samt skydda kommande och befintlig förynging mot starkt solljus, frost och uttorkning. När plantorna uppnått omkring en meters höjd avvecklas fröträden i ett eller två steg. Fröträdställningar utgörs vanligen av tall. Om ännu fler träd lämnas vid föryngringsavverkningen (ungefär 200-400 träd per hektar) brukar kvarvarande träd betecknas skärm- ställning och ingreppet för skärmhuggning. Skärmen gynnar föryng- ringen på samma sätt som en fröträdställning. En skärm innehåller också tillräckligt mycket träd för att kunna förhindra att grund- vattennivån stiger och dränker föryngringen. Skärmen brukar avveck- las i minst två omgångar. Skärmar av alla trädslag förekommer. Speciellt skärmställningar av gran har uppmärksammats , då granen länge ansetts som mycket svår att självföryngra. Blädning är en nygammal metod som innebär ett avsteg från trakthyggesbruket. Här avses stamvis (äkta) blädning som sker genom återkommande huggningar i skiktade skogar. Vid avverkning tas träd av alla storlekar ut. All avverkning är gallring med naturlig föryngring i den vuxna skogen. Å ena sidan innebär blädning att beståndet aldrig genomgår en hyggesfas då marken är mer eller mindre kal. Å andra sidan innebär ett ekonomiskt blädningsskogsbruk vanligen att huggningsingrepp görs oftare. Gran och skuggtåliga ädellövträd är bäst lämpade för blädning. och i seklets början bedrevs så kallad dimen- sionshuggning i oexploaterade skogar. Det innebar att de största och värdefullaste träden avverkades i upprepade omgångar och att resterna av bestånden lämnades utan återväxtåtgärder. 20 Kap 3 skogar Som underlag för redovisning av skogens naturvärden fördelas skogar på vegetationszoner. Fem huvudzoner brukar anges: fjällnära, nordligt boreal, sydligt boreal, boreonemoral och nemoral. I nedanstående redogörelse har gränserna mellan zonerna (förutom den fjällnära) modifierats till att följa närmaste länsgräns (figur 3.1) för att kunna knyta länsvis statistik till respektive zon. Benämningen region används i fortsättningen för de korrigerade vegetationszonerna. Samma uppdelning har använts av och Naturvårds- verket i deras redovisningar av frivilliga avsättningar respektive skogsreservat (SKS Meddelande 1-1997, SNV rapport 4707). Uppdelningen används också i de av Miljövårdsberedningen beställda rapporterna (bilaga 4 och 5). Kap 3 skogar 21 Den använda regionindelningen av : Region 1 » fjällnära, Region 2 » nordligt boreal, Region 3 » sydligt boreal, Region 4 » boreonemoral, Region 5 » nemoral (enl. och 1997) 22 Kap 3 skogar 3.1Fjäll och skog ovan gränsen för fjällnära skog. Med den fjällnära regionen (tabell 3.1) menas här det område som ligger ovanför gränsen för fjällnära skog, vilken fastställts av Skogs- styrelsen (SKSFS 1991:3). Gränsen för fjällnära skog går igenom , , och . talade man om skogsodlingsgränsen, vilken hade i stort samma sträckning som gränsen för fjällnära skog. Klimatet kan betecknas som tundraklimat övergående i snöskogs- klimat med korta somrar. Området tillhör de nederbördsrikaste i landet och har omkring 120 dagars vegetationsperiod. Vegetationen på kalfjället går från ett glest ris och lavtäcke (den högalpina zonen) till ängs- och hedmarker (den lågalpina zonen). En zon med buskvuxna viden avlöses av fjällbjörkskogen som bildar trädgräns. Fjällbarrskogen utgör ett område med icke produktiv skogsmark ovan den fjällnära skogen. På lägre höjd över havet återfinns den fjällnära skogen. Den totala arealen fjällnära skog uppgår till , varav ungefär en tredjedel är skyddad i reservat. Granen dominerar trädskiktet, främst på grund av att det sällan brinner i dessa områdena. På vissa ställen dominerar dock tallen. Dessa områden tros ha uppkommit med särskilt gynnsamt klimat. Skogarnas struktur är vanligen mycket varierad med träd av olika åldrar, luckighet och mängder med död ved. På grund av ringa omfattning av skogsbruk är åldern hög. är mer än . Störningar som möjliggör för nyetablering på större områden är vindfällningar och snöbrott. Karakteristiskt för den fjäll- nära skogen är s.k. intern beståndsdynamik. Det innebär att föryngring Kap 3 skogar 23 sker över tiden genom att träd eller grupper av träd dör och lämnar plats för nya. Granens plantetablering sker företrädesvis på kraftigt nedbrutna lågor, s.k. lågaföryngring. Djur och växter i de fjällnära skogarna är ofta svårspridda och störningskänsliga. Arter med dessa karaktärer återfinns exempelvis bland vedsvampar, lavar och mossor. Länsvis areal av ägoslagen fjäll, fjällbarrskog och produktiv skogsmark (fjällnära skog); trädslagsfördelning på skogsmark (T=tall, G=gran, L=löv + torrträd) i procent av totalt virkesförråd och ägargruppers andel i den fjällnära regionen (data från Riksskogstaxeringen 1973-87). % av virkesförr. % av areal fjälln. ca 20 60 20 a Med Bolag menas aktiebolag. Ombildandet av till Assi- Domän har ej hunnit få genomslag i Riksskogstaxeringens statistik. I denna tabell har den mark som redovisats som kronans förts till de allmänna ägarna. Bolagsarealen har ej räknats upp då huvuddelen av de fjällnära skogarna kvarstod i statens ägo. bMed Priv avses privata skogar som ej ägs av aktiebolag eller någon av de allmänna ägarna (se nedan) cMed Allm menas allmänna ägare som , landstingen, kommunerna, kyrkan, allmänningarna och stiftelser, m.fl. dFjällbarrskog förekommer i liten omfattning i och , vilket gör att ca 2 000 ha tillkommit i totalen. Spår efter tidigt brukande kan ses på många ställen i den fjällnära regionen. I avverkades t.ex. 5000 ha skog kring silver- 24 Kap 3 skogar Kring nyb yggen och samevisten kunde ingreppen lokalt bli omfattande genom husbehovs- huggning och djurhållning. svedjades skogen för att ge bättre bete runt fäbodvallar. över hela arealen har dock landskapet behållit en relativt naturlig karaktär . Renskötsel har förekommit på och i närheten av fjällen . Påverkan på den fjällnära skogen är dock ringa. bedrevs skogsbruk genom dimensionshugg- ningar. Endast det grövsta och värdefullaste virket togs ut. Klent virke och nästan all gran lämnades. Dimensionshuggningarna nådde på vissa ställen upp i den fjällnära skogen, men stora områden förblev orörda. Det skogsbruk som har bedrivits i de fjäll- nära skogarna har varit omstritt. En avverkningsform som rekom- menderats har varit sk. fjällskogsblädning, där marken inte läggs kal. Även trakthyggesbruk med efterföljande kalytor har tillämpats. Det tar mycket att åter utveckla naturskogsliknande kvaliteter i de kärva klimatlägena. har avverkningarna minskat i omfattning och en stor andel av de fjällnära skogarna är skyddade i reservat. Den nordligt boreala regionen (tabell 3.2) innefattar icke fjällnära delar av och . Dessa bygder betraktas vanligen som utpräglade skogstrakter, då klimat och geologi gjort området mindre lämpat för uppodling. Kap 3 skogar 25 Länsvis areal av ägoslagen skogsmark och impediment; trädslagsfördelning på skogsmark (T=tall, G=gran, L=löv + torrträd) i procent av totalt virkesförråd och ägargruppers andel i den nordligt boreala regionen (data från Riksskogstaxeringen) % av virkesför. a Med Bolag menas aktiebolag. Ombildandet av till Assi- Domän har ej hunnit få genomslag i Riksskogstaxeringens statistik. Då i princip all produktiv skogsmark nedan fjällnära gränsen överfördes till bolaget har den mark som tidigare redovisades som Kronans, dvs. plus , har minskats med de arealer Fastig- hetsverket redovisar som sina. AssiDomäns marker är förda till kategorin Bolag och till Allmänna bMed Priv avses privata skogar som ej ägs av aktiebolag eller någon av de allmänna ägarna (se nedan) cMed Allm menas allmänna ägare som , landstingen, kommunerna, kyrkan, allmänningarna och stiftelser, m.fl. Barrskog, som kännetecknar den nordligt boreala regionen, är en skiftande vegetationstyp. Den utgör, tillsammans med skogen i den sydligt boreala regionen, en del av taigan som sträcker sig runt det norra halvklotet. Ristypen är den i särklass vanligaste skogsmarkstypen i norra . I stora delar av den nordligt boreala regionen utgörs av skogsmarken av denna typ. Lavtyperna, som har svag produktionsförmåga, finns i torra tallskogar och är vanligast i Norr- bottens inland. De näringsrika örttyperna förekommer sporadiskt i första hand i . Grästyper saknas nästan helt i och förekommer sällsynt i . 26 Kap 3 skogar I naturtillståndet präglades den boreala skogen av frekventa skogs- bränder. Sommartorka kombinerat med blixtnedslag var den van- ligaste orsaken. I genomsnitt återkom branden en gång på moränmarkerna och två till på de torra sedimentmarkerna. Branden gick inte likformigt fram utan skapade ett mycket varierat landskap. Fuktiga, låglänta partier, myrholmar, skog utmed vattendrag och nordsluttningar blev under långa perioder förskonade från elden och bestånd av refugiekaraktär bildades. Granen kom därmed att dominera dessa områden. För- yngring av skogen skedde genom intern beståndsdynamik (precis som i den fjällnära skogen). Förhållandena avseende beskuggning, luft- fuktighet och jämn tillgång till död ved i olika nedbrytningsstadier gynnade en rik flora av mossor, vedsvampar och lavar. Dessa refugier utgjorde förmodligen också spridningskärnor för många organismer till den omgivande skogen som brann mer frekvent. Fem till tio pro- cent av skogsmarken bedöms ha utgjorts av brandrefugier. Ytterligare 15–brann sällan. Återstoden bestod av mera brandpräglade biotoper. Variationen på mark med oftare återkommande bränder var även den stor. Branden varierade i intensitet, vilket medförde att olika andel av vegetationen överlevde. Detta gav i sin tur förutsättningar för olika typer av föryngring. På magra marker, där det brann ofta, men inte så hårt, var tallen framgångsrikast. Tallen är vårt mest brandtåliga trädslag, vilket gjorde att många träd överlevde branden. Bestånden utgjordes av flera olika tallgenerationer som uppkommit vid olika bränder. Det fanns gott om mycket gamla brandskadade eller döda träd. Inblandningen av vårt- björk i pionjärfasen var förmodligen stor. Studier har dock visat att talldominansen i skiktade bestånd i inland kan ha upprätt- hållits genom andra faktorer än eld. Föryngringen kan här ha skett i pulser under gynnsamma klimatperioder. På de bättre moränmarkerna, som inte brann lika ofta, ansamlades bränsle i form av förna och död ved. Branden fick då ett våldsammare förlopp. Fanns det mycket gran i området kunde det uppstå kronbrand till följd av granens eldfängda och lågt ansatta grenverk. På dessa marker följdes branden ofta av en pionjärlövgeneration. Kap 3 skogar 27 lövbrännorna utgjorde ett betydande inslag i skogslandskapet. Vid enstaka undersökningar har andelen uppskattats till fem–. Efterhand som tiden gick efter branden vandrade granen in på brandfältet. Granen konkurrerar ut både tall och lövträd, men så fort det brinner trängs den tillbaka, då den har svårt att överleva brand. Sena successionsstadier kännetecknades av en hög andel grov lövved, på marker av blåbärstyp eller bördigare kunde lövinslaget vara 30–. Vidare fanns det rikligt med död ved. Bestånden var flerskiktade med granen som trängde på underifrån och högkroniga tallar som överlevt flera bränder. Förutom det mosaikartade landskap som branden skapade, uppstod ett flertal element som det råder brist på i dagens brukade skog. Den brända veden utgjorde hemvist för specialiserade skalbaggar och stinkflyn. Hettan vid branden initierade groning hos växter som överlevt den slutna skogsfasen som vilande frön i marken, så kallade fröbanksarter. Tillgången på döende och döda träd gynnar ved- svampar, lavar, mossor, vedinsekter och hålbyggande fåglar. Den mänskliga påverkan i de nordligt boreala ekosystemen har pågått . Landskapet som helhet har dock behållit mycket av sin naturliga karaktär . I skogarna kring gränsen för fjällnära skog hittar vi de största naturskogsartade områdena i landet. Mänskliga har främst påverkat skogen i älvdalarna och kusttrak- terna.