sou · GLB352 · 1998-01-01 00:00:00 — Får hon bätt re vård på sjukhu- set än här?, undrade han. Nej, hon kan inte få det bättre ä n här med dig. Han ville hennes bästa och var osäker på hur det skulle göras och jag kunde stärka honom, säger . I och betraktar man inte längre Synapsen som ett projekt. Det har blivit en del av verksamheten. –Projekt i all ära, säger . Men detta är s å involverat i vår verksamhet. Det har hjälpt oss att strukturer a vårt arbete. Vi kommer att fortsätta så här. –Vi har trygga patienter, detta är ett väl fungerande system , säger från Linneahemmet. –Det har blivit naturligt att man pratas vid mellan olika yrkesgrupper, gränserna mellan oss håller på att suddas ut , säger , M AS (medicinskt ansvarig sjuksköter- ska) i . –Alla kan ju inte göra allt, var och en gör vad man är bäs t på, säger . –Vi är beroende av varandra och det är bra, säger a . är ordentligt installerad på Linneahemmet. Parabolanten- nen är på väg. dot ter kommer snart hem från jobbet och far en av många turer mellan och . I ett rum på nedre våningen på klin iken kommer in med integralhjälmen under armen. Han är stolt över Samarbete med innehåll ger trygghet ... sina medarbetare, stolt över . Han tror på att riva murar, ge sig på myter och föreställningar. Han vill at t personalen ska blomma, vill att de ska använda de resurser de har inom sig. Resurserna finns – den mänskliga kompeten- sen, säger . – Det måste finnas någon som inte säger nej, säger a . – Folk som kommer till mig och säger vågar vi det, brukar jag svara Javisst och blir det fel, så hängs jag. Då bruka r deras oro släppa, säger . Nästa steg i processen blir att sprida Synapsenidén runt i landet – att tankarna är rätt, är Synapsenfolket övertygad e om. – Fö r att få fram den bästa vården för patienterna måste de t ske i samverkan med alla inblandade, från sjukhuset och ut i kommunen, dygnet runt, säger . 9 Här förstår alla hur det känns Högst upp i det handikappanpassade hyreshuset i Olskro- ken ligger en av fyra Träffpunkter för äldre. I ett av smårummen sitter sex damer med grånande eller vita hår. De har en gemensam nämnare; samtliga har mist sin livspartner . har de firat jul och ringt in ett nytt år, då en stol stått tom. – Hemskt har det varit, säger och skakar på huvu- det. Skönt att det är vardag igen. – Nyårsafton var värst, säger . Barnen ringde och sa vi hade en fin pappa och har vi en fin mamma, gott nytt år, lilla mamma, ändå kände jag mig så tom. De är pionjärer, är m ed i den första självhjälpsgruppen för änkor i . Det finns också andra slags grupper för sörjande. torkar sig i ögonvrån , någon snyftar till. De stora helgerna är det värsta för d e sörjande kvinnorna. Sorgearbetet kan stanna av, minnen väller fram, saknaden känns extra tyngande. – Jag firade jul med barnen, fast jag hellre hade stannat hemma, säger . Jag kunde inte göra dem besvikna . Jag gick undan när jag kände mig ledsen och ett av barnbarnen kom och kramade om mig. Jag vill inte förstöra deras glädj e med min sorg. Initiativtagare till änka-till-änka-grupperna är , forskare och psykolog vid Geriatriska kliniken Östra , i . Hon har låna t idén från , där änkegrupper funni ts . Änkegrupperna har kommit till i anslutning till hennes forskningsprojekt om änkepersoner och deras sorg. Vad händer med den efterlevande, 70 Här förstår alla hur det känns sedan den anhörige gått bort? Hur ser sorgeprocessen ut? Hur ska vårdapparaten förhålla sig till den sörjande? Det är frågor som söker svaren på i Änke - personsprojektet, ett utvecklings- och forskningsprojekt stött av flera finansiärer. De närmast anhöriga (make/maka, sambo eller särbo) till dem som dör på sjukhusets geriatriska klinik erb juds ett årslångt stöd och rådgivning av sjuksköterska, läkare , psykolog och kurator. Sammanlagt intervjuas ett 60-tal personer. , pensionerad sjuksköterska, besöker dem en månad, och efter dödsfallet, för att ställa en lång rad frågor om hälsa och sorg. tror att tidig uppsökande verksamhet och stöd under det först a sorgeåret kan leda till att den sörjande mår bättre, får lättare att fungera socialt igen och att det minskar belastningen fö r familjen, sjukvården och samhällsekonomin. De arbetar fra m en metod för bemötande av sörjande anhöriga. –De flesta är tacksamma att få ösa ur sig sin sorg till e n neutral person, berättar . Eftersom de sörjande är äldre, tyckte att det krävde s en äldre, erfaren person för inter vjuarbetet. Hon kom i kontakt med , som själv gjort ett par undersökningar om döende patienter och deras anhöriga. (Omhändertagande av döend e och deras anhöriga, intervjuer med anhöriga till personer som avlidit på .) visade sig vara den perfekta intervjuaren. Den beräkna- de intervjutiden är , men ofta tar det vä l så . Det brukar vara dukat med kaffe när kommer . –satt jag tyst och lyssnade på en dam i . Det gäller att kunna lyssna, att de känner att de står i centrum, säger . Det är lätt att föreställa sig med en gammaldag s sjuksköterskeuniform. –Trots att jag är över femtio brukar änkor na ibland kalla mig flicka lilla, säger . Intervjuaren måste vara en person med rejäl livserfarenhet, som den sörjande respekterar och vill anförtro sig till. Här förstår alla hur det känns 71 Änkan förnimmer den döde har intresserat sig för sorgeprocessen . Hennes doktorsavhandling (1995) handlar bland annat om något som skrämmer många sörjande; förnimmelser av de n döde livskamraten. Förnimmelser är mycket vanliga, i under-sökning . Hustrun känner makens närvaro, ser honom sitta i stolen vid köksbordet, hör hono m tala. Mannen känner hur hon smeker hans kind. – Det är helt normalt, säger . Men många ä r oroliga för att de håller på att tappa förståndet, tror att de ä r ensamma om sina upplevelser och törs inte berätta för omgiv- ningen. Ändå är nästan alla glada och tacksamma för de korta återseendena med den innerligt saknade. Det hjälper och lindrar När berättade i massmedia om och om sådana förnimmelser hörde f lera änkor av sig spontant och ville delta. Så föddes idén om att starta änkegrupper ut e på stan. – Det finns ett stort behov av tröst och stöd för sörjande ute i samhället. Därför har vidgat si n verksamhet genom att knyta kontakter med olika stadsdelscent- ra i , säger . Vi erbjuder hjälp till självhjäl p genom att deltagarna får ventilera sina känslor och reaktione r på förlusten med andra i samma situation. Delar av sin arbetstid håller till i ett krypin på vindsvåningen på . Uppför de tunga trapporn a trampar hennes änkor. Det hörs snabb andning vid dörr. Där står ensson. Hon såg första gången i Västnytt, berättandes om projektet, och ringde upp. Då hade det bara gått några månader sedan hon mist , som hon lev t ett långt liv tillsammans med. och föll fö r varandra direkt. Det är som leder änkegrupperna p å Träffpunkten i . Ingen anar att damerna på Träffpunkten är änkor, förrän d e börjar tala med varandra. De känner trygghet i gruppen. Även om omständigheterna kring makarnas död skiljer sig åt, har de den nya livssituationen gemensam. Gruppens träffar är ett stöd 72 Här förstår alla hur det känns och något att se fram emot. De blir lite av ett skydd mot omvärlden. –Sorg är förändring. I grupperna k an man hitta vägar att lösa gemensamma problem och man utgår ifrån sin egen erfarenhet. Träffarna blir både till självhjälp och ömsesidig hjälp, säge r . I gruppen kan man få svar på stora frågor av typen Nä r slutar sorgeperioden? Är det något fel på mig eftersom ja g inte kan sluta sörja? Finns det någon gyllene regel för hu r man sörjer? Kvinnorna runt bordet har kommit olika långt i sin sorgebear- betning. De som har kommit kortare kan lära av dem som ä r steget före. Några har fortfara nde svårt att acceptera att maken är död. Elnas man dog knall och fall, hon fick ald rig säga adjö, Ainas man led av en sjukdom som gjorde att hans tillstånd försämrades gradvis. Det ka n vara en av orsakerna till att inte hunnit lika långt i sorgebearbetningen. Första gången en änkegrupp träffas blir det känslosamt. Alla berättar om sina erfarenheter, många gråter och vittnar o m reaktioner som andra känner igen. Jag trodde jag var tokig . Mötet med gruppen blir en bekräftelse på att man inte blivit tokig och att det inte finns någon given mall för sorgear- bete. –Jag skvätte lite här och lite där, berättar . Jag sa lite till barnen, men inte allt. De miste ju en far. Jag ville inte belasta dem med för mycket. Det säger gäller för de flesta. De har inte haft någo t ordentligt forum att tala om sorg och saknad i, även om flera av dem vittnar om att kyrkans diakoni välkomnat dem alla till samtal. En av grundprinciperna för de amerikanska änkegrupperna är att de ska bestå av enbart änkor. Då känner deltagarna att d e kan komma som de är. Det är tillåtet att komma rödgråten, att snyfta till och ingen ställer krav på utseendet. Är det någon so m inte kommer till träffen, förstår de andra att var det fö r tungt, och gruppledaren slår en signal senare och hör hur det är . –Vi öppnar oss inför varandra här, säger . Det kan ja g inte göra för vem som helst. Här förstår alla hur det känns 73 Denna träff äger rum . begravning har ägt rum. Det är första gången gruppen träffas . De har genomlevt sin första jul, sitt första nyår ensamma oc h alla är glada för att helgerna är över. – Äntligen är det vardag igen. kan jag fylla tiden med aktiviteter. Jag tycker att det är skönt så länge kvällen kommer fort, då slipper jag känna hur lång den ensamma tiden är , suckar . –efter bortgång var det lättare. Då var jag fortfarande i ett chocktillstånd. Då visste jag varken vad jag sa eller gjorde. har det långsamt börjat gå upp för mig at t han inte kommer tillbaka, säger . –Men du har ju dina barn, säger min bror och svägerska. Men det är inte som jag levt tillsammans med . Det begriper de inte. blir jag arg på dem, fast jag egentligen är ledsen, säger . Här förstår alla hur det känns De andra nickar igenkännande. Omgivningens brist på förståel - se är så kännbar för dem. Deras erfarenhet säger dem att sorge n man känner inför en makes död inte kan förstås, förrän ma n själv är där. –För mig är det en tröst att andra änkor har det likadant, säge r . Det ger mig styrka att jag inte är ensam. –När jag tittade på prins begravning, tänkte jag p å . Han var min prins. Jag jämförde mig själ v med prinsessan . Kanske hennes liv ställs om nu? Kanske hon också glöms av? Våra prinsar är inte med längre, glöm int e bort mej, den känslan hade jag, säger med bruten röst. I änkegruppen är alla jämlika, ömsesidigheten är det viktiga. –Folk som står mera vid sidan av sorgen lägger ofta för stora förv äntningar på den sörjande vad gäller återhämtning . Medsystrarna i sorgen vet att det tar tid att komma igenom, men aldrig över förlusten, säger . Till änkegrupperna kommer en sjuksköterska, en dietist, e n psykolog och en kurator för frågestunder, där änkorna kan fråg a om hälsa, känslor och praktiska, vardagliga problem. 74 Här förstår alla hur det känns na skriver en lista med frågor som de vill ha klarhet i eller diskutera och som experterna går igenom vid sitt besök hos gruppen. –Ofta går man och grubblar över någonting, men kommer sig inte för att söka information, särskilt i en situation då man ä r trött och initiativlös, säger . Även om grupperna har sorgen gemensam, vill man nå vida re än att bearbeta det som hänt. Grupperna kan fungera som en väg ut i samhället, en hjälp till självhjälp. Kvinnorna ha r möjlig-heter att knyta vänskapsband, och hitt a på aktiviteter tillsammans. vandrar bordet runt med sina pepparkaksbruna ögon. –Förra gången talade vi om att hitta på något t revligt tillsam- mans. Vad tycker ni, undrar . Diskussionen är genast i gång. Det är så mycket kvinnorn a runt bordet har svårt att tänka sig att göra själva. Jag går inte på bio själv, Jag har inte varit på teater sedan dog, Jag vågar inte gå ut . En och annan har redan börja t prova på. –Min dotter har tagit med mig till . Jag trodde väl aldrig att jag skulle gå på något sådant. Vi kanske kun de gå tillsammans, säger . –Varför inte gå på lunchteater eller till , där kan man titta på gamla , föreslår . –Egentligen skulle jag väl kunna göra sånt här med min a gamla väninnor. Men jag har inte tillräckligt bra kontakt me d dem längre, suckar . Samtalet vindlar sig ut ur . En av änkorna har sin a rött er på , andra i samhällen i andra delar av . I tankarna finns utflykter och bussresor till när och fjärran. En tur till ? Gruppmedlemmarnas tankar har börjat kretsa kring vardagliga ting. Flera av dem har passerat det första kritiska stadiet. De t finns något slags framtid. Då och då rungar skratten run t bordet. –Sorg är inte bara elände, det är utveckling, många hittar en ny orientering, nya världar, nya saker att glädjas åt. Här förstår alla hur det känns 75 menar att det kan vara bra i sig att dela en svår erfarenhet med andra och våga visa spontana känslor. Ännu finns bara grupper med kvinnor. Änkemän är svårare att fånga upp i stödverksamhet. –Karlar ska ju alltid bemästra sina svårigheter på egen hand, säger . Men vi har intresserade änkemän här i stadsde- len. Kaffet är urdrucket och bullfaten tömda. Det är lite oro run t bordet. är det hem till ensamheten igen. Några kinder väts. Ändå finns visst hopp, kanske lite glädje i luften. –Vi ses igen, om . Då ska vi äta semlor, säger . Sammanfattningsvis menar att änkegrupperna kan leda till att den sörjande lättare kan släppa in människor i tillvaron igen, få vänner sluta vara helt upptagen av förlusten och bara se till de egna bekymren bli mer förstående och lyhörd för andra få känna att man varken måste vara gift eller lycklig slippa förklara eller ursäkta sina reaktioner identifiera sina känslor inför det som hänt och händer få bättre självförtroende och ökat oberoende lära sig, av de andra, olika sätt att hantera sorgen, att se alternativen i tillvaron känna sig som en resurs för andra fylla tiden med något meningsfullt. Jag anknyter till mitt förord och hoppas att Du som läsare a v den här skriften vill fundera över de exempel som speglats. De är inte "färdiga" i alla detaljer. En verksamhet behöver stä ndigt utveckla sitt innehåll. Min avsikt är att exemplen skall leda till uppslagsrika dis- kussioner och nya initiativ för att skapa bättre bemötande a v äldre. Hur gör man t.ex. för att goda projekt skall kunn a fortsätta i en ordinarie verksamhet? Vad är egentligen ett hem för en gammal person? Vilket stöd behöver man som anhörig och personal när man ger omvårdnad till äldre me d demenssjukdomar? Vilka kunskaper behöver man o m funktionsnedsättningar hos äldre? Hur känns det att so m anhörig hälsa på någon på sjukhemmet? Frågorna är många ... Enligt min mening är det ett viktig t inslag i god vård och omsorg att man får tid att ställa frågo r och reflektera över de insatser som erbjuds äldre och dera s anhör iga. Det är också väsentligt att man hittar sina "lokal a svar". Förutsättningarna för vård och omsorg skiftar mella n olika landsting och olika kommuner; det gemensamma är att upprätthålla kraven på det goda innehållet, präglat av respek t för självbestämmande, integritet, trygghet och värdighet fö r äldre. I för ordet nämns att jag har tillgång till ett större anta l exempel, som jag vill använda som underlag i mitt kommande slutbetänkande. Jag kan av deras innehåll konstatera att det finns många goda krafter inom vården och omsorgen om äldr e. Här vill jag övergripande berätta om dem. Jag hänvisar i övrigt till en stencilerad förteckning med inskickade exempel frå n kommuner och landsting. Enligt förordet kan den erhållas från utredningens sekretariat. gick jag ut med en efterlysning av goda exempel på målmedvetet arbete med kvalitetsutveckling "där frågan om bemötande av äldre är ett viktigt inslag". Förfrågan riktad es till landets samtliga kommuner och landsting. Enligt mitt utred- ningsuppdrag frågade jag också efter "lokalt fastställda politis- ka mål/riktlinjer för kvalitet och bemötand e av äldre" samt hur mål/riktlinjer följs upp. 101 kommuner (inkl. kommun- och stadsdelar) respektive 14 landsting (inkl. delverksamheter inom landsting) skickade in exempel. Dessutom fanns några "övriga", t.ex. vissa samver - kansprojekt mellan flera olika intressenter. Antalet kommuner och landsting är dock långt ifrån identiskt med det antal projekt/verksamheter som kom till min känne- dom. Många har sänt in ett flertal exempel, som vittnar om hur projekt och eldsjälar kan sprida ringar på vattnet. Tillfrågad e kommuner och landsting hade möjlighet att också förmedl a projektrapporter o.dyl. till utredningen – och det skedde rikligt. Bakgrunden till projektens start varierar, ibland har det handlat om åtgärder till följd av ekonomisk åtstramning. Andra ha r börjat sin projektverksamhet för att brukare, anhöriga elle r personal påpekat brister; återigen andra har stimulerats till nya insatser genom utbildningsverksamhet o.dyl. Man kunde på särskild blankett meddela om man int e önsk ade redovisa några exempel. Det gjorde 75 kommuner (inkl. kommun- och stadsdelar) och 8 landsting, väl spridda över landet. Egentligen är jag mycket intresserad av dessa nejsvar, men tiden har inte tillåtit ytterligare kontakter. Vissa hörde av sig och gav motiv som tidsbrist, omorganisation o.dyl. – jag är övertygad om att det även i dessa kommuner och landsting finns goda exempel att beskriva. Några skickade in de måldokument som skall styra verksamheten. Genom kortfattade kommentarer under några rubriker skall jag här översiktligt ge bilden av vad idéerna och projekte n handlar om. Uppdelningen blir schematisk, då ett och samma projekt kan avse flera olika områden. Jag vill också nämna att jag, inför överväganden och förslag i mitt slutbetänkande, kommer att närmare studera projekt som inkommit från andra än kommuner och landsting. Jag avse r bl.a. projekt inom den fackliga rörelsen och från pensionärs - och handikapporganisationer. Vidare tar jag del av erfarenheter som vunnits genom projekt finansierade av statliga medel som fö rmedlats via och (t.ex. olika projekt och insatser för rehabilitering och de s.k. 50 - projekten). Det är glädjande att se ett stort intresse för att undersöka va d äldre själva anser om hälso- och sjukvård och den omsorg d e får i sina hem eller i särskilda boendeformer. Brukar- undersökningar – genom enkäter eller personliga intervjuer – är vanliga i skörden av exempel. förekommer de som del i större arbeten för att undersöka, utveckla och säkra kvalitet i vård och omsorg. I några exempel kopplas brukarundersök - ningen till innehållsrika projekt med förebyggande syfte – att ändra kostvanor, stärka konditionen och allmänt kontroller a hälsan hos enskilda i olika åldersgrupper. Positivt är att man i dessa fall verkar med en helhetssyn, både fysiska och psykiska behov beaktas. Projekten kan också handla om att inhämta kunskap om och öka enskildas välbefinnande i situationer som innebär funk- tionsförluster, exempelvis då man blir beroende av rullstol, får afasi, lider av cancer- eller demenssjukdomar. Till detta projektområde hör också ett flertal projekt o m rehabilitering; på sjukhus, i övergången mellan sjukhus oc h olika bostadsformer, samt i hemmiljö. Det finns mycket kon - struktiv teori och praktik om samverkan mellan huvudmän, specialistområden och olika slags insatser för enskilda (oc h anhöriga). Vårdprocesser (vårdkedjor) utvecklas och personal av olika kategorier får fördjupad kunskap både inom sin a yrkesområden, i etiska frågor och beträffande god samverkan. På många håll utvecklar man individuell vård- och rehabilite- ringsplanering. Rapporteringssystem (som patientburna omvårdnadsjournaler) förbättras och vårdprogram med tydliga åtaganden för kommuner och landsting (bl.a. beträffand e demensvård) förver kligas med god medverkan av olika yrkes- företrädare. Dagvård, dagverksamhet i övrigt samt fritidsaktiviter är fokus i några projekt. I vissa beskrivs innehållet även i anhörig - perspektiv, dvs. som verksamma avlösnings- och stödinsatser. Det finns också ett antal utvecklingsarbeten som direkt berör bemötandefrågor, t.ex. rutiner för det viktiga "första mötet " med en verksamhet. Jag vill dock påpeka att bemötandefrågor även ingår som väsentliga delar i ett flertal andra projekt och är väl integrerade i dessa. Det kan gälla allt från kvaliteter i ambulansvård till de projekt som uppehåller sig vid temat "vård i livets slutskede". De projekt som har inriktningen mot äldre i vård och omsorg har ofta också perspektivet att undersöka anhörigas synpunkter, avlös a dem i deras insatser och stärka bemötandet av dem i svåra situationer, bl.a. vid dödsfall. Inflytandemöjligheter, som behandlas i några utvecklingsarbe- ten, avser såväl brukarna som deras anhöriga, t.ex. i forme r som "brukarråd" eller "brukarstyrelser" vid olika enheter fö r vård och omsorg. Man vill också stärka inflytandet genom att öka enskildas kunskaper om egen vård och behandling, ibland i form av temadagar o.dyl. där också personalen deltar. Behovsbedömning, individuell planering liksom dokumenta- tion med kunskap om och respekt för enskildas synpunkter för - bättras också genom projekt- och utvecklingsarbete. Det finns utöver nämnda områden flera andra exempel so m syftar till att höja enskildas livskvalitet. Hit kan t.ex. räkna s åtgärder för att förbättra tillgänglighet och kommunikationer i lokalsamhället. Anhöriga, deras situation och behov av psykologiskt och praktiskt stöd samt information och kunskaper om olika till- stånd hos åldrande personer, står i blickpunkten för fler a projekt eller finns som delprojekt i större utvecklingsarbeten . Att inhämta anhörigas synpunkter på vård och omsorg genom enkäter eller personliga intervjuer är vanligt, liksom att verka för deras inflytande i olika former. Flera projekt utvecklar möjligheter för anhöriga att träffa andra som är i motsvarande situation. Genom "träffpunkter", studiecirkel- och annan gruppverksamhet, kan anhöriga dels få nya och fördjupade kunskaper, t.ex. om demenssjukdomar, dels ömsesidigt stödja varandra. Gemensamma temadagar och diskussionsgrupper för anhöri- ga och personal förekommer med ämnen som "vård i livet s slutskede". Det finns också andra stödformer (t.ex.efterlevande - samtal, självhjälpsgrupper) som ger praktisk och psykologis k hjälp till enskilda när deras närstående dött. Den dagvård som presenteras i vissa projekt är ett av flera sätt att utveckla avlösningsalternativ för anhöriga. Indirekt riktas insatser till anhöriga genom att många utbild- ningsinslag för personal handlar om anhöriga, deras situation och relationer till personal av olika kategorier. Behovet av ett gott bemötande av anhöriga understryks i flera projekt med syfte att underlätta svåra situationer som vård i livets slutskede , vid dödsfall eller när någon insjuknar i bl.a. demenssjukdomar . I vissa utvecklingsarbeten förekommer en särskild inriktning på "övergångssituationer", dvs. vid enskildas flyttning till särskild boendeform eller då någon form av korttidsvård skall tas i bruk. Personalutbildning och andra insatser för att öka yrkeskunnande m.m. Den största andelen insända exempel handlar om utbildnings- och fortbildningsaktiviteter liksom handledning för personal av olika yrkeskategorier. omfattar utbildningsinsatserna all personal inom äldreomsorgen i en kommun eller exempelvis alla berörda av rehabiliteringsprocessen beträffande viss a grupper av medicinskt färdigbehandlade osv. I andra projekt gäller utbildningen enstaka arbetslag eller viss yrkeskategori vid några vårdenheter. Det rör sig både om kortvariga aktiviteter (som temadagar ) och långvariga, flerveckorskurser. Ämnena kan vara mer a allmänt inriktade som geriatrik, rehabiliterings- och sam- verkansfrågor. De kan också vara specifika (vanligen uppkom- na genom "lokala behov") t.ex. om demensvård, relationer till anhöriga, hemsjukvård, inlevelseförmåga – empati, förflytt - ningsmetodik, behovsbedömning, bemötande av äldre.