sou · GLB339d2 · 1998-01-01 00:00:00 — och TV övervakar att reglerna följs. På radio- och TV-området finns i lagen (1992:1356) om satellitsänd- ningar av televisionsprogram som trädde i kraft en bestämmelse om skyldighet att sända beriktigande (12 §). Bestämmelsen infördes som ett led i anpassning till EG:s direktiv (89/552/EEG) om TV-sändningar till allmänheten. Direktivet innehåller en regel (artikel 23) som föreskriver att varje land skall se till att alla fysiska och juridiska personer skall ha rätt till beriktigande eller liknande åtgärd. Regeringen konstaterade i samband med satellitlagens tillkomst att direktivets krav uppfylldes väl av bestämmelserna i avtalen som gäller beträffande mark- sänd television, särskilt som reglerna kompletteras av bestämmelser om ärekränkning och reglerna om otillbörlig marknadsföring.167 Liknande regler skulle därför införas för satellitsändningar. Eftersom avtalsvägen inte var öppen för sändningar enligt satellitlagen måste bestämmelsen tas in i lagen. För att det inte skulle uppstå någon kollision med bestämmelsen i YGL (3 kap. 4 §) som föreskriver att den som sänder programmet själv- ständigt avgör vad som skall förekomma i programmet, står det emellertid programföretaget fritt att välja i vilken form beriktigandet skall offentlig- göras. Frågan huruvida rätten till beriktigande och genmäle skall regleras i lag har aktualiserats vid skilda tillfällen . Genmälesrätten togs bl.a. upp av (SOU 1975:49).168 Utredningen dis- kuterade för- och nackdelar med att grundlagsreglera rätten till berikti- gande och genmäle. Utredningens majoritet menade att en sådan reglering skulle innefatta så stora lagtekniska och organisatoriska svårigheter att frå- gan i vart fall tills vidare skulle överlämnas till pressens självsanerande verksamhet. Däremot ansåg utredningen att det i den föreslagna nya massmediegrundlagen skulle tas in bestämmelser som motsvarade 1 kap. 4 § andra stycket och 7 kap. 6 § andra stycket TF (se om dessa bestämmel- 1992/93:75 s. 30. 168Beträffande tidigare förslag se SOU 1994:105 s. 173–175. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 233 ser ovan under avsnitt 10.3.3.2). Genom dessa regler skulle grundlagen, enligt utredningen, anses ge uttryck åt den allmänna grundsatsen att rättel- se skall ske då det kan anses befogat. När det gällde radio och TV föreslog utredningen att programföretagen genom en i grundlagen intagen särskild bestämmelse därom skulle åläggas att utöva sin rätt att sända på ett sakligt och opartiskt sätt. Därav skulle följa, menade utredningen, att tillfälle skulle beredas till beriktiganden och genmälen.169 Frågan diskuterades även av Radioutredningen170 och Yttrandefrihetsutredningen171. Utred- ningarna kom till samma slutsats som , nämligen att nackdelarna med en sådan lagreglering övervägde fördelarna. I det lag- stiftningsärende som föregick satellitlagen diskuterades frågan om inte YGL borde ändras så att (tidigare ) kunde besluta på vilket sätt beriktigandet skulle ske. Frågan hänsköts emellertid till Radiolagsutredningen.172 har frågan om beriktigande och genmäle diskuterats av i förslaget till ny radio- och TV-lag. Efter utred- ningens förslag har det införts en bestämmelse i den nya radio- och TV- lagen173 som innebär att felaktiga uppgifter som har förekommit i ett TV- program som inte är reklam och som har sänts trådlöst, skall beriktigas när det är befogat, och att detsamma bör ske om sådana uppgifter förekommer i ett TV-program som sänts genom tråd.174 Bestämmelsen omfattar således endast beriktiganden och inte genmälen. TV-direktivets bestämmelse om genmäle har därmed också ansetts vara tillgodosedd.175 I motiven diskute- rades också frågan om TV-direktivet kräver att YGL ändras så att det går att lagstadga om hur tillrättalägganden skall publiceras. Regeringen utta- lade dock att det inte kan anses föreligga något inhemskt behov av sådana bestämmelser och att den osäkerhet som kan finnas i fråga om den före- slagna bestämmelsen om beriktiganden uppfyller direktivet, inte är ett till- räckligt starkt skäl för att ändra i grundlagen. 169SOU 1975:49 s. 159–160, se även Ds 1994:51 s. 65 och SOU 1994:105 s. 175–176. 1992/93:75 s. 32. 173SOU 1994:105, Prop. 1995/96:160, KU 1995/96:29 och rskr. 1995/96:296. 1746 kap. 3 § Radio- och TV-lag (1996:844), a. prop. 100–101. Anledningen till att skyldigheten att beriktiga har gjorts frivillig när det gäller trådsändningar är att YGL inte anses medge att en sådan reglering sker (3 kap. 1 §). 1995/96:160 s. 101. 234 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 perna i 3 kap. 4 § och 4 kap. 3 § YGL om det redaktionella oberoendet och utgivarens ensamrätt borde enligt regeringen alltså inte inskränkas. Vidare konstaterade regeringen att det följer av reglerna för god publicistisk sed att ett tillrättaläggande skall publiceras så att det har den åsyftade effek- ten.176 Även frågan om genmäle diskuterades i förslaget till ny radio- och TV- lag. Regeringen konstaterade att frågan om en lagstadgad genmälesrätt skall införas bör avgöras uteslutande med utgångspunkt i de inhemska be- hoven av en sådan reglering. (Som nämnts ansågs det tillräckligt för införlivandet av TV-direktivet att en bestämmelse om beriktigande inför- des.) Regeringen ansåg att genmälesrätten inte bör regleras i lag. Som skäl för detta angavs det begränsade behovet av en lagreglering, den troligen begränsade effekten av en sådan, risken för att genmälesrätten missbrukas i yttrandefrihetsbegränsande syfte, betänkligheter av att införa en sådan rätt för verksamhet för vilken etableringsfrihet och mångfald i princip råder samt de lagtekniska och organisatoriska svårigheter som införandet av en sådan rätt skulle medföra.177 Inom det massmediala området förekommer självsanerande verksamhet. En stor del av de regler till skydd för den personliga integriteten som til? ?lämpas på det massmediala området bygger på frivilliga överens- kommelser och åtaganden. Flera massmedieorgan har antagit de etiska reglerna Etiska regler för press, radio och tv. Reglerna syftar bl.a. till att skydda enskilda mot oförskyllt lidande genom publicitet och innehåller anvisningar bl.a. under följande rubriker. N Ge korrekta nyheter N Ge plats åt bemötanden N Respektera den personliga integriteten N Var varsam med bilder N Döm ingen ohörd N Var försiktig med namn 1995/96:160 s. 143. 1995/96:160 s. 103, se även SOU 1994:105 s. 301. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 235 och Allmänhetens pressombudsman utgör viktiga inslag i pressens självsanerande verksamhet och övervakar att de etiska reglerna följs. Public service-företagens avtal med staten innehåller krav på att den enskildes privatliv skall respekteras i programverksamheten om inte ett oavvisligt allmänt intresse kräver annat. och TV (tidigare ) övervakar genom granskning i efterhand att sändningarnas innehåll inte avviker från radiolagen och de särskilda avtal som slutits på området. gjorde en undersökning beträffande efterlevna- den av de bestämmelser som gäller för public-serviceföretagens program- verksamhet och de pressetiska reglerna. Undersökningen omfattade bl.a. överträdelser av regler till skydd för privatlivets helgd och rätten till berik- tigande och genmäle. Utredningens slutsats var att efterlevnaden av regler- na var god.178 Personlighetsrätten har av tradition inte någon framträdande position i svensk rätt. I andra länder däremot förekommer att man har en sådan rätt till sina egna personliga uppgifter. Lagen (1979:800) om namn och bild i reklam har uppfattats som den första och hittills enda lag som helt rör per- sonlighetsrätt.179 Det har framförts förslag till lagreglering av skyddet för privatlivets fred. redovisade tre tänkbara lösningar till hur ett utökat skydd för den enskilde skulle kunna genomföras.180 Ett förslag innebar att det i TF och skulle tas in en straffbestämmelse om brott mot privatlivets fred. Därmed skulle gärningen vara straffbar även om den begicks genom massmedier och det skulle finnas en möjlighet att få skadestånd. Ett annat förslag var att det skulle införas en ordning som gjorde det möjligt att få skadestånd vid ett intrång i privatlivet även om intrånget inte var straffbart. Det tredje alternativet var att behålla den nuva- rande ordningen dvs. att låta regleringen ske genom massmediernas självsanerande verksamhet. I det lagstiftningsärende som därefter följde och som ledde fram till YGL ansågs det också att man även i fortsättningen 178SOU 1994:105 s. 292 och 300–301. 179Ulf , m.fl., Immaterialrätt, 5 uppl., 1995, s. 78. 236 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 skulle lita till den självsanerande verksamheten i dessa frågor.181 Ytterligare förslag i frågan har väckts därefter men avvisats. (En redogö- relse för förslagen finns i den nedan nämnda studien, Ds 1994:51.) har problematiken kring skyddet för den personliga in- tegriteten i bl.a. massmediala sammanhang behandlats bl.a. i studien för enskilda personers privatliv (Ds 1994:51). I studien framförs att en viktig metod för att stärka integritetsskyddet kan vara att hindra att personrelaterat, känsligt material utnyttjas eller sprids på ett icke önskvärt sätt t.ex. i massmedier.182 Vidare diskuteras i studien tänkbara åtgärder i det sammanhanget bl.a. införandet av en ny straffbestämmelse i TF och YGL till skydd för privatlivets fred. Studien, som inte innehåller något konkret förslag, har följts upp i Rapport () om skyddet för en- skilda personers privatliv – ett mer samlat grepp? 10.4Yttrandefriheten i nya massmedier Regeringen har tillsatt en kommitté som skall analysera TF:s och YGL:s tillämplighet på nya medier som används vid förmedling av yttran- den och annan information till allmänheten, Mediekommittén.183 I direkti- ven till kommittén aktualiseras också frågan om det skall införas ett grund- lagsskydd även för moderna medier som inte har sådant skydd . I EG-direktivet finns en regel om att medlemsstaterna skall göra undantag för vissa av direktivets bestämmelser för behandling av personuppgifter som sker uteslutande för journalistiska ändamål eller konstnärligt eller litterärt skapande (artikel 9). Sådana undantag och avvikelser får dock be- slutas endast om de är nödvändiga för att förena rätten till privatlivet med 1986/87:151 s. 44. 182Ds 1994:51 s. 173. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 237 reglerna om yttrandefriheten. Artikeln får uppfattas som en förpliktelse att anpassa integritetsskyddet till yttrandefriheten. Direktivet anger inte när- mare hur denna anpassning skall göras, utan detta får avgöras av varje en- skilt land. Kommissionen har i sin förklaring anfört exempel på faktorer som kan beaktas vid intresseavvägningen; möjligheten till rättslig prövning eller rätten till replik, förekomsten av en uppförandekodex, de gränser som läggs fast i om de mänskliga rättigheterna184 samt allmänna rättsprinciper. (En redogörelse för direktivets bestämmelse finns under avsnitt 3.3.) om de mänskliga rättigheterna innehåller två ar- tiklar som har betydelse i detta sammanhang. Artikel 8 ger skydd för pri- vatlivet, och i den praxis som har utvecklat sig vid tillämpningen av kon- ventionen har fastslagits att det skydd för privatlivet som denna artikel ger omfattar även dataskydd.185 Enligt artikeln få det göras undantag från skyddsregeln för vissa andra intressen som har bestämts i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle. Konventionens artikel 10 skyddar yttrandefriheten. Denna innefattar enligt bestämmelsen åsiktsfrihet samt frihet att mottaga och sprida uppgifter och tankar utan inblandning av offentlig myndighet och oberoende av territoriella gränser. På motsvarande sätt som enligt artikel 8 får inskränkningar göras som är nödvändiga för att andra för en demokrati viktiga intressen inte skall trädas för när. dataskyddskonvention syftar till att skydda den enskildes rätt till personlig integritet i samband med automatisk databehandling av personuppgifter. (För en utförligare redogörelse för konventionen se av- snitt 4.3.) Konventionen innehåller inte någon uttrycklig regel om hur da- tabehandling av personuppgifter på det massmediala området skall hante- ras. Dock finns det en bestämmelse – artikel 9.2.b – som medger att undan- tag görs i lag från vissa bestämmelser i konventionen, om det är nödvän- digt för att skydda den registrerade personen eller andra personers fri- och rättigheter. Med sådana andra personers rättigheter avses bl.a. yttrandefri- 184Konvention (d. 1950) angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 1987/88:57 s. 7. 238 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 heten.186 Konventionen anger emellertid inte närmare på vilket sätt denna avvägning skall göras. För den avvägning som måste göras angående persondatalagens tillämp- ning på bl.a. massmediernas behandling av personuppgifter kan det vara av intresse att göra jämförelser med andra länder. Jämförelsen bör göras i två avseenden, dels om massmedierna omfattas av eller är undantagna från dataskyddslagstiftningen dels vilket skydd som i övrigt finns för den per- sonliga integriteten i massmediala sammanhang. Det som vid en internationell jämförelse kan sägas karakterisera det svenska skyddet för personlig integritet i massmediala sammanhang kan kortfattat beskrivas på följande sätt. Det finns inte något undantag i datala- gen för massmediernas behandling av personuppgifter. Den praxis som har förekommit har emellertid inneburit att datalagen inte til? ?lämpas på viss behandling inom det massmediala området. I huvudsak har behandlingar som ansetts omfattas av grundlagsskyddet i TF och YGL undantagits från datalagens tillämpning. Yttrandefriheten har en stark ställning och är grundlagsskyddad. Offentlighetsprincipen gör att många personuppgifter är tillgängliga för var och en. Meddelarskyddet gör att även sekretessbelagda uppgifter helt lagligt kan komma till massmediernas kännedom. När det gäller straffrätts- liga bestämmelser är reglerna om ärekränkning aktuella. Vid bedömningen av ärekränkningsbrott som har skett i massmediala sammanhang finns en bestämmelse som innebär att man särskilt skall beakta betydelsen av yttrandefriheten och i tveksamma fall hellre fria än fälla.187 Något straffrättsligt skydd i övrigt för privatlivet finns inte.188 För att en person om vilken det har publicerats uppgifter skall kunna få skadestånd för den kränkning detta kan ha inneburit, krävs det att publiceringen har innefattat ett brott, t.ex. förtal. Någon lagstadgad rätt till genmäle och beriktigande finns i huvudsak inte utan dessa institut är föremål för massmediernas självsanerande verksamhet. 186SOU 1993:10 s. 118. 187Bestämmelsen finns dels i 1 kap. 4 § TF, dels i 1 kap. 5 § YGL. 188En sådan bestämmelse har dock föreslagits bl.a. av , SOU 1980:8. SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 239 Uppgifterna i sammanfattningen nedan har hämtats dels från Data- lagsutredningens slutbetänkande (SOU 1993:10), dels studien för enskilda personers privatliv (Ds 1994:51) dels ock studien protection and the media som utarbetades av en expertkommitté inom . För ett djupare studium hänvisas till dessa publikationer. undantar i den registerlag som gäller på det privata området sådana register som endast innehåller material som har publicerats i en pe- riodisk skrift. Sådana register skall dock anmälas till dataskyddsmyndig- heten som kan meddela föreskrifter för dem. Utlämnande av personuppgif- ter från ett sådant register får endast ske om den registrerade har samtyckt, det följer av lag eller uppgifterna lämnas ut för att publiceras i en periodisk skrift. Den registrerade har även rätt till insyn i ett sådant register. Yttrandefriheten är grundlagsfäst men har inte några klart angivna gränser. Grundlagsskyddet innebär i första hand censurförbud. I övrigt gäller vanliga lagar även på yttrandefrihetens område. Den personliga in- tegriteten i massmedier skyddas – förutom av regler mot ärekränkning – av straffrättsliga regler till skydd för privatlivets fred. Bestämmelserna bygger på att det görs en intresseavvägning mellan den enskildes intresse av att uppgifterna skyddas och allmänintresset av att de offentliggörs. Domstolen kan förordna om förbud mot fortsatt kränkande verksamhet. Den enskilde kan få skadestånd för integritetskränkningar i massmedier utan att det finns något bakomliggande brott. De pressetiska reglerna har lagreglerats i medieansvarsloven. Lagen omfattar alla massmedier, både tidningar och radio och TV. Lagen innehåller bl.a. en bestämmelse om beriktigande. bevakar att lagen följs och den kan ålägga den klandrade att publicera ett avgörande. Om ett klandrat massmedieföretag underlåter att rätta sig efter nämndens beslut gör det sig skyldigt till ett brott. Den saken prövas av vanlig domstol i ett brottmål. har gjort ändringar i sin personregisterlag så att lagen tillämpas på massmediernas s.k. redaktionella register endast då det är fråga om skydd för ett register och om övervakning av detta, dvs. när det gäller säkerhetsfrågor. Med ett redaktionellt register avses ett personregis- ter som skall användas enbart i massmedialt redaktionsarbete och som inte kan nyttjas av andra än de som utför sådant arbete. Personregisterlagen tillämpas inte på sådana personregister som innehåller enbart publicerat material.189 189 Proposition nr 311/1993 rd. 240 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 Grundlagsskyddet för yttrandefriheten är mer inskränkt än i , men det är föremål för översyn. har ett mer omfattande straffrätts- ligt skydd mot insamling och offentliggörande av uppgifter om privata för- hållanden. Det är straffbart att sprida uppgifter om någon annans privatliv som är ägnade att orsaka skada eller lidande. Tryckfrihetslagen innehåller regler om beriktigande och genmäle. Den självsanerande verksamheten leds av som prövar frågor rörande god journalistisk sed på det massmediala området. Nämnden är inte bunden av någon särskild regelsamling utan kan fatta sina beslut efter en fri prövning. personregisterlag tillämpas i princip även på de massmediala personregistren. Det har dock gjorts undantag för vissa register som an- vänds internt för redaktionellt arbete. Den registeransvarige måste då följa vissa fastställda föreskrifter. För att få tillgång till ett massmedieföretags register on-line krävs tillstånd av dataskyddsmyndigheten. Liksom i och finns en särskild straffrättslig regel om kränkning av privatlivets fred. Rätten till beriktigande är lagfäst och straff- sanktionerad. Den självsanerande verksamheten är uppbyggd på samma sätt som i . I är datalagen tillämplig även på databehandling inom det massmediala området. Det finns liksom i inte något generellt skydd för den personliga integriteten, men det finns andra regler som indirekt ger sådant skydd. De straffrättsliga reglerna om t.ex. ärekränkning tillämpas emellertid sällan, utan det är främst rätten till skadestånd som är aktuell i sammanhanget. Det räcker inte att det har gjorts ett intrång i privatlivet utan det måste finnas en – av rättspraxis bestämd – ytterligare skadegörande handling som grund för skadeståndsanspråket. Den självsanerande verksamheten fungerar ungefär som i . I undantar dataskyddslagen i viss utsträckning pressorgan, tryckta skrifter samt radio och TV inom ramen för de lagar som gäller för dem och i de fall då en tillämpning av datalagens bestämmelser skulle leda till inskränkning av yttrandefriheten. Lagens bestämmelser om bl.a. förbud mot registrering av vissa känsliga uppgifter och kravet på medgivande vad gäller dataflöde över gränserna gäller dock även på det massmediala områ- det. Yttrandefriheten erkänns som en grundläggande frihet, men den är inte absolut utan är underkastad övriga lagar. Den enskilde har enligt fransk rätt ett relativt vidsträckt skydd för sin personliga integritet. Det lagfästa skyddet omfattar, förutom bestämmelser om ärekränkning, även be- SOU 1997: 39 Förhållandet till yttrandefriheten 241 stämmelser om skydd till förmån för privatlivets fred. Skyddet tillgodoses genom såväl straffrättsliga som civilrättsliga regler (främst rätten till ska- destånd). Domstolen kan fatta beslut om att en pågående kränkning skall upphöra genom åtgärder som i det enskilda fallet kan vara mest lämpade. Rätten till genmäle är lagfäst och mycket vidsträckt. Den omfattar både beriktigande av faktauppgifter och bemötande av värdeomdöme eller kri- tik. För att rätt till genmäle skall föreligga krävs sålunda inte att den ak- tuella publiceringen har varit ärekränkande, nedsättande eller på annat vis skadevållande. Rätten till genmäle i radio och TV är mer begränsad än vad som gäller för tidningar. I omfattas sådana behandlingar som utförs uteslutande för egna publicistiska ändamål av pressföretag, radioföretag och filmföretag endast av den tyska federala dataskyddslagens bestämmelser om datasäker- het. Lagens övriga regler tillämpas dock på sådana uppgifter, om dessa an- vänds för andra syften, t.ex. om de utlämnas till någon utanför det egna företaget. Yttrandefriheten är grundlagsfäst men inte absolut. Av författnings- domstolens praxis framgår att yttrandefriheten skall balanseras mot andra intressen t.ex. den i grundlagen likaså skyddade personliga värdigheten. Den enskilde skyddas – förutom av straffrättsliga regler om ärekränkning – av den civilrättsliga regleringen kring den s.k. allmänna personlighets- rätten. Ett intrång i den personliga sfären kan utgöra en kränkning av per- sonlighetsrätten om det vid en avvägning i det enskilda fallet visar sig att intrånget var obefogat. En förvanskande, negativ pressartikel eller uppspel- ning av en icke medgiven upptagning av en bandinspelning kan utgöra så- dana kränkningar. Den kränkte kan få skadestånd och rätt till beriktigande. har ett undantag för datafiler som uteslutande används för att sprida offentlig information genom press, radio och TV. Syftet med bestämmelsen är att göra undantag för sådana regler i datalagen som kan innebära inskränkningar i yttrandefriheten, när behandlingen av person- uppgifter alltid leder till resultat som blir offentliga. Att uppgifterna blir offentliga gör det möjligt för den enskilde att kräva rättelse av felaktiga uppgifter. Försummas detta kan det leda till påföljd för massmedieföreta- get. Den österrikiska datalagen är till största delen inte tillämplig på sådan behandling som utförs av medieföretag i syfte att stödja den publicistiska verksamheten. Vissa bestämmelser, t.ex. beträffande säkerhet, är dock til? ?lämpliga även på sådan behandling. Den österrikiska medialagen inne- håller i gengäld bestämmelser till skydd för den personliga integriteten. 242 Förhållandet till yttrandefriheten SOU 1997: 39 Bland övriga länder som undantar (eller har för avsikt att undanta) massmedier från datalagstiftningen kan nämnas och . I Is- land, och görs inget undantag från datalagens tillämp- ning för massmedier. I datalagen görs inte något undantag för register som innehåller personupp- gifter inom det massmediala området. Enligt ordalydelsen omfattar datala- gens bestämmelser även sådan registrering. fann emellertid att de föreskrifter i bl.a. datalagen som Datainspektionen har att tillämpa i sin verksamhet kan komma i strid med vissa föreskrifter i TF och YGL. Utredningen pekade bl.a. på att villkor som Datainspektionen kan meddela för förandet av ett visst personregister kan komma i konflikt med reglerna om förbud mot censur och andra hindrande åtgärder. Vidare kan enligt utredningen tillsynsverksamhet inkräkta på rätten till anonymitetsskydd.190 tycks inte har uppmärksammats i samband med tillkomsten av datalagen. tog även upp frågan om förhållandet mellan å ena sidan de aktuella bestämmelserna i och YGL och å andra sidan be- stämmelsen i 2 kap. 3 § RF som ger varje medborgare – i den utsträckning som närmare anges i lag – skydd mot att hans personliga integritet kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av automatisk data- behandling. Utredningen anförde bl.a. följande.