sou · GLB3116d8 · 1998-01-01 00:00:00 — Ge röst åt barnet= Principerna om barnets bästa och barnets rätt att komma till tals är två funda- ment. De hänger intimt samman. För att bedöma barnets bästa måste barnet själv ges möjlighet att framföra sina synpunkter. För att tillgodose barnets bästa måste barnets egna synpunkter tillmätas betydelse. Det är dom vuxna som bestämmer. För det är dom som föder barnen. Jag ger min bestämdhet till min mamma. Så bestämmer mamma över mig. Men jag får bestämma över mina saker, mina leksaker. Mamma bestämmer över tallrikarna, visparna, slevarna, kopparna, glasen och alla de andra sakerna. Så uttrycker sig , . Som han ser världen domineras den helt naturligt av vuxna, särskilt mamma. I takt med att blir äldre kommer han dock att upptäcka att vuxna fortfarande i hög grad bestämmer över hans liv och att hans möjligheter till eget inflytande i samhället är begränsade. Tanken att barn ska ges tillfälle att uttrycka sina åsikter innan beslut fattas som rör dem är en ovan tanke för många vuxna och för samhällets sätt att fungera. saknas formella strukturer som ger barn en reell möjlighet att påverka. tillvaratas inte de ungas synpunkter och idéer utanför familjen på ett sätt som sätter synbara spår i samhällsbesluten. är det främmande för många vuxna att barn skulle ha en åsikt av betydelse och någonting viktigt att lära oss vuxna. Barn och unga har tillräcklig kompetens för att medverka i beslut som rör deras situation och omgivning, var och en efter sin ålder och mognad, men de behöver vuxnas stöd för att kunna utveckla denna förmåga. Det är ett barnperspektiv som tar sin utgångspunkt i två av de mest grundläggande principerna i FN:s konvention om barnets rättigheter, . artikel 3 säger att barnets bästa skall sättas i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barnet, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. Vidare ska det barn som är i stånd att bilda egna åsikter enligt artikel 12, tillförsäkras rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållan- de till ålder och mognad. Dessa två fundament i måste alltid, enligt min mening, ses i ett samspel med varandra, först då kan barnets eget perspektiv bli tydliggjort. Att fatta ett beslut som berör ett barn och som ska vara till det enskilda barnets bästa är, som jag ser det, i princip omöjligt om inte barnet också fått tillfälle att föra fram sina åsikter, ge sin syn på situationen och om vad som är viktigt eller oviktigt sett ur just det barnets ögon. Intresset för barnets rättigheter och barnets eget perspektiv på tillvaron har ökat framförallt inom forskningen och i de verksamheter som riktar sig till barn och unga. I högre grad än tidigare ser vi på barnet som en aktiv och skapande samhällsmedlem. Även bland politiker och beslutsfattare har det blivit alltmer opportunt att tala om ett barnperspektiv. Men ännu stannar det för det mesta vid läpparnas bekännelse. I vardagens beslutsfattande är det fortfarande de invanda attityderna till barn och unga som gäller. Barnets bästa väger ofta lätt i förhållande till andra intressen och prioriteringar och vuxna beslutar över huvudena på barn och unga utan att fråga efter deras åsikter. Det kanske inte heller är så konstigt. Idén om barnet som en person i stånd att formulera egna uppfattningar och med rätt att föra fram sina åsikter är ju ganska ny. Vi behöver inte gå så långt bak i tiden för att hitta helt andra synsätt. Ordspråket Din vilja växer i skogen beskriver ganska tydligt barnets ställning i tidigare genera- tioner. Barn betraktades ända långt in som sina föräldrars ägodelar utan egna särskilda rättigheter. Barndomen tillskrevs inget värde i sig utan sågs i hög grad som en förberedelse för vuxenlivet. Dåtidens barnuppfostran syftade i första hand till att kontrollera och forma barnet utifrån föräldrarnas vilja och förväntan. Barnets egna önskningar togs ingen större hänsyn till. I det perspektivet har barnets ställning i samhället och inom familjen onekligen förbättrats. Men det dröjde ända till 1996 innan en uttrycklig regel infördes i som gav barnet rätt att komma till tals i frågor kring vårdnad och umgänge. Här har Barn- konventionen inneburit en milstolpe i synen på barns rättigheter eftersom en av de grundläggande principerna i just slår fast barnets rätt att få framföra sina åsikter och få dem beaktade i alla frågor som rör det. barnperspektiv är utmanande för vuxna i allmänhet och kanske för beslutsfattarna i synnerhet. barns och ungas eget perspektiv och utifrån det formulera vad som är barnets bästa innebär i realiteten att ta ställning i intressekonflikter och ibland komma till både ovana och obekväma slutsatser. ungas rätt att komma till tals och få inflytande kan inte stärkas i samhället utan att andra intressen ifrågasätts och i vissa fall beskärs. Utsatta barn som formulerar behov av samhällets insatser som kan upplevas kränkande av föräldrarna, är ett exempel. de i skolan som sker på bekostnad av rektors och lärares traditionella maktutövning är ett annat. Det är därför en viktig markering att särskilda regler om barnets rätt att få uttrycka sina åsikter enligt artikel 12, nu finns införda i , utlänningslagen och snart också i en omarbetad Detta gäller dock bara det enskilda barnets rätt att komma till tals i en personlig situation. Artikel 12 bör enligt min mening, tolkas mer långtgående än så och även omfatta barns och ungdomars rätt att föra fram sina åsikter i alla frågor som rör dom. Därför behövs det en fortlöpande genomgång av all relevant lagstiftning där regler kan vara aktuella om rätten för barn och unga – som enskilda individer eller som grupp – att få säga sin mening. tänker till exempel på hälso- och sjukvårdslagen, Barn som av olika orsaker inte vill eller kan uttrycka sin mening måste självklart också respekteras. ungas rätt att komma till tals ska alltid ses som en rättighet – det får aldrig uppfattas som en skyldighet för barnet. dom vuxna att verkligen vinnlägga sig om att de barn som vill får säga vad de anser i en viss fråga. Men att låta barn komma till tals genom lagstiftning är bara ett första steg på vägen eftersom intentionerna i går längre än till bara lagregler. Det handlar i högsta grad om hur sådana lagregler också ska tillämpas i praktiken. En förutsättning för detta är ett aktivt förändringsarbete i samhället i stort för att skapa ett Ett barnperspektiv som innebär att aktivt söka upp och ta till vara barns och ungdomars åsikter och kunskaper i deras egen omgivning. Att på allvar börja lyssna till barn och unga ställer helt nya krav på beslutsfattare, på de verksamheter som berörs och på samhället i stort. Det innebär för vuxna att följa i barns och ungas fotspår och ha en beredskap att ta konsekvenserna av det vi ser och får höra. vetet barnperspektiv är nämligen kunskapen om hur barnet och den unge själv vill ha det och deras syn på tillvaron av central betydelse. Att följa i någons fotspår kräver en lyhördhet och en insikt om att vi vuxna inte alltid vet den rätta vägen utan har något att lära av de unga själva. Det förutsätter också att barnet får uttrycka sina åsikter i en dialog med vuxna, i ett möte, i ett samtal. Då måste krav ställas på utrymme för sådana möten och dialoger. Skolpersonal som har tid att prata och fråga. Föräldrar som bryr sig och orkar möta sina barns behov. Socialsekreterare som anstränger sig för att sätta barnets perspektiv i fokus. Domstolar som tar ansvar för att barnets egna åsikter inhämtas och tillmäts betydelse. Jag tycker att dom vuxna ska lyssna på barnen. Barn har också något viktigt att säga. Fröknarna lyssnar inte, dom bara pratar med varandra. När jag har varit hos min pappa då vill jag berätta om det när jag kommer till dagis. Då går fröknarna för dom har så mycket att göra, säger dom. Varje enskilt barn har förstås sitt eget perspektiv. Konkret handlar det om hur omvärlden ser ut just ur det barnets synvinkel, vad de ser, hör, upplever och känner i en viss given situation. Detta perspektiv förändras i takt med barnets utveckling och påverkas av förändringar i barnets omgivning. Utgångspunkten för ett barnperspektiv måste vara respekten för barnets fulla människovärde och integritet. Med integritet menas normalt rätten till skydd mot fysiska angrepp och rätten att få sina åsikter respekterade. I integriteten ingår också rätten till personlig avskildhet och en privat sfär. Ska integriten i denna mening kunna upprätthållas krävs att den enskilda människan har möjlighet att själv kunna påverka sitt liv och själv bestämma vissa saker. Det gäller såväl vuxna som barn – också de allra minsta barnen. Deras möjlighet att själva bestämma är dock av naturliga skäl starkt begränsad. Men framförallt är den beroende av av vuxna. Till och med de minsta barnen ger tydliga signaler om sina centrala behov och önskningar som mat, torra blöjor och närhet till andra människor. Detta kan ju verkligen ses som ett uttryck för behovet av att själv få bestämma över sin egen person. Alltså när barnet vill äta eller sova, kramas eller vara ifred. Det kräver i sin tur stor respekt och inlevelseförmåga av den vuxne. När barnet växer och blir äldre ökar barnets behov av och rätt till att få bestämma själv över allt mer i sitt liv. Detta kommer också till uttryck i . l takt med stigande ålder och mognad ska barnets egna åsikter tillmätas allt större betydelse, artikel 12. Men ett barn som av olika orsaker inte har förmågan till eget självbestämmande behöver en vuxen som tar på sig ansvaret för att skyddet av barnets integritet ska upprätthållas. Det innebär dock att barnets eget självbestämmande inte så sällan blir kränkt. sker det när den vuxne driver igenom sin vilja mot barnets önsk- En sådan kränkning är acceptabel bara om det sker utifrån barnets bästa som uttrycket låter. Barnets rätt till inflytande= I vårt samhälle finns det många olika meningar om vad som kan anses vara barns bästa eller hur barns behov bäst kan tillgodoses. För att få reda på vad som är bäst för ett enskilt barn måste barnets egen röst ha en framskjuten plats i bedömningen. Beslut kring barn och unga får inte bygga på det vuxna barnperspektivet utan snarare på förmågan att ta reda på och förstå barnets eget perspektiv i kombination med allmänna kunskaper om barns utveckling, behov och rättigheter. Sådana kunskaper måste alltid vila på vetenskaplig grund med systematisk uppföljning och utvärdering. Barnet behöver också få tillräcklig information som är anpassad efter ålder och mognad, kring vad som ska hända och om konsek- venserna av olika beslut. Allt detta ställer således stora krav på alla de grupper som har ansvaret för beslut kring barn och unga och förutsätter kunskap om barn, om samtalsteknik med barn samt en öppenhet att ta till sig det som barn kan komma berätta i olika situationer. Här måste till metodutveckling, utbildning och fortbild- ning av många olika yrkesgrupper som till exempel jurister och socialarbetare. Som jag nämnde tidigare kan artikel 12 dock inte enbart gälla enskilda barns personliga förhållanden utan måste ges en vidare mening och även omfatta barns och ungdomars rätt att föra fram sina åsikter i alla frågor som rör dom. Även i detta samman- hang måste artikel 12 ses i förhållande till artikel 3 som handlar om principen om barnets bästa vid alla åtgärder som rör barn. Tolkad på det sättet ger artikel 12 ett starkt stöd för barns och ungdomars inflytande i beslutsprocesserna på alla nivåer i samhället. Enligt min mening är detta en av de största utmaningarna som vuxenvärlden har att hantera i den nära framtiden. som är skriver följande i, som hon kallar det, ett brev till vuxna; Skrik inte till barn, köp inte saker. Ge mer kärlek till barnen. Lämna kvar skogen. Vi behöver den. Innan ni bestämmer, tänk efter hur det var att vara . Tänk efter innan ni tar bort något. Fråga barn innan ni gör något. Skräm inte barnen. Frågan om åsiktsfrihet, inflytande och medbestämmande är av central betydelse för barns och ungas känsla av mening i tillvaron. De vill ha inflytande över sina liv, inte bara inom familjen utan också i skolan, , i bostadsmiljön och i närsamhället. Förutom i Barnkon- ventionen har unga människors rätt till inflytande också slagits fast i – det handlingsprogram som antogs vid om miljö och utveckling i , 1992. har därigenom gjort långtgående internationella åtaganden vad gäller att skapa förutsättningar för barns och ungas möjligheter att delta i och påverka samhällets belutsprocesser. Men ännu saknas garantier och strukturer för detta. Att barn och unga skulle ha en viktig kunskap att tillföra är ännu inte accepterat av beslutsfattare i allmänhet och dessutom obekväm för samhällets sätt att fungera. Man kan säga att vi i detta avseende ser mer till barns och ungas tillkorta- kommanden än till deras kraft och kunnande. Jag skulle inte ha en aning om vad jag skulle rösta på. De stora samhällsfrågorna som skatter och bidrag och hej och hå, nej. Jag känner inte att det gäller mig. Jag tänker mer på det som ligger mig närmast, som skola och utbildning. Det nya betygssystemet skulle jag kunna diskutera i timmar, det är botten! Det är förstås också politik, men jag vet inte om det är något särskilt parti som driver dom frågorna. Barn är också medborgare= Det finns i ca 2 miljoner barn och ungdomar i åldern 0 – . Om demokrati betyder folkstyre så har nästan en fjärdedel av befolkningen, nämligen alla barn och ungdomar , i princip ingenting att säga tiIl om i den demokratiska beslutsprocessen. Deras rättigheter är därvidlag starkt begränsade på grund av att de saknar rösträtt. Men det faktum att rösträtten infaller först är inget skäl att utestänga dom från möjligheter att påverka samhället omkring dom, snarare tvärtom. Just för att barn och unga inte direkt kan påverka vilka politiker och beslutsfattare som ska bestämma över deras skola, fritid, kultur och miljö så borde deras röster släppas fram på andra sätt. har flera olika statliga utredningar slagit fast behovet av att öka medborgarnas inflytande, så kallad brukar- Det är dock anmärkningsvärt att de flesta helt bortser från att en stor del av alla medborgare är barn och unga . människor tycks inte räknas som medborgare. Som jag ser det, är det direkt farligt för samhället om arbetet med att utveckla demokratin nonchalerar barn och ungdomar. Flera undersökningar visar att de har en önskan att påverka sin närmiljö men att deras förtroende för poli- tiker och politiken blir allt mindre. De statliga utredningarna verkar inte vara särskilt angelägna att vilja ändra på det. har dock haft som särskilt uppdrag att föreslå ökade möjligheter för unga människor att påverka samhället. Trots detta har inga genom- gripande förändringar ännu skett, vare sig i lagstiftning eller i praktisk tillämpning för den grupp medborgare som inte är myndiga. En av hörnstenarna i ett demokratiskt samhällsbygge där barn och ungdomar deltar aktivt är inflytande och medbestämmande; i skolan, i den kommunala beslutsprocessen, inom fritidsverksamheterna och i det organiserade föreningslivet, utifrån det åtagande som gjort enligt och . Men barns och ungas inflytande över de verksamheter som riktar sig till dem lyser med sin Visst har vi elevdemokrati, men det är mest på pappret. alltid de vuxnas val som väger tyngst. När jag gick på högstadiet var elevrådet rena skämtet. Det styrdes av en lärare. till mötet och om hon inte fick sin vilja igenom avbröts mötet. Skolan är ett tydligt exempel på att vuxensamhället inte lyckats att ta tillvara den kraft och energi som unga har. betonar vikten av ett ökat elevinflytande anpassat till elevens ålder Arbetsmiljölagen ger också barn och ungdomar i skolan rätt till inflytande och likställer eleverna med andra arbetstagare. detta visar undersökningar att inflytandet är koncentrerat till de vuxna i skolan och därigenom starkt begränsat för eleverna. Varför utestängs barn och ungdomar?= Tanken bakom att utestänga barn och ungdomar från inflytande och medbestämmande är att de genom sin ålder anses sakna tillräcklig erfarenhet och kunskap för att fatta genomtänkta beslut. vis kan man hävda att detta tänkande bygger på dubbelmoral och en Vi har en måttstock för barn och ungdomar och en annan för vuxna. Vuxna hävdar att barn och unga genom sin bristande rationalitet riskerar att begå misstag. Men risken för misstag har knappast ansetts vara ett godtagbart hinder för vuxnas rätt att Det är bara att se tillbaka i historien eller världen runt om Däremot är barn och unga ofta de första som drabbas av vuxnas missgrepp och felbedömningar. Ett annat diskriminerande argument mot barns och ungas inflytan- de är att de mest är intresserade av sin egen personliga tillfreds- Det påstås att om man frågar barn vad de skulle vilja påverka så skulle det bara handla om frågor som högre veckopeng och längre sommarlov. I någon mån stämmer detta kanske, men det utesluter inte att de också är intresserade av andra och vidare frågor. Men inflytande och medbestämmande kräver träning och succesiv utveckling. Detta är dock ingenting som samhället, genom skolan, förbereder barn inför. Jag tycker att skolmiljön och allt det där yttre som alla klagar på, med dålig mat, risiga lokaler och gamla böcker, det får man väl stå ut med. Det värsta är undervisningen. Det är så många lärare som har gett upp. Dom verkar inte känna någon inspiration. Dom struntar i om vi gjort läxorna eller inte är närvarande. Man måste nog ha en himla energi om man ska kunna ändra på något i skolan. Jag är en energisk person och brukar se till att få det som jag vill. Jag vill ta ansvar i skolan men hur........? Ytterligare ett skäl mot inflytande som ibland framförs är att barn och unga varken kan eIler vill anpassa sig till de demokratiska former som finns för de politiska beslutsprocesserna. De kommer inte till möten eller det är bara de som redan är engagerade som ställer upp, sägs det. Med det vill man visa att de unga inte är mogna för medbestämman- de. Men även detta är ett argument som bara godtas när det gäller barn. Många vuxna avstår också från att engagera sig eller har svårt att se det meningsfulla i sammanträden utan resultat. Om barn och unga ska ges inflytande i samhället kan det inte ske på vuxnas villkor utan måste i högre grad bli på de ungas premisser och i former som lämpar sig för dem. En långsiktig strategi måste formas= Vi vuxna pratar ofta om barn som en homogen grupp. Då riskerar vi att se alla som icke-vuxna med ungefär samma behov och rättigheter när det i själva verket handlar om barn som just är födda till människor som snart, på sin , får en vuxens alla befogenheter. När frågan om medinflytande för de unga diskuteras går associationerna lätt till de yngsta barnen och frågan får ett löjets skimmer. Att en 15-l6 åring, i många frågor kan ha mer gemensamt med en vuxen än med en 10-åring kommer i skymundan. Och om vi i stället för att fästa oss vid det som skiljer barn från vuxna, intresserar oss för det som unga människor faktiskt kan och vill, blir frågan om medbestämmande mindre laddad och egentligen ganska självklar. Jag känner mig inte mogen att rösta. Men jag har massor av åsikter. Jag gillar att diskutera när vi har samhällskunskap. Jag brukar veta vad jag tycker, vare sig det gäller aborter, alkohol eller dödsstraff. På många sätt känner jag mig stor . Jag tycker att jag tar eget ansvar och bestämmer över mitt liv. Jag anser att vi har all anledning att ta de ungas kraft och kompetens på största allvar. De vill vara med och forma den egna vardagen, men saknar i realiteten sådana chanser. Undersökningar visar att unga människors upplevelse är att deras egna möjligheter till inflytande är mycket begränsade. visar det sig att att de har en stark vilja till engagemang i samhällsfrågor men inte på vuxensamhällets villkor. Orsaken är framförallt att barn och unga inte känner sig hemma i de arbetsformer som erbjuds eller de frågeställningar som tas upp i de politiska partierna. Även om det har skett en viss attitydföränd- ring i synen på barns och ungas inflytande där flera kommuner har inlett olika ungdoms- och inflytande projekt är det fortfarande bara ett litet antal kommuner som systematiskt arbetar med frågor som rör inflytande och medbestämmande för barn och ungdomar och i den mån det förekommer handlar det oftast om ungdomar i . Det saknas till stor del ett helhetsperspektiv på frågorna och framförallt insatser för yngre tonåringar och barn. Tillämpningen av artikel 12 kan inte bara bygga på goda exempel eller vuxnas välvilja. Möjlighet till med- bestämmande och inflytande får inte bli exklusivt för vissa ungdoms- grupper. Det räcker inte, enligt min mening, att bara några kommuner tillsätter ett kommunalt ungdomsråd eller ett ungdomsparlament för att uppfylla kravet i på barns och ungas rätt att få föra fram sina åsikter i beslut som rör dem. Det måste ses som en rättighet för alla barn och ungdomar. För att ge barn och ungdomar ett ökat inflytande och medbestämmande i den kommunala be- slutsprocessen krävs därför såväl lagstiftning som metodutveckling. Det behövs en helhetssyn och en långsiktig strategi i samhället i stort för att utveckla möjligheterna för barn och unga att komma till tals. En del av en sådan strategi skulle kunna vara att det i kommunal- lagen införs en skyldighet för lokala beslutsfattare att samråda med barn och ungdomar i de frågor som berör dem samt en möjlighet för barn och unga själva att väcka ärenden i nämnderna. Metoder behöver utvecklas för ungas medverkan och påverkan i de kommunala verksamheterna och mål behöver fastslås för hur samrådsförfarandet konkret ska utformas i dessa verksamheter. Även skollagen som också kommer att omfatta barnomsorgen bör ses över och förtydligas vad gäller inflytande och medbestämmande för barn och unga. Jag tror att en rättighet för barn och unga att få komma till tals och föra fram sina åsikter i såväl den personliga situationen som i samhällsfrågor i stort kommer att tvinga fram ett förändrat synsätt och arbetssätt bland beslutsfattare på olika nivåer i samhället. Ett synsätt som innebär att alla barn och unga har rätt till åsiktsfrihet, inflytande och medbestämmande utifrån sina egna förutsättningar. Ett arbetssätt som innebär att barns och ungas medverkan i de beslut som görs av socialtjänst, domstolar, kommunala beslutsfattare, i skolan och i andra lokala verksamheter ses som ett nödvändigt beslutsunderlag. Ett ökat inflytande skulle också att få en stor betydelse för utvecklingen av de kommunala verksamheterna och för kommunens planering och in- vesteringar och som jag ser det, resultera i bättre underbyggda och hållbara beslut som är förankrade hos dom barn och unga som besluten omfattar. Borde inte vuxna istället vara mer uppmärksamma på vad ung- domar försöker säga och lyssna utan förutfattade meningar. Det räcker inte med att bara lyssna, de måste ge ungdomar mera makt och förtroende så att de själva kan ändra på det de är missnöjda med. Det är ju trots allt barnen och närmast ungdomarna som skall ta över . Samhället borde formas mer utifrån ung- domars värderingar och krav. I ett framtidsperspektiv är jag övertygad om att öppenheten för att lyssna på barnen och repektera deras åsikter kommer att öka. mer vi släpper fram barns och ungas egna röster, desto tydligare kan vuxenvärldens oförmåga och ovilja framstå när det gäller att tillgodo- se deras behov, önskningar och krav. Det vore enligt min mening ett svek mot de unga om vi inte är beredda att dela med oss av makten och låta barns och ungas åsikter sätta spår i samhällsbesluten. allt att vinna på det. I skogen går älgar och gubbar= När jag gick hos dagmamma då brukade jag och min kompis bråka om en barbie som hade långt hår. bästa kompis hos dagmamman hette . hade en koja i skogen fast dit fick vi inte gå. det brukade gå älgar och gubbar där. Min dagmamma hade en tupp, sex hönor,