sou · GLB3138d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Men resten blev familjens. Även om det har funnits större möjlighet för honom att behålla sina bonusar, väljer han numera att låta de åtminstone delvis vara tillgängliga också för familjens behov. När han köper saker till ett nystartat bolag (som också är hans hobby) han har vid sidan om tar han ibland från sina egna privata pengar. Men det är inte helt oproblematiskt för honom att spendera sina egna pengar på det här sättet. I just detta fall ser han inte sina pengar som enbart sina egna. På något sätt så tillhör de också familjen. Han beskriver hur det känns när han använder egna pengar till sin firma. IP: jag tar från hushållspengar. Inte hushållskassan men mina egna pengar som indirekt drabbar hushållsbörsen. Då har jag mindre att lägga där. Även om han betraktar sina pengar som egna pengar, så skall de också vara tillgängliga för att kunna läggas till hushållskassan. Han ger här uttryck för en ambivalent syn på sina pengar som inte riktigt hans egna pengar helt och hållet. Han verkar känna ett visst ansvar för familjen och det komplicerar frågan om vems pengar det egentligen är, trots att han har bidragit med det han ska och trots att de har separata ekonomier. Hans syn på pengar är situationsberoende; de ska vara tillgängliga ifall de behövs, och då tillhör de familjen. Annars är de hans egna. Gränserna för vad som är privata eller gemensamma pengar är alltså oklara och skiftande beroende på sammanhanget. Både hon och han ser sina egna inkomster som sina egna pengar som de kan göra vad de vill med. kan de ha ett sätt att se på sin egen inkomst och ett annat sätt att se på sin partners inkomst. Här nedan ser vi ett exempel på hur hon ser på deras respektive inkomster. C: Betraktar du dina pengar som dina eller som era? IP: Mina är mina. C: Och (makes) är hans egna? IP: Ja, det är våra! C: Är det så? IP: Ja, det är nog mer så tror jag. Hon ger här ett bra exempel på speciella pengar. Kvinnans lön är lite annorlunda än hennes mans lön (Zelizer, 1989). Även om de båda lönerna är deras egna pengar betraktas de inte riktigt på samma sätt av henne; kvinnans lön betraktas mer som hennes egna pengar (jämför , 1984). betraktar också hennes man deras respektive egna pengar på lite olika sätt. Han berättar att de ibland lånar av varandra mot om någons pengar tar slut innan nästa lön kommer. Medan han alltid betalar tillbaka sina lån , säger han följande om de pengar som hans fru lånar av honom. C: Har hon behövt låna av dig ? IP: Ja. Så där kort, tills nästa lön kommer. Fast hon får väl det. Inte får jag tillbaks pengar. Hon får tillbaks av mig, men C: Så du efterskänker? IP: Ja, hon har ju så dålig inkomst. Det han verkar säga är att hennes pengar är hennes pengar och hans pengar är hans pengar fast ibland är de också till för familjen och frun om de behöver dem. Hans pengar tillhör familjen lite mer än vad hennes gör; hennes pengar är lite speciella, lite mer hennes egna. Att han efterskänker pengar till henne är också intressant eftersom de har båda två ganska lite kvar efter alla nödvändiga utgifter är betalda Även hon uttrycker en skiftande uppfattning om vad och vem hennes pengar är till för. Man ser ytterligare ett exempel på ambiva- lens när hon svarar på frågan om egna sparpengar. C: Har du pengar undanstoppade ifall du skulle behöva dem? IP: Ja, det har vi haft. Vi hade men fick ta ut 3 000 för att få det att gå runt. Vi köpte en ny . Det här citatet visar också hur hennes pengar kan vara familjens pengar i vissa sammanhang. Här speglar hennes ordval hennes tvetydiga syn på hennes egna pengar. Hon talar om vad vi har gjort med mina pengar. För att klargöra detta frågade jag om det var deras gemensamma pengar som användes till det gemensamma köpet och hon svarade att det var hennes egna pengar. Ytterligare ett exempel på denna blandade syn på hennes pengar är att hon ibland betalar barnens kläder ur egen ficka fast sådana utgifter egentligen skall tas ur hushållets gemensamma kassa. Mitt, ditt eller vårt? IP: Barnens kläder och sånt, då tar jag ur egen ficka. IP: Jag kan också se, mycket av det jag handlar kommer från mi- na egna pengar Skulle jag ta det från den här potten, ja, då går det så mycket pengar där. C: Är det tänkt att pengarna i börsen också ska räcka till barnens klädbehov? IP: Ja, men handlar jag några kläder, om jag är på stan och hittar nåt som jag tänker det här behöver de verkligen så tar jag de pengar sen. Men det är inte alla gånger. Jag menar går jag och småhandlar mjölk eller, för en hundring då bryr jag mig inte, då tar jag inte från börsen. Hon kan även tänka sig att använda en del av familjens pengar till sina egna privata utgifter om det finns pengar över. Hon säger följande om sina egna sparpengar: IP: Ja, han vet att jag har en buffert. har det varit mer ibland mindre. har jag varit tvungen att ta utav det fast jag egentligen inte vill nu vill jag åka till . Eftersom vi ligger så pass på marginalen så kan man inte tänka att vi har, jag har inte råd om jag bara ska åka med de pengar som vi får in, det behövs lite mer. Här framgår att hon skulle bekosta en sådan privat nöjesresa med hushållspengar, helt eller delvis, om de räckte och eventuellt lägga till av egna pengar. Återigen uttrycker hon ambivalens om vems pengar det är. Vem är det som inte har råd med hennes Stockholmsresa, vi eller jag? anser hon alltså att hon har rätt att ta från hushållets pengar för privat konsumtion. Båda anser att de har egna pengar och separata ekonomier. Ändå lägger båda två sina egna pengar på sådant som ligger i gränslandet mellan egen och kollektiv konsumtion. Han spenderar på verktyg i samband med uppbyggandet av ett eget företag och hon framförallt på barnen. Detta är ett ganska intressant könsrollsmönster och liknande exempel, där män spenderar pengar på sin hobby som ofta är ganska dyr, och kvinnor spenderar på barnen, finns att hitta hos de flesta paren i denna undersökning. Man skulle kunna säga att det paret som följer är motpolen till det första paret vad gäller synen på ägandet av de pengar som kommer in till familjen. Detta par har sammanlagt endast två bankkonton: ett lönekonto där båda deras löner sätts in, och ett girokonto. Båda kontona är gemensamma. Ingen har ett eget privat bankkonto. Hon hade alldeles före intervjutillfället fått fast heltidsan- ställning i kommunen. Hennes inkomst varierar beroende på att den innehåller vissa rörliga delar, men den har legat mellan och netto sedan hon började jobbet . Han tjänar betydligt mer och hans inkomst varierar också på grund av bonusar . Enligt honom själv har han en inkomst på i snitt ca brutto , inklusive bonusar.8 Trots den relativt höga totala inkomsten har familjen en ansträngd ekonomi som beror på stora skulder som finns kvar . Att ha gemensam ekonomi verkar ha varit självklart från början. Om deras konton säger han följande: IP: har vi haft ett konto och där har vi smackat in det vi har fått så vi har inget som helst uppdelat så. Detta par skiljer inte mellan hans och hennes inkomst eller pengar. Alla pengar tillhör familjen, vilket också speglas i det att de har valt att ha endast gemensamma konton. När jag frågar henne om egna pengar och deras respektive inkomster uttrycker hon tydligt att pengarna varken tillhör henne själv eller hennes make, utan att hans och hennes lön tillhör dem båda två i lika stor utsträckning. Att ha egna pengar då man är en del av en familj verkar vara en främmande tanke för henne, vilket framgår av följande citat. C: Du har ingen lust att ha egna fickpengar, t.ex. att du ? IP: Nej, nej. Vad ska jag med det till? Hennes man ser likadant på deras pengar. Han betraktar båda deras respektive löner som familjens pengar, vilket han säger i klartext nedan. IP: Ja, vi ser det som en gemensam pott alltså. Så vi räknar vad vi får ut netto ihop. Det är familjens pengar. Vi har inga mina och dina pengar. De anser båda två att de pengar som de tjänar tillhör familjen och ska användas till familjens behov. I denna familj är det väldigt stor skillnad mellan hans och hennes löner, vilket kan tänkas orsaka en del svårigheter eller ha vissa konsekvenser. Men när jag frågar henne om hennes mans jobb och relativt höga lön säger hon följande. IP: Vi tycker det är bra, att han har bra lön. En trygghet för oss han har fått satsa på sin karriär. I och med det är det han som har chans att tjäna pengar också. IP: det känns bra. Jag tycker han har lyckats. Eller vi har lyck- ats. IP: Han måste jobba. Det tycker jag är viktigt. Och jag tycker, ja, jag tycker det är jätte viktigt, hans jobb. Att han ska verkligen satsa på det. För det är ju vår väg ur eländet. Det gör inget, enligt henne, att det är han som tjänar merparten av hushållets totala inkomster. Tvärtom anser hon hans jobb vara viktigt, 8 Hans vanliga bruttomånadslön är . Utöver detta får han prestationsbonusar . Mitt, ditt eller vårt? någonting han ska satsa på, för familjens skull. Att han tjänar bra och har lyckats i sin karriär verkar vara till lika stor glädje för henne och en lika stor framgång för familjen som för hennes man. Hon verkar inte tycka att det är problematiskt eller på något sätt negativt att han tjänar så mycket mer än vad hon själv gör. Det är familjen som kommer först och familjemedlemmarnas behov som ska tillgodoses, och för det behövs samarbete, vilket framgår av följande citat om skillnaden mellan deras respektive inkomstnivåer. Han beskriver det på följande sätt. IP: Nej, vi ser det som ganska positivt i och med att vi har delad ekonomi. Vi är som ett team. Det är inga prestigegrejer i det. Det som är bra för den ena är också bra för de andra i familjen. I denna familj är om att dela inom familjen stark och vem det är som tjänar vad verkar inte ha någon betydelse. Här nedan ser vi också att hon håller med sin man om att det är familjens behov som ska prioriteras och att det är viktigt att alla får det de behöver. IP: Vi måste som satsa på varann då, familjen, och se till att alla har det man behöver. Det blir intressant att koppla uppfattningar och attityder om egna och familjens pengar till konsumtionsmönster. I paret ovan kan man se att konsumtionen i familjen inte är jämnt fördelad, trots deras respektive uppfattningar om pengar. Han spenderar mer på sig själv än vad hon gör. På grund av hans jobb behöver han en del kostymer och täta frisörbesök. Hon klipper sig och köper sällan kläder eftersom hon har ett arbete som tillåter jeans och träningsoveraller. Även om dessa förhållanden delvis kan förklaras av att han har det arbete han har, och hon har varit gravid och mammale- dig länge, föreligger det en uppenbar skillnad i deras konsumtionsni- våer. Liksom i föregående par säger sig kvinnan i detta par också ha mindre behov av att spendera på sig själv och nöjer sig också med mindre. Individerna i detta par är extremt överens i frågor som rör delande inom familjen. om att dela är stark hos båda två och det är självklart att alla resurser ska tillhöra alla lika mycket. Både hon och han säger att det är familjens behov som prioriteras framför indivi- dernas. Ändå kan man se att resurser inte delas lika mellan makarna. Dessa två par utgör extremerna i datamaterialet vad gäller synen på inkomsterna som mina eller våra. Mellan dessa två extremerna finns det ytterligare åtta par med åtta olika sätt att betrakta och dela pengar på, vilka utgör kombinationer av egna pengar–familjens pengar polerna. Förutom det första paret som diskuterades ovan finns det tre par som bara har separata bankkonton. Trots denna likhet finns tydliga skillnader i hur dessa tre par betraktar sina egna och familjens pengar jämfört med paret ovan. I ett av dessa par har mannen ett yrke med hög status och lön. Hans fru har skolat om sig till ett yrke som också har hög status och som betalas bra. När hon intervjuades var hon i färd med att skriva sitt examensarbete och hade börjat arbeta heltid studier. Båda är överens om att det var tufft ekonomiskt hon studerade men att de redan känner av förbättringar sedan hon började arbeta. hon studerade fick hon sin inkomst dels via studielån och dels från ett arv hon har haft sedan tiden innan hon blev ihop med sin nuvarande man. Både hon och han är överens om att han har gjort uppoffringar för att de skulle klara den ekonomiska börda som hennes nedsatta inkomst innebar . Detta par avviker något från de övriga i och med att de båda har ett ganska stort sparkapital från tiden innan de gifte sig. Hon har det ovannämnda arvet och han har ett stort sparkapital som han har haft . Dessa sparpengar finns på speciella, separata konton och slås inte ihop med lönerna. Hennes arv är hennes pengar och hans sparmedel är hans egna, trots att paret anser att de har gemensam ekonomi. Även om hon anser att arvet är hennes egna pengar framgår det att hon är väldigt ambivalent om vems pengar det egentligen är. Hon svarar följande när jag frågar henne om hon anser att hennes pengar och tillgångar är hennes egna. IP: Ja, halvt om halvt gör jag ju det. Jag vill ju inte att de ska, om jag vet att de sätts in i huset t.ex. vill jag att vi sätter lika mycket var Eller åtminstone om jag sätter ett högre belopp vill jag att vi skrev ett papper att jag hade gjort det.Men känner jag att, , så har jag alltid känt då, för att jag har haft de här pengarna . De har jag haft när vi träffades så jag har fortfa- rande kvar de pengar. Men jag känner inte på samma sätt , för nu har vi varit gifta så pass länge, ja, även om det rent praktiskt är mina pengar, det är ju det som, enligt testamente är mina pengar, så känner jag inte lika strikt att det är mina pengar Hon anser att både hon och hennes man har egna pengar som de investerar i familjens gemensamma konsumtion. De kan själva välja att investera dem i familjen, men pengarna tillhör individerna. Det verkar vara viktigt för henne att hennes ekonomiska insats är erkänd och synlig. Man får en känsla av att hon gärna vill betrakta sina pengar som familjens men har lite svårt med att byta inställning, som om hon vore mitt i en övergång vad gäller hur hon betraktar sina och familjens pengar. Mitt, ditt eller vårt? De har varit gifta och har två barn tillsammans. Just det förhållandet att hon betraktar dem som mer av en familj verkar påverka hennes syn på pengar, vilket framgår lite i det föregående citatet, men ännu mer i följande: IP: Så nu känner jag inte att det är mina pengar så där utan om det är någonting som vi inte klarar av ekonomiskt då tar jag självklart av mina pengar, eller om han behöver någonting. Det är självklart! Eller om det är nånting som barnen behöver eller så. känner jag att det är familjens pengar. Och det har också att göra med att jag känner oss mycket mer som en familj nu när vi har varit gifta så pass länge och har två barn och allt sånt där. Men jag vet att vi inom en överskådlig framtid inte kommer att skiljas och så där. Så det är liksom familjens pengar. Pengarnas sociala värde transformeras när hon börjar anse att de är en familj, alltså att förhållandet är stabilt och att hon och hennes man delar ansvaret för deras två barn. För henne blev inte hennes pengar automatiskt familjens egendom bara för att hon gifte sig, utan det krävdes en process och tid för att hon skulle komma att känna att hennes egna pengar kunde delas med familjen. Det kan möjligen hänga samman med att hon hade med sig egna tillgångar (arvet) in i äktenskapet. Hon har uppenbarligen betraktat arvet som annorlunda än hennes lön och har inte varit helt beredd att dela med sig av det (jämför Zelizer, 1989). Utifrån Treas (1993) ekonomiska perspektiv kan man tänka sig att det innebar en stor ekonomisk risk att investera arvet i en ny familj. Det tar tid för ett par att finna normer och regler för fördelning och innan dessa var fastställda var osäker- heten för stor. Det verkar alltså vara viktigt för henne att känna en viss trygghet och ett förtroende för familjerelationerna innan hon psykiskt kunde dela med sig av sitt arv till familjen. En viss stabilitet och varaktighet var nödvändig för att hon skulle kunna ändra sitt sätt att betrakta relationen mellan sina pengar och sin familj. Hon har delat med sig av sina pengar och betalat familjens vardagsutgifter, fast hon ansåg att det egentligen var hennes pengar. kan hon betrakta pengarna som familjens även om hon uttrycker en viss ambivalens på den punkten. På samma sätt som hon anser att hennes pengar är till för familjens behov betraktar hon också makens pengar som tillhörande familjen. Just att de nu har barn tillsammans och har investerat så mycket i denna familjekonstellation verkar ha varit en viktig faktor för att hon skulle ändra syn. Detta framgår i följande citat från henne. IP: Innan vi hade barn, innan vi köpte hus, då delade vi på som 50–50 på hyran och så där. Men sedan vi fick barn, när man får barn då flyter som ekonomin ihop hur som helst. Då är man lik- som en enhet. Då spelar det inte särskilt stor roll. IP: Ja, när vi fick barn, för då var jag barnledig, vilket gjorde att jag tjänade mindre. Och blev det ju, ja då blev det ju så. Då slutade man bry sig om det där att det skulle va rättvist och så. För det jämnar ut sig. Flera av intervjupersonerna nämner barn som den faktor som gör det omöjligt, eller av någon annan anledning fel, att ha separata ekonomier eller försöka dela på allt 50–50. Alla par anger att det är just familjen och familjens behov som är det primära och det är det som styr hur pengar betraktas och används. Kvinnan ovan är väldigt tydlig med att det är just hennes känsla av att förhållandet och familjen kommer att hålla ihop inom överskådlig framtid som gör att hon nu känner att hennes pengar också är familjens pengar. Riskerna med att investera i familjen har minskat i takt med att hon har fått förtroende för förhållandets, och familjens varaktighet (jämför Treas, 1993). Enligt hennes beskrivning av sin inställning till familjen, verkar det som om hon inte alltid har ansett att hon har gemensam ekonomi med sin make. kan hon säga att de har det. Och även om de inte delar 50–50 på alla utgifter nu så verkar det finnas en annan rättviseprincip som gör att det ändå känns bra. Hennes förändrade sätt att se på sina egna pengar som familjens och att betrakta deras ekonomi som gemensam visar hur man väger in kontinuitet och investeringar i familjen. Detta ger visst stöd åt Treas (1993) tes om att dessa faktorer, kontinuitet av förhållandet och investeringar i familjen kan påverka valet av gemensam ekonomi samt att detta speglas i vilket sätt par organiserar sin ekonomisk administration. Kvinnan i detta par anser att hon har egna pengar som är hennes att göra som hon vill med, men går det inte att spendera dem hur som helst beroende på att hon nu har en familj som kommer i första hand. Hon uttrycker detta tydligt i följande citat: C: Har du pengar som du anser är dina pengar som du kan göra som du vill med? IP: Ja det är klart. Det är klart jag har ju pengar som jag kan göra som jag vill med. Men även om jag skulle vilja åka till skulle jag inte göra det för det är ju prioriterat för familjen. i princip har jag frihet att gå och köpa en ny video eller vad det är jag vill ha och det kan jag ju göra. Men jag gör det inte för jag tycker, jag köper det som familjen behöver. Hennes make, som också har egna pengar i form av sparmedel, anser också att de har gemensam ekonomi och uttrycker samma Mitt, ditt eller vårt? ambivalenta syn på sina pengar. Han säger följande om deras respektive sparpengar. IP: dem försöker vi inte röra. Men det har hon också varit tvungen att göra, va. Och jag har varit tvungen att röra sparade pengar då som jag har fått. Och det har inte varit så mycket att göra för vi har inte överlevt utan dem. IP: Och jag tycker i princip att de pengar vi får in det är ju pri- märt inte mina pengar utan det är familjens. Behöver familjen pengar är det ingen tvekan om att han tar av sina egna pengar, precis som hans fru gör. Men det är inte bara deras respektive sparade pengar som betraktas som egna pengar. Lönerna, till viss del, tillhör också dem själva i första hand även om de ska användas till familjens behov. Hans ambivalenta inställning till sin lön framgår nedan: C: Hur ser du din lön. Ser du den som din lön, dina pengar eller som familjens? IP: Ja det beror på, ja det är nog olika i olika sammanhang. Men nog ser jag det som min lön. C: Sen, det som blir över efter (räkningarna) är betalda? IP: Det är mina. Enligt båda två är deras inkomster främst till för att täcka famil- jens behov. anser han att han har egna pengar och tycker att det är viktigt att ha ett eget ekonomiskt utrymme. Hans lön är hans, fast inte entydigt så, och den kan han handla för om han känner för det. Han är inte rädd för att konsumera dyra saker och unnar sig gärna att köpa musik- och datorutrustning. Liksom mannen i paret ovan, tycker även han att det är viktigt att båda har visst utrymme att köpa och göra det de vill, vilket de båda två verkar ha. Han upplever också att han har möjlighet att spendera på sig själv vilket, som vi ser i nedanstående citat han också gör. IP: Men sen måste man ju själv ha både ekonomiskt utrymme och annat utrymme också för att kunna göra några saker som man själv vill. IP: Men nog lägger jag tio till femton tusen på musikgrejer . Det gör jag, utan tvekan. Han verkar känna att han har en viss rätt att köpa de saker han önskar sig. Han säger tydligt att hans lön är hans pengar, men han delar gärna med sig av sina pengar till familjen. Även om denna familj har haft en ansträngd ekonomi ser de positivt vad gäller ekonomin vilket också gör det möjligt att konsumera dyra saker på ett annat sätt . Återigen ser man hur viktig uppfattningen om att ha egna pengar är. av intervjupersonerna väldigt tydliga med att poängtera att när det kommer till kritan så är det familjens behov som prioriteras. Kvinnan i detta par uttrycker existensen av dessa parallella ekonomier på ett bra sätt när hon säger följande: IP: Vi har liksom haft egna (ekonomier) vid sidan om och sen en gemensam. Fast egentligen i ett större perspektiv så är det ju ge- mensamt. Det är intressant att par som delar sina pengar med varandra och anser att de har gemensam ekonomi trots detta har separata konton i så stor utsträckning som de faktiskt har. En anledning till att par som delar ekonomin har kvar separata sparkonton kan vara för att göra deras bidrag, det vill säga deras egna pengar, mer synliga (jämför Burgoyne, 1990 och , 1984). När ens eget bidrag till familjens resurser och försörjning är synligt skänker det en upplevelse av att ha makt.För pengar som hamnar i en gemensam pott är det inte längre lätt att avgöra vem som äger, eller har bidragit med vad, alltså blir bådas individuella bidrag osynliga. Om ens eget bidrag är tydligt och synligt på ett eget konto är pengarna mer tillgängliga vilket kan underlätta konsumtionsmöj- ligheterna för ägaren. Ett eget konto kan skänka en upplevelse av att man har någon form av (kanske outtalad) äganderätt och kontroll över pengarna, vilket i sin tur kan skänka en känsla av att ha rätt att använda dem som man själv vill. Pengar på ett sparkonto kan också betraktas som extra pengar i förhållande till de pengar som handhas i den löpande vardagsekono- min, vilket kan vara betydelsefullt vad gäller inflytande i ekonomiskt beslutsfattande (jämför Blumberg och , 1989). Att ha ett eget konto med extra pengar kan då tänkas ge en känsla eller upplevelse av makt därför att man i teorin i alla fall, kan hjälpa familjen ur en ekonomisk knipa eller bjuda den på något speciellt. Även om inte sparkonton alltid är öronmärkta för privat bruk kan perceptionen av att kunna konsumera upp dem vara tillräckligt för att skänka en känsla av kontroll. Kvinnan i denna familj har haft tillgång till arvet, vilket är mycket pengar, de har varit tillsammans. Ändå har de levt snållt hon har studerat. Trots detta säger hon att hon känner att hon kan spendera stora summor på sig själv om hon vill, även om hon inte har gjort det.