sou · GLB3116d7 · 1998-01-01 00:00:00 — Barnen får en krona per dag. Jag gillar att spela fotboll. För att många får inte spela fotboll. En gång hände det mig att jag inte fick vara med och spela fotboll med de andra. Då sa jag: –Alla ska få vara med. Du säger bara till dina kompisar att dom får vara med. –Okey, sa pojken då. Du får väl vara med. Ett utvecklingsperspektiv brukar bygga på antaganden om att utveckling normalt sett bara kan ske i en riktning, att utvecklings- stadier alltid avlöser varandra i samma följd och att ett senare stadium alltid är mer utvecklat, och därför bättre, än ett tidigare. Hur man tänker sig drivkraften bakom ett utvecklingsförlopp och hur olika utvecklingsskeden gestaltar sig och förhåller sig till varandra varierar mellan olika teorier, men i allmänhet leder utvecklingsperspektivet till uppfattningen att ett mer utvecklat fenomen (ett samhälle, en teknologi, ett sätt att tänka, ett sätt att röra sig) är bättre och mer eftersträvansvärt än ett mindre utvecklat. Utvecklingsperspektivet tycks medföra en oreflekterad utvecklingsoptimism; bättre och för dag. Vad har detta inneburit för sättet att betrakta barnen? Det finns skäl att påminna om att utvecklingsbegreppets tillämpning inom antropologin användes för att legitimera koloniala övergrepp på så kallade outvecklade kulturer runt om i världen. Inom den tidiga barnforskningen har denna tankefigur tillämpats så att man tyckte sig kunna se hur barnen i sin utveckling återupprepar samma utvecklingsstadier som olika kulturer har genomgått. Infödingar var alltså som barn, och barn som infödingar, och därför behövde man inte respektera någondera. Det har funnits en annan liknande tanke inom utvecklingsperspek- tivet som går ut på att barnen när de är små helt präglas av det naturgivna, det som finns i deras gener. Först som vuxen blir män- niskan fullt ut en kulturvarelse. Utrymmet för personlig profilering och individuella vägval ansågs vara starkt begränsat under barnaåren. Barnen är enligt detta synsätt bara halvfärdiga människor, men de har möjligheten att bli riktigt mänskliga, när de väl blivit tillräckligt stora. Barn sågs som naturvarelser i inskränkt bemärkelse, först som stora kunde de bli kulturvarelser. I detta synsätt fanns värderingen att det naturgivna var något som skulle övervinnas, lämnas eller möjligen Det av kulturen formade stod för det värdefulla hos män- I förlängningen av utvecklingsperspektivet har också funnits före- ställningen att allt hos barn, som inte kan ledas tillbaka till det genetiskt givna, är oäkta och onaturligt. Barn ska få vara barn, har man sagt, och bör så långt möjligt förskonas från påverkan. tanke har ibland förenats med romatiska idéer om barndomen som ett paradisiskt tillstånd som de vuxna tvingats lämna. med alla till buds stående medel barnen från att äta av kunskapens träd, som vi jagar alla de ormar som försöker nästla sig in från alla håll. Sådana föreställningar svarar mer mot de vuxnas behov av förljugenhet än mot barnens behov av stöd i sitt växande. Tendensen att ständigt jämföra de som är små med de som är stora har lett till att man ofta bara tagit fasta på skillnaderna mellan ålders- Tillkomsten av skulle kanske kunna upp- fattas som ytterligare en betoning av hur annorlunda barnen är; som ett främmande folk mitt bland oss andra normala människor. då komma ihåg att i huvudsak är en tillämpning av de mänskliga rättigheterna. Det framför allt kan lära oss är alltså att barn också är människor. Med ett sådant perspek- tiv ser man lättare att likheterna åldersgrupper emellan är större än går det inte att komma ifrån att utvecklingsperspektivet också har givit mycket värdefull kunskap om barn. Det är svårt att förstå barn, om man inte tar hänsyn till att de inte har de vuxnas fysiska och psykiska förutsättningar i en rad olika avseenden, men det är ett in- skränkt perspektiv som också kan hindra oss att se barn som personer och som fullvärdiga medlemmar i den mänskliga gemenskapen. barnstudier som genomförs med sikte på att beskriva barns utveckling har oftast tagit fasta på barns uttryck som indikatorer på utvecklings- stadier eller som symtom på ett eller annat psykiskt tillstånd. sällan har man tagit barns uttryck som tecken på att de har något att Vi tycks behöva lära oss att barns tankar inte bara har en (ålderstypisk) form, utan också ett innehåll. lingsstudier att ytterligare osynliggöra barnen i vårt samhälle där avståndet redan är så stort mellan generationerna. Då är det risk att de förblir ett främmande folk och att de vuxna förblir främmande för sin egen barndom och barnslighet. Utvecklingsperspektivet och jakten på symtom har skymt för- hållandet att barnen också från sina naturgivna förutsättningar kan utveckla egna kulturformer och finna egna uttryck som har en an- märkningsvärd kvalitet och originalitet. Barnen har något att påstå, de har något eget att komma med, det gäller bara att lyssna och se efter. Frågan varför vi vuxna haft svårt att inse att så är fallet, beror kanske på att vi låtit dessa sidor hos oss själva falla i glömska. Utvecklingsbegreppet har innebörder som lätt leder till ett asyme- triskt förhållande mellan barn och vuxna (och kanske också mellan medelålders och gamla). Det är – vi här uppe och dom där nere. det råder inget tvivel om vilka som lever på vilkas villkor. Inte ens går helt fri från detta synsätt. man annars tolka Artikel 12, där det står att Konventionsstaterna skall tillförsäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. När är man i stånd att bilda egna åsikter? Därom råder det delade meningar i olika samhällen och även mellan olika barnexperter. värre är är att konventionstexten relaterar vikten att lyssna till barnen till deras utvecklingsnivå. Yttrandefriheten skulle alltså kunna mätas med mognadsmått, ungefär som storleken på kläder och skor. Får vi inte en bra barndom förstör vi Alla barn ska ha rätt till en bra barndom och får vi inte det kan det förstöra våran framtid. Kärlek är något som vi gärna tar emot. Vi vill bli rätt behandla- de av de vuxna, och också ha glädje av dem. Vi vill känna oss trygga av att ha dem i närheten. Även när vi är stora kan vi må bra av att bli omtyckta av någon vuxen eller äldre. Ändå har det funnits åskådningar som försökt lära oss Den österländska visheten har alltid förordat ett ömsint och hänsynsfullt förhållningssätt mot de små. lett till föreställningen att den själ som tagit sin boning i det lilla livet lätt tröttnar och ger sig av igen om den inte får ett kärleksfullt försökte lära sina lärjungar att de skulle omvända sig och bli som barn. barndomen och gav oss uppmaningen: Människor, var mänskliga! gentemot alla stånd, alla levnadsåldrar....Älska barndomen, gynna dess lekar, dess nöjen, dess älskvärda instinkt! och (mer om honom senare) arbetade i humanistisk anda med studier av barns utveckling. Han skrev så här: Det är tröttsamt att umgås med barn. Det är riktigt. Därför att man måste sänka sig till deras nivå, böja sig, kröka på ryggen, göra sig liten. Men där tar ni fel. Det är inte det, som är det mest tröttsamma. Det är snarare det faktum att man måste höja sig, så att man når upp till deras känslor. Sträcka på sig, göra sig längre, ställa sig på tå. För att inte såra dem. Antropologin har numera visat att så kallade primitiva kulturer är mycket mer avancerade än vad man tidigare kunde föreställa sig, inte minst när det gäller förmågan att anpassa sitt liv till miljön. En liknande tendens kan man märka inom modern barnforskning. En del forskare har lärt sig att se stora kompetenser också hos små barn. Den gör som Korczak; de ser och häpnar. Barnets bästa omsatt i handling= En etisk princip, som den om barnets bästa, förutsätter att den kan omsättas i handling. Vi har sett exempel på hur samhället med hänvisning till tvingande omständigheter funnit sig nödsakat att bryta mot de höga principer som hyllats i andra sammanhang. Därigenom visar makten i handling vilka principer som faktiskt gäller. Jag vill inte diskutera flyktingpolitik, socialtjänst och ungdoms- vård, eller det ekonomiska underlaget för arbetet på dessa samhälls- Detta vet jag inget om. I stället vill jag diskutera vuxen- världens förhållningssätt till barn och unga i mer allmänna ordalag. En tvångsavvisning, en vårdnadstvist, en bidragsprövning, ett kvartsamtal kan genomföras på olika sätt, även när de yttre villkoren Principen om barnets bästa borde kunna innebära att också handlingar som går emot barnets intressen kan genomföras på ett anständigt sätt, utan att skrämma och såra. Samhällets representanter är i sådana här fall också representanter för vuxenvärlden gentemot barnen. Deras handlande måste då genom- syras av ett lyssnande och inkännande förhållningssätt; ett sådant förhållningssätt är den erfarne moraliskt skyldig att visa gentemot den oerfarne, den starkare mot den svagare. I detta avseende skulle vuxna kunna lära sig mycket av barn. är en vanlig erfarenhet hos dem som arbetar med unga människor, att barnens lojalitet med sina vuxna är större än de vuxnas lojalitet gentemot sina barn. Jag har svårt att hitta ord för att beskriva det förhållningssätt som jag här efterlyser. Kanske skulle man kunna kalla det för ett tillmötes- gående förhållningssätt eller en tillmötesgående pedagogik. förutsätter att man har goda kunskaper om barn, i synnerhet om just de barn som man möter i arbetet. Den kräver att man respekterar barnen som personer och inte skadar deras värdighet. förmåga att lyssna på röster nerifrån, inte bara till dem som kommer Kanske förutsätter ett sådant förhållningssätt också att man själv minns hur det var att vara liten och rädd. Jag tror också att det vore en hjälp för många om man hade en yrkesetisk kod till stöd när man som samhällets och vuxenvärldens representant arbetar med barn i utsatta lägen. Det borde också föras en medveten etisk debatt på området. Barnets bästa är en nalle= Ett barn ska ha en nalle. För den hjälper mot räddhet. Ett barn ska få mat . Annars svälter han eller hon ihjäl. Ett barn behöver en säng. För annars får man inte mycket sömn. Barn måste ha ett hem att bo i. Principen om barnets bästa riktar också en uppmaning till barnforsk- ningen att pröva sina förhållningssätt. I forskningen kan detta ta sig en rad olika uttryck. Givetvis gäller gängse forskningsetiska riktlinjer som till exempel principen om frivillighet och självbestämmande för de medverkande och konfidentiell behandling av forskningsmaterial och skyddandet av deltagarnas integritet och anonymitet. gäller också själva förhållningssättet till de barn som berörs av Det gäller inte bara att tillämpa olika forskningsperspektiv på barn i olika avseenden. Det gäller också att belysa barnens egna perspektiv på verkligheten så att vi också forskar med barnen. ofta att de måste titta närmare på det ena eller andra som gäller barn. Jag tror att mycket värdefull kunskap kunde vinnas om man också såg på världen tillsammans med barn. De som arbetar med barn som forskare eller pedagoger skulle i anda mycket väl kunna ta som sin uppgift att för omvärlden presentera barns sätt att se och uppleva denna värld. Tänk så bra vi har det!= Jag tycker att det är synd om de barn som bor på Jag önskar att jag kunde göra något åt det. Tänk så bra vi har det jämfört med dom. hus att bo i, mat så vi klarar oss, en mamma och en pappa som kan hålla om oss när vi är rädda. de kanske inte har några föräldrar som håller om dem, ingen mat för dagen. Här i brukar vi säga till varann: Så orätt- vist att du har en nalle! En sådan vill jag också ha! Men barnen på gatan säger: Så orättvist att du bor i hus och inte jag. Barn reflekterar över sina liv. De strävar efter att vidga sin horisont och att göra sin tillvaro begriplig. Spädbarnet lyfter sitt tunga huvud för att få syn på världen. Med språkets hjälp försöker barnet sedan att få grepp om tillvaron. Vi kan bevittna ett möte mellan världar, mellan barnets inre världsbild och omvärlden. Barns eget sätt att se på tillvaron är fortfarande ett i stora delar okänt fält. och deras sätt att förhålla sig till den utgör ett eget universum av Man kan se det som en särskild barn- och ungdomskultur, som förtjänar ett eget studium, utifrån sina egna förutsättningar, utan att filtreras genom den etablerade forskningens Forskningsmetodiskt kan detta ske på olika sätt, framför allt genom att man använder barn som medagerande informanter och inte bara som studieobjekt. Forskaren ska inte bara spana efter symtom och indikatorer i barnens olika uttryck, utan mer ta fasta på vad de har Forskaren skulle i sin resultatredovisning sträva efter att låta barnen framträda i helfigur, inte sönderstrimlade som i en börs- Då skulle innehållet i det barn tänker bli minst lika viktigt Så är det i allmänhet inte i barnforskningen. i sin tur bidragit till att så många förväxlar barns förmåga att uppleva, känna och reflektera med deras färdigheter att uttrycka upplevelser, känslor och reflektioner. Motivet för ett sådant förhållningssätt till barn i forskningssam- manhang är inte så mycket att barn är annorlunda, utan att de är Detta förhållningssätt ansluter till en humanistisk tradition där vördnaden för människans väsen förenas med ivriga studier av hennes naturgivna och förvärvade egenskaper. En varsam och seriös barnforskning för oss i kontakt med en av de mer repektingivande variationsformer som det mänskliga kan ikläda sig. Kanske är det rent av så, att barnen har kvar mer av sin mänsklighet än vi vuxna och att detta gör det särskilt angeläget med barnstudier. När jag var på dagis skulle vi äta frukt efter maten. Tyvärr var det ofta banan. Jag satt bara där och tittade på bananen och fröknarna stod och tittade på och jag var tvungen att äta upp den. Sen blev jag spyfärdig och ...JAG HATAR BANANER!!!! Det som jag här efterlyser kan tyckas vara något sentimentalt. ju så gulligt med små barn. Man blir lätt så gripen av barnens intagande formuleringar och av deras kantiga bokstäver, att man bara ser formen och inte innehållet i det de har att säga. Det är lätt hänt att vi blir så bedårade av ungarnas barnsliga brist på beräkning att vårt eget känslosvall dränker de budskap som barnen vill ge oss. innehållet för att vi blir så förtjusta över den barnsliga formen. ett barnnära förhållningssätt har ingenting med sentimentalitet att Hos barn finns också motbjudande och skrämmande sidor som överallt i vår tillvaro. Kanske är det först när vi verkligen ser alla barnets kompetenser och tillkortakommanden, ljusa och mörka sidor, som vi erkänner att de verkligen är våra medmänniskor. tycker man sig se mönster i historien. En egenhet som fram- träder när man försöker få ett fågelperspektiv på samhällsutveck- lingen är att intresset för barnens situation i samhället och för barnomsorg och skola tycks öka i kristider. Åren före och efter gick flera stora reformpedagogiska strömningar över världen. Efter genomgick skolväsendet en omväl- vande omläggning i flertalet västländer, allt för barnens och sam- hällets bästa. Jag tror att denna tendens åtminstone delvis hänger samman med insikten om att det alltid är barn och andra värnlösa som får det svårast och att barnen är bärare av morgon- dagens samhälle Barnen utgör en stor grupp i samhället. Mer än hälften av jordens befolkning är barn. Insikten om detta tycks variera med tidsandan. har både den svenska skolan och det svenska välfärdssystemet förändrats på ett genomgripande sätt. Jag har en bestämd uppfattning att principen om barnets bästa inte har varit vägledande för denna utveckling. Det märks genom att barn och unga i så stor utsträckning har saknats i de texter och de överväganden som legat bakom reformerna. Jag tror för övrigt att det finns åtskilligt i vår kultur, som bidrar till att ytterligare försvåra kommunikationen över åldersgränserna. Ta till exempel detta med att berätta historier om barn. Skrattaren står i allmänhet på den vuxnes sida. Det är det barnsliga som förlöjligas. Det finns TV-program som satt detta i system. Barn är bildmässiga och söta. Deras yttranden lyfts ut ur sina sammanhang och blir då Och de vuxnas skratt ger uttryck för en grumlig blandning av förtjusning och förakt. Det är som om vuxen- världen behövde skapa distans till barnen, till det barn talar om och till den egna barndomen. Detta stärker på inte sätt barnens ställning, det visar inte ett lyssnande förhållningssätt och det kan inte vara förenligt med principen om barnets bästa I vårt land föregicks tidigare beslut i stora samhällsfrågor av grundliga forskningsprojekt där konsekvenser och förutsättning ana- lyserades utifrån olika samhällsgruppers situation, inte minst barns Först därefter fattades beslut. Så tycks inte längre är det bråttom. är det visionärernas tidsålder; så kallade visioner om än det ena, än det andra, är viktigare än kritisk blick och välgrundat vetande. startade en ny lärarutbildning för . Den nya uppläggningen innebar att de studerande fick en längre utbildning, men väsentligt mycket kortare studietid för sociala och rapporteras stora problem i skolor- na på just det mentalhygieniska och sociala området. Jag tycker att man kan ta barn konventionens princip om barnets bästa som en uppmaning till myndigheter att regelmässigt utreda vilka konsekvenser som samhällsförändringar får för barnen, och särskilt då barn från utsatta grupper. saknas alltför ofta ett barnperspektiv i Möjligen är det en alltför lättköpt poäng att påpeka att det märkts i debatten att barn inte har rösträtt och inte heller någon Den Barnkonvention som våra politiska representanter undertecknat skulle förhoppningsvis uppmana politiker och andra ansvariga att bättre bevaka barnens intressen, just för att de saknar röstkort, körkort och plastkort. Barnets rätt till respekt= Den nu gällande är inte det första försöket att slå fast barnets rättigheter. 1924 utformades en Genèvedeklaration om barnets rättigheter. Det skedde inom ramen för . Vi vet vad som sedan följde . Stora interna- kriser utplånade – och alla högtidliga deklarationer. Då som , var det barn som led svårast av förtrycket, krigen och svälten. En av dem som deltog i det offentliga samtalet om 1924 års Genèvdeklaration var den polske författaren, barnläkaren och . För eftervärlden har han blivit mest känd för det sätt på vilket han valde att sluta sitt liv. män ville ge honom fri lejd ut ur judiska getto. Han stannade tillsammans med sin personal hos de över tvåhundra barnhemsbarn de hade ansvaret för. De följdes åt in i förintelsen i gaskamrar. De av hans medarbetare som över- levde betonade att Korczaks liv och arbete för barn och unga betydde mer än hans martyrdöd. Korczak skrev så här i sitt pedagogiska huvudarbete Hur man älskar ett barn: Jag efterlyser ett för barnens rättigheter. Jag har kommit fram till tre grundläggande rättigheter, men de skulle kunna vara flera. 1.Barnets rätt till sin död. 2.Barnets rätt till den dag som är. 3.Barnets rätt till att vara den han eller hon är. Med dessa tillspetsade formuleringar angrep Korczak tre grund- läggande misstag i sin samtids förhållningssätt till barn. För det första, överbeskydd och förbud som avskärmar barnet från livet och lätt kväver dess livslust och växtkraft. För barnets bästa måste man ge barnet frihet att leva, trots att ett levande liv kan vara livsfarligt. För det andra, tendensen att nonchalera barnens nu och , för att i stället inrikta allt intresse på deras framtid som vuxna. Detta är att förvandla barn från växande människor till investeringsobjekt, till brickor i framtida marknadsprojekt. Principen om barnets bästa kräver att vi ser bort från lockande marknadsandelar och öppnar ögonen för barnen som våra medmänniskor. Det bästa för barn= För barnets bästa ska föräldrar inte slåss för då mår barnet inte bra. Barnet måste ha kärlek. Barn måste ha mat för de kan bara leva utan mat. Barn måste ha ett bo för de kan inte leva ute. Barn måste ha kläder så de inte fryser. För det tredje, tendensen att pressa barn med överkrav, att snabba på deras mödosamma arbete med att växa och mogna. Det är att förmena barnen rätten att vara sig själva för att i stället göra dem till vuxna Principen om barnets bästa vill låta barn vara barn och ge dem möjlighet att utveckla det som barn har, men som många vuxna hör också till dem som på allvar reflekterade över den människosyn som vi tillämpar på dom som är små. mycket om barn och för barn. Ett av hans viktigaste bidrag är en liten skrift med rubriken rätt till respekt. Det är ett manifest som kom till i samband med att han föreläste i barnpedagogik i . Hans budskap var att det inte räcker med att vi lär känna barnet genom vetenskap och forskning. Vi måste också lära oss att erkänna barnen som varelser med egenvärde, som medmänniskor. Därför kräver han respekt också för barnens okunnighet, en okunnighet som bottnar i att barn inte har lika lång livserfarenhet som Han kräver respekt för arbetet och idogheten bakom barns växande kunskap, men också för deras tårar och misslyckanden. visar vördnad inför mysteriet och svängningarna i växandets möda. Han vill skydda barnets ägodelar, tillgångar och intressen. kräver han respekt för det som är barnets . Hur ska de annars klara av morgondagen om vi inte unnar dem ett medvetet ansvarsfullt liv i Korczaks pedagogik präglas av ett tillmötesgående förhållningssätt och bygger på tre fundament. Den praktiska kunskapen, som han förvärvade genom att leva och arbeta tillsammans med barn i de barnhem han förestod. Hans praktik var vid och omfattande både när han verkade som läkare, pedagog och skribent. snabbt också på Korczaks tid. Själv bedrev han forskning inom såväl barnmedicin, pedagogik och socialpedagogik. tygelse, en värdegrund, som genomsyrade hans arbete. Det är på den sistnämnda punkten som han gjort sin mest beståen- de insats och det är på det området som han enligt uppgift ska ha inspirerat arbetet med våra dagars Barnkonvention. Det räcker inte för att veta mycket, eller att utveckla ett gott pedagogiskt handlag. De som arbetar med barn måste också ha något att tro på, något som driver dem i deras gärning. försökte formulera en sådan grundsyn. också beskrivas som ett sådant försök, fast på en mer formell politisk Korczak upplevde själv flera krig under sin drygt sextioåriga De flesta av dem som läkare. Man kan fråga sig vad en över- tygelse med humanistiska förtecken kan ge för stöd inför sådana erfarenheter. För Korczak tycks det ha inneburit att han i ännu högre grad höll fast vid sin humanistiska grundsyn. Han såg barnen som vägen till en bättre värld. Fred och frihet, utveckling och framtid beror på hur vi förhåller oss till barnen. Ge barnen en dräglig tillvaro, behandla dem som människor, då ökar deras möjligheter att bygga en bättre framtid. – Detta är att se barnen som framtidssubjekt, och inte som investe- ringsobjekt. Detta är att ställa sig solidarisk med det goda mot det onda. Det är att hävda den svagares rätt mot den starkares. Det är att tända ljus i mörker. Kanske kan man se Korczaks liv som en tillämpning av principen om barnets bästa. Under alla omständigheter var det ett sätt att erkänna att barn har något speciellt som vuxna saknar. , J. Democracy and Education. 1916/1964. Barns tankar om livet. Barnets rätt och barnets tankevärld. Anförande vid ett med anledning av lanseringen av . Ingår i Barns livsfrågor som pedagogisk arena. Korczak, J. Barnets rätt till respekt. Hur man älskar ett barn. Min tid på dagis= Jag gick på ett dagis med tre avdelningar. Min avdel- ning hette Jordgubben. På mitt dagis var det jätte- roligt, snälla fröknar och bra kompisar. På dagis hade vi ett tält som vi brukade leka i. Vi brukade vara några flickor som lekte där inne. När killarna inte hade något att göra kom dom och rev tältet. Då började vi jaga dom.=