sou · GLB349 · 1998-01-01 00:00:00 — När det gäller det straffrättsliga ansvaret för felaktig tillämpning av regeln om inskränkning i rätten att få kopia innebär kommitténs förslag om reglering i sekretesslagen en fördel jämfört med en reglering av inskränkningen i grundlag. Fördelen består däri att ett felaktigt utlämnande av kopior är straffbart. Detta beror på att en inskränkning i rätten att få kopia som införs i grundlag inte i sig kan anses innebära ett förbud för en tjänsteman att lämna ut allmänna handlingar. Sådana förbud meddelas i sekretesslagen (1 § sekretesslagen, jämför Hovrättens över och remissyttrande över JK:s rapport om offentlighetsprincipen, betänkandebilaga 5). 9.7.6Särskilt om 9 kap. 16 och 17 §§ sekretesslagen Som framgått i avsnitt 9.1 och 9.5 gjordes det en ändring i 9 kap. 16 § sekretesslagen som 5 kap. 6 § sekretesslagen infördes. 316 Principen om allm änna handlingars... ringen syftade till att bereda skydd för barns integritet i de mål om barnpornografibrott där barn kunde identifieras. Kommittén har övervägt bl.a. om paragrafen skall utvidgas att omfatta också brottet olaga våldsskildring och motsvarande tryckfrihets- och yttrandefrihets- brott. I det lagstiftningsärende som rörde den aktuella ändringen av 9 kap. 16 § sekretesslagen påpekade departementschefen (prop. 1992/93:256 s.8) att samma problemställning som beträffande barnpornografibrott fanns vid brottet olaga våldsskildring. Departementschefen menade dock att detta brott inte lät sig lika lätt infogas i 9 kap. 16 § sekre- tesslagen eftersom det mera sällan kunde vara tal om att skydda något visst brottsoffer. Departementschefen hävdade att det som skulle motivera sekretess när det gällde olaga våldsskildring skulle vara intresset att förhindra brott bestående i att en våldsskildring sprids sedan den utlämnats som allmän handling men anförde att det inte varit möjligt att behandla detta brott inom ramen för det då aktuella mycket brådskande lagstiftningsärendet utan hänvisade till det utkast till en sekretessbestämmelse (5 kap. 6 §) som JK avsåg att överlämna till . Utskottet anförde bl.a. följande (1992/93:KU40 s. 13): "Som Justitie- kanslern anf ört kan betr äffande brottet olaga v åldsskildring knappast hävdas att intresset att v ärna den personliga integriteten i fr åga om de personer som f örekommer i skildringarna generellt v äger lika tungt som i fr åga om barn och unga i barnpornografiska skildringar. Utskottet delar d ärför Justitiekanslerns uppfattning att det inte p å samma s ätt är motiverat att f öreslå inskränkningar i offentligheten n är det gäller brott som olaga v åldsskildring." Utskottet fann att reglering- en i stället borde ta sikte på att hindra att skildringarna sprids i strid med BrB, TF eller YGL. Tillkomsten av en skildring av barn i pornografisk bild torde förutsätta att ett brott i form av ett sexuellt övergrepp begåtts mot barnet. När det gäller olaga våldsskildring behöver det emellertid inte förhålla sig så att ett verkligt brott begåtts mot den som i skildringen är offer för våldet. Den som framställs som offer kan ju ha deltagit mer eller mindre frivilligt och tekniska effekter kan ha använts för att ge sken av verkligt våld. Beträffande olaga våldsskildringar kan det också vara så att de medverkande ömsom framstår som offer för våldet och ömsom som förövare av detta. Dessa förhållanden innebär enligt kommitténs mening att det inte finns tillräckliga skäl att helt inskränka offentligheten beträffande olaga våldsskildringar i syfte att skydda in- tegriteten hos dem som framstår som offer i skildringarna. Om man i lagstiftningen skulle söka avgränsa de fall där ett integritetsskydd för offer i olaga våldsskildringar är befogat t.ex. genom att föreskriva att sekretess skall gälla "när skildringen inneburit ett utnyttjande" skulle man emellertid få stora tillämpningssvårigheter. Det framgår ju normalt Principen om allm änna handlingars... knappast av en olaga våldsskildring om "offrets" medverkan inneburit ett utnyttjande eller om våldet varit verkligt eller inte. Med hänsyn till dessa förhållanden stannar kommittén för att inte föreslå att 9 kap. 16 § sekretesslagen utvidgas att omfatta brottet olaga våldsskildring. Sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen för uppgift om en ung person som skildras i en pornografisk bild gäller enligt nu gällande lydelse hos domstol i mål om ansvar för barnpornografibrott eller motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott samt i ärenden som rör sådana brott, t.ex. ansökning om resning i brottmål (se prop. 1995/96:127 s. 48). Barnpornografiska skildringar där den unge kan identifieras kan emellertid förekomma hos domstol även i andra sammanhang än i mål om ansvar för barnpornografibrott eller motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Sådana samman- hang är mål om ansökan om konfiskering enligt 9 kap. 5 § TF respektive 7 kap. 2 § YGL, mål om förverkande av barnpornografi enligt lagen (1994:1478) om förverkande av barnpornografi samt mål om förverkande enligt 36 kap. BrB. Som angetts i avsnitt 9.7.3 kan skildringar av här avsett slag också tänkas förekomma i mål om skadestånd på grund av barnpornografibrott eller motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott även om detta torde bli ovanligt. Intresset av skydd för den unges integritet gör sig lika starkt gällande i mål av nu nämnt slag som i mål om ansvar för brott. Kommittén föreslår därför att regeln i 9 kap. 16 § sekretesslagen om sekretess för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild utvidgas att omfatta också dessa typer av mål. Sekretess kommer då att gälla även i motsvarande resningsärenden och ärenden rörande klagan över domvilla. När det gäller 9 kap. 16 § sekretesslagen vill kommittén slutligen peka på att regeln inte skall läsas så att sekretessen för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild upphör att gälla när den unge nått vuxen ålder. Innebörden i regeln är i stället att sekretessen kvarstår så länge det kan antas att den unge eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs, i fråga om allmän handling dock högst . I avsnitt 9.7.3 under rubriken myndigheter bör in- skränkningen i rätten att få kopia gälla? framgår att det förekommer att biträder JK, allmän åklagare och polis med gransk- ning av filmer och videogram vid utredning av barnpornografi- brott och olaga våldsskildring eller motsvarande tryckfrihets- eller yttran- defrihetsbrott och att det är tveksamt om sekretessen enligt 8 kap. 20 § sekretesslagen gäller i ett sådant fall. Genom det förslag som kommittén framlägger där säkerställs det att biografbyrån i ett sådant fall kan vägra att lämna ut kopior av barnpornografiskildringar och olaga våldsskildringar. Kommittén anser att det även bör säkerställas att sådan sekretess som enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen gäller hos 318 Principen om allm änna handlingars... domstol när ett barn i en barnpornografisk skildring kan identifieras även gäller hos biografbyrån när ett barn i en barnporno- grafisk skildring kan identifieras. Detta bör ske genom ett tillägg av en ny fjärde punkt i 9 kap. 17 § första stycket sekretesslagen. 9.7.7Frågor om arkivering m.m. I sin rapport till regeringen om offentlighetsprincipen anförde JK (betänkandebilaga 4, avsnitt 3.2) att det kunde övervägas att införa en regel med innebörden att JK skall överlämna exemplar eller kopior av exemplar som tagits i beslag i samband med utredningar vid tryck- frihets- och yttrandefrihetsbrott i viss anslutning till de rutiner som gäller för leverans av pliktexemplar. Som skäl angav JK att det fick hållas för visst att framställningar inte alltid levereras enligt be- stämmelserna om pliktexemplar, att någon begränsning vad gäller innehåll eller syfte med de framställningar som skall lämnas inte föreligger samt att det är viktig att samlingarna blir så kompletta som möjligt. Arkivet för ljud och bild () bekräftade i sitt remissvar att pliktexemplar inte alltid lämnas enligt bestämmelserna och anförde att material som varit föremål för beslag eller konfiskering med all säkerhet kommer att ha ett högt forskningsvärde. tillstyrkte därför införande av en ordning bestående i att JK lämnar beslagtagna ljud- och bildupptagningar till . anförde i sitt remissvar att det framstår som utomordentligt viktigt att en bestämmelse verkligen kommer till stånd om att JK skall leverera exemplar eller kopior av beslagtagna skrifter, videogram m.m. till de pliktleveransmottagande biblioteken respektive . Kommittén har därför tagit upp frågan om en bestämmelse av ovan angiven innebörd bör föreslås. Därvid har kommittén inhämtat följande upplysningar från JK om myndighetens hantering av sådana dokument som avses i pliktexemplarslagen. Beslagtagna videogram m.m. som leder till åtal lämnas till tings- rätten. Om beslag hävs eller förfaller återställs dokumentet till den från vilken beslaget gjordes. Om t.ex ett videogram inkommer från en enskild person som begär att åtal skall väckas blir det en akthandling som bevaras hos JK. Om ett videogram inkommer från en kontrollant på förvaras det i kopia hos JK om åtal inte väcks. Det finns inga särskilda regler om gallring av barnpornografiska skildringar eller olaga våldsskildringar. Av uppgifterna framgår alltså att de här aktuella dokumenten bevaras hos JK eller tingsrätten, bortsett från dokument som varit i beslag och återlämnas på grund av att beslaget hävts eller förfallit. Beträffande de dokument som varit i beslag och återlämnas till den Principen om allm änna handlingars... från vilken beslaget gjordes åvilar skyldigheten att leverera pliktexem- plar enligt nu gällande regler i huvudsak den som framställt eller annars gjort framställningen tillgänglig för allmänheten. Om man anser att intresset av att och biblioteken får så kompletta samlingar som möjligt väger tungt kan man överväga en skyldighet för JK att leverera pliktexemplar. Kommittén anser emellertid att en sådan regel ligger utanför det som kommittén har anledning att lägga fram förslag om. Kommittén stannar därför för att inte förorda en sådan regel. Som framgått av redogörelsen i avsnitt 9.4 finns det inte några särskilda regler om gallring av allmänna handlingar som utgörs av skildringar av barn i pornografisk bild eller av olaga våldsskildringar. Kommittén har övervägt om sådana särskilda gallringsregler bör införas för att säkra att brottslig spridning av skildringarna inte kan förekomma efter att målet avgjorts och avgörandet vunnit laga kraft (jfr. 37 och 38 §§ förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol). Kommittén anser emellertid att den nu föreslagna regeln i 5 kap. 6 § sekretesslagen i kombination med 9 kap. 16 § samma lag ger ett tillräckligt skydd mot sådan spridning och att särskilda regler om gallring av nu aktuella skildringar är en alltför långtgående åtgärd med hänsyn till det berättigade intresse som föreligger av att i efterhand kunna kontrollera hur målet handlagts och bedömts. Kommittén lägger därför inte heller i denna del fram något förslag. 320 Principen om allm änna handlingars... Preskriptionstiden f ör yttrandefrihetsbrottet... 10Preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) har i en framställning till föreslagit att regeringen skall överväga en ändring av preskriptionsreglerna för yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp så att detta kommer att omfattas av den sista meningen i 7 kap. 1 § andra stycket YGL enligt vilken det som är föreskrivet i lag gäller i fråga om tid för väckande av talan för barnpornografibrott och olaga våldsskildring. Framställningen har överlämnats till . I sin anmälan anger DO att förslaget är motiverat av att nu gällande preskriptionstid medför att rasistmusik på CD och liknande i praktiken inte kan bli föremål för lagföring och förstöring annat än i undantagsfall. Frågan är alltså om yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp skall föras in under sista meningen i 7 kap. 1 § andra stycket YGL så att tid för väckande av talan för detta brott bestäms i vanlig lag. Enligt regler om åtalspreskription skall den som har gjort sig skyldig till ett brott inte kunna straffas för det brottet förflutit efter att gärningen begicks. I den allmänna straffrätten föreskrivs olika preskriptionstider beroende av vilket straff som ingår i straffskalan för brottet (se 35 kap. BrB). Bestämmelserna om påföljdspreskription innebär att påföljden inte får verkställas om verkställigheten inte påbörjats (35 kap. 7-9 §§ BrB). Det finns undantag från regeln om att straffskalorna styr tiden för åtalspreskription. Sådana undantag kan vara utformade på så sätt att tiden inte anses börja löpa förrän en viss omständighet inträffat (se t.ex. regeln om preskription vid sexuella övergrepp mot barn, 35 kap. 4 § andra stycket BrB). 322 Preskriptionstiden f ör yttrandefrihetsbrottet... I TF och YGL finns särskilda regler för beräkning av tiden för åtalspreskription. Det har ansetts vara viktigt att frågan om åtal för tryckfrihetsbrott avgörs snabbt. Att åtalsprövningen i tryck- och yttrandefrihetsmål tidsmässigt anses böra ske i anslutning till utgivningen och inte långt efteråt, hör samman med att de flesta yttranden som kan vara straffbara enligt TF och YGL är sådana som har betydelse för den allmänna opinionsbildningen. Och uppfattningen om vad som må vara tillåtet respektive otillåtet att yttra även inom ett visst straffbud kan skifta inom en inte alltför omfattande tidsperiod. Det är på grund av detta som det beträffande politiska yttranden är särskilt viktigt att åtalsfrågan blir avgjord efter offentliggöran- det, så att medier sedan de funnits ute , efter hand får straffritt innehåll. En snabb bedömning är också av betydelse mot bakgrund av ensamansvaret. Det har även i kommentarer till dessa bestämmelser anförts att det är viktigt att åtalsfrågan inte kommer upp på nytt, när den allmänna opinionen kanske har ändrat uppfattning. Allmänt åtal för tryckfrihetsbrott skall således väckas från utgivningen om det är fråga om periodisk skrift för vilken utgivningsbevis gällde vid utgivningen och för andra skrifter. Den som vill föra talan i form av enskilt åtal har att följa de preskriptionstider som gäller enligt vanlig lag, dvs. om preskriptionstider har varit i princip desamma sedan nuvarande TF:s tillkomst. gällde emellertid att ett granskningsexemplar också skulle ha lämnats för att preskriptionstiden skulle börja löpa. På YGL:s område gäller en ettårig preskriptionstid för filmer och ljudupptagningar, räknat från tiden när upptagningen lämnades ut för spridning. För radio- och TV-program är preskriptionstiden räknat från det att programmet sändes. Det finns undantag även från dessa preskriptionsregler. YGL medger att det i lag föreskrivs att filmer inte i detta avseende anses ha lämnats ut för spridning förrän de har lämnats för registrering hos en myndighet (7 kap. 1 § andra stycket tredje meningen). Bestämmelser om sådan registrering finns i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument (se 5 kap. 8 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden). Eftersom pliktexemplarslagen föreskriver att pliktexemplar av videogram endast skall lämnas för det fall videogrammet ges ut i minst fem exemplar och t.ex. barnpornografiska videogram ofta inte framställs av en och samma person i minst fem exemplar eller i vart fall inte lämnas som pliktexemplar även om det står klart att skyldighet att göra detta föreligger, börjar i princip aldrig den i grundlagen föreskrivna kortare preskriptionstiden att löpa för sådana videogram. I sådana fall torde med andra ord åtalspreskription inträda endast enligt vad som följer av de allmänna reglerna i BrB. Preskriptionstiden f ör yttrandefrihetsbrottet... I förarbetena till bestämmelsen i 7 kap. 1 § andra stycket tredje meningen YGL anges att det genom den nya regeln i grundlagen blev sörjt för att det finns reella möjligheter att ingripa mot otillåtna skildringar innan ansvaret har preskriberats (prop. 1990/91:64 s. 129). Bestämmelsen föranleddes av att det ansågs inte kunna uteslutas att filmer och videogram, med tanke främst på brotten olaga våldsskildring och barnpornografibrott, offentliggörs under mindre uppmärksammade former och att spridning i större skala påbörjas först sedan brotten preskriberats. Bestämmelsen omfattar endast filmer, inte ljudupptagningar. I en annan särbestämmelse, 7 kap. 1 § andra stycket fjärde meningen YGL, som dock uttryckligen avser olaga våldsskildring och barnpor- nografibrott, föreskrivs att för dessa brott gäller vad som är föreskrivet i vanlig lag om tid för väckande av talan. Detta betyder att det i vart fall är en femårig preskriptionstid för filmer som innehåller sådana brottsliga skildringar även om pliktexemplar lämnats enligt pliktexemplarslagen. Från det att YGL trädde i kraft och har 12 ärenden rörande hets mot folkgrupp i filmer, videogram eller ljudupptagningar handlagts av JK. Dessa ärenden har omfattat totalt ett hundratal olika titlar, till helt övervägande delen ljudupptagningar. I två av ärendena har åtal väckts för hets mot folkgrupp. Det ena åtalet avser en CD-skiva och har lett till en fällande dom i . Målet har överklagats till hovrätten. Det andra åtalet avser sju CD-skivor och ett videogram och handläggs av . De övriga ärendena har avskrivits från vidare handläggning. I ett stort antal fall har skälet till avskrivningen varit att åtalspreskription inträtt innan ärendet anhängiggjordes hos JK. Skäl till avskrivning i övrigt har varit bl.a. att det saknats tillräckliga skäl att inleda utredning rörande yttrandefrihetsbrott. Från JK har inhämtats att svårigheterna vid utredning av yttrandefri- hetsbrottet hets mot folkgrupp ofta bestått i att ursprungsuppgifter och uppgift om utgivare inte satts ut på det sätt som föreskrivs i 3 kap. 13 § respektive 4 kap. 4 § YGL. När framställningarna utgörs av delar av andra framställningar uppkommer också särskilda problem (se avsnitt 5.5 om skräddarsydda videogram). I fråga om grammofonskivor och CD-skivor som producerats inom landet är dock möjligheterna att få fram ursprungsuppgifter ändå ganska goda eftersom det endast finns ett fåtal producenter av grammofonskivor och CD-skivor och dessa ofta kan lämna sådana uppgifter. 324 Preskriptionstiden f ör yttrandefrihetsbrottet... Frågan om förlängning av preskriptionstiden för tryck- och yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp har också uppmärksammats i . I en motion till om rasistisk rockmusik (mot. 1996/97:K415) hemställs att hos regeringen begär förslag om förlängd preskriptionstid till för misstänkta yttrandefrihetsbrott genom upptagningar. I motionen anförs bl.a. att en allt större del av den nazistiska och rasistiska propaganda som bedrivs i och i resten av världen sker genom musik och att denna förutom vid konserter nu också sprids i stora upplagor som CD-skivor. Vidare anges bl.a. att det har visat sig att det är svårt att utreda yttrandefrihetsbrott inom den gällande preskriptionstiden, , och att starka skäl talar för att preskriptionstiden förlängs så att polisens utredningsmöjligheter förbättras. I en motion (1996/97:c576) angående förlängning av preskriptionstiden vid utgivning av rasistisk musik anges att preskriptionstiden för hets mot folkgrupp bör förlängas avsevärt och det hemställs att som sin mening ger regeringen detta till känna. I en annan motion (mot. 1996/97:K416) om preskriptionstiden för rasistisk text hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan lagändring att preskriptionstiden för rasistisk text förlängs. Hets mot folkgrupp ingår bland tryck- och yttrandefrihetsbrotten (7 kap. 4 § 11 TF och 5 kap. 1 § YGL). I BrB finns bestämmelser om ansvar för brottet i 16 kap. 8 §. Bestämmelserna har omarbetats bl.a. i samband med anslutning till FN:s konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering. Enligt art. 4.a i konventionen skall konventionsstaterna kriminalisera spridande av ideér, som grundas på rasöverlägsenhet eller rashat, uppmaning till rasdiskriminering, våldshandling eller uppmaning till sådan handling mot någon ras eller persongrupp av annan hudfärg eller annat etniskt ursprung samt lämnande av stöd åt rasförföljelse. En företeelse som har uppmärksammats mer och mer är förekomsten av rasistiska budskap i form av musik, både levande och inspelad. har det främst varit skrifter som varit aktuella för lagföring för hets mot folkgrupp. Det nya sättet att uttrycka hot eller missaktning på grund av ras eller dylikt har lett till vissa svårigheter av det slag som inte sällan är förknippade med nya typer av brottslighet, såsom att upptäcka, utreda och beivra denna. Detta kan kräva särskilda åtgärder för att komma till rätta med problemen. Behovet av åtgärder måste bedömas inte bara mot bakgrund av problemen med kriminaliteten utan också med hänsyn tagen till Preskriptionstiden f ör yttrandefrihetsbrottet... befintligt regelsystem och allmänna principer i rättsordningen. Detta är särskilt viktigt i grundlagssammanhang. Som framgått finns i TF och YGL särskilt korta preskriptionstider för tryck- och yttrandefrihetsbrott. Kortast tid, , gäller för typiska nyhetsmedier, periodiska skrifter och radio- och TV-program. För andra skrifter och för filmer, videogram och dylikt och ljudupptag- ningar är tiden . Från dessa två tidsgränser finns dock undantag som avser upptagningar av rörliga bilder. De tillkom som ett inslag bland de regler som motiverades av intresset att komma till rätta med framför allt våldsskildringar men också barnpornografi och som bl.a. innebär att filmer och videogram som skall visas offentligt skall förhandsgranskas, ett avsteg från censurförbudet som ju är en av de tryckfrihetsrättsliga grundprinciperna. Särregleringen av preskriptionstiden för olaga våldsskildring och barnpornografibrott skall sålunda ses mot bakgrund av den diskussion som förts om omfattningen av förhandsgranskningen av filmer och videogram. Detta undantag från de generella tryckfrihetsrättsliga preskriptionstiderna avser också nu enbart framställningar i rörliga bilder. Det är med hänsyn till det anförda tydligt att en motsvarande särreglering för brottet hets mot folkgrupp inte kan ske utan vidare genom att detta brott i 7 kap. 1 § YGL behandlas på samma sätt som olaga våldsskildring och barnpornografibrott. Det gäller en avvikelse från tryckfrihetsrättsliga huvudregler utanför det på flera sätt särregle- rade film- och videoområdet, och frågan måste då ställas om bara ljudupptagningar skall omfattas eller om även tekniska upptagningar som enbart innehåller text skall omfattas. Skall i så fall också tryckta skrifter som innefattar hets mot folkgrupp behandlas på samma sätt för att man skall kunna komma till rätta med material som sprids på ett lika svårkontrollerat sätt som ljudupptagningarna med rasistisk musik? Man kan också ställa frågan, om ytterligare brott bör likställas med hets mot folkgrupp i detta sammanhang. Frågan om en särskild preskriptionstid också för yttrandefrihetsbrott som består i hets mot folkgrupp ger således anledning till ganska omfattande överväganden av principiell art. Dessa överväganden måste dessutom göras i belysning av möjligheterna till andra typer av åtgärder för att förbättra förutsättningarna att lagföra sådana brott. Som framgått är det olika förhållanden som gör att det är svårt att effektivt lagföra brotten. Problem med den nuvarande preskriptionstiden är alltså bara en del av de svårigheter som kan finnas med att beivra rasistisk musik. Frågan om en förlängning av preskriptionstiden behöver därför belysas i ett brett perspektiv som kommittén inte haft möjlighet att anlägga och kommittén lägger inte fram något förslag med anledning av DO:s framställning. 326 Preskriptionstiden f ör yttrandefrihetsbrottet...