sou · GLB3192d1 · 1998-01-01 00:00:00 — 10 § Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning de t bedö ms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i de t samiska språket. Utökad rätt att använda samiska vid domstol 11 § Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda samiska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis omfattar förval tningsområdet för samiska språket. Rätten att använda samisk a omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar so m avses i första meningen överklagas. 12 § Rätten att använda samiska i mål eller ärende hos domstol omfattar rätt att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på samiska, rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till samiska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala samiska. Även i övrigt bör domsto len sträva efter att bemöta samisktalande part på samiska. 13 § Part som vill använda samiska under ett måls eller ärendes handläg- gning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller ärendet. En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran sker i otillbörligt syfte. 14 § Om part begär att få använda samiska i rättegång skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 68 §§ oc h 5052 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). Denna lag träder i kraft den ... 2 Förslag till lag om rätt att använda finska språket hos förvaltningsmyndigheter och domstolar Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller inom förvaltningsområdet för finska språket. Med förvaltningsområdet för finska språ ket avses , Övertor- neå, , och kommuner. 2 § Med myndighet i förvaltningsområdet för finska språket fö rvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsärenden verksamhet är förlagd till förvaltningsområdet för finska språket. Rätt att använda finska vid kontakt med myndigheter 3 § Enskilda har rätt att använda finska vid såväl muntliga som skriftliga kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndighetsutövning. Om en enskild använder finska vid kontakt med en myndighet i ett sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska . Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använ t finska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftli g upplysning på finska om att beslutet kan översättas muntligen till finska av myndigheten på begäran av den enskilde. Myndigheten skall även i övr igt sträva efter att bemöta finsktalande på finska. 4 § Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats fö r finsktalandes besök och telefonsamtal. 5 § Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättnin g eller tolkning betalas av myndigheten. 6 § Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en vis s myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen av denna lag. Detsamma gäller för för mynd igheter som lyder under och för kommunfullmäktige fö r myndigheter som lyder under kommunfullmäktige. Finska i förskoleverksamhet och äldreomsorg 7 § Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall när de n erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2a kap.1 och 7 §§ skollage n (1985:1100) ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i för skoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på finska. 8 § Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall erbjuda de n som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service oc h omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska. Personalens kunskaper i finska 9 § Vid anställning av personal vid en myndighet i förvaltningsområdet skall tvåspråkighet i finska-svenska betraktas som en särskild merit. 10 § Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning de t bedö ms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i de t finska språket. Utökad rätt att använda finska vid domstol 11 § Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda finska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för finska språket. Rätten att använda finska omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar som avses i först a meningen överklagas. 12 § Rätten att använda finska i mål eller ärende hos domstol omfattar rät t att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på finska, rätt att få d e handlingar som hör till målet elle r ärendet muntligen översatta till finska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala finska. Även i övrigt bör domstolen sträva efter att bemöta finsktalande part på finska. 13 § Part som vill använda finska under ett måls eller ärendes handläg - gning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller ärendet. En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran sker i otillbörligt syfte. 14 § Om part begär att få använda finska i rättegång skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 68 §§ oc h 5052 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). Denna lag träder i kraft den ... 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:411) om ändring i rikets indelning i kommuner, landstings- kommuner och församlingar Härigenom föreskrivs att 22 § i lagen (1979:411) om ändring i riket s indelning i kommuner, landstingskommuner och församlingar skall h a följande lydelse. Utredning om en ändring i den kommunala indelningen skall omfatta alla omständigheter som inverkar på frågan. Vid utred - ningen skall samråd ske med de kommu-ner som har intresse av frågan. Utredning om en ändring i den kommunala indelningen skall omfatta alla omständigheter som inverkar på frågan. En sådan omständighet är att en ny kom- munal indelning inte får hindra ett främjande av de svenska lands- dels- eller minoritetsspråken, samiska och finska. Vid utred- ningen skall samråd ske med de kommuner som har intresse av frågan. Om den ändring i den kommunala indelningen som utredningen avser bör föranleda en ändring också i någon annan indelning, skall utredning- en omfatta även en sådan ändring. Denna lag träder i kraft den ... 1 Uppdraget och arbetets bedrivande 1.1Uppdraget i kommitténs sektion 1 Genom beslut vid regeringssammanträde tillkallades för att utreda frågan om och i så fall på vilket sätt, som bör ansluta sig till konvention o m landsdels- eller minoritetsspråk. Av våra direktiv, se bilaga 1, framgår att vårt uppdrag har innefattat att redovisa vilka språk som utgör minoritetsspråk i vårt land och vilk a stycken eller punkter i del III i konventionen som kan anta fö r minoritetsspråken i fråga. Om minst 35 punkter eller stycken i del III i konventionen inte kan uppfyllas för respektive språk har vi haft i uppdra g att redovisa vilka författningsändringar eller andra åtgärder so m krävs för att skall kunna ansluta sig till konventionen samt konsekvenserna av detta. Vårt uppdrag har också innefattat att kostnadsberäkna en svensk anslutning till konventionen samt föreslå finansier ing av sådan kostnader med utgångspunkt att offentliga sektorns totala utgifter ej bör öka. Redan i kommitténs inledande arbete framkom att det finns flera svårigheter förknippade med att avgöra vilka språk i som är at t anse som landsdels- eller minoritetsspråk enligt konventionens definition av sådana språk. Två huvudfrågor som kommittén har haft att ta ställning till när det gäller tolkningen av definitionen är vilka språk som är att anse som invandrarspråk samt frågan om när ett uttryckssätt är att betrakta so m en dialekt och när det är att betraka som ett språk. Varken inv andrarspråk eller dialekter omfattas av konventionens definition. När det gäller att avgöra vilka språk som faller utanför konventione n därför att de är invandrarspråk försvåras bedömningen bl.a. av att statistik angående språktillhörighet inte förts kontinuerligt i . Bedömning- en av om ett språk använts i och a v tillräckligt många personer för att falla inom konventionens tillämpning- område, har därmed försvårats. När det gäller bedömningen av frågan o m vilka uttryckssätt som är att anse som särskilda språ k och vilka som är att anse som dialekter av samma språk, har denna visat sig vara komplicerad bl.a. Uppdraget och arbetets bedrivande av det skälet att den påverkas av en rad faktorer utöver de språklig a skillnader som finns mellan olika uttryckssätt. En annan fråga som kommittén har haft att ta ställning till är frågan om gällande bestämmelser ger landsdels- eller minoritetsspråken et t sådant skydd att det motsvarar de krav på skydd och stöd för språken so m konventionens olika bestämmelser föreskriver. Dessa bedömningar ha r försv årats av att det saknas en övergripande minoritetsspråkspolitik i , något som minoritetsspråkskonventionen förutsätter finns i d e länder som ratificerar konventionen. Många av de bestämmelser som finns, och som leder till att landsdels- eller minoritetsspråken får skyd d och stöd, har inte direkt utformats i sådant syfte. Detta gör att det i mån ga fall varit svårt att bedöma om gällande bestämmelser motsvarar de krav som ställs enligt konventionens olika bestämmelser. När vi utformat vårt förslag till hur bör ansluta sig til l minoritetsspråkskonventionen, har vi utgått från att en samlad oc h övergripande minoritetsspråkspolitik måste utformas för att helt skall kunna uppfylla kraven enligt konventionen. För samtliga kommittéer och särskilda utredare gäller vissa generell a direktiv, nämligen direktiv att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir.1994:124) och att redovisa konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). När det gäller det generella direktivet angående regionalpolitisk a konsekvenser kan det konstateras att minoritetsspråkskonventionen har en mycket stark regional inriktning på de geografiska områden där historisk a landsdels- eller minoritetsspråk används av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Om , så som vi föreslår, ansluter sig till konventionen och som en följd av detta inför regionalt tillämpli g lagstiftning, får detta regionalpolitiska konsekvenser så som närmar e framgår av avsnitt 7.2 där vi redogör för dessa förslag. Det generella direktivet att pröva offentliga åtaganden har löpand e beaktats när bedömningar gjorts av vad som i olika avseenden krävs för att uppfylla olika åtaganden enligt konventionen. I övrigt har vi inte funnit att vårt uppdrag berörs av de generell a direktiven. Uppdraget och arbetets bedrivande 1.3Arbetets bedrivande i kommitténs sektion 1 Kommittén har i sitt arbete inhämtat synpunkter från p å minoritetsspråkskonventionens bakgrund, syfte och dess eventuella till- lämpning i . Detta skedde inledningsvis genom besök a v kommittésekreteraren hos i och därefter genom besök av en företrädare för hos kommittén i . Kommitténs ordförande och sekreterare besökte ocks å under kommitténs inledande arbete och för att diskutera dessa länder s ratificering av minorietsspråkskonventionen. I arbetet med att avgöra vilka språk i som omfattas av minori- tetsspråkskonventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk funnits har vi funnit anledning att närmare granska samiska, finska, tornedalsfinska meän kieli, chib och jiddisch. När det gäller samiska och finska gjorde kommittén den bedömningen att det fanns tillräckligt material tillgängligt för att mo t bakgrund av detta kunna konstatera att samiska och finska är historiska landsdels- eller minoritetsspråk i . En svårighet som uppkom i detta sammanhang var att avgöra om meän kieli borde behandlas som ett eget språk vid e n tillämpning av konventionen. Som bakgrund för den bedömninge n anlitade kommittén professorn i tvåspråkighetsforskning h Hyltenstam, för att tillsammans med en finsk professo r framställa en rapport till kommittén angående gränsdragningen mella n språk och dialekter med särskild inriktning på frågan om meän kieli s status som ett eget språk. Till följd av sjukdom kunde den finsk e professorn sedermera inte delta i framställandet av rapporten varfö r ensam framställde densamma. När det gäller chib och jiddisch i kunde kommittén inte finna tillräckligt underlag för en bedömning av dessa språk som eventuel - la landsdels- eller minoritetsspråk i . Kommittén gav därfö r professor och docent i uppdrag att tillsammans framställa en rapport om chibs användning i som underlag för kommitténs bedömning. Motsvarande uppdrag när det gäller användningen av jiddisch i utfördes för kommittén s räkning av docent tillsammans med forskaren i lingvistik . Mot bakgrund av det underlag som kunnat tas fram i språkrapporterna och öv rigt för kommittén tillgängligt material har vi tagit ställning til l vilka språk i som kan anses falla inom minoritetsspråkskon - ventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk. Därefter har vi gått igenom vilka av minoritetsspråkskonventionen s bestämmelser i del II och del III som kan anses uppfyllda . Uppdraget och arbetets bedrivande denna del har bestått i att artikel för artikel, punkt för punkt och stycke fö r stycke jämföra konventionens krav me d gällande svensk lagstiftning och åtgärder i övrigt för att på detta sätt kunna göra en bedöm ning av i vilken mån nu gällande regler uppfyller konventionens krav i olika avseenden. Underlaget för denna bedömning framtagande av gällande lagstiftnin g och åtgärder i övrigt inom de olika sakområden som konventionen s bestämmelser spänner över har främst utförts av kom mitténs experter. Därefter har vi gjort en bedömning av i vilken utsträckning , mot bakgrund av gällande bestämmelser, uppfyller konventionens krav på stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråken. Kommitténs ordförande och sekreterare har i olika sammanhan g sammanträffat med företrädare för och dess Språkråd, me d företrädare för , med företrädare för Sv enska , STR-T, med företrädare för Nordisk a och med företrädare för Judiska för at t diskutera bl.a. önskemål om ytterligare åtgärder till skydd och stöd fö r svenska landsdels- eller minoritetsspråk. Kommitténs sekreterare ha r också besökt i samband med konferens där, i syfte att bevaka och diskutera samarbetet rörande det samiska språket. Minoritetspråkskonventionen är till stor del regionalt inriktad på att ge stöd och skydd för landsdels- eller minoritetsspråken i de geografisk a områden där språken används av hävd och fortfarande används i tillräcklig omfattning. För att kunna avgränsa vilka områden det kan röra sig om för samiska och finska och för att undersö ka förutsättningarna för att införa regionalt tillämpliga regler till skydd och stöd för samisk a respektive finska i dessa områden har kommittén genomfört en om - fattande enkätundersökning och besök i dessa områden. Enkätundersökningen har riktat sig till statliga och landstingskommu- nala förvaltningsmyndigheter i samt till a för valtningsmyndigheter i , , , , , , , och kommuner. Enkäte r har också sänts till de domstolar som har en domkrets som till någon del berör de kommuner som finns i . Enkäterna har huvudsa- kligen innehållit frågor angående myndigheters och domstolars resurser när det gäller att bemöta enskilda på samiska respektive finska. Enkätundersökningen har följts upp av besök hos i , samt kommunledningen i , , , , , oc h kommuner. Vid dessa besök har kommitténs planerade förslag till regionalt tillämplig lagstiftning om rätt att använda samiska och finska i Uppdraget och arbetets bedrivande kontakt med förvaltningsmyndigheter diskuterats med företrädare fö r kommuner och myndigheter. Kommittén har haft som ambition att översätta sammanfattningen a v betänkandet i sektion I till samtliga språk som kommittén närmare ha r granskat. När det gäller jiddisch har en översättning dock inte kunna t framställas inom den tid som funnits till förfogande för detta arbete. I övrigt har kommitténs arbete bedrivits på sedvanligt sätt geno m sammanträden. Kommitténs sektion 1 har sammanlagt haft 23 samman- träden. har efter remiss yttrat sig över betänkandet, , framtiden och mångfalden, SOU 1996:55. konvention om landsdels- eller minoritetsspråk, minori- tetsspråkskonventionen som vi valt att kalla den, är en av de ca 160 konventioner som har utarbetat inom olika sakom- råden. Den är en av de viktigaste internationella överenskommelsern a som behandlar frågor som är av intresse för nationella minoriteter. Minoritetsspråkskonventionen öppnades för undertecknand e och ratifikation, godtagande eller godkännande och träder i kraft en viss efter det att minst fem medlemsstater i har ratificerat, godtagit eller godkänt konventionen. Den är öppen för anslut- ning för såväl medlemsländer i som icke-medlemsländer . har fem länder ratificerat konventionen nämligen , , , och . Konventionen träder därmed i kraft . har varken undertecknat eller ratificerat kon- ventionen. I detta kapitel skall vi inledningsvis översiktligt beskriva vilk a konsekvenser en ratificering av en Europarådskonvention får för nationel l lagstiftning. Därefter lämnar vi en ö versiktlig redogörelse för minoritets- språksskonventionens innehåll så som den f ramgår av konventionstexten och dess "explanatory report" eller konventionskommentaren, som vi kommer att kalla den i den fortsatta framställningen. 2.1Vad är en Europarådskonvention och vilka konsekvenser får en ratificering av en konvention? Inom samarbetar medlemsländerna inom många olika sak - områden såsom mänskliga rättigheter, ekonomiska och socia la rättigheter samt frågor som rör massmedia, utbildning och kultur. Regionala oc h kommunala frågor behandlas också inom ramen för samarbetet. Samarbe - tet utmynnar ofta i olika typer av internationella dokument, eller traktat som de brukar kallas i folkrätten. Dessa kan vara av olika slag såso m rekommendationer, resolutioner och konventioner. Rekommendationerna och resolutionerna är inte folkrättsligt bindande för medlemsstat erna utan har karaktären av riktlinjer för medlemss taternas arbete inom olika sakområ- den. Konventionerna däremot är mellanstatliga avtal som medlemsstater- na blir folkrättsligt bundna av om de väljer att tillträda dem. Eftersom är en mellanstatlig organisation väljer medlems- staterna efter det att antagit en konvention, om de önska r tillträda konventionen eller inte. Det finns olika sätt för hur en stat kan tillträda en konvention och bl i bunden av den. När det gäller konventioner är det vanlig t att det i konventionerna föreskrivs att tillträde skall ske genom at t medlemsländerna först underte cknar konventionen och senare ratificerar den. Medlemsstaterna blir folkrättsligt bundna av konventionen förs t genom ratificeringen, medan undertecknandet i princip innebär att medlemsstaterna åtagit sig att avhålla sig från handlingar som skull e omintetgöra konventionens ändamål och syfte (jfr, artikel 18 i Wienkon- ventionen om traktaträtten). Att en stat blir folkrättsligt bunden av en konvention innebär att staten blir skyldig att uppfylla de förpliktelser som bestämmelserna i konven - tionen innehåller. Detta kan uttryckas så att en stat, som anslutit sig till en traktat (exempelvis en konvention) är folkrättsligt förpliktad att se till att dess organ exekutiva, judiciella, legislativa, administrativa har möjlighet att ge tillämpli ghet åt traktatens bestämmelser och även gör så (Eek, , Hjerner; Folkrätten, fjärde uppl. De folkrättsliga förpliktelserna enligt en konvention kan uppfyllas p å olika sätt av staten. Det kan ske antingen genom att konventionens be- stämmelser blir direkt gällande rätt i staten eller genom att state n inkorporerar/transformerar konventionens bestämmelser så att de blir en del av den nationella lagstiftningen. tillämpar metoden att inkorporera/trans-formera innehållet i de konventioner som tillträder. Vid inkorporering införlivas bestämmelserna i exempelvis e n konvention med nationell lagstiftning genom föreskrift i lag eller annan författ ning och blir genom detta förfarande gällande nationell rätt. Vi d transformation införlivas kon-ventionens bestämmelser i nationell rät t genom att de ges motsvarighet i nationell lagstiftning eller åtgärder i övrigt. Om transformation väljs undersöks först i vad mån konventionen s bestämmelser motsvaras av redan gällande regler i den nationella lagstiftningen eller av nationella åtgärder i övrigt. I den mån nationel l lagstiftning eller nationella åtgärder i övrigt redan har ett materiell t innehåll som motsvarar förpliktelserna i konventionen behöver inge n vidare åtgärd vidtas för att införliva konventionens bestämmelser me d nationell rätt. Om däremot de nationella reglerna saknar motsvarighet till konventionsbestämmelserna eller till sitt innehåll strider mot konventions- bestämmelserna måste en ändring av de nationella reglerna vidtas för att dessa skall stå i överensstämmelse med konventions bestämmelserna. Det är genom de nationella bestämmelser som redan finns eller införs för att motsvara ett konventionsåtagande som enskilda och myndigheter berörs av konventionens bestämmelser. Vårt uppdrag innebär att redovisa vilka av minoritetsspråkskon - ventionens bestämmelser som uppfyller med gällande svensk lagstiftning och de nationella åtgärder som i övrigt vidtas till stöd oc h skydd för landsdels- eller minoritetsspråken i . Om vi finner at t med gällande regler inte kan anta konventionen skall vi redovisa vilka författningsändringar eller andra åtgärder som krävs för att skall kunna ansluta sig till konventionen liksom konsekvenserna av detta. 2.2Bakgrunden till konventionen och dess syfte Bakgrunden till konventionen och dess syfte framgår av preambeln eller ingressen till konventionen och konventionskommentaren till denna. Av dessa framgår att skyddet för nationella minor iteter har rönt ett allt större intresse inom , inom såväl so m inom EU och Europeiska . Inom ka n förutom minoritetsspråkskonventionen främst nämnas ramkonventionen till skydd för nationella minoriteter av . Ramkonven- tionen behandlas av sektion II av . Inom EU finns flera resolutioner från som innebär stöd för nationella minoriteters rättigheter. EU stöder också ekonomiskt de n fristående Europeiska Byrån för mindre använda sp råk EBLUL (av dess budget utgörs av EU-medel) som arbetar för minoritetsspråken i . När det gäller samarbetet inom Europeiska kan särskilt slutakten från och dokumentet frå n Köpen hamnsmötet nämnas. Båda dokumenten innehålle r rekommendationer till medlemsstaterna att på olika sätt vidta åtgärder till skydd och stöd för nationella minoriteter, deras språk, kultur m.m. Det har i internationella sammanhang visat sig vara politiskt mycket svårt att enas om en definition av begreppet nationell minoritet. Av denna anled-ning innehåller exempelvis varken ramkonventionen eller minoritetsspråkskonventionen någon sådan definition. När det gälle r minoritetsspråkskonventionen behövs dock inte någon sådan definitio n eftersom den inte är inriktad på att tillförsäkra personer som tillhö r nationella minoriteter individuella rättigheter utan på att ge skydd å t landsdels- eller minoritetsspråken som sådana. Det övergripande syftet med minoritetsspråkskonventionen sägs i ingressen till konventionen och i konventionskommentaren vara kulturellt. Genom att skydda och främja historiska landsdels- eller minoritetsspråk som av hävd talas i vill man bidra till att bevara och utveckla mångkulturella arv och flerspråkighet ino m nationsgränserna. Det betonas dock att avsikten med konventionen inte är att stödj a minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att stödj a strävanden att segregera de grupper av befolkningen i en stat som använder landsdels- eller minoritetsspråk från den övriga befolkningen.