sou · GLB340 · 1998-01-01 00:00:00 — 50Se s. 25-26 Kommunernas ansvar för ungdomar upp till , Ungdomsstyrel- sen 1996. 108 Unga och arbete I finns ett system för volontärverksamhet inom ideella organisationer och under senare årtionden också inom offentlig sektor. Enligt kommitténs direktiv ska vi särskilt analysera erfaren- heterna från detta system med utgångspunkt i hur unga genom volontärtjänst i de ideella organisationernas kunnat skaffa sig arbets- livserfarenhet. Systemet är inte statligt organiserat. Verksamheten sker helt på organisationernas och volontärernas initiativ. Volontärtjänster utförs till största delen inom ideell, social eller kulturell sektor. Det kan till exempel handla om att vara värdinna på ett sjukhus eller jobba på Röda korset. Systemet riktar sig inte enbart till arbetslösa utan är öppet för alla intresserade vare sig de är hemmafruar, arbetslösa eller deltidsanställda. Socialbidragssystemet i har emellertid länge varit liberalt och arbetslösa har därför i stor utsträckning kunnat arbeta som volontärer som man uppburit socialbdrag. har möjligheten att arbeta som volontär dock minskat för . I antogs då en ny social- tjänstlag där det stadgades att unga arbetslösa skulle aktiveras och inte kravlöst ges socialbidrag. Det skulle inte längre vara möjligt att uppbära socialbidrag år . Unga skulle aktiveras genom god arbetsvägledning och subventionerade anställningar i offentlig sektor och även i privat näringsliv. Volontärverksamhet eller praktik inom ideella organisationer skulle komma ifråga endast för de unga arbetslösa vilka inte kunde erbjudas en subventionerad anställning. Man menade att volontärarbete endast i mycket liten utsträckning gav arbete och således låste in de unga i socialbidragsbe- roende. För de arbetslösa under erbjuds därför i de som aktivt arbetssökande inte kommit in på arbets- marknaden arbete mot en minimilön som är något högre än socialb- draget men lägre än en marknadsmässig lön. Den som inte accepterar erbjudandet kan inte istället få fortsatt socialbdrag. Det holländska systemet med volontärarbete kan rent for- mellt sägas existera även i . Inom det svenska föreningslivet bedrivs i stort sett samma sorts verksamhet som i . Skillnaden ligger främst i att den svenska arbetsmarknads- och socialpolitiken varit sådan att det i mindre utsträckning än i varit möjligt att ha socialbidrag utan större krav på att söka arbete. Frivilligt arbete inom ideella organisationer på heltid eller Unga och arbete 109 deltid istället för aktivt arbetssökande har den arbetslöse därför inte kunnat bedriva öppet. Dock har det sedan XXXX varit möjligt att i form av arbetsmarknadspolitiska åtgärder praktisera inom en före- ning. I Ungdomspolitiska kommitténs utåtriktade aktiviteter har ett förslag om ett samarbetsavtal mellan arbetsförmedling och enskilda ideella organisationer inkommit. Förslaget går ut på att unga arbets- lösa ska ges möjlighet att av praktisera inom en ideell organisation. Tanken är att den arbetslöse skulle ges en statlig ersättning motsvarande KAS eller A-kassa samt ett extra bostads- och matbidrag från föreningen i fråga. Förslaget är tänkt som en arbetsmarknadsåtgärd och syftar till att ge den arbetslöse väsentlig erfarenhet. Förslagsgivarna menar att många åtgärder pågår och att det är av vikt att ge den arbetslöse en reell chans att arbeta in sig i organisationen. Som framgår av tidigare avsnitt utbildar sig eller arbetar de flesta unga i åldern . Det finns emellertid en växande skara unga arbetslösa som inte har lyckats etablera sig på arbetsmarknaden och andelen har ökat markant . Unga nytillträdande har ingen eller kortvarig arbetslivserfarenhet och saknar därför naturliga kontaktvägar och nätverk i arbetslivet. Vid rekrytering gör arbetsgi- vare sina bedömningar utifrån officiella handlingar som betyg med mera men referenser från tidigare arbetsgivare och personliga kon- takter spelar också en stor roll vid urvalet av sökande. Undersök- ningar visar också att många arbetgivare betraktar arbetslöshet som något negativt i valet mellan i övrigt likvärdiga sökande. Många nytillträdande unga saknar referenser från arbetsplatser och har därför svårt att konkurrera med redan etablerad arbetskraft. Arbetsgivarna blir osäkra på deras sociala och produktiva förmåga. Arbetsmarknadspolitiken är menad att vara bryggan över från arbetslöshet till arbete. Den stora ökningen av arbetslösheten har 51 SOU 1996:34 Expertbilagan Arbetsgivares rekryteringsbeteende 110 Unga och arbete dock medfört att arbetsmarknadspolitiken blivit ytterst ansträngd och att kvalitéten i åtgärderna fått komma i andra hand till förmån för mer uttalade volymkrav. AMS har pekat på faran att ökade volymkrav kan leda till sämre kvalité. Empirisk forskning visar också att arbets- marknadspolitiken inte klarar dessa stora kvantiter arbetslösa. Kon- trollen blir eftersatt vilket i sin tur leder till undanträngningseffekter52. Arbetsmarknadspolitiken är till sin natur uppifråninitierad med en centralt utformad åtgärdsarsenal och med begränsade frihets- grader för den enskilde. Å tgärderna är ofta generella och kan sällan anpassas till individens behov och förmåga. De ger inte förutsättning- ar för individens egna initiativ och idéer. De arbetslösas egen kom- petens är därför en outnyttjad resurs. anser att en fortsatt omfattan- de individualisering och decentralisering av arbetsmarknadspolitiken är nödvändig. Inte minst ur ett ungdomsperspektiv måste individuella intressen och önskemål spela stor roll för att motivera arbetslösa att söka sig nya vägar på arbetsmarknaden. Kommittén återkommer längre fram i betänkandet till hur åtgärderna bör vara utformade för att svara mot sådana behov. Det utvidgade nerifråninitierade sättet att utforma de ar- betsmarknadspolitiska åtgärderna innebär att arbetsförmedlingarna måste arbeta på ett delvis annorlunda sätt. Individens egna val och intressen måste sättas i centrum. Arbetsförmedlaren blir i dessa fall en diskussionspartner. pekade dessutom i sitt betänkande på hur komplex, oflexibel och detaljreglerad arbetsförmedlingens åtgärdsarsenal är . En betydande del av arbetsförmedlarens tid ägnas åt administrativa frågor. En del förenklingar har genomförts men fortfarande framstår regelverket som synnerligen tungrott och tidskrävande. Ett annat argument mot att använda de traditionella kvantitativa åtgärderna är de slutsatser som kan dras utifrån befint- lig forskning och utvärdering . Dessa visar att arbetsmarknadsåtgär- der som stimulerar ett aktivt, målinriktat arbetssökande ger den bästa effekten. En väl utbyggd och fungerande platsförmedlingsservice är den ojämförligt säkraste åtgärden. Om andra åtgärder behöver sättas in visar erfarenheter både från och andra länder att ett brett 52Riksdagens Revisorer, 1996/97:2 53Aktiv Arbetsmarknadspolitik SOU 1996:34 Unga och arbete 111 upplagt program är mindre effektivt eftersom det riktar sig till en bred och svårdefinierad målgrupp. Program med en förhållandevis konkret målinriktning tycks ge de bästa utfallen. Dessutom tycks undanträngningseffekterna kunna minskas genom att målinrikta åtgärderna till vissa grupper. Detta talar för att åtgärderna som sätts in bör utgå från individens behov snarre än en hel grupps. Arbetsmarknadspolitiken är ett statligt ansvar- sområde. Den är en del av den ekonomiska politiken och stabilise- ringspolitiken. Arbetsmarknaden har inga kommungränser. Tvärtom är det viktigt att även den geografiska rörligheten ökar. Arbetsför- medlingens uppgift är att informera om hela den nationella och även den internationella arbetsmarknaden för att öka individens valmöjlig- heter och bidra till att lediga platser blir snabbare tillsatta. Det kan trots detta finnas anledning att ifrågasätta den nuvarande arbetsför- delningen mellan stat och kommun. Kommunen har ett stort praktiskt och också formellt ansvar för den statliga arbetsmarknad- politiken genom den kommunala majoriteten i arbetsförmedlings- nämnderna. Kommunerna skjuter också till kommunala medel för att förhindra belastningar på den kommunala ekonomin längre fram. Det finns ännu ingen officiell statistik över hur omfattande det kommu- nala engagemanget är när det gäller att ta emot arbetslösa, ordna platser för arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller driva speciella projekt men beräkningar inom tyder på att insat- serna är omfattande. Möjligen kan en betydligt större del av arbets- förmedlingens åtgärdsarsenal läggas över på kommunerna.Vi vill i detta sammanhang också påpeka att i sin senaste anslagsframställning lämnar förslag till förenklingar i de arbetsmarknadspolitiska åtgärdssystemen. AMS framhåller att om åtgärderna skall få verklig effekt måste de bygga på individuellt anpassade och flexibelt utformade lösningar. Detta omöjliggörs enligt AMS av ett centralt regelsystem. Vidare måste det ges ökade förut- sättningar för ett reellt inflytande för arbetsförmedlingsnämnderna. Kommittén har tagit del av erfarenheterna från olika så kal- lade otraditionella verksamheter. Verksamheterna bygger oftast på utgångspunkten att unga människor är en viktig resurs i samhällsbyg- gandet och att det finns en inneboende kraft hos varje enskild ung människa oavsett bakgrund. Vår uppfattning är att otraditionell verksamhet som drivs med den enskilde och dennes intressen som utgångspunkt är av stor betydelse för den arbetslöses möjlighet att i 112 Unga och arbete framtiden få ett arbete och även för att skapa motivation hos deltarna för vidare utbildning. Kommittén anser också att sådan verksamhet har stora möjligheter att leda till exempelvis nykoorperation eller nyföretagande. Kommittén anser vidare att det är naturligt att det inte när- mare går att definiera vad otraditionell verksamhet egentligen är. Verksamheten kan utformas utifrån lokala och individuella intressen och förutsättningar. Otraditionell verksamhet som den har beskrivits här måste betraktas som sektorsövergripande. Den är inte utbildning i traditionell mening och inte heller enbart en arbetsmarknadspolitisk insats. Kommittén har också tagit del av de problem som verksam- heterna har - och som också pekat på - med finansieringen av verksamheten. Vi anser därför att de är nödvändigt att förbättra bidragsgivningen till otraditionell verksamhet så att osäkerheten för verksamheterna minskar. När det gäller det holländska volontärsystemet kan ett ås- dant system inte sägas tillföra den svenska arbetsmarknadspolitiken något väsentligt nytt. Kommittén anser dock att det är önskvärt att folkrörelserna och andra ideella organisationer ges ökade möjligheter att erbjuda unga arbetslösa kompetensutveckling och arbetsmarknad- serfarenhet i organisationens regi. Förslaget från ett rådslag om ett samarbetsavtal mellan arbetsförmedlingar och enskilda organisationer om en tvåårig praktik för arbetslösa är emellertid inte förenligt med kommitténs strävan att arbetslösa ska komma ut på den ordinarie arbetsmarknaden. Däremot kan otraditionella verksamheter och de ovan beskrivna sektorsöverskridande verksamheterna med fördel organiseras inom föreningslvet. föreslår att en treårig försöksverksam- het med bland annat decentralisering av arbetsmarknadespolitiska medel ska inledas. Försöksverksamheten bör inledningsvis omfatta ett tiotal kommuner och ska innebära att beslutanderätten över de arbetsmarknadspolitiskamedlen ska tillfalla kommunen. Försöksver- samheten bör inledas och ska syfta till att utveckla en decentraliserad arbetsmarknadspolitik med möjlighet att Unga och arbete 113 tvärsektoriellt samla resurser för att utveckla insatser anpassade till de lokala förhållanden som råder i kommunen. Ett närmande mellan bland annat arbetsmarknadspolitiska och näringspolitiska insatser blir därmed naturligt. Försöksverksamheten avser en friare användning av samtliga medel under utgiftsområde 14Arbetsmarknad och arbetsliv, anslags- post A2 Arbetsmarknadspolitiska medel och innebär ingen kostnad- ökning. Inom ramen för försöksverksamheten ska särskild uppmärk- samhet ägnas samverkan mellan skolan och arbetslivet. Det förslag som lämnats i kapitel 4.6 om att etablera systematiserade kontakter mellan skola och arbetsliv ska därvid prövas och utvecklas. Försök- verksamheten ska följas och utvärderas. föreslår vidare att medel årli- gen avsätts för otraditionell verksamhet för ungdomar. Medlen ska brytas ur utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv, anslag A2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder, anslagspost 1.12 Otraditionella medel och motsvara en tredjedel av det belopp som avsatts under denna anslagspost för innevarande budgetår. Medlen ska fördelas av en delegation med parlamentarisk förankring. Administartion och handläggning ska handhas av . Delegationen ska, efter ansökan från kommuner (i samarbete med exempelvis ideella föreningar och andra sammanslutningar), fördela medel till nyskapa- de och utvecklande verksamheter av och med unga arbetslösa. Medlen ska framför allt användas till att stödja projekt av tvärsekto- riell karaktär. Det är nödvändigt att delegationen i sitt arbete ser till att användningen av de otraditionella medlen inte konkurrerar med komersiell verksamhet. Delegationens verksamhet såväl som verk- samheten som kommer att bedrivas med de otraditionella medlen ska utvärderas. föreslår också att den nationella planen för EU:s sociala fond, mål 3, revideras till förmån för en mer entydig prioritering av så kallade nerifrån-initierade insatser. 114 Unga och arbete Unga och arbete 115 I kapitel ett har vi diskuterat frågan om var de nya arbetena kan komma att finnas . Som vi då påpekat är det i de små och medelstora företagen som sysselsättningen väntas öka snabbast framöver. Olika former av entreprenörskap, exempelvis kooperativ, olika former av nätverk och förenklade egenföretagarformer kommer med största sannolikhet att utvecklas i arbetslöshetens spår. I kapitel två har också redovisats att många unga är positivt inställda till tanken att starta eget. I vår enkätundersökning svarar fyra av tio att de kan tänka sig att starta eget och knappt en tredjedel att de kanske kan tänka sig det. Från rådslagen och i svaren på kommitténs rapport har ofta lagts fram förslag vilka kretsar kring företagande. Man menar dels att det är viktigt att satsa på de små och medelstora företagen så att de ska börja våga anställa. Dels menar man att man i större utsträckning ska stödja den som är intresserad av att starta eget. Framförallt poängterar man att det måste bli enkla- 116 Unga och arbete re att starta och driva ett eget företag. Detta framkommer också i enkätundersökningen där nästan varannan svarade att anledningen till att de känner tveksamhet inför tanken att starta eget är att de inte vet tillräckligt om hur man gör. Vidare har kommittén i kapitel fyra understrukit nödvändig- heten av att skolan förbereder eleverna för arbetslivet bland annat genom att låta en entreprenöranda genomsyra all undervisning. Behovet av information, rådgivning och även förenklade regler för de som överväger någon form av eget företagande behandlas i detta kapitel. Stöd till nyföretagande lämnas inom näringspolitiken och regionalp- litiken men också inom arbetsmarknadspolitiken. Det totala antalet aktörer kring olika former av företagsstöd uppgår enligt vissa beräk- ningar till mer än 50054. För den blivande egenföretagaren kan det därför vara ytterst svårt att hitta rätt. har en särskild upplysningstjänst för blivande småföretagare. Enligt kommitténs tilläggsdirektiv ska kommittén belysa möjligheter- na att i ökad utsträckning använda den kooperativa företagsformen för olika verksamhetsidéer. Å tgärder för att göra den kooperativa företagsformen mer känd för ungdomar bör därvid övervägas. Vad är ett kooperativt företag? Kooperationens framväxt i behandlas utförligt i Företagskooperativa utredningens betänkandeAttityder och lagstift- ning i samverkan (SOU 1996:31). Sammanfattningsvis beskriver utredningen kooperationen som en grupp människor som söker tillgodose sina behov genom en gemensam organisation. Ett koope- rativt företag är en organisation där de som utnyttjar organisationen (köper från, säljer till eller arbetar i) också äger och finansierar organisationen samt tillgodogör sig resultatet av organisationens verksamhet i förhållande till vars och ens deltagande. Dessa tre element är nödvändiga och tillräckliga för att avgränsa innebörden i begreppet kooperation. Föreningarna är demokratiska organisationer som styrs av medlemmarna vilka aktivt deltar i fastställande av mål och riktlinjer 54 Utsikt mot framtidens regioner (SOU 1992:61 bil.1) Unga och arbete 117 och i beslutsfattande. Vidare bidrar medlemmarna på ett rättvist sätt till den kooperativa föreningens kapital och utövar kontroll över det i demokratisk ordning. Företagskooperativa utredningen tar upp frågan huruvida kooperativa företag behandlas annorlunda än andra företag. Utred- ningens allmänna bedömning är att kooperativt företagande med fördel skulle kunna användas i större utsträckning än vad som sker. Många människor som inte har föreställt sig en roll som företagare har kunnat tänka om när möjligheten erbjudits att ingå i ett kooperativt företag. Utredningen menar att det förefaller som om kooperativa företag skulle kunna utgöra ett verktyg för att öka antalet småföretag och minska arbetslösheten. Utredningens stånd- punkt är att de kooperativa företagen och andra företag ska behand- las lika och föreslår därför ett antal förändringar i lagen om ekon- miska föreningar och aktiebolagslagen. Vidare föreslår utredningen att regeringen erinrar berörda myndigheter i kommande reglerings- brev om att de ska iaktta opartiskhet vid utformningen av informa- tionsmaterial, blanketter och annars i alla sammanhang då olika associationsformer behandlas i myndigheternas verksamheter. I detta sammanhang konstaterar utredningen att det finns en allmän känne- dom om kooperationen men att djupare kunskaper i allmänhet sak- nas. De bristfälliga kunskaperna färgar personernas attityder till kooperation som kan beskrivas som tämligen likgiltig. Utredningen konstaterar vidare att läromedel för gymnasieskolan oftast behandlar de kooperativa företagen på ett svepande och mindre utförligt sätt än andra företagsformer. och presenterar i en forskningsrapport,Den sociala ekonomins bidrag till lokal sysselsättning (1997) en undersökning av kooperativ verksam- het i 20 regioner i tolv EU-länder. Rapportförfattarna använder begreppet social ekonomi som benämning fördemokratiskt styrda ekonomiska verksamheter som varken försiggår inom den offentliga sektorn eller har ekonomisk vinst som huvudsyfte för verksamheten. När det gäller sysselsättningseffekter framhåller rapporten att i absoluta tal, sett i relation till den totala europeiska arbetslösheten, är kooperativens del naturligtvis i en mening marginell, men det finns ändå anledning att intressera sig för den sociala ekonomins syssel- sättningseffekter. I nästan alla regioner visar de en snabb procentuell tillväxt, trots att den omgivande trenden är den motsatta. 118 Unga och arbete motiv är att de, trots sin sammantagna begränsning i ett EU- perspektiv, i flera regioner har en mycket viktig sysselsättningsska- pande effekt. Båda dessa förhållanden tyder på en viktig potential i den sociala ekonomin för europeisk sysselsättning. Industri och tillverkning har den mest påfallande tillväxten i absolut antal nyska- pade jobb. Förklaringen tycks vara att när privata tillverkningsföretag sviktar kan medlemsägda företag uppenbarligen i många fall vara framgångsrika alternativ. Den nya företagsformen har möjliggjort fortsatt drift och räddat arbetstillfällen i krissituationer. Det konkurrensmedel som i många fall utgör den sociala ekonomins stora styrka är det frivilliga arbetet. Avkastningen i form av social gemenskap och ömsesidig hjälp kan utgöra en viktig icke- pekuniär lön. Det frivilliga arbetet eller den lägre lönen i det eg- mensamt ägda företaget kan vara ett bättre alternativ än arbetslöshet under tillfälliga ekonomiska svårigheter. Styrkan hos den sociala ekonomin är enligt rapportförfattarna framför allt dess lokala förankring och de möjligheter den ger att mobilisera människor kring gemensamma, konkreta mål. Ä ven om det finns flera framgångsrika exempel på initiativ uppifrån, är det den sociala ekonomins förmåga att ta tillvara och förverkliga lokala initiativ som måste betonas. Den bör därför ses som en av de krafter som är nödvändiga för uppkomsten av regionala innovativa miljöer. De avgörande frågorna för den kooperativa företagsformens fram- gång är hur den politiskt/administrativa apparaten tar hand om de lokala initiativ som uppkommer samt hur en tillväxt av antalet lokala initiativ ska kunna främjas. Det stora problemet är att den poli- tiskt/administrativa apparaten har en uppbyggnad, tradition och kultur som inte alls är anpassad till dessa uppgifter. Ä ven om närings- och regionalpolitik fått en växande roll i EU och dess medlemsländer präglas denna verksamhet också oftast av att de lokala initiativen måste anpassa sig till byråkratin och inte tvärt om. När det gäller att konkret främja tillväxt av lokala initiativ är det uppgifter som de närings- och regionalpolitiska organen med några få undantag aldrig ställs inför. I rapporten framhålls att om detta synsätt är riktigt är det långtifrån tillräckligt om den politiskt/administrativa apparaten börjar anslå en större andel av de närings- och regionalpolitiska medlen till den sociala ekonomin. Detta måste kombineras med framväxten av ett nytt förhållningssätt för främjande och tillvaratagande av lokala Unga och arbete 119 Det är mycket tveksamt om detta kan bli en uppgift för de nuvarande närings- och regionalpolitiska organen, med de starka uppifrån-och-ner-strukturer de är rotade i. har i en underlagsrapport, Kooperativa möjligheter i storstadsområden (SOU 1996:54) behandlat frågor kring kooperativa verksamheter i storstadsområden.Hela rapporten genomsyras av behovet av information och utbildning kring koopera- tiva möjligheter. Det handlar bland annat om att sprida modeller för kooperativa lösningar och kooperativ mobilisering - det vill säga metoder för att hjälpa och stimulera människor att gå samman och starta kooperativ - samt exempel på existerande kooperativ. Koope- rativa möjligheter behöver inte minst planteras in i kommuner och landsting som alternativ till nedläggning eller nedskärningar i verk- samheten. En konkret åtgärd skulle kunna vara att inrätta en tjänst eller funktion inom kommunen som har till särskild uppgift att hjälpa personal eller brukare att hitta lämpliga sätt att ta saken i egna händer. Det är också viktigt att verksamheterna utvärderas. För att råda bot på sysselsättningsproblemen i de utsatta storstadsområdena menar att det handlar om att utbilda arbetslösa och arbetssökande i första hand. Alla kurser för arbetslösa borde ha ett annat ingångsperspektiv än de flesta av dagens arbetsmarknadsutbildningar som bygger på att utbildningsa- ordnaren känner marknadens behov av arbetskraft. Nya affärs- och tjänsteidéer behövs som kan ge nya arbetstillfällen. Arbetsmarknad- utbildningarna bär därför ha ett aktiverande förhållningssätt där deltagarna inom kursens ram får utforma en plan för hur de ska gå vidare. Kurserna bör anpassas till att låta kursdeltagarna föda sina egna affärsidéer och komma fram till hur de ska förverkliga dessa. I underlagsrapporten föreslås också att bidragssystemet måste anpassas så att det blir mer möjligt att starta kooeprativ. Exempelvis borde nyföretagarlån kunna ges även till ekonomiska föreningar. 6.2Förenklad företagsform/Självanställning 120 Unga och arbete SOU 1997:40 På uppdrag av och har möjligheten av en ny förenklad företagsform utretts . Sammanfatt- ningsvis kan sägas att självanställningen är en generell åtgärd syftan- de till att främja småföretagande och flexibelt företagande samt till att öka förvärvsintensiteten hos de utan anställning. Den utformas så att statens försörjningsbörda för arbetslösheten lättar.