sou · GLB3170 · 1998-01-01 00:00:00 — Vid beskrivningar av åldrande och äldreomsorg är ett vanligt men inte invändningsfritt angreppssätt att inleda med en redovis- ning av befolkningsutveckling och hälsofaktorer. Det framkallar lätt bilden av att äldreomsorgen utvecklats, medvetet och ratio- nellt, på grundval av dessa uppgifter. Sambandet mellan befolk- ningsutveckling, hälsofaktorer och äldreomsorgens tillväxt är dock svagt och kan ifrågasättas. Äldreomsorgen i har un- der vuxit långt mera än vad som kunde för- väntas mot bakgrund av äldres ökande andel av befolkningen (G. , 1997). Äldreomsorg i den mening som begreppet då används har vid- gats till att avse alla offentliga resursöverföringar till personer , inkluderande pensioner, bostadstillägg, särskilda bo- endeformer och hemtjänst m.m. I detta perspektiv använder äldre av samhällets totala resurser; sammanlagt , om hälso- och sjukvård inkluderas. Den viktigaste aspekten på vård och omsorg i en snävare me- ning (dvs. exklusive ekonomiska överföringar som pensioner och bostadsbidrag) är enligt G. balansen mellan de resur- ser som satsas på omsorg och vård i den enskildes eget hem och de resurser som läggs på särskilt boende i olika former. Balansen mellan satsningar på särskilda boendeformer och stöd till kvarbo- ende (främst hemtjänstinsatser) har alltid varit en stötesten. Efter en dramatisk tillväxt av minskar den nu på många håll. En växande andel av resurserna går till särskilda boendeformer medan den öppna omsorgen når allt färre. Totalt får överhuvudtaget färre äldre någon form av offentlig omsorg. använde av personer hemtjänst och bodde i särskilda boendefor- mer. Statistiskt sett är antalet personer som får hemtjänst tillbaka nivå. Om hemsjukvårdsinsatser saknas nationell statistik. Tillgäng- lig kunskap tyder dock på att dessa insatser legat på en förhållandevis nivå. Akutsjukvårdens resurser går i stor utsträckning till äldre personer som svarar för knappt hälften av alla inläggningar. Äldres användning av den slutna vården tycks inte ha ändrats påtagligt . En liten grupp äldre använder en stor del av de samlade vårdresur- serna. Flertalet använder vård i begränsad omfattning och några nästan ingen vård alls. Det är väl känt att vissa sjukdomar och följdsjukdomar kräver åtgärder som tar i anspråk en stor del av sjukvårdens resurser. Vid diskussioner om andel äldre i befolkningen med ohälsa, vårdinsatser m.m. bör man inte enbart granska statistiska genom- snitt, såsom andel som befinner sig i särskilt boende. Man bör inte heller ta fasta på uppgifter om genomsnittlig hälsa etc., efter- som det då finns en tendens att bortse från den långsiktiga risken för ohälsa. Något förhållande kan t.ex. mycket väl bli mindre vanligt i genomsnitt, men ändå mer vanligt på , dvs. en risk kan öka utan att det syns i det statistiska materialet. Totalt sett varierar kostnaderna för vård och omsorg om äldre påtagligt mellan kommunerna. Mindre kommuner i glesbygd lägger proportionsvis mer resurser på vård och omsorg om äldre än andra kommuntyper. I hela riket använder i ålders- gruppen någon form av vård och omsorg. Dessa insatser kostar i genomsnitt /brukare , eller i ge- nomsnitt /äldre invånare . 3.2.1Åldrandet i befolkningen har ägnats uppmärksamhet omfattade den svenska befolkningen 8,8 miljoner männi- skor. Befolkningen har länge åldrats, något som demografer och statistiker tidigt påpekade. började ekono- mer att uppmärksamma de samhällsekonomiska konsekvenserna. I makarna i befolkningsfrågan (1934) var frågan om befolkningens åldrande lika central som frågan om det låga födel- setalet. Detta har dock blivit mindre observerat. Makarna uttalade sin oro över de stigande kostnaderna för äldre och över "förgubbningen" av befolkningen. Detta var och är givetvis inte bara en svensk angelägenhet. Särskilt franska analyser uttryckte tidigt stor oro över utvecklingen. var av befolkning . svenska demografer och ekonomer var inte lika bekym- rade. Åldringsvårdsutredning (SOU 1956:1) hänvisade till utredningar som konstaterade att försörjningsbördan totalt sett ökat obetydligt. Att det blev allt fler äldre uppvägdes av att de yrkesverksamma åldrarna hade allt färre barn att försörja. Det antogs då att barn och gamla behöver insatser som kostar lika mycket. Försörjningsbördan blir inte så mycket större framöver för dem som är i förvärvsarbete. Problemet är kanske snarare en fråga om perspektiv och resursfördelningen totalt sett. ansågs den något ökande försörjningsbördan knappast avskräck- ande hög mot bakgrunden av den fortgående produktivitetssteg- ringen. Under förutsättning av en fortsatt fredlig utveckling och ett fasthållande vid den fulla sysselsättningens politik ansågs det knappast finnas skäl till farhågor när det gällde åldersförskjut- ningens inverkan på samhällsekonomi och levnadsstandard (SOU 1956:1 s. 19). Så olika uppfattades förhållandena under 1930- re- spektive 1950-talen. Det finns anledning att jämföra med dagens perspektiv. HSU 2000 drar, liksom de flesta observatörer, (forskare, m.fl.) slutsatsen att resurserna knappast kommer att räcka till. Problemet är möjligen inte bara de verkliga kostnaderna för vården och omsorgen utan också attityderna i samhället. 3.2.2De allra äldsta blir allt fler Åldrandet i den svenska befolkningen har i stort sett upphört. Det nya förhållandet är att antalet och andelen personer växer kraftigt. var av befolkningen eller äldre (1,5 miljoner personer) och var (421 000 personer). Befolkningsprognoser fram visar att antalet personer förhåller sig de när- maste åren. En kraftig ökning sker därefter till två miljoner per- soner . Beträffande de allra äldsta, personer , föreligger en något ojämn utveckling. De beräknas vara cirka en halv miljon personer och vara nära 700 000 personer. Alla tidigare prognoser har påtagligt underskattat ök- ningen av de allra äldsta. uppskattas antalet per- soner som är uppgå till drygt 450 000 personer. 3.2.3Stora skillnader mellan kommunerna Ett ibland förbisett faktum är att befolkningsstruktur och sanno- likt även befolkningsutveckling varierar starkt mellan svenska kommuner. Andelen personer och personer är i vissa kommuner och regioner mycket liten, i andra mycket större än genomsnittet. Till detta kommer skillnader i äldres civilstånd och andelen ensamboende. De tre storstäderna har proportionsvis många ogifta och många ensamboende äldre i sin befolkning. Befolkningsstrukturen är givetvis intres- sant därför att den ställer olika krav på vården och omsorgen, något som bl.a. visas i Svenska Kommunförbundets utredningar (,1995). Om befolkningsutvecklingen vet vi betydligt mindre. Ett antal kommuner har redan haft sin "åldringsexplosion", både av äldre i allmänhet och av de allra äldsta. är ett exempel på en sådan kommun. Antalet personer liksom även personer kommer där inte att öka nämnvärt fram till omkring . Kommunens uppgift blir därför mera att behålla den standard som redan finns i insatserna till äldre än att klara ökande behov. I andra kommuner ligger dessa utmaningar snarare och kan då sannolikt bli mycket stora. Det finns ingen central myndighet eller motsvarande som, en- ligt uppgift från , har tagit fram över- siktliga befolkningsprognoser för kommuner och regioner. ombesörjs av de enskilda kommunerna för eget bruk. I t.ex. Års- bok för kommuner finns endast elementära uppgifter om den aktuella befolkningssammansättningen. Vissa kommuner (ofta förortskommuner) har proportionsvis få äldre (personer ) respektive mycket gamla (färre än är ). I andra kommuner, särskilt i inlandet och i norra , är mönstret det motsatta, med av befolk- ningen i åldersgruppen varav 6 - är . Det bör dessutom uppmärksammas att av den äldre befolkningen är utlandsfödda, flyktingar och invandrare. (har invandringsöverskottet varit 27 900 i genomsnitt). De utlandsfödda är i genomsnitt fortfarande ganska "unga". Få kommuner har börjat förbereda sig för att möta deras ökande behov av vård och omsorg. Ännu färre kommuner har in- venterat behov eller utvecklat olika stöd- och vårdformer för äldre från andra länder. Dessa frågor har belysts (av , och F.) i rapporten i vård och omsorg - en fråga om bemötande av äldre (SOU 1997:76). 3.2.4Kvinnorna i majoritet bland de allra äldsta Medellivslängden är hög i (: för kvinnor och för män). Framför allt beror detta på en ytterst låg barnadödlighet, men också på vinster i återstående livslängd bland vuxna. Allt fler blir gamla och mycket gamla. Dessa för- hållanden har också en könsaspekt. De mycket gamla är oftast kvinnor. finns obetydligt fler kvinnor än män, vid är kvinnorna 1,5 gånger fler respektive 2,5 gånger fler vid . Det är 3,5 gånger fler kvinnor bland personer . Bland dem som är hundra eller mer är kvinnorna 5 gånger fler (). Männens livslängd har dock ökat snabbare än kvinnornas . Det är ett trendbrott jäm- fört med närmast föregående decennier (SOU 1997:119, delbe- tänkande av HSU 2000, s. 29). Allt fler gamla är gifta, vilket också innebär att allt fler blir ensamstående under ålderdomen. Kvinnorna drabbas av detta cirka så ofta som männen. var fler i befolkningen änkor/änklingar redan före . 3.3.1Äldre som grupp får det ekonomiskt allt bättre, men... Att gruppen äldre har det ekonomiskt jämfört med tidigare är väl känt. I officiella rapporter och i massmedia har man också uppmärksammat det statistiska faktum att gruppen äldre fått det ekonomiskt bättre än yngre grupper och urskiljbara kategorier såsom barnfamiljer. I varje fall och 1990-talets början gällde detta mönster. Det ligger nära till hands att dra slutsatser från förhållanden som råder för en grupp till de individer som gruppen består av. Det är dock tveksamt i allmänhet och definitivt fel när det gäller inkomster och inkomstförändringar. Vid jämförelse mellan de äldre och barnfamiljerna kan det konstateras att de senare befin- ner sig i ett "genomgångsstadium". De berörda individernas in- komster och utgifter kan säkerligen komma att både öka och minska . I gruppen yngre ingår ju också arbetslösa, stude- rande etc. För att undvika detta problem med gruppernas hetero- genitet har det påpekats (av pensionärsorganisationerna) att man för att få en rättvisande bild bör jämföra dem som varit pensionärer med dem som varit heltidsarbetande. Då utfaller jämförelsen inte längre till pensionärernas fördel. När det gäller äldre som individer är det egentligen självklart att inkomstutvecklingen inte är positiv. Pensionerna är de flesta äldres huvudsakliga inkomstkälla (av inkomsterna i genomsnitt) och pensionerna är så konstruerade att de i princip skall ge realinkomst. Ganska många äldre har vissa övriga inkomster, åtminstone i början av sitt pensionärsliv. Det kan handla om löner och kapitalinkomster eller tillgångar i form av fastigheter etc. Dessa inkomster tenderar att minska efter hand. Sammanfattningsvis betyder detta att äldre personer i bästa fall har oförändrad inkomst. Det vanliga är dock att äldres inkomster minskar. Vi lever naturligtvis som individer, inte som grupp. Gruppens genomsnitt stiger, därför att den "fylls på" med unga pensionärer med goda pensioner, något som dock i verkligheten inte hjälper de äldre pensionärerna och övriga med låga pensio- ner. Dessa är främst ensamstående kvinnor. I statistiska analyser av SCB:s taxeringsregister har samma personer följts . Analyserna bekräftar de beskrivna trenderna. sjönk inkomsterna för olika åldersgrupper av ålderspensionärer mellan 66 och (, SCB, pers. komm). Den enda de- mografiskt urskiljbara grupp äldre som fick individuellt högre inkomst var kvinnor som i utgångsläget var gifta, men som blev änkor. (Ensamstående får högre pension än gifta). Man inser dock lätt att denna statistiskt sett sanna ökning inte alltid betyder att änkorna fick det ekonomiskt bättre som ensamstående. Handu () har i en lev- nadsnivåundersökning (1996) intervjuat bl.a. äldre med rörelse- hinder och med synskador samt äldre döva om deras ekonomiska situation. Bland äldre synskadade och rörelsehindrade upplevde av de intervjuade att deras ekonomiska situation för- sämrades mellan år 1995-1996. Av äldre döva hade samma erfarenhet. Inkomstskillnaderna har viss klasskaraktär också bland äldre, eftersom tilläggspensioneringen tenderar att fortplanta de skill- nader som råder innan man blir pensionär. Till detta kommer skillnader i förmögenhet och fastighetsinnehav m.m. I själva verket råder det kanske större olikheter inom gruppen pensionärer än i någon annan grupp. De äldsta och särskilt kvinnorna bland dem har ofta mycket låga inkomster och liten förmögenhet, de yngsta och speciellt männen förfogar ofta över betydande värden. Till en del avspeglar detta den gradvisa "mognaden" av pensionssystemet, där de yngre erhåller högre pensionsbelopp. har det skett förskjutningar i klasstrukturen, så att unga pensionärer oftare haft tjänstemannayrken och därför högre inkomster. 3.3.3Stora skillnader mellan män och kvinnor Statistiken redovisar generellt stora skillnader i pensioner och andra inkomster för äldre män och kvinnor. Kvinnorna utgör i åldersgruppen men erhåller enbart av inkomsterna. Den individbaserade statistiken skymmer dock förhållandet att många äldre - och särskilt männen - är gifta och att dessa familjer sannolikt delar på inkomster och utgifter. Om- räkning av inkomstuppgifterna med hänsyn till detta och med hjälp av civilståndsfördelad inkomststatistik visar att kvinnorna får del i just av inkomsterna. naturligtvis att ensamstående kvinnor har en ännu sämre situation. Beräkningarna är gjorda uppgifter, mönstret är dock generellt. Det visar också en senare studie om situationen för ålderspensionärer med låga inkomster (Stiftelsen , S-E. Wånell, på uppdrag av PRO, .) Handu (se tidigare) kunde i sin undersökning visa att de äldre kvinnorna med funk- tionshinder i större utsträckning än männen avstått från vissa tjänster på grund av ekonomiska skäl. Särskilt betungande var enligt dessa kvinnor hälso- och sjukvårdsavgifter och boende- kostnader. Män har i genomsnitt i årsinkomst medan kvinnor har (). Männen har oftare inkoms- ter utöver pensionen. Det är betydligt mer sällan förekommande () att männen, oavsett ålder, enbart har folkpension. Bland kvinnorna däremot är det även bland dem som pensionerats (65 - ) en tiondel som enbart har folkpension. Det är således betydligt fler kvinnor som har mycket låga in- komster. De kvinnor som också har andra pensionsförmåner (främst ATP) har vanligen relativt låga pensionsbelopp från dessa. Detta innebär att en ganska stor grupp äldre kvinnor kommer att ha låga inkomster. Den enda urskilj- bara grupp av äldre kvinnor som har goda inkomster är de som är ogifta. Dessa har i vissa åldrar t.o.m. högre inkomster och saknar mer sällan inkomst än de ogifta männen. SCB:s inkomst- och förmögenhetsstatistik visar att ganska många pensionärer har sparmedel på bank eller i annan form. Social- departementet har för beräknat pensionärernas nettoför- mögenhet till i genomsnitt varav cirka hälften av- ser likvida tillgångar. Det är dock en påtaglig snedfördelning av dessa tillgångar. Stigande levnadsomkostnader bl.a. i form av höjda avgifter (ofta höjningar långt större än konsumentprisindex och därmed pensionernas utveckling) kan också "äta upp" dessa besparingar i synnerhet om pensionernas negativa individuella utveckling beaktas. I de flesta kommuner är taxor och avgifter inom äldreomsorgen inkomst- och förmögenhetsrelaterade. I olika undersökningar (bl.a. SCB:s levnadsnivåundersökningar, och framåt) har frågor om sparkapital och likviditet tagits upp. Även om dessa uppgifter är behäftade med viss osäkerhet är det intressant att konstatera att endast en tiondel av äldre personer saknar "kontantmarginal" (dvs. kan inte få fram med kort varsel). Dock visar Handu (1996) att äldre med funktions- hinder (synskadade, rörelsehindrade och döva) har betydligt sämre möjligheter och att detta i synnerhet gäller äldre kvinnor. Merkostnader på grund av funktionshinder kan avsevärt påverka möjligheterna. Enligt beräkningar lever en tiondel av pensionärerna vid eller på marginalen till "fattigdom". I en inter- vjuundersökning uppgav av per- soner i åldern att deras ekonomiska situation blivit sämre . anser att det inte skett någon förändring medan anser att de fått det bättre (). En annan aspekt på äldres ekonomiska situation är hur avgifterna påverkar den enskildes ekonomi. avgiftsutred- ning visade att de flesta som använder äldreomsorg har låga inkomster. Det är därför inte klart om avgiftshöjningarna slår hårdare mot någon särskild grupp. De samlade marginaleffekterna av skatter och avgifter samt bostadstilläggens konstruktion tende- rar att "äta upp" eventuella inkomstförstärkningar. råder stora skillnader i avgiftsuttag mellan kommunerna. Det gäller både totalt och för enskilda tjänster. En lokal undersökning i visade (1996) att ungefär en fjärdedel av de äldsta (personer ) ansåg att avgifterna för var för höga. De avstod därför helt eller delvis från hjälp. Enligt en annan undersökning är det högst en tiondel av alla äldre som helt eller delvis avstår från hemtjänst på grund av avgifterna. Under- sökningen genomfördes i kommuner med mycket varierande av- giftsuttag för . Om detta föranleder synbara försäm- ringar i livsvillkoren är ännu en öppen fråga (1996, 1996). En särskild utredare har tillkallats för att bl.a. kartlägga i vad mån nivån på avgifter m.m. innebär att en- skilda av kostnadsskäl avstår från olika insatser (dir. 1997:11, se 1.4). Det mest generella man kan säga om äldres bostadsförhållanden är också det mest intressanta, nämligen att de inte påtagligt av- viker från befolkningens boendemönster i stort. Det har inte alltid varit så och är det inte heller i många andra länder. saknade var tionde pensionär en egen bostad. De bodde inhysta i bostäder som tillhörde släktingar, gamla arbetsgivare etc. Äldre bodde ofta omodernt, trångt och med låg standard samt saknade telefon m.m. Äldres bostadssituation kartlades ingående av Åldringsvårdsutredning (SOU 1956:1) som också lämnade förslag på åtgärder. Bostadsbidragen möjliggjorde en efterfrågan på rymliga och bra bostäder. har an- talet bidragsmottagare minskat. Skälet till detta torde främst vara högre pensioner/inkomster och förändrade regelsystem för bo- stadsstöd. är det svårt att finna äldre som bor trångt eller omodernt. Senaste ULFdata (SCB:s Levnadsnivåundersökningar, avser per- soner , /89) anger att knappt en procent är trångbodda och att saknar dusch/bad. bor i småhus. Senaste uppgifterna från folk- och bostadsräkningarna visar samma sak. Enligt vissa undersökningar är bristfällig bostadsstandard sällan en direkt orsak till äldres flytt- ning till särskilda boendeformer. är det andra faktorer, främst ökade behov av vård och omsorg. Äldres bostadsstandard kan dock vara låg i andra avseenden, bl.a. genom bristande till- gänglighet i den yttre miljön, vilket försvårar den dagliga livs- föringen. En fjärdedel bland äldre bor en eller flera trappor upp utan hiss och åtta av tio kan inte nå sin bostad med rullstol. Dess- utom har avstånd till affärer och annan service betydelse. 3.4.2Främst kvinnor är ensamboende var i genomsnitt cirka en tiondel av alla äldre ensamboende. var andelen , är den . Det är främst kvinnor som bor ensamma. bland dem har ökat. Mönstret har också en klass- och könsaspekt. Det tycks vara mycket ovanligt att äldre män ur de övre samhällsskikten bor ensamma. Sammanboende mellan gene- rationerna har också blivit mycket ovanligt i . är det bara ett par procent av alla äldre som bor tillsammans med sina barn. Det finns i stort sett bara två hushållsformer för äldre, ensamboende eller sammanboende med make/maka. Att andelen ensamboende stiger med åldern är ett nordiskt mönster. Det vanliga i ett internationellt perspektiv är att andelen ensamboende minskar i högre åldrar på grund av ökande hjälp- behov och avsaknad av stöd och hjälp från samhället. Det kan i svenskt perspektiv också noteras att av kvinnor- na och av männen bor ensamma den sista lev- nadstiden. 3.4.3Särskilda boendeformer för äldre Enligt den offentliga statistiken (SCB) för vård och omsorg om äldre bodde av åldersgruppen () i sär- skilda boendeformer. I åldern bodde av männen och av kvinnorna i ett särskilt boende. Bland personer är andelarna respektive . Det har kontinuerligt skett en minskning av andelen som bor i särskilt boende. Man kan också konstatera att av de boende är män. De är genomsnittligt betydligt yngre än kvinnorna. Bland männen är eller äldre jämfört av kvinnorna. Medelåldern stiger dock både för män och för kvinnor. I nuvarande statistik är det inte möjligt att särskilja olika typer av boendeformer som servicelägenheter/ålderdomshem/sjukhem/- gruppboende m.m. De betecknas numera som särskilda boende- former enligt 20 § socialtjänstlagen. , när de olika boendeformerna kunde urskiljas i statistiken, framkom stora skillnader i standard. Sjukhem och övrig långtidsvård hade i särklass lägst standard. I en majoritet av dessa saknades toalett/bad i de privata utrymmena, många delade rum etc. till skillnad från förhållanden i de övriga boendeformerna. +VARVARANDE BRISTER TROTS H¶JNING I BOENDESTANDARD har det skett en väsentlig höjning av bo- stadsstandarden i de särskilda boendeformerna, men brister kvar- står. Det är (1996) av dem som bor i särskilt boende som saknar egen toalett, saknar egen dusch/bad och delar bostad med annan än maka/make (motsvarande). Av samtliga bostadsenheter är det som är fler- bäddsrum. av bostäderna har 2 rum och kök eller fler rum. Det tycks också råda skillnader mellan kommu- nerna. Skillnaderna sammanhänger mest med hur vanligt före- kommande sjukhemsboendet (motsvarande) är i kommunerna. Detta har dock inte kunnat analyseras i detalj eftersom uppgifter saknas. &RAMF¶RALLT KVINNOR UR ARBETARKLASSEN BOR I S¤RSKILT BOENDE Det är känt att de som flyttar in i särskilda boendeformer tillhör samhällets minst privilegierade. Det är oftare kvinnor, ogifta och/eller barnlösa kvinnor och kvinnor ur arbetarklassen. Så var det förr och så är det fortfarande i ganska hög utsträckning. Flera undersökningar i och utomlands påvisade dessa mönster, men översiktlig kunskap om hela grupp- en boende saknas. Troligen har dessa klasskillnader utjämnats efter hand i genom att sociala faktorer allt mindre är orsak till flyttning till en särskild boendeform. Skillnaderna är sannolikt mindre än i utomnordiska länder. Det är ändå av in- tresse att notera att av arbetare (ej facklärda) i jäm- förelse tjänstemän (högre) bor i ålderdoms- hem/sjukhem. Även skillnader i utbildning kan observeras. 3 pro- cent av dem som endast har folkskola respektive av dem som har högre utbildning bor i ålderdomshem/sjukhem. De klassmässiga skillnaderna är mindre bland dem som bor i service- lägenheter (SCB, 1993). De senaste cirka tio åren har olika slag av privat "seniorboende" ("äldreboende" m.m.) växt fram. Bland personer bor cirka en procent i sådana boendeformer. Dessa omfattar cirka 10 000 - 15 000 lägenheter. De har, enligt den enda till- gängliga inventeringen, sin spridning främst i södra och . Bostadsrätt är en mycket vanlig upplåtelseform för seniorbostäder. Mer sällan erbjuds service, måltider m.m. Boen- dekostnaderna varierar kraftigt mellan enheterna. Ett fåtal privata sjuk- och vårdhem finns även (1991). Det förefaller som om icke-offentlig service i den egna bostad- en ökar. Tillförlitliga uppgifter saknas, men närmare en tiondel av personer bedöms anlita sådana former av tjänster. De är mycket olika till sin karaktär, alltifrån tjänster av portvakter som extraknäcker och "svart" städhjälp till service som utförs av entreprenadföretag och vårdbolag. av de ekono- miska resurserna inom den offentliga vården och omsorgen om äldre uppskattas vara utlagda på privata utförare vilket berör av brukarna (1996). 3.5Familj och närmiljö, anhöriginsatser 3.5.1Familjemönster i historiskt och internationellt perspektiv