sou · GLB3133 · 1998-01-01 00:00:00 — tion ägt rum hos andra djurslag, till exempel nötkreatur, får, gris, häst, hund och katt, som av olika anledningar felaktigt givits koccidiostatika. Hästar är särskilt känsliga för jonoforer och stor aktsamhet måste iakttagas vid foder- framställning så att hästfoder inte kontamineras. Katter tycks också vara mycket känsliga. Toxisk påverkan omfattar främst skelett- och hjärtmusku- latur. En del jonoforer samverkar med andra läkemedel, till exempel vissa antibiotika och kemoterapeutika, vilket kan öka förgiftningsrisken. På grund av jonoforernas experimentellt påvisade effekter på hjärtverk- samheten hos flera djurslag vid låg dosering, har det spekulerats huruvida restkoncentrationer av sådana substanser i livsmedel skulle kunna påverka människors hälsa. Några rapporter som påvisar jonoforintoxikation efter kycklinkonsumtion hos människa har dock inte påträffats. Alla koccidiostatika har åsatta karenstider. Om dessa efterlevs bör inga restsubstanser förekomma i kött. Några koccidiostatika har enligt det svenska regelverket kortare karenstider än vad som är föreskrivet inom EU. Det är önskvärt att de svenska karenstiderna harmoniseras med de som används inom EU. Både koccidiostatika av jonofor och icke-jonofor typ kan förorsaka hud- och slemhinneirritation och allergisk reaktion hos människor som arbetar med inblandning av koccidiostatika i foder. En del icke-jonofora koccidiostatika kan ha toxiska effekter på fjäderfän och andra djur. Ett exempel är halofuginon som reducerar hudens hållfasthet hos kyckling vilket kan resultera i hudsår under fåglarnas liv och i samband med slakten. Halofuginon är dessutom toxiskt för fisk. Jonoforer har snäva toxikologiska säkerhetsmarginaler. Jonoforer kan vara mycket toxiska om de tillförs andra djurslag än fjäderfä. En del jonoforer samverkar med andra läkemedel vilket kan öka den toxiko- logiska risken. Jonoforer och en del icke jonoforer kan ge slemhinneirritation och allergisk reaktion hos människor. Eftersom koccidiostatika avgår med avföringen kommer fjäderfägödsel att innehålla substanserna och deras nedbrytningsprodukter. Dessa kommer, när fjäderfäträcken används som gödningsmedel, att tillföras jord och vatten. Mycket lite är känt om hur koccidiostatika och deras nedbrytningsprodukter påverkar till exempel jordmikrober, insekter, maskar, vattenlevande orga- nismer och växtlighet. Tillgängliga data indikerar att jonoforer bryts ned i aerob miljö, det vill säga i närvaro av syre. I anaeroba system, såsom biogasanläggningar, har det visat sig att jonoforen monesin påverkar biogasutbytet negativt. Flera studier beskriver också att monensin påverkar äppelpollen negativt. I försök med icke-jonoforen amprolium har det visat sig att substansen absorberades i det övre jordlagret där den därefter kunde återfinnas efter deponeringen. Ingen effekt kunde dock påvisas på vare sig respirationen eller mikrofloran i jorden. Eftersom en del koccidiostatika och deras nedbrytningsprodukter löses och transporteras i vatten är det viktigt att utröna deras effekter i den akvatiska miljön, detta speciellt med tanke på den toxiska effekt som exempelvis låga doser av halofuginon har på fisk. Koccidiostatika och deras metaboliter utsöndras med avföringen. Jonoforer är nedbrytningsbara i aeroba miljöer. Jonoforen monesin påverkar effektiviteten i anaeroba behandlingssystem negativt ex. biogasutvinnig. På grund av att koccidierna snabbt utvecklar resistens mot koccidiostatika minskar behandlingseffekten. Utvecklingen av nya koccidiostatika är kost- nadskrävande. Det finns en allmän och ökande kritik mot kemiska tillsatser i djurhållningen. Dessutom kan koccidiostatika-användningen medföra poten- tiella faror för arbetare i fodermedelsindustrin. Därför finns ett ökat intresse för att utveckla icke kemiskt baserade sätt att förebygga koccidios. Sådana möjligheter är främst förbättrad hygien i djurstallarna, genetiska förändringar av djuren och fortsatt utveckling av immunologiska metoder, till exempel vaccinering. Ett av huvudskälen för att hålla fjäderfä på nätgolv eller i burar är att separera fåglarna från koccidieinnehållande avföring och därmed förhindra smittspridning. God hygien och bra desinfektionsmedel reducerar antalet koccidier men eliminerar sannolikt inte helt risken för sjukdomen. Genetisk resistens mot koccidier Exponering för koccidier ger upphov till immunitet mot parasiten. Graden av immunsvar beror på flera faktorer hos såväl parasiten som värddjuret. och värddjurets genetiska egenskaper är av betydelse. Det finns således en genetiskt kopplad resistens hos djuret. fokuseras det genetiska arbetet på att höja tillväxten hos slaktkycklingarna respektive äggproduk- tionen hos värphönsen istället för att försöka utveckla genetiskt betingad motståndskraft mot koccidier och andra infektionsämnen. Det framtida avelsarbetet bör mer inriktas mot att få fram fjäderfä med ökad motstånds- kraft mot sjukdomar. har levande vacciner mot koccidier blivit tillgängliga. De används dock inte inom slaktkycklinguppfödningen utan företrädesvis till avelsdjur. De svenska erfarenheterna är goda. Den stora nackdelen är vaccinernas pris vilket begränsar deras användning inom främst slaktkyck- lingproduktionen. Vid försök har det visat sig att slaktkycklingar som vaccinerats mot koccidios växer sämre än slaktkycklingar som föds upp med koccidiostatika och/eller lågdosantibiotika i fodret. Slaktkycklingar som vaccinerats mot koccidios och inte får koccidiostatika och/eller lågdosantibiotika har även högre antal av bakterien #LOSTRIDIUM PERFRINGENS i tarmen, vilket troligen är orsaken till den sämre tillväxten. Ökad mängd av # PERFRINGENS ökar risken för utbrott av nekrotiserande enterit. Mer forskning som inriktas på utveck- ling av nya vaccinationsstrategier som beaktar både koccidios och nekrotise- rande enterit är nödvändig. I ett långsiktigt hållbart perspektiv är kemisk kontroll av koccidios tveksam. Förbättringar på hygiensidan kan reducera koccidiosförekomsten. Den nuvarande starka fokuseringen på produktionsegenskaper i avelsarbetet bör ersättas med avel för sjukdomsresistens. Mer forskning och utveckling behövs för att få fram vacciner mot koccidios och nekrotiserande enterit. 7.6Nitroimidazoler (Addendum) Histomoniasis är en sjukdom som förorsakas av en encellig parasit och som drabbar hönsfåglar. Kalkon är mest mottaglig för sjukdomen. I flera länder används förebyggande kemoterapi för att förhindra utbrott hos kalkon. I svensk kalkonuppfödning har histomoniasis inte varit ett problem och förebyggande kemoterapi används ej. De medel som används för terapi är ur gruppen 5-nitroimidazoler. Nitroi- midazoler absorberas väl efter oral tillförsel till enkelmagade djur. De finns dokumenterade genotoxiska och carcinogena effekter av 5-nitroimidazoler. Dessa har bedömts så allvarliga att de ej får användas som läkemedel för djur inom EU. De är dock fortfarande tillåtna som till- sats i foder. Beaktande de genotoxiska och carcinogena effekterna av 5-nitroimidazoler samt att de på grund av detta är förbjudna som läkemedel ter sig deras användande som fodertillsats högst märklig. Det är utredningens uppfattning att 5-nitroimidazoler bör förbjudas som fodertillsats. 5-nitroimidazoler används för preventiv kemoterapi av protozosjukdomen histomonisasis som främst drabbar kalkon. 5-nitroimidazoler har dokumenterad genotoxisk och carcinogen effekt och är på grund härav förbjudna som läkemedel men är märkligt nog tillåtna som fodertillsatser. 5-nitroimidazoler bör förbjudas som fodertillsatser. 8Bedömningar av användandet av antimikrobiella fodertillsatser Som tidigare nämnts godkänns fodertillsatser enligt ett förfarande som är beskrivet i direktivet om fodertillsatser, 70/524/EEG. I artikel 3a anges vilka kriterier som måste uppfyllas för godkännande. En bedömning av användan- det av antimikrobiella fodertillsatser måste följaktligen omfatta ett övervä- gande om huruvida denna artikel uppfylls. Sådana avvägningar har givetvis gjorts för varje substans i samband med godkännandet. har dock både kunskap och metodik utvecklats inom området och en förnyad utvärde- ring kan därmed resultera i andra slutsatser. $IREKTIV OM FODERTILLSATSER %%' ¤NDRAT ENLIGT %' !RTIKEL A 'EMENSKAPSGODK¤NNANDE F¶R EN TILLSATS MEDDELAS OM A TILLSATSEN VID INBLANDNING I FODER HAR N¥GON AV DE EFFEKTER SOM A B MED BEAKTANDE AV ANV¤NDNINGSF¶RH¥LLANDENA TILLSATSEN INTE MEDF¶R N¥GON ELLER DJURS H¤LSA ELLER F¶R MILJ¶N OCH INTE ¤R TILL SKADA F¶R KONSUMENTERNA D¤RF¶R ATT EGENSKAPERNA I ANIMALIEPRODUKTERNA F¶R¤NDRAS C TILLSATSEN KAN KONTROLLERAS I SIN EGENSKAP AV TILLSATS I FODER ELLER I F¶REKOMMANDE FALL I FODERR¥VAROR D MED BEAKTANDE AV DEN TILL¥TNA HALTEN BEHANDLING ELLER F¶REBYGGANDE AV DJURSJUKDOMAR ¤R UTESLUTNA $ETTA VILLKOR G¤LLER INTE F¶R TILLSATSER SOM ING¥R I GRUPPEN KOCCIDIOSTATIKA OCH ANDRA MEDICINSKT VERKSAMMA SUBSTANSER E TILLSATSEN INTE AV BETYDELSEFULLA SK¤L SOM R¶R M¤NNISKORS ELLER DJURS H¤LSA M¥STE F¶RBEH¥LLAS MEDICINSK ELLER VETERIN¤R ANV¤NDNING ) ARTIKEL AV DETTA DIREKTIV SPECIFICERAS GYNNSAMMA EFFEKTER AV FODERTILLSATSER I det följande kommer de understrukna satserna att diskuteras utförligare. Det har förutsatts att metoder för kontroll av förekomst i foder finns till- gängliga för alla registrerade substanser. Frånvaro av negativ inverkan har tolkats som det samma som säkerhet. Då obefintliga risker inte kan förväntas i någon situation, är säkerhet att betrakta som en risk av acceptabel storlek. AFT och koccidiostatika tillförs och involverar stora djurgrupper. Bedömningen av eventuella risker rörande dessa substanser måste därför göras ytterst noggrant. Säkerhetsfrågor hanteras ofta med de instrument som står till buds i en riskanalys. Frågan huruvida substanser ska förbehållas medicinska eller veterinära ändamål hör ihop med säkerhetsaspekten, men åtgärdas i den procedur som kallas riskhantering. Frågan om profylaktiska eller terapeutiska effekter rör inte säkerhet, utan snarare regleringsmässiga frågor. Nedan presenteras en bedömning av användandet av antimikrobiella fo- dertillsatser, baserat på den bakgrund som ges i kapitel 3-7 och annex A-F. De berörda substanserna är naturligtvis mycket olika. Dock har, för att förenkla diskussionen om viktiga principiella frågor, ett horisontellt tillväga- gångssätt valts. Riskanalys är den vetenskap som hanterar riskbedömning och beslut som rör risker. Dessa processer är en del av det dagliga livet, men i komplexa situationer med ständigt ökande krav på kontinuitet, flexibilitet, insyn och åskådlighet behövs en formell hantering av riskfrågor. Riskanalys inom medicinen baseras till stor del på epidemiologi och sta- tistik, men är skild från dessa vetenskaper. Riskanalyser omfattar projektio- ner och förutsägelser om framtiden baserade på antaganden och analyser av historiska och samtida data. Vetenskaper som gör framtidsbedömningar är aldrig perfekta. När en förutsägelse inte längre verkar hållbar måste därför de data som den baseras på återigen kritiskt granskas och riskanalysmodellen omprövas. En noggrann värdering av förutsägelserna och justeringar av riskanalysmodellen bidrar till mer säkra analyser. Viss oenighet råder om nomenklaturen inom riskanalys, delvis för att det är ett nytt och snabbt växande område, och delvis för att den involverar ett flertal vetenskapliga discipliner som var och en använder orden på sitt sätt. Ingen enhetlig nomenklatur finns ännu, men försök har gjorts att definiera några termer som ofta används i riskstudier (, 1993) Enligt dessa definitioner är RISKANALYS en process som inkluderar riskbedömning, riskhantering och riskkommunikation. 2ISKBED¶MNING är en procedur som identifierar en fara och utvärderar risken med denna fara, i absolut och relativ bemärkelse, vilket inkluderar skattningar av osäkra faktorer. är den beslutsprocess som väljer och genomdriver de åtgärder som ska vidtas för att minimera risken och RISKKOMMUNIKATION är ett öppet utbyte av information och åsikter om risk mellan olika grupper i samhället, ägnat att ge en ökad förståelse och bättre riskhantering. &AROR är händelser eller företeelser som är potentiellt skadliga, dvs. vad som kan gå fel och hur detta skulle kunna hända. Begreppet RISK består av två delkomponenter; sannolikheten och storleken (av konsekvenserna) av en skadlig händelse (dvs. ett mått på sannolikheten för skada), och effekten (biologisk, ekonomisk eller miljömässig) av den skadliga händelsen. 3¤KER HET är den nivå vid vilken risker anses acceptabla och är alltså ett subjektivt mått på riskacceptans. Det finns ett flertal modeller för hur en riskanalys kan genomföras. De flesta börjar med en identifiering av faran, dvs. de skadliga företeelserna och de förutsättningar under vilka de skulle kunna vara skadliga. Detta åtföljs av en beskrivning och kvantifiering av hur farlig företeelsen är (t.ex. genom dos-responsförhållanden), en bedömning av hur stor exponeringen av djur och människor är samt av de ekonomiska konsekvenserna och hälsoriskerna som följer på exponeringen. Slutligen uppskattas risken med hjälp av de tidigare analyserna vilket ger ett kvantitativt mått på sannolikheten för, karaktären av och storleken på de eventuella skadorna. Riskbedömning och riskvärdering bör i så stor utsträckning som möjligt hanteras separat för att minska risken för intressekonflikter och missförstånd. Dock behövs kontakt mellan dessa två delar för ömsesidig påverkan, informationsutbyte och utvärdering. En viktig faktor att beakta i riskhantering är osäkerheten i riskvärderingen. Den skenbara precisionen i ett kvantitativt estimat kan ge det felaktiga intrycket att detta är det enda sanna svaret, trots att det erhållits från en utvärdering av flera möjliga resultat och är bara en skattning av en given utgång bland många möjliga (, 1993) På grund av detta är det viktigt att riskbedömningen ger möjlighet till insyn. När så är möjligt bör riskestimatet åtföljas av en numerisk bestämning av osäkerheten, dvs. Ett mycket osäkert estimat kräver ofta en försiktigare riskhantering. Riskanalyser är varken helt objektiva eller helt kvantitativa eftersom de baseras på osäkra antaganden vilka oftast påverkas av sociala och moraliska val. Dessutom påverkas resultaten i stor utsträckning av tiden, helt enkelt för att historia och statistik påverkas av tiden (Albanese, 1992). Exempelvis kan den statistiska fördelningen av ett hälsoproblem förändras på grund av en förändring i de diagnostiska metoderna eller på grund av att data och kunskap växer. Så länge inte alla riskelement med säkerhet knutits till en mätbar orsak kommer värderingen av dem att förändras . Ju längre in förutsägelser om risk sträcker sig, desto osäkrare är de. Trots detta är det oftast nödvändigt med långtidsprognoser. Sammanfattningsvis och något förenklat kan sägas att riskvärdering för- söker besvara följande frågor. 6AD KAN G¥ FEL (UR SANNOLIKT ¤R DET ATT DETTA SKER 6ILKA SKULLE KONSEKVENSERNA BLI OM DET GICK FEL Om tillgänglig information är pålitlig och utförlig nog för att åtminstone antyda svaren på dessa frågor, kan man gå vidare med riskhantering och riskkommunikation. Diskussionen om de ekonomiska fördelarna med fodertillsatser hör hemma i riskhanteringsproceduren, då man försöker besluta vad som är en rimlig kostnad för att eliminera eller minska risken. Riskkommunikation i fråga om fodertillsatser inkluderar information till allmänheten så att konsumenternas förtroende för animalieprodukter inte skadas. 8.3Säkerhet för människors och djurs hälsa Tänkbara skadliga effekter av AFT för djur och människors hälsa kan indelas i mikrobiologiska och toxikologiska (kemiska) aspekter. I tabell 8.I återfinns en sammanställning av tänkbara risker och deras konsekvenser för olika grupper. Hänsyn till dessa potentiella risker tas också i ritklinjerna för den information som ska tillhandahållas, i direktiv /40/EG. Tänkbara faror och konsekvenser av bruk av AFT för djur eller människor (måldjur betecknar djur som AFT är avsett för; icke måldjur betecknar djur som oavsiktligt får AFT) (nej)1 1 Parentes betecknar att generell risk ej är för handen men att risk kan uppkomma vid speciella omständigheter Mikrobiologiska risker är svårare att bedöma tidigt, vid tillfället för god- kännande av substansen ifråga. För att resistens ska utvecklas i någon högre grad krävs närvaro av två faktorer; den antimikrobiella substansen ifråga och färdiga resistensdeterminanter. Om inga resistensgener finns bland de i experimentet ingående bakteriepopulationerna är det sannolikt att ingen resistensutveckling kommer att iakttas. I sådana lägen är inte experimentella data något säkert stöd för förutsägelser om framtiden. När väl resistensgener kommer in i bakteriepopulationen kan bilden snabbt förändras. Tyvärr försvåras kontinuerlig utvärdering av mikrobiologiska risker vid AFT- användning av bristen på information och de komplexa skeenden som är inblandade. Utvärderingen av kemiska risker är väl etablerad och bygger på olika toxikologiska studier. Riskhantering innefattar i dessa fall ofta fastställande av gränsvärden för daglig konsumtion samt karenstider. I det följande har gjorts ett försök till en riskanalys, med tyngdpunkten lagd på de mikrobiologiska aspekterna. Tillgänglig bakgrundsinformation har presenterats i kapitel 4-7 och annex A-F. Exponering av bakterier för AFT medför att de utsätts för ett selektionstryck att tillskapa ökad resistens mot AFT och ibland även mot andra antimikrobi- ella substanser (se kapitel 4). Andelen resistenta bakterier kommer att öka. Resistens hos bakterier är inte i sig ett problem. Följderna däremot är det, i form av förlorad effekt av substansen eller substansgruppen ifråga. Kon- sekvenserna beror alltså på om användandet av en specifik tillsats bidrar till resistens hos potentiella patogener mot antibakteriella substanser som används för att bekämpa infektioner orsakade av dessa bakterier. i måldjuret, kommer konsekvenserna att synas . Resistensgener kan också överföras mellan måldjurets bakterier och bakterier hos andra djur eller människor. Sannolikheten för sådana överföringar och deras konsek- venser behöver utredas närmare. Resistensgener kan spridas mellan djur och människor på många olika sätt. I figur 8.I ges en förenklad sammanställning över möjliga spridningsvägar. Det moderna samhället är givetvis mer komplext än så. Djur, djurfoder, djurprodukter och avfall från djur transporteras mellan olika regioner, människor reser över hela världen och vår dagliga föda kommer från många olika områden. För att illustrera detta användes en enkel veckomatsedel (från , vecka 29, 1997) innehållande 5 enrätters middagar, plus en frukt till efterrätt. Vid ett konsekvent val av de billigaste alternativen i 2 större snabbköp (ICA resp. Obs) härrörde ingredi- enserna från 11-15 olika länder. Undersökningen gjordes , då andelen inhemsk frukt och grönsaker är jämförelsevis hög För att uppskatta till vilken grad användande av AFT i djurproduktionen bidrar till ökad resistens hos humanbakterier, behövs en beräkning av överföringsfrekvensen mellan djur- och människobakterier och dess effekt på populationsnivå. Vid diffusa risker och bristande tillgång på nödvändig information använ- der riskanalyser oftast antaganden för att uppskatta riskens storlek. E N V IR O N M E N T : u ten s ils F O O D p ack in g H U M A N S E N V IR O N M E N T : u ten s ils m anure effluen ts W IL D L IF E W A T E R P L A N T S in cl. C R O P S Några spridningsvägar för resistensgener inom och mellan popu- lationer av djur- och människobakterier. Sannolikhet för överföring av resistensgener I det följande illustreras en av spridningsvägarna i figur 8.I., den från djur till människa via livsmedel. I detta scenario diskuteras överföring av genen XXXA som kodar för resistens mot antibiotikum X, via konsumtion av animaliepro- Följande antaganden har gjorts baserat på tillgänglig information om glykopeptider, glykopeptidresistens, enterococker och kycklingkött: ·konsumtionen av antibiotikum X är låg, 100 definierade dygnsdoser (DDD) per 10 000 invånare och år (baserat på konsumtionen av glykopeptider inom svensk humanmedicin 1995) ·konsumtionen av produkt Y är hög, den konsumeras och individ (motsvarar en årskonsumtion av per individ) ·förekomsten av genen XXXA i/på produkt Y är (, 1995) ·en måltid () av produkt Y innehåller 250 000 bakterier som bär på genen XXXA (, 1995) överföringen av genen XXXA från djur- till människobakterier är 10 per Dessutom, då de optimala överföringsförhållandena inte är kända, begrän- sades modellen enligt följande: ·överföring sker endast om individen har kontakt med produkt Y och behandlas med antibiotikum X. Sannolikheten (P) för att en individ som behandlas med antibiotikum X, har kontakt med produkt Y åtminstone en gång () kan uttryckas som: P = 1- (1-p)365 det antas dessutom att: p = k * d k är sannolikheten för att ha kontakt med produkt Y på en slumpmässigt utvald dag d är sannolikheten för att bli behandlad med anitbiotikum X på en slump- mässigt utvald dag Sannolikhet för kontakt med produkt Y innehållande genen xxxA som behandling med antibiotikum X sker - antaganden och beräkningar Definierade dygnsdoser (DDD) per 10000 individer +ONSUMTION AV ANIMALIEPRODUKT 9 Antal dagar/år som produkt Y konsumeras Prevalensen av genen XXXA i/på produkt Y Konsumtion av produkt Y innehållande XXX! 0,5*50 &¶REKOMST OCH ¶VERF¶RING AV GENEN XXX! Antal bakterier med XXXA/g av produkt Y Antal XXXA i av Y Frekvensen överföring av XXXA/givarbakterie Totalantal överföringar per av produkt Y 250 000*10-6 Sannolikheten för behandling med X en slumpmäs- 100/(10000*365) Sannolikheten för kontakt med produkt Y innehål- lande XXXA en slumpmässigt utvald dag Sannolikheten för kontakt med Y under samtidig Sannolikheten för åtminstone en kontakt med P=1-(1-p)365 produkt Y innehållande XXXA under behandling med Sannolikheten för lyckad överföring av XXXA vid P*0,25 kontakt och samtidig behandling Med den antagna sannolikheten (P = 0,0007) innebär det att kommer 7 individer av 10 000 att ha åtminstone en kontakt med produkt Y under samtidig behandling med antibiotikum X. Eftersom antalet lyckade överföringar från bakterier i en måltid av produkt Y kommer att vara 0,25 så kommer lyckade överföringar av XXXA beräknas ske vid 1/4 av alla kontakter, dvs. hos 2 av 10 000 individer . En sensitivitetsanalys av modellen visar att genöverföringsfrekvensen, antibiotikakonsumtionen och förekomsten av resistenta bakterier i produkten har störst betydelse för resultatet. Antibiotikakonsumtion och förekomst av resistenta bakterier är de två faktorer som förväntas variera mest mellan olika regioner och olika tidpunkter. Antibiotikaförbrukningen i exemplet är låg. Om den ökar till 10 000 DDD per 10 000 individer och år kommer antalet lyckade överföringar att vara 2 per 100 individer och år. Denna konsumtionssiffra är inte mycket högre än makrolidkonsumtionen inom humanmedicinen i de nordiska länderna (Apoteksbolaget, 1996; DANMAP, 1997; MAF, 1997). Överföringsfrekvensen beror av transfermekanismerna hos resistensgenen ifråga, liksom av kombinationen av givar- och mottagarbakterie. En överfö- ringsfrekvens på 10 -6 är, generellt sett, inte särskilt hög (se kapitel 4). Alla bakterier i produkt Y antas ha förmåga att överföra XXXA. När pro- dukten konsumeras är det inte sannolikt att så är fallet, beroende på värme- behandling vid tillagning etc. Om antalet bakterier i exemplet i stället minskas till 250 per måltidsportion kommer antalet lyckade överföringar att vara 2 på 10 000 000 individer . Dock är inte heller detta något särskilt troligt resultat. Överföring av livsmedelsburna zoonoser som kräver en infektionsdos på 10 6-109 bakterier sker oavsett uppvärmning. Rekontamine- ring och bristande hygienrutiner skapar förutsättningar för uppförökning av mikroorganismer. Förutom i/på produkten finns andra överföringsmöjlig- heter, på köksutrustning mm.