sou · GLB3141d3 · 1998-01-01 00:00:00 — mellan upphovsmannen och bokförlaget innebär att för- laget förvärvar ensamrätten att ge ut verket i bokform och saluföra det direkt eller genom återförsäljare. Lagstiftningen grundar sig på iakttagelsen att upphovsmännen ska- par unika verk. Den ene författarens verk är inte utbytbart mot den andres. De olika bokverken konkurrerar med andra ord inte med varandra på marknaden på det sätt som andra med varandra utbytbara varor gör. Ensamrättsskyddet i distributionsledet har ansetts vara en grundläggande förutsättning för en modern, investeringsvillig och plu- ralistisk bokmarknad. Det nu sagda innebär enligt min mening att det kan finnas fog för uppfattningen att vertikalt prissamarbete mellan upphovsmän och förläggare och mellan förläggare och återförsäljare inte kan anses hindra eller begränsa konkurrensen på bokmarknaden på det sätt som sådana avtal kan göra på andra produktmarknader. Om sådana avtal skulle undantas från lagens tillämpningsområde på samma sätt som överenskommelser mellan arbetsgivare och arbetstagare om lön eller andra anställningsvillkor skulle detta kunna komma till uttryck genom tillägg till 2 § KL. Det torde knappast vara möjligt att i alla delar sätta konkurrens- lagens bestämmelser ur spel på samma sätt som görs för de överens- kommelser som träffas mellan arbetsmarknadens parter. Jag har därför valt en annan väg. Efter förebild från i artiklarna 85 och 86 i ställs det i konkurrenslagen upp dels vad som kan kallas ett KARTELLF¶RBUD, nämligen ett förbud mot samarbete mellan företag –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 271 som har till syfte att begränsa konkurrensen på den svenska marknaden eller som ger detta resultat (6 §), dels ett förbud mot missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning på den svenska marknaden (19 § lagförarbetena). Från förbudet i 6 § mot konkurrensbegränsande samarbete kan undantag medges i enskilda fall av . Undantag från förbudet gäller enligt 17 § för grupper av avtal som uppfyller förutsätt- ningarna för enskilda undantag. Regeringen har som verkställighets- föreskrifter till 17 § i ett antal olika förordningar beslutat om sådana s.k. gruppundantag. Förbudsbestämmelsen i 6 § KL lyder: "Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 § eller av 13 §, 17 eller 18 c §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den svenska marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att 1.inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, 2.produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, 3.marknader eller inköpskällor delas upp, 4.olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartners får en konkurrensnackdel, eller 5.det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt han- delsbruk har något samband med föremålet för avtalet." Bestämmelsens F¶RSTA STYCKE innehåller det direkta förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag. Förbudet begränsas framför allt genom hänvisningen i bestämmelsen till undantags- bestämmelsen i 8 § och bestämmelsen om gruppundantag i 17 §. Lag- stiftningstekniken innebär att när ett undantag har meddelats enligt 8 § eller det finns ett gruppundantag enligt 17 §, så gäller inte förbudet. I förbudsbestämmelsens ANDRA STYCKE ges en exemplifiering av för- bjudet konkurrensbegränsande samarbete. Det är inte fråga om någon uttömmande uppräkning, utan här ges exempel på förfaranden som typiskt sett är konkurrensbegränsande. Det exempel som nämns först - och som från konkurrenssynpunkt självfallet är det mest elementära - är förbjudet prissamarbete. Prisöverenskommelser mellan konkurrenter innebär till sin natur en konkurrensbegränsning eftersom priset är det viktigaste medlet när det gäller att konkurrera. KL ser därför särskilt strängt på sådant samarbete. Det framgår av lagen genom att även 272 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG överenskommelser varigenom priser INDIREKT fastställs är förbjudna. Indirekt fastställande av priser kan åstadkommas genom exempelvis principöverenskommelser angående prispolitik eller genom framtag- ning av prisstatistik. Förbudet mot prissamarbete omfattar såväl (samarbete mellan företag i samma försäljnings- eller inköpsled) som VERTIKALT PRISSAMARBETE (samarbete mellan företag i olika led, exempelvis bruttoprissättning). Förbudet mot prissamarbete är tämligen långtgående. Det omfattar även exempelvis samarbete om enbart delar av priset och samarbete i fråga om rabatter eller andra affärsvillkor. "EVILJANDE AV UNDANTAG I ENSKILDA FALL g +, Ett konkurrensbegränsande samarbete som omfattas av förbudet i 6 § KL kan enligt 8 § genom beslut av i ett enskilt fall undantas från förbudet. Detta förutsätter att samarbetet har anmälts till enligt 9 §. Ett beslut om undantag innebär att ett i och för sig förbjudet förfarande blir tillåtet och inte drabbas av de rätts- verkningar som annars drabbar förbudsbelagt samarbete. Bestämmel- sen i 8 § överensstämmer i sak med motsvarande regler i artikel 85.3 i . För att ett undantag skall kunna beviljas måste samtliga fyra i 8 § angivna kriterier vara uppfyllda. Allmänt kan prövningen beskrivas så att ett undantag kräver att fördelarna med samarbetet utifrån ekono- miska grunder överväger nackdelarna för konkurrensen. Samverkan mellan små och medelstora företag som stärker deras konkurrenskraft gentemot större företag och som inte omfattar en alltför stor marknads- andel är ett typfall av samarbete som kan beviljas undantag. Det första undantagsvillkoret som måste vara uppfyllt är att sam- arbetet antingen BIDRAR TILL ATT F¶RB¤TTRA PRODUKTIONEN ELLER DISTRIBUTIO eller till att FR¤MJA TEKNISKT ELLER EKONOMISKT FRAM¥TSKRIDANDE Det är här typiskt sett fråga om vad som brukar kallas rationaliseringar i produktions- och distributionsapparaten, lägre produktionskostnader och liknande. Prissamarbete kan mera sällan anses uppfylla detta vill- kor; det är svårt att se några rationaliseringsvinster i ett rent prissam- arbete som sådant. I praxis tycks villkoret kunna vara uppfyllt bara vid prissamarbete mellan små självständiga företag (t.ex. Konkurrens- verkets beslut i dnr 986/93 och 983/94). Det andra undantagsvillkoret som anges i 8 § KL är att samarbetet måste TILLF¶RS¤KRA KONSUMENTERNA EN SK¤LIG ANDEL AV DEN UPPN¥DDA VINSTEN Med konsumenter menas i detta sammanhang även företag som är avnämare, såsom slutanvändare inom industrin eller köpare som –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 273 skall sälja produkten vidare. Positiva effekter för konsumenterna är i första hand givetvis lägre priser, men det kan också vara fråga om bättre leveranser och service, introduktion av nya eller bättre produkter på marknaden eller ett ökat utbud av varor och tjänster. För att konsu- menterna skall få tillräcklig del av vinsterna med ett konkurrensbegrän- sande samarbete krävs normalt att det finns tillräcklig konkurrens kvar på marknaden från företag utanför samarbetet. Det anses nämligen uti- från vad ekonomisk teori säger bara vara genom ett effektivt KONKUR RENSTRYCK som det mer långsiktigt kan uppstå positiva nettoeffekter för samhällsekonomin och för konsumenterna. Om konkurrenstrycket i stället är svagt ligger det i farans riktning att de samarbetande företagen försöker behålla vinsterna med samarbetet helt för egen del. Även om det konkurrensbegränsande samarbetet skulle ha de posi- tiva bruttoeffekter som anges i de två första villkoren är det inte till- räckligt för att undantag skall beviljas. Det krävs därutöver som ett tredje undantagsvillkor att det konkurrensbegränsande samarbetet BARA ¥L¤GGER DE BER¶RDA F¶RETAGEN BEGR¤NSNINGAR SOM ¤R N¶DV¤NDIGA F¶R ATT UPPN¥ VILLKOR NUMMER Om det är möjligt att uppnå förbättringarna av produktionen etc. med mindre långtgående konkurrensbegränsningar så är konkurrensbegränsningarna inte nödvändiga och undantag skall inte beviljas. Slutligen krävs för undantag som ett fjärde villkor att det konkur- rensbegränsande samarbetet INTE GER DE BER¶RDA F¶RETAGEN M¶JLIGHET ATT S¤TTA KONKURRENSEN UR SPEL F¶R EN V¤SENTLIG DEL AV PRODUKTERNA I FR¥GA Om de samarbetande företagen genom samarbetet i princip inte längre konkurrerar med varandra innebär detta villkor att undantag inte kan beviljas om det inte finns tillräcklig konkurrens på marknaden i fråga från andra företag. I det sammanhanget tas även hänsyn till om det finns importkonkurrens. I de fall där konkurrensen mellan de samarbe- tande företagen upphört har i praxis krävts för beviljande av undantag att företagen har en sammanlagd marknadsandel på högst . Över den gränsen anses normalt de samarbetande företagen ha möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av produk- terna. I ett fall har i EG-rätten accepterats , men då hade ett av företagen en inte oväsentlig egen produktion som marknadsfördes separat av det företaget (1988 EGT nr L 52, s. 51). Vid tillämpningen av KL har i några fall beviljat undantag trots att marknadsandelarna varit höga, men det har motiverats med att före- tagen i det konkreta fallet som det visat sig inte haft möjlighet att utöva någon marknadsmakt eftersom det funnits en i princip lika stor konkur- rent (t.ex. beslut i dnr 480/93). 274 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Bestämmelsen om individuellt undantag i 8 § KL kompletteras med en bestämmelse i 17 § om s.k. gruppundantag som i princip också har en motsvarighet i artikel 85.3 i . 17 § lyder: Undantag från förbudet i 6 § gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna i 8 § (gruppundantag). Sådana grupper av avtal som avses i första stycket anges i verkstäl- lighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Avtal som omfattas av ett gruppundantag behöver inte anmälas enligt 9 § för att beviljas undantag. Sådana avtal får dock anmälas. I första stycket finns alltså en materiell bestämmelse som ger undantag från kartellförbudet för grupper av avtal som uppfyller samma fyra undantagsvillkor som gäller enligt 8 §. I andra stycket anges att dessa grupper av avtal anges i särskilda verkställighetsföre- skrifter. Regeringen har som verkställighetsföreskrifter i förordningar (SFS 1993:72-80) med förordningsmotiv (Regeringens förordnings- motiv 1993:1) beslutat om gruppundantag för nio olika grupper av avtal. -försäljnings- och serviceavtal för motorfordon -forsknings- och licensavtal -kedjor i detaljhandeln De åtta först nämnda gruppundantagen b ygger direkt på EU:s gruppundantag medan det sist angivna gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln är ett specifikt svenskt gruppundantag som har ansetts motiverat på grund av de särskilda förhållandena på den svenska mark- naden. Giltighetstiden för dessa gruppundantag är begränsade, precis som fallet är i EG-rätten. Jag har i mina överväganden funderat över möjligheten att föreslå en lagteknisk lösning som innefattar någon form av prissamverkan. En sådan prissamverkan skulle dock stå i direkt strid mot kartellförbudet i 6 § KL eftersom en sådan överenskommelse innebär att priser fast- ställs, och en överenskommelse av det slaget måste anses ha både till syfte och resultat att konkurrensen begränsas. Lagen är särskilt sträng –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 275 mot alla former av prisöverenskommelser eftersom priskonkurrensen är fundamental i en tänkt effektiv konkurrens. Att en branschöverenskommelse angående prissättning på böcker skulle kunna få undantag från kartellförbudet enligt 8 § KL anser jag inte heller tänkbart om överenskommelsen omfattar hela branschen. Vad som i första hand utgör hinder mot detta är det ovan redovisade fjärde villkoret för undantag, nämligen kravet att det konkurrensbe- gränsande samarbetet inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av produkterna i fråga. En branschöverenskommelse angående prissättning på böcker förut- sätter därför för sin laglighet någon form av författningsreglering. Jag har övervägt om bestämmelsen i 17 § KL om gruppundantag här inne- bär en framkomlig väg. Regeringen kan, som redovisats, genom verk- ställighetsföreskrifter ange vilka grupper av avtal som skall ha undan- tag (och exemplet med gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln visar att man tidigare inte varit främmande för att specialreglera specifikt svenska förhållanden i anslutning till den annars så av EG-rätten präg- lade KL.) I sammanhanget är det viktigt att observera att befogenheten för regeringen enligt 17 § KL inte innebär något bemyndi- gande att utfärda specialförfattning. Bestämmelsen i 17 § KL om gruppundantag är av materiell natur, och regeringen har möjlighet att utfärda verkställighetsföreskrifter till denna. Den materiella bestämmelsen innebär att undantag från kartellförbudet i 6 § KL gäller för sådana grupper av avtal som uppfyller förutsättningarna för individuella undantag i 8 §. Det innebär med andra ord att samma hinder som redovisats för att en branschöverenskommelse skall få individuellt undantag föreligger även för gruppundantag. Min bedöm- ning är att ett gruppundantag för en överenskommelse mellan bokmark- nadens parter som omfattar hela branschen inte skulle vara förenligt med 17 § KL. Vad som därmed återstår är möjligheten att genom lagstiftning lyfta bort bokmarknaden från det förbudsbelagda området i 6 § KL. Detta bör lämpligast ske genom en lagändring i KL. En sådan lagänd- ring är tekniskt sett av mindre omfattning. Vad som krävs är en ny bestämmelse (exempelvis en ny 18 d §) som öppnar möjlighet för sådana avtal mellan företag som tillgodoser vik- tiga kulturella ändamål och som främjar tillkomst, distribution och för- säljning av böcker. Sådana avtal anges i verkställighetsföreskrifter av regeringen. En liknande lagändring med samma teknik har för övrigt redan gjorts i KL, nämligen när särbestämmelser för jordbruket infördes genom en lagändring som trädde i kraft (se SFS 1994:688, prop. 1993/94:210, bet. 1993/94:NU23, rskr. 1993/94:445). 276 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Det har varit min önskan att få en vidsträckt möjlighet till undantag för kulturändamål från konkurrenslagens kartellförbud. Jag anser att rekvisitet som främjar tillkomst, distribution och försäljning av böcker tydliggör vilka syften överenskommelserna skall ha som det är en tillräckligt vid formulering för att kunna tillämpas vid sådana olika tekniska lösningar som branschen kan enas om. Jag menar att en framkomlig väg kan vara att använda samma modell som tillämpats för de s.k. gruppundantagsförordningarna. Konsekvenserna av den föreslagna lagen är det i nuvarande läge inte möjligt att uttala sig om eftersom lagen endast öppnar möjligheten för parterna på marknaden att träffa avtal. Skulle parterna på marknaden inte vilja upprätta avtal som i något avseende reglerar försäljningen kommer inte en ändring av lagen att ha någon effekt på marknaden. Skrivningen är öppen avseende innehållet i ett eventuellt avtal. Mot bakgrund av den diskussion som förts kan det förutsättas att ett eventuellt avtal skulle reglera bokutbudet antingen genom att styra distributionen eller priset. Sådana åtgärder bör kunna leda till att utbudet och tillgången till kvalitetslitteratur förbättras. &¶RSLAG TILL LAG OM ¤NDRING I KONKURRENSLAGEN Härigenom föreskrivs att 6 § konkurrenslagen (1993:20) skall ha föl- jande lydelse samt att det i samma lag skall införas en ny 18 d § av nedanstående lydelse. Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 § eller av 13 §, 17, 18 c eller D g, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den svenska marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att 1.inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, 2.produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, 3.marknader eller inköpskällor delas upp, 4.olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 277 5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt han- delsbruk har något samband med föremålet för avtalet. &¶RBUDET I g G¤LLER INTE F¶R S¥DANA AVTAL MELLAN F¶RETAG SOM TILL GODOSER VIKTIGA KULTURELLA ¤NDAM¥L OCH SOM FR¤MJAR TILLKOMST DISTRIBU AV B¶CKER 3¥DANA AVTAL HETSF¶RESKRIFTER AV REGERINGEN *AG F¶RESL¥R ATT DET INF¶RS ETT DISTRIBUTIONSST¶D SOM INNEB¤R ATT F¶RLAGEN LEVERERAR EXEMPLAR AV DE LITTERATURST¶DDA TITLARNA SOM ETT VILLKOR F¶R ATT ST¶D SKALL KUNNA UTG¥ &¶RLAGEN KOMPENSERAS F¶R DETTA ¥TAGANDE MED AV & PRISET "¶CKERNA SKALL F¶RDELAS TILL FOLKBIBLIOTEKEN VIA L¤NSBIBLIOTEKEN I mitt uppdrag ingår att granska de nuvarande statliga insatserna på lit- teraturområdet och föreslå framtida förändringar. Det statliga litteratur- stödet är, i sin nuvarande konstruktion, helt inriktat på att stödja utgiv- ning och produktion av böcker. Det distributionsstöd som infördes och som innebar att varje litteraturstödd titel distribuerades till dåvarande fackbokhandel i ett exemplar till rabatterat pris och med returrätt försvann 1992 i och med att fackbokhandelsavtalet upphörde. Staten stöder således genom utgivningsstödet utgivning och pro- duktion men förbigår distributionen. Spridningen av de litteraturstödda titlarna bygger helt och hållet på förlagets möjligheter att sälja böcker- na i olika kanaler - till bibliotek, bokhandlar, bokklubbar, varuhus och övriga detaljister samt egen direktförsäljning. Det är rimligt att kvali- tetslitteraturen görs tillgänglig för en bred allmänhet genom ökade stat- liga insatser. Biblioteken är centrala i det läsfrämjande arbetet. Utredningen har undersökt olika vägar för ett distributionsstöd och även räknat på olika modeller för stöd. För att få en uppfattning om spridningen av de litteraturstödda titlarna har utredningen ställt en förfrågan till förlagen angående försäljningen av de titlar som fick 278 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG litteraturstöd /96. Undersökningen, som omfattar litteraturkategorierna svensk skönlitteratur för vuxna, skönlitteratur i svensk översättning för vuxna samt barn- och ungdomslitteratur (se bilaga 7 samt avsnitt 8.1.3) visar att det är mycket svårt för i synnerhet de små förlagen att distribuera dessa ibland smala titlar. Detta bekräftas också av företrädare för både större och mindre förlag. Det är heller inte självklart att biblioteken, i synnerhet inte de mindre, köper in de litteraturstödda titlarna. Detta bekräftas av en undersökning som genomfört och som presenteras i avsnitt 7.6. Jag anser att det statliga åtagandet bör innefatta stöd till såväl distri- bution som produktion av kvalitetslitteratur. Att satsa på ett produktionsstöd, utan att avsätta resurser för distribution och marknadsföring anser jag är ett slöseri med statliga medel. Om man i skulle införa den s.k. norska modellen, (se kap. 9) och distribuera alla de titlar som får stöd till alla bibliotek, skulle kostnaden överslagsvis bli . Jag räknar då med att staten skulle köpa in 1 700 exemplar av 700 titlar till ett genomsnittspris av i F-pris. Detta bedömer jag som orealis- tiskt eftersom statens kostnader skulle bli alltför höga i förhållande till effekten. Mindre bibliotek har heller inte möjlighet att obliga- toriskt ta emot 700 titlar, varav många kan betecknas som smala. Jag föreslår därför att man inför ett distributionsstöd som medger att 300 exemplar av varje litteraturstödd titel distribueras till läns- biblioteken, för vidare fördelning till folkbiblioteken. Länsbiblioteken bör själva ansvara för hur de litteraturstödda titlarna fördelas på de 288 kommunernas bibliotek. Det är också viktigt att biblioteken uppmärksammar de litteraturstödda titlarna och hjälper dem att hitta en väg till läsarna. Den katalog över de litteraturstödda titlar som jag föreslår blir ett komplement till de utsända exemplaren och kan dessutom förstärkas med aktuell information om boken, t.ex. i form av recensioner och författarporträtt och i samarbete med den lokala bokhandeln. Mitt förslag innebär att som villkor för litteraturstödet skall förlagen förbinda sig att till leverera 300 exemplar av varje littera- turstödd titel. Staten skall i sin tur kompensera förlagen för åtagandet av F-priset. Om man beräknar att dessa titlar har ett genomsnittligt F-pris på , skulle den totala kostnaden för 300 exemplar av 700 titlar till fullt F-pris uppgår till . Då förlagen lämnar rabatt blir kostnaden . Detta innebär att statens kostnader för distributionsstödet minskar medan effekten av att nå bib- lioteken med 300 exemplar bibehålls. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 279 Statens kostnader för stödet blir således . Stödets effekter bör utvärderas . *AG F¶RESL¥R ATT DET INF¶RS ETT S¤RSKILT ST¶D F¶R ATT DISTRIBUERA DE LITTERATURST¶DDA TITLARNA TILL BOKHANDELN Det statliga litteraturstödet i sin nuvarande konstruktion är främst in- riktat på att stödja utgivning och produktion av böcker. Det distribu- tionsstöd som infördes och som innebar att de dåvarande fack- bokhandlarna fick köpa ett exemplar av varje litteraturstödd titel till rabatterat pris och med returrätt försvann i och med att fack- bokhandelsavtalet upphörde. Det sortimentsstöd som utgår till servicebokhandlarna för åtagandet att ta emot mellan 400 och 1 000 titlar inom ramen för Seeligs nyhetsservice har inte varit direkt kopplat till littera- turstödda böcker. Urvalet av titlar görs av en inköpsgrupp inom ser- vicebokhandeln i samråd med Seelig. Grundkravet borde enligt bokutredning, vara ett urval av god och efterfrågad litte- ratur. Föredragande statsrådet, som anslöt sig till utredningens förslag, betonade att för servicebokhandeln är det primära behovet att hålla ett sortiment av tillräckligt efterfrågad kvalitetslitteratur för att lönsamhet över huvud taget skall kunna säkras. 1984/85:141, s. Genom ett initiativ från branschens parter kunde medel som frigjordes från distributionsstödet läggas över på ett förstärkt sorti- mentsstöd i kombination med ett katalogdatorstöd till servicebokhan- deln. Vår undersökning av spridningen av de litteraturstödda titlarna (se bilaga 7) visar att det för i synnerhet de små förlagen är mycket svårt att nå ut med dessa ibland smala titlar. Det bekräftas av företrädare för både större och mindre förlag. En stor del av den tryckta upplagan lig- ger kvar osåld efter . Sedan fackbokhandelsavtalet upphörde avgörs affärsvill- koren i förhandlingar mellan enskilda bokhandlare och bokförlag. De största förlagsgrupperna tillämpar egna avtal. ger t.ex. alla bokhandlar som beställt för ett visst minimibelopp ett gratisexemplar av varje nyhet. 280 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG För titlar som därutöver inköps fem exemplar får bokhan- deln full returrätt. , och har en liknande modell med friexemplar men utan krav på förhandsinköp av ett visst antal exemplar. Däremot tillåts inte returer av färre än tre exemplar per titel. En grupp små och medelstora förlag ger rabatt på det första exemplaret och erbjuder i princip ingen returrätt. Därutöver finns enskilda förlag med villkor som kan betecknas som kombinationer av ovanstående modeller, samt förlag som saknar rela- tioner med bokhandeln och distribuerar via egna kanaler, t.ex. genom direktförsäljning eller egen bokklubb. Många bokhandlar organiserar sig i inköpskedjor för att stärka sin ställning. Det ger möjlighet till högre inköpsrabatter och marknads- föringsbidrag från förlagen. Gemensamma bokhandelskataloger har blivit ett kännetecken för kedjorna. Det har alltid funnits en ambition i bokhandeln att vara full- sorterad. Detta är svårt i med en årlig utgivning av uppåt 4 000 titlar allmänlitteratur. Men det är alltjämt bokhandeln som står för bredden på bokmarknaden.