sou · GLB3116d4 · 1998-01-01 00:00:00 — En sådan utveckling ser vi som synnerligen viktig för skolans möjligheter att tillgodose barnets behov av utveckling. Arbetslivet kräver i ökande utsträckning att människor har en bra utbildning med gedigna kunskaper. Utvecklingen går mot att man byter arbetsuppgifter eller yrke i livet. Skolan har i det avseen- det mycket att lära av verksamheten utanför skolan, av det lokala arbetslivet, av institutioner och organisationer. Och framför allt – skolan måste leva med i samhällsutvecklingen och det sker bäst i kontakt med det samhälle som omger skolan. En viktig länk mellan skolan och arbetslivet är syo-konsulenten vars uppgifter också är att förmedla kunskaper om olika studievägar. Vi ser därför med oro på att den personal som särskilt ansvarar för yrkesorientering har minskat avsevärt i många kommuner.36 Detta är anmärkningsvärt eftersom skolans övriga personal inte har tillräckliga kunskaper om vare sig arbetslivets krav eller tillgängliga studievägar. En rapport om studie- och yrkesorintering som ingår i nationella utvärdering av (UG-95) visar att var fjärde lärare och var fjärde rektor på högstadiet inte anser sig ha god kännedom om ett enda gymnasieprogram. Två tredjedelar av de nära tre tusen lärare som besvarat enkäten uppger att de endast någon enstaka gång eller aldrig tar upp arbetslivsfrågor i sin undervisning. Barnets rätt till utbildning Vi vill ifrågasätta om stadgande om att "göra studierådgivning och yrkesorientering tillgänglig och åtkomlig för alla barn" efterlevs i alla kommuner. När det gäller studievägledning vill vi också betona vikten av att både flickor och pojkar ges stöd i att välja för sitt kön icke-typiska utbildningar. 11.2.8 Likvärdighet i utbildningen Med "utbildning på grundval av lika möjligheter" avses också att den utbildningsmässiga standarden skall vara lika i alla delar av landet. Vi kan konstatera att principen om utbildning på grundval av lika möjligheter väl återspeglas i den svenska skolans regelverk. Utbildningens likvärdighet är en bärande princip i den svenska skolan. Särbehandling av individer eller grupper får inte förekomma och i den mån det finns skillnader i resultat mellan geografiska, sociala eller kulturella grupper skall dessa inte kunna härledas till någon form av särbehandling. Barn med behov av särskilt stöd har rätt till en undervisning anpassad efter deras behov. Detta formuleras i läroplan med orden: "En likvärdig utbildning innebär inte att undervisningen skall utformas på samma sätt överallt eller att skolans resurser skall fördelas lika. Hänsyn skall tas till elevernas olika förutsättningar och behov ... Skolan har ett särskilt ansvar för de elever som av olika anledningar har svårigheter att nå målen för utbildningen". Begreppet likvärdighet i betydelsen att den utbildningsmässiga standarden skall vara lika i olika delar av landet uttrycks i skollagen med formuleringen:"Utbildningen skall inom varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet" (1 kap. 2 §). I special- motiveringen för denna bestämmelse framhölls att visserligen är en skolform, men att denna vilar på principen om en för hela landet likvärdig utbildningstandard (prop. 1990/91:18). Stadgandet fördes in i skollagen ungefär som skolans styrsystem förändrades. Stadgandet i skollagen att utbild- ningen skall vara likvärdig är en av skollagens portalparagrafer och staten har därmed markerat att decentralisering och minskad detaljreglering inte får innebära att det görs avsteg från den gamla grundsatsen om en likvärdig utbildning för alla. ansågs likvärdigheten vara mer eller mindre garanterad genom den centrala regelstyrningen.37 Barnets rätt till utbildning Den målstyrning som har införts i skolväsendet är egentligen en fråga om ansvarsfördelning mellan olika nivåer. En strävan i det nya styrsystemet för skolan har varit att tydligt ange ansvarsförhållanden. Den nationella nivån, riksdag och regering, styr genom att fastställa övergripande mål för skolans verksamhet och anger vidare det ansvar som ligger på kommunen, på rektor och på andra befattningshavare i skolan. Statens krav innebär att kommunerna måste ha ett fungerande system för styrning och ledning, målutveckling samt uppföljning och utvärdering av sin skolverksamhet. En förutsättning för att likvärdighet i utbildningen skall garanteras i ett målstyrt skolsystem är för det första att reglerna är klara och tydliga och för det andra att det finns en effektiv kontroll av att regelsystemet verkligen efterlevs. Staten har i det avseendet lagt ett tungt ansvar på kommunerna att själva följa och utvärdera sin skolverksamhet. De uppföljningar som har gjort visar dock att det finns betydande brister i kommunerna på den punkten. Det som förefaller vara mest angeläget för kommunerna är den ekono- miska uppföljningen, att skolorna håller sig inom de givna ekono- miska ramarna. Däremot är det ovanligt att kommunerna har fortlöpande kunskaps- och effektbedömningar. "Vidare saknas en mer systematiserad form av egentillsyn, för att försäkra sig om att verksamheten håller sig inom av stat och kommun givna bestämmel- ser".38 Det nya styrsystemet har ännu inte satt sig, uppföljningen och utvärderingen av om de nationella målen uppfylls genomförs inte i den utsträckning som riksdag och regering föreskriver. gör den bedömningen att det är mera relevant att tala om att skolan är på väg från ett styrsystem till ett annat, snarare än att ett skifte faktiskt har ägt rum. Likvärdighet i utbildningen är alltså garanterad i det regelverk som finns för den svenska skolan. Men verkligheten talar delvis ett annat språk. Såväl nationella uppföljningar som en rad mindre undersökningar som vi har hänvisat till ovan visar att utbildningen i inte är likvärdig varhelst den anordnas i landet. En del skolor har utvecklat ett sådant pedagogiskt klimat att eleverna lär sig mer, trivs bättre, har större inflytande och av skolan får ett starkt stöd i sin utveckling. I andra skolor är situationen den motsatta. Barnets rätt till utbildning Vi vill betona att en förutsättning för att åstadkomma en verklig likvärdighet i utbildningen är att arbetet med att bedöma, värdera och utveckla kvaliteten i skolan stärks på alla nivåer. Staten och kommunerna har ett delat ansvar för skolan och regeringen bedömer i sin utvecklingsplan att den ansvarsfördelningen är bra. Det kan dock konstateras, skriver regeringen, "att styrsystemet kräver en stark statlig aktör, som i viss mån saknats". Regeringen föreslår en rad förändringar som bl.a. innebär att får en mera aktiv roll i arbetet med att säkra kvaliteten och resultaten i skolan. Kvalitet betyder, enligt regeringen, "att ingen skall behöva misslyckas i skolan".39 Begreppet likvärdighet innehåller vissa motsättningar. Som tidigare nämnts innefattas i begreppet ett förbud mot diskriminering. ligger i begreppet en rätt för elever med särskilda behov att få sina behov tillgodosedda, vilket i sig är en form av positiv särbehandling. Likvärdighet ställer å ena sidan krav på enhetlighet i skolsystemet och å andra sidan krav på att skolan anpassas till elevernas olika förutsättningar och behov, vilket i sin tur kräver mångfald och utveckling av olika alternativ för att möta de individu- ella behoven. Flera rörelser i skolans utveckling sker således parallellt och har mångfalden betonats genom de så kallade valfrihetsreformerna. Eleverna har fått större möjligheter att välja mellan skolor och utbildningsvägar.40 Barnets rätt till utbildning Rätten att välja skola, såväl offentliga som fristående, har ökat successivt genom flera riksdagsbeslut. Den ökade valfriheten antogs innebära att "en stimulerande tävlan mellan olika skolor, med olika inriktning och olika ägarformer, som i sin tur kan leda till att höja kvaliteten inom hela skolväsendet".41 Ett syfte med rätten att välja skola var också att motverka bostadssegregationens konsekvenser för elevsammansättningen i enskilda skolor genom att göra det möjligt för elever att välja en skola i ett annat bostadsområde. har därför följt utvecklingen för att skapa underlag för bedömning hur rätten att välja skola har påverkat segregationens utveckling. I första uppföljning av rätten att välja skola, som gjordes /93, rapporterade skolledare och lärare att man kunde skönja vissa tendenser till ökad segregation. Det var dock för tidigt att uttala sig om i vilken riktning utvecklingen gick. För att få ett bättre underlag för en värdering av likvärdigheten genomförde en större utvärdering av rätten av välja skola inom den obligatoriska skolans ram 1995.42 Denna visar att konkur- rensen har inneburit en stimulans för vissa skolor. Dessvärre finns också tecken på att konkurrensen för andra skolor snarare har försämrat möjligheterna att utveckla undervisningen. De skolor som har haft ett utflöde av elever som inte kompenserats av ett inflöde, har hamnat i en ond cirkel. Skolorna har uppfattats som "dåliga" och de mest resursstarka eleverna har sökt sig därifrån, vilket har inneburit att skolorna har fått sämre ekonomi, tjänsteunderlaget har minskat och lärare har friställts. De skolor som har haft ett inflöde av elever har upplevt en motsvarande positiv utveckling. Andelen elever som faktiskt har valt att gå i en annan skola än den som anvisats varierar mellan olika kommuner, från att inte någon elev till att som högst av eleverna har valt att byta skola. utvärdering visar att de elever som har valt att byta skola framför allt är elever med svensk eller nordisk bakgrund och elever vars föräldrar har en eftergymnasial utbildning. Särskilt tydligt är detta för skolbyten till fristående skolor. Utvärderingen tyder på att valfriheten har resulterat i en ökad etnisk och prestationsmässig segregation. Barnets rätt till utbildning Såväl som den särskilda konventionen mot diskriminering i utbildningen slår fast utbildningens likvärdighet för alla. Vi ser därför allvarligt på de tendenser till ökad etnisk och prestationsmässig segregation som visar. Vi ställer oss dock frågan om det är valfriheten i sig som är orsak till den utveckling som skisserats och vill fästa uppmärksamhet på frågan om varför vissa elever väljer att byta skola. Av framgår att det finns vissa faktorer som karaktäriserar de skolor som eleverna byter till. Det visar sig att elever byter till skolor som ställer tydliga krav på kunskaper och på uppförande och ordning samt skolor som tar väl hand om elever med svårigheter. Den skola som elever byter till har bra lärare, är lugn och stabil och har ett gott rykte. Det primära kan därför inte, enligt vår mening, vara att förhindra elever att välja en bra skola. Det primära måste vara att vidta åtgärder så att alla skolor ställer höga krav på kunskap, har bra lärare och är lugna och stabila. 11.2.9 Det yttersta av tillgängliga resurser sakartiklar om utbildning skall ses mot bakgrund av artikel 4, som stadgar att staterna skall vidta åtgärder "med utnyttjande till det yttersta av sina tillgängliga resurser". Vi kan inledningsvis konstatera att den svenska skolan är förhållandevis resursstark. satsar en stor del av bruttonationalprodukten på utbildning. Den totala kostnaden för det svenska skolväsendet uppgick till 1994 och utgjorde av BNP.43 har dock den totala kostnaden för skolan minskat liksom de resurser som läggs på varje elev. Nästan alla kommuner har genomfört nedskärningar inom skolans område. Det finns emellertid inget tydligt samband mellan ursprunglig kostnadsnivå och nedskär- ning. Även kommuner med låga kostnader har minskat sina kostnader för undervisning. Ekonomiska nedskärningar inom skolan har fått en rad negativa konsekvenser. I förstudie kring hur kommunala ned- skärningar har genomförts44 där nio kommuner och 18 skolor stude- rats framgår att personalminskningar är det sätt som kommunerna främst använder för att spara. Det innebär att det nu är färre vuxna i skolan . Andra vanliga effektiviseringsmetoder är större klasstorlekar, minskat antal grupptimmar och färre laborativa Barnets rätt till utbildning En mycket tydlig konsekvens är minskad specialundervisning och minskat antal speciallärartimmar. Framför allt har stödet till elever med läs- och skrivsvårigheter minskat. Bland de studerade skolorna finns flera exempel på att färre elever än tidigare får stöd i undervisningen. Elever med behov av stöd kan i mindre utsträckning få sina behov tillgodosedda. som både och undersökningar konstaterar att cirka hälften av landets kommuner har en ökande andel av elever med behov av särskilt stöd. Elever med klart definierbara samt diagnostiserade funktionshinder får stöd, medan elever med mer dolda och svårdefinierade svårigheter ofta blir förbisedda. Tendensen är att mellanskiktet elever, som är tysta och inte syns men är i behov av hjälp, glöms bort. Vidare har undervisningen i hemspråk och svenska som andraspråk minskat kraftigt. Andra områden som har påverkats av nedskärningar är, enligt , arbetsmiljö, läromedel, undervisningsmaterial och fortbildning. I en sammanfattande kommentar till rapporten skriver att kommunpolitikerna inte har tagit ansvar för de prioriteringar som är kopplade till nedskärningarna, utan överlåtit hela ansvaret till rektorerna. Vidare konstateras att det är sällsynt att någon systematisk uppföljning har gjorts av nedskärningarnas konsekvenser. Uppfölj- ningssystem saknas ofta både i kommunen centralt och i skolan. Nedskärningarna leder sällan till att nya lösningar söks och prövas för att utveckla organisationen och arbetet i skolan. Trots nedskärningar har skolan behållit sin andel av kommunernas totala kostnad. visar att kostnaderna för undervisning har minskat med , medan lokalkost- naderna har ökat. Vi menar att en sådan prioritering inte kan anses ligga i linje med . Inte heller att det i kommunerna inte görs någon genomgripande analys av vad budgetnedskärningarna får för konsekvenser för barn 12 Barnets rätt till kultur och fritid Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till vila och fritid, till lek och rekreation anpassad till barnets ålder samt rätt att fritt delta i det kulturella livet. Konventionsstaterna skall respektera och främja barnets rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga livet och skall uppmuntra tillhandahållandet av lämpliga och lika möjligheter för kulturell och konstnärlig verksamhet samt för rekreations- och fritidsverksamhet. Barnet skall ha rätt att få vara barn. Artikel 31 betonar barndomens egenvärde. Enligt bestämmelsen skall barnet ges utrymme för lek, vila och fritid samt fritt kunna delta i det kulturella och konstnärliga livet. Barnets inneboende kreativitet och nyfikenhet skall uppmuntras. Artikel 31 skall bl.a. ses i relation till artikel 6 om barnets rätt till utveckling. Mot bakgrund av rätten till utbildning innebär artikel 31 att barnet skall ha möjlighet att utveckla sina tillgångar och hela sin potential. Artikel 31 skall också läsas tillsammans med artikel 39 som ger det utsatta barnet rätt till rehabilitering och social återanpassning. Lek, kultur-och fritidsaktiviteter antas vara helande och läkande. De kan därigenom hjälpa barnet att återfå sitt självförtroende och sin tillit till omvärlden.1 Rätten till lek fanns inte med i det ursprungliga förslaget till konventionstext. Det var under utarbetandet av konventionen som IPA (right to play) lade fram ett förslag om att även begreppet "lek" skulle innefattas i konventionen, ett förslag som hela gruppen med frivilliga organisa- 1 Pais M, 1997 Barnets rätt till kultur och fritid tioner ställde sig bakom. Trots att uppfattningen bland regerings- företrädarna var delad i frågan slogs det fast att även begreppet "lek" skulle ingå som en rättighet i artikel 31. Att barnet skall ha rätt att till fullo delta i det kulturella och konstnärliga livet bör tolkas så att barnet skall ha samma rätt och möjligheter som de vuxna och att barnkulturen inte skall diskrimi- neras i förhållande till vuxenkultur. Barnet skall inte heller enbart ses som konsument av en kultur skapad av vuxna. Barnkultur innefattar även barnets egen möjlighet att delta i det kulturella livet. De aktiviteter som nämns i artikel 31 skall vara anpassade till barnet och dess ålder. Aktiviteterna bör vara lämpliga för barn och får därför inte innebära allvarliga risker eller vara hämmande för barnets utveckling, hälsa eller utbildning. Aktiviteterna får inte heller innebära att barnet exploateras på något sätt. Staterna har vidare en skyldighet att se till så att alla barn får samma rätt till kultur, lek och fritidsaktiviteter. Inget barn får heller, i belysning av artikel 2, ställas utanför rättigheterna. Kulturutbudet skall således vara tillgängligt för alla barn. Konventionsstaterna erkänner den viktiga uppgift som massmedier utför och skall säkerställa att barnet har tillgång till information och material från olika nationella och internationella källor, särskilt sådant som syftar till att främja dess sociala, andliga och moraliska välfärd och fysiska och psykiska hälsa. Konventionsstaterna skall för detta ändamål: (a)uppmuntra massmedier att sprida information och material av socialt och kulturellt värde för barnet i enlighet med andan i artikel 29; (b)uppmuntra internationellt samarbete vad gäller produktion, utbyte och spridning av sådan information och sådant material från olika kulturer och nationella och internationella källor; (c)uppmuntra produktion och spridning av barnböcker; (d)uppmuntra massmedier att ta särskild hänsyn till de språkliga behoven hos ett barn som tillhör en minoritetsgrupp eller en urbefolkning; (e)uppmuntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer för att skydda barnet mot information och material som är till skada för barnets välfärd, med beaktande av bestämmelserna i artiklarna 13 och 18. Barnets rätt till kultur och fritid Artikel 17 diskuterades under det långa arbetet med att formulera konventionen. Det ursprungliga förslaget var betydligt mer kortfattat: "Föräldrar, vårdnadshavare, statliga organ och samhällsorganisationer skall skydda barnet mot all skadlig inverkan som massmedier och då i synnerhet radio, film, , press och utställningar med avseende på att dess innehåll kan utöva skada på barnets mentala och moraliska utveckling". Skillnaden mellan detta första förslag och den slutliga versionen av konventionstexten ger en bild av de ideologiska diskussioner som pågick under arbetet med konventionen. Den ursprungliga texten upplevdes av många länders delegationer som alltför negativ i sin syn på medier. Vissa delegationer uppfattade den som censurinriktad. I synnerhet västvärldens representanter ville ha formuleringar som garanterar ett fritt informationsflöde och att barn skall ha möjlighet att dra fördel av fakta och åsikter i medierna. De ville också att det skulle framgå av texten att vissa medier är privatägda snarare än statligt styrda. Slutresultatet blev ett klart erkännande av massmediernas viktiga funktion. Statens roll skall vara att försäkra sig om barns tillgång till information och att uppmuntra positiva inslag och sprida information som ökar och stödjer förståelse, fred, tolerans och vänskap mellan alla folk. Detta är innebörden av den hänvisning som finns till artikel 29 (utbildningens syfte) i detta sammanhang. Vidare skall staten uppmuntra produktionen av informationsmaterial som är anpassat för barn som tillhör minoriteter och urbefolkningar. Internationellt samarbete inom dessa områden skall uppmuntras. Slutligen, vilket också fanns med i den ursprungliga formulering- en, skall barn skyddas mot skadlig information och medieutbud. Staten skall "uppmuntra utvecklingen av lämpliga riktlinjer". Den sista delen av artikel 17 stadgar således att barnet skall skyddas. Det framgår inte vem som har ansvar för att utveckla riktlinjer, enbart att staten skall uppmuntra till det. Vad riktlinjerna skall innehålla är också oklart, bara att de skall skydda barnet. Det ges vissa antyd- ningar genom hänvisningarna till andra delar av konventionen. En av dessa (artikel 13) klargör barnets rättighet att söka, motta och sprida information och tankar av alla slag, i tal, skrift eller tryck, i konstnärlig form eller genom annat uttrycksmedel som barnet väljer. Den rätten får underkastas vissa inskränkningar men endast sådana som är föreskrivna i lag och är nödvändiga (a) för att respektera andra personers rättigheter eller anseende eller (b) för att skydda den nationella säkerheten, den allmänna ordningen, folkhälsan eller den Barnets rätt till kultur och fritid Andemeningen förefaller vara att denna typ av restriktioner kan ingå i de "lämpliga riktlinjer" som tidigare nämns i artikel 17. Den andra referensen (artikel 18) behandlar föräldrarnas och vårdnadshavarnas roll. De har huvudansvaret för barnets uppfostran och utveckling. Konventionsstaterna skall ge lämpligt bistånd till föräldrar och vårdnadshavare då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran. I detta sammanhang är andemeningen att vårdnadshavar- na har det direkta ansvaret för att skydda barnet mot skadligt inflytande från massmedier och att de skall bistås av staten i denna uppgift. Den tolkning av artikel 17 som har gjort kan sam- manfattas i tre punkter: 1)Tillgång till medier. Kommittén har understrukit barnets rätt att ha tillgång till medier, vilket förutsätter att staterna aktivt verkar för att den rättigheten skall bli reell. Det har i detta avseende ingen betydelse om medierna är statligt styrda eller privatägda. Finansiell uppmuntran eller andra former av stöd kommer även att vara nödvändigt för att garantera ett utbud av litteratur och TV- program för barn. Detta gäller särskilt för spridning av informations- material på minoritetsspråk. 2)Att främja och framhålla positiva alternativ. Kommittén har också efterlyst aktiva åtgärder för att främja och framhålla viktiga mål som t.ex. fred, tolerans och internationell förståelse, vilket ses som ett positivt alternativ till medievåldet. I detta avseende skall mediepolicyn fungera som ett komplement till skolundervisningen. 3)Skydd mot skadlig påverkan. Kommittén ser ingen motsättning mellan barns tillgång till information och åtgärder för att skydda barnet mot skadlig påverkan av medier. Kommittén framhäver vikten av tillgång, men är djupt oroad över medievåldets eventuellt negativa effekter. För att kunna uppmuntra meningsfulla lämpliga riktlinjer är det nödvändigt, anser kommittén, att myndigheterna skaffar sig kunskap om tittarvanor, lyssnar- och läsvanor, vad som sänds, tänkbara effek- ter på mottagaren, sätt att effektivt inskränka och begränsa skadliga sändningar. Med andra ord rekommenderar en en- hetlig politik som bas för utvecklingen av riktlinjer. staten förpliktelser i alla tre avseendena och detta gäller även för stater där medierna är helt privatägda.2 2 Analysen av s artikel 17 är en sammanfattning av artikel som handlingsplan i - om TV:s och barns rättigheter. Barnets rätt till kultur och fritid 12.2 Barnets rätt till lek, fritid och kultur Lekens betydelse för barns inlärning och utveckling betonas i pedagogiska program för förskola och fritidshem.3 Att ge barn inspiration, god tid, utrymme och material för lek ses som en av barnomsorgens viktigaste uppgifter. Leken är livsviktig för barn därför att den är ett sätt för barnet att upptäcka världen och sig själv. Barn lär sig genom lek. De bearbetar sina upplevelser i leken, de övar sig för kommande uppgifter och de använder leken som ett symbolspråk. I fantasin och leken övergår barnet från att uppfatta delar och detaljer till att foga samman, bilda mönster och skapa sammanhang. Att leka är en skapande handling och lekandet ger en upplevelse av enhet och rum, skriver den engelske psykoanalytikern i sin bok . Förmågan att leka hör ihop med hälsa: "Lekandet be- fordrar utvecklingen och därmed hälsan, lekandet leder till grupp- relationer och är ett sätt att meddela sig med andra".4 Leken förutsätter oftast spontanitet, improvisation och ömsesi- dighet.