sou · GLB3118 · 1998-01-01 00:00:00 — Oavsett att själva förfarandet vid bedömningen av vem som har rätt till socialbidrag varierar kraftigt och kan vara subjektivt kan man påstå att de hushåll och individer som får socialbidrag verkligen är ekonomiskt och/eller socialt utsatta. Sociala och ekonomiska pro- blem går ofta hand i hand. Detta gör att en bedömning av orsaksam- bandet är svår att göra. Attityden till socialbidrag beror i stor utsträckning av det grannskap man har. Dessutom visar det sig att sannolikheten att bli fast i ett socialbidragsberoende ökar ju tidigare man debuterar som socialbi- dragstagare.20 Men trots allt finns det fortfarande en skamkänsla 19Socialbidragstagare och socialbidragens utveckling, 1995:4. 20Se , i Att få bli vuxen – om ungdomars etablering på olika marknader, rapport från barn och , 1996. förknippad med att bli utsatt för den granskning som socialbidraget genom den individuella behovsprövningen förutsätter. 21 Och social- bidraget är ofta det sista som individer som hamnar i svåra ekono- miska situationer använder sig av. Å andra sidan kan många hushåll, som har inkomster under socialbi- dragsnormen, inte anses som ekonomiskt utsatta beroende på att de har förmögenhet eller likvida tillgångar. En annan förklaring kan vara att många individer inte fullt ut har de ekonomiska svårigheter som officiellt framgår. I vissa fall kan inte svart arbete uteslutas. Dessa faktorer kan anses vara huvudorsaker till att det endast är en liten andel av alla hushåll under socialbidragsnormen som får social- bidrag. 3OCIALBIDRAG UTVECKLING ¶VER TIDEN Det är viktigt att analysera hur andelen socialbidragstagare utveck- lats över tiden. Som vi tidigare visat finns det ett samband mellan andelen socialbidragstagare och en rad andra variabler. Detta gör att en analys av förändringar i socialbidragsberoendet också ger oss en närmare antydan om i vilket riktning utvecklingen går även när det gäller andra faktorer. Den valda metoden är att söka svar på frågan om en hög andel socialbidragstagare i ett visst område 1985 också innebär hög andel 1990 och 1993. Stabiliteten över tiden kan beräknas genom s. k. korrelationskoefficienter mellan olika år. Korrelationskoefficienten är ett mått på sambandet mellan två olika variabler, men säger ingenting om sambandets kausala riktning. Koefficienten kan anta värden mellan 0 och 1. Ju högre värdet är desto starkare är det studerade sambandet. Korrelationskoefficienten mellan andelen socialbidragstagare 1985 respektive 1993 i hela populationen (alla 433 studerade bostadsområden) är 0,88, vilket indikerar att andelen 21 Se Om att leva utan arbete – arbetslösas upplevelse, , och , i Bidrag genom arbete – en antologi (SOU 1996:151). socialbidragstagare 1985 är högt korrelerad med andelen socialbi- dragstagare 1993, dvs. de områden som hade hög andel socialbi- dragstagare 1985 hade också en hög andel socialbidragstagare 1993. Begränsar man analysen till gruppen av bostadsområden, som inne- fattar låg, mycket låg och extremt låg inkomst område blir resultatet en korrelationskoefficient som är nästan lika med 1 (0,9996)! Det är alltså frågan om en mer eller mindre perfekt korrelation. Tolkningen är att utvecklingen av andelen socialbidragstagare i områden med låga inkomster är stabil över tiden. Man kan också se att den inbör- des ordningen, när det gäller andelen socialbidragstagare bland låginkomstområdena, inte har förändrats. De områden bland lågin- komstområdena som 1985 hade högst andel socialbidragstagare hade det också 1993. 4ABELL 'ENOMSNITTLIG ANDEL SOCIALBIDRAGSTAGARE EFTER OMR¥DESTYP I STORSTADSREGIONERNA Andel av befolkningen i procent. Källa: SCB, . Tabell 2.4 visar att det är frågan om en mycket klar och tydlig per- manent struktur.22 Detta är i för sig inte någon överraskning att andelen socialbidragstagare följer inkomststrukturen i storstadsregi- onerna. Men oavsett detta kan man konstatera att det rör sig om stora skillnader mellan olika områdestyper. Extremt höginkomst område- na hade en mycket låg andel socialbidragstagare medan extremt låg inkomst områdena hade tjugotre gånger så stor andel socialbidrags- tagare 1985. hade denna skillnad ökat till tjugofem gånger. Man kan också se att den genomsnittliga andelen socialbidragstagare i olika typområden i stort sett följer den makroekonomiska utveck- lingen. Således minskade den genomsnittliga andelen socialbidrags- tagare i alla typområden . Bilden blir delvis annorlunda om man enbart fokuserar på enskilda bostadsområden med mycket låga inkomster respektive områden med extremt låga inkomster (se nedan). $EN GENOMSNITTLIGA ANDELEN SOCIALBIDRAGSTA GARE I OMR¥DEN MED MYCKET L¥GA OCH EXTREMT L¥GA INKOMSTER F¶RBLEV KVAR P¥ EN H¶G NIV¥ OAVSETT DEN RELATIVA MINSKNINGEN ökade andelen socialbidragstagare i alla områden. Men skillnaderna mellan olika områden är stora. En annan sak som framkommer är att förändringarna går i samma riktning oavsett vilken grupp av områden man studerar. Detta mönster visar att de makroekonomiska förändringar som har skett , alltså först en utdragen högkonjunktur och efter detta den djupaste lågkonjunkturen , har haft effekter i samma riktning men med olika styrka på olika grupper av bostadsområden när det gäller utvecklingen av den genomsnittliga andelen socialbi- dragstagare (här är också viktigt att beakta både nivån och föränd- ringen). Dessutom visar det sig att, trots att den svenska ekonomin befann sig på konjunkturtoppen och det rådde mer eller mindre full sysselsättning, fick nästan var fjärde invånare i områden med extremt låg inkomst socialbidrag. En slutsats av detta kan vara att det som alla hoppas på som lösning på problemet, alltså en ny högkonjunktur med lägre arbetslöshet, inte löser hela problemet för ekonomiskt och socialt utsatta områden. 22 Områdestyper omfattar samma områden (jfr avsnitt 2.2). Man kan misstänka att andelen socialbidragstagare kommer att fortsätta att vara relativt stor i de områden som betecknas som låginkomstområden oavsett om vi får en lägre arbetslöshet eller ej. Erfarenheten från högkonjunkturen , när man mer eller mindre hade överhettning på arbetsmarknaden, visar att andelen socialbidragstagare är trögrörlig nedåt. Tabell 2.4 visar också att den sociala segregationen är mycket påtag- lig i storstadsregionerna. De slutsatser som man kom fram till när det gäller den ekonomiska segregationen visade sig giltiga också när det gäller den genomsnittliga andelen socialbidragstagare i olika bo- stadsområden. Det är alltså framförallt bostadsområden med mycket låga inkomster och extremt låga inkomster som skiljer sig kraftigt i relation till andra bostadsområden i storstadsregionerna. Mer om hur de mest ekonomiskt och socialt utsatta områden ser ut, men också hur vissa områden avviker från det generella bilden kommer att presenteras i fortsättningen. Andelen socialbidragstagare i bostadsområden med "extremt låg inkomst" är, som tidigare nämnts, hög. Nästan var tredje individ är beroende av socialbidrag för sin försörjning, en längre eller . Skillnaderna mellan områdena är dock stora (tabell 2.5). Bostadsområdet i hade t. ex. 1993 mer än dubbelt så stor andel socialbidragstagare som bostadsområdet - i som hade den lägsta andelen. Det enda området där andelen socialbidragstagare minskade var i kommun. Hälften av alla bostadsområdena i det här gruppen påverkades inte av högkonjunk- turen . Andelen socialbidragstagare var oföränd- rat hög eller ökade till och med. 4ABELL !NDEL SOCIALBIDRAGSTAGARE I BOSTADSOMR¥DEN MED EXTREMT L¥G INKOMST Andel av befolkningen i procent. Källa: SCB, . Bostadsområden med "mycket låga inkomster" hade också ett högt genomsnittligt socialbidragsberoende (se tabell 2.4). Den högsta andelen socialbidragstagare i dessa fanns 1993 i i kommun (), Holma i kommun () och Hammar- kullen i kommun (). 3OCIALBIDRAGSBEROENDET BLAND DEN INF¶DDA BEFOLKNINGEN Generellt sett är andelen socialbidragstagare högre bland invandrare än bland den infödda befolkningen. Att ekonomiska problem drabbar en person, som är född i och ofta har både släkt och vänner i närheten, annorlunda än en invandrare verkar vara en rimlig delför- till att skillnaderna är stora när det gäller vilka grupper som får socialbidrag. Men huvudförklaringen är det faktum att invandrare i genomsnitt har lägre inkomster än den infödda befolkningen. Den genomsnittliga andelen socialbidragstagare av den infödda befolkningen i bostadsområden med "extremt låg inkomst" var 1993 (se diagram 2.3). Variationerna i gruppen var stora, men den generella bilden av en hög andel socialbidragstagare kvar- står. Den största andelen socialbidragstagare av den infödda befolk- ningen har bostadsområdet i kommun, där av den infödda befolkningen, var beroende av socialbidrag. och i kommun respektive följde tätt efter. I Stor- var det i kommun som hade den högsta andelen socialbidragstagare av den infödda befolkningen (). Den minsta andelen () socialbidragstagare av den infödda befolkningen av alla bostadsområden med "extremt låga inkomster" återfanns i i kommun. är ett intressant område i sammanhanget, eftersom det är det enda av alla bostadsom- råden med "extremt låga inkomster", som har haft en ständigt mins- kade andel socialbidragstagare . minskade andelen socialbidragstagare i med . $IAGRAM 'ENOMSNITTLIG ANDEL SOCIALBIDRAGSTAGARE EFTER ETNICITET INF¶DDA SVENSKAR EFTER OMR¥DESTYP I STORSTADSREGIONERNA Andel av populationen i procent. Låg Mycket låg Extremt låg inkomst medelinkomst medelinkomst inkomst inkomst inkomst I bostadsområden med "mycket låga inkomster" var det i genomsnitt av de infödda svenskarna som fick socialbidrag . De flesta av bostadsområdena i den här gruppen hade en andel som låg i intervallen . Den största andelen av infödda svenskar, som fick socialbidrag fanns i Eriksbo och i kommun (respektive ). Den minsta andelen, , hade i . Andelen socialbidragstagare totalt sett minskade här från till , som andelen utlandsfödda ökade från till . &INNS DET ETT POSITIVT SAMBAND MELLAN ANDELEN SOCIALBIDRAGSTAGARE AV BEFOLKNINGEN TOTALT OCH ANDELEN SOCIALBIDRAGSTAGARE BLAND DEN INF¶DDA BEFOLKNINGEN I EXTREMT L¥GINKOMST OMR¥DEN Diagram 2.3 visar att andelen socialbidragstagare bland den infödda befolkningen var högst i områden med mycket låga inkomster och extremt låga inkomster. En fråga är därvid om andelen socialbi- dragstagare av den infödda befolkningen har någon betydelse för att förstå utvecklingen i bostadsområden med extremt låga inkomster? För att svara på frågan gjorde vi ett korrelationstest. Vi testade andelen socialbidragstagare av hela befolkningen totalt och andelen socialbidragstagare av den infödda befolkningen i extremt lågin- komst - områden i storstadsregionerna. Testen gav som resultat en korrelationskoefficient som var lika med 0,9 vilket tydde på att det fanns ett starkt och positivt samband mellan andelen socialbidrags- tagare och andelen socialbidragstagare av den infödda befolkningen. Tolkningen av detta är inte självklar, men det mesta tyder på att bostadsområden med "extremt låg inkomst" också har stora sociala problem (se avsnitt 2.2.1) och att det är just den ekonomiska och sociala utslagningen, som är den viktigaste gemensamma nämnaren. () definierar hälsa på följande sätt: "Hälsa är ett tillstånd av fullständigt fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande, och ej blott frånvaron av sjukdom eller handikapp." Denna definition avspeglar alla de svårigheter som olika studier om hälsan möts med. Är det det faktum att vi känner oss sjuka eller en medicinsk diagnos som skall bestämma om vi skall uppfattas som sjuka eller ej? Hälsa är ett begrepp med vid tolkning och flera olika dimensioner. Dessutom saknar man information om ett stort antal faktorer som är betydelsefulla för att beskriva hälsoläget (läkemedelsförbrukning, aborter, kronisk värk osv.) på bostadsområ- desnivå. Men trots detta är det angeläget att studera och belysa hälsan i de socialt och ekonomiskt mest utsatta områdena. Hur mår människor som bor i områden med extremt låg inkomst och hur är deras hälsa? För att försöka ge en någorlunda övergripande bild av hälsoförhål- landena i storstäderna skall vi i detta avsnitt begränsa oss till att redovisa följande variabler: –medellivslängden (för och ) –ohälsotalet (förtidspension/sjukbidrag, sjukpenning) En indikator för hälsoutvecklingen är medellivslängden. I en under- sökning om hälsoförhållandena i kommun 23 visade det sig att medellivslängden var lägst i de områden som kan betecknas som låginkomstområden. Skillnaden i medellivslängd för kvinnor var mellan områden med högst respektive lägst medellivs- längd och för männen var denna skillnad . Stora skillnader fanns också när det gäller upplevd hälsa, risken att drabbas av vissa skador och olika hälsorisker. Grunden för dessa skillnader anses vara den sociala situationen. Rapporten visar också att hälsan följer segrega- tionslinjen, dvs. de som bor i låginkomstområdena har sämst hälsa. Detta gällde både utifrån medicinska diagnoser och människors egna upplevelser av hur bra eller dålig hälsa de hade. Utifrån detta och den beskrivna utvecklingen när det gäller den sociala och ekonomiska segregationen blir det ingen överraskning att det är stadsdelen , som hade den lägsta medellivslängden för kvinnor och näst lägsta för män. Att det finns ett negativt samband mellan en hög medellivslängd och en bra hälsoutveckling å den ena sidan och de ekonomiska förutsätt- ningarna å den andra är ingen nyhet. Detta samband har uppmärk- sammats framför allt i internationella jämförande studier. Där har det visats att det är de länder som har en hög ekonomisk standard och en relativt jämn inkomstfördelning som har den högsta medellivsläng- den. 23 Hur mår ? stads rapport visade också ett klart samband mellan "bristande social förankring", dvs. lågt socialt deltagande, dåligt emotionellt stöd, belastande psykosocial arbetsmiljö och dålig hälsa i de utsatta områdena. Detta ger ytterligare stöd till det redan i avsnitt 2.2 förda resonemanget om sambandet mellan socialbidrag och andra sociala missförhållanden. När det gäller medellivslängden och hälsan har man observerat samma tendenser i som i . I Folkhälsorapporten uppmärksammade man att sociala skillnader i dödlighet och förekomsten av vissa sjukdomar ökade. Folkhälsorapporten om hälsoutvecklingen i visade inga tecken på att denna trend brutits. Tvärtom slog man fast att skillnader i medel- livslängden i stort sett följer segregationsmönstret och att skillnader i ohälsa är ett uttryck för segregation. (Hälsa följer yrke/inkomst och det faktum att människor med olika yrken och inkomster bor i olika delar av länet avspeglas i skillnader i ohälsa mellan olika kommuner och stadsdelar.) Den andra indikatorn som man kan använda sig av i beskrivningen av hälsoförhållandena är det så kallade ohälsotalet. Det definieras som summan av antalet sjukdagar, dagar med förtidspen- sion/sjukbidrag och dagar med arbetsskadeförsäkring, dividerat med antalet sjukförsäkrade. Ett högt ohälsotal betyder dålig hälsa i be- folkningen. I delbetänkande Att växa bland betong och kojor (SOU 1997:61) visades att ohälsotalet var nästan dubbelt så stort i de socialt och ekonomiskt mest utsatta områdena, som genomsnittet för hela landet. Brister i statistiken gör att det inte går att räkna fram ohälsotalet för alla studerade bostadsområden. Men uppgifterna om antalet sjukda- gar och andelen förtidspensionärer/sjukbidragstagare kan ändå ge en tämligen bra bild när det gäller hälsan i de områden som vi studerar. Förtidspension utges till den som på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan fått sin arbetsförmåga nedsatt med minst en fjärdedel. Om arbetsförmå- gan inte anses varaktigt nedsatt men bedöms bli bestående kan förtidspensionen tidsbegränsas och benämns då sjukbidrag. En stor majoritet av de som blir beviljade förtidspension, har dock förvärvsarbetat. Bakom en förtidspensionering ligger ofta ett tungt och enformigt arbete eller dålig hälsa . Det finns studier som visar att förtidspensioneringen samvarierar på individ- nivå med yrkesförhållanden, arbetsmiljöförhållanden och arbetslös- hetserfarenhet.24 Dessutom visar det sig att det finns tydliga tecken att hög arbetslöshet på den ort där man bor ökar risken för förtids- pensionering. I en annan studie har risken att bli förtidspensionerad beräknats och det visade sig att risken är högst för långvarigt ar- betslösa och långvarigt sjuka. 25 Alltså kan man konstatera att ställ- ningen på arbetsmarknaden och ohälsa har en avgörande betydelse för förtidspensionering. Sambandet mellan sociala missförhållanden och ohälsa är också väl dokumenterat. Andelen förtidspensionä- rer/sjukbidragstagare i områden med extremt låg inkomst är hög som framgår av tabellen 2.5. 24Se bl.a. med fl. Varför ökar antalet förtidspensionärer? – regelför- ändringar, yrkesförändringar och arbetslöshet 1980 - 1993", 1993/94. 25Förtidspension - en arbetsmarknadspolitisk ventil? SOU (1994:148). 4ABELL !NDEL F¶RTIDSPENSION¤RER SJUKBIDRAGSTAGARE I BOSTADSOM R¥DEN MED Andel av befolkningen . (J¤LLBO '¶TEBORG 3¶DRA 2OSENG¥RD -ALM¶ 2INKEBY 3TOCKHOLM .ORRA "ISKOPSG¥RDEN '¶TEBORG – "ERGSJ¶N '¶TEBORG '¥RDSTENSBERGET '¶TEBORG 4ENSTA 3TOCKHOLM -¶LLEV¥NGEN -ALM¶ 6¥RBY (UDDINGE &ITTJA "OTKYRKA (OVSJ¶ 3¶DERT¤LJE !UGUSTENBORG ,¶NNG¥RDEN -ALM¶ Källa: SCB, . Bostadsområden med "mycket låg inkomst" hade också en hög genomsnittlig andel förtidspensionärer/sjukbidragstagare. av befolkningen i arbetsför ålder i de här områdena var förtidspensionärer/sjukbidragstagare 1993, vilket är obetydligt lägre än genomsnittet för områden med extremt låg inkomst som var När det gäller enskilda områden fanns det vissa som hade mycket hög andel förtidspensionärer/sjuk-bidragstagare bland områdena med mycket låg inkomst. Det var framför allt bostadsområdena i och i kommun, som hade av befolkningen i arbetsför ålder som fått förtidspen- sion/sjukbidrag . I områdena med "låg inkomst" var av befolkningen 16- förtidspensionerade . Bland de här områdena fanns det område som hade den högsta andelen förtidspensionärer av alla områden med låga inkomster. I bostadsområdet i kommun var nästan var femte person () i ålder förtidspensionerad . Enligt sociala rapport (1997) är den åldersstandardi- serade andelen förtidspensionärer mer än fem gånger så hög i de fattigaste bostadsområdena som i de rikaste. ökade den åldersstandardiserade andelen förtidspensionärer i låg- inkomstområdena och 1993 var den högre än regionsgenomsnittet. Den genomsnittliga andelen förtidspensionärer/sjukbidragstagare för riket som helhet var 1993. Uppgifter om antalet sjukpenningdagar visar hur sjukförsäkringen utnyttjades. När det gäller områden med "extremt låg inkomst" hade i genomsnitt av alla sjukpenningförsäkrade 30 eller fler dagar med sjukpenning . Variationen mellan olika områ- den var liten och alla bostadsområden i den här gruppen utom Möl- levången (8,) hade en andel som var högre än . Den högsta andelen hade bostadsområdena Gårdstensberget i och i kommun samt i kommun . Områden med "mycket låg inkomst" hade också en hög andel sjuk- penningförsäkrade med 30 eller fler sjukpenningdagar . Genomsnittlig andel sjukpenningförsäkrade, som fick sjukpenning 30 eller fler dagar i den här gruppen var . Ett stort antal bostadsområden hade och den högsta andelen fanns i bostadsområdet i (15,). I bostadsområden med "låg inkomst" var det i genomsnitt 9,2 pro- cent av alla sjukpenningförsäkrade, som fick sjukpenning i 30 eller fler dagar. Högsta andelen hade bostadsområdet . Svar- tedalen hade alltså både en hög andel förtidspensionärer/sjuk- bidragstagare och en stor andel långtidssjukskrivna. Den åldersstandardiserade andelen långtidssjukskrivna är enligt större i de fattigaste bostadsområdena än i de rikaste. Den höga andelen långtidssjukskrivna av alla sjukpenningförsäkra- de visar att de som bodde i de socialt och ekonomiskt mest utsatta områdena hade dålig hälsa. Detta kunde tolkas som att det inte bara var de som stod utanför och inte hade något arbete som mådde dåligt, utan också de som hade ett arbete var ofta sjuka. Den bild som framkommer utifrån uppgifterna om andelen förtids- pensionärer och andelen långtidssjukskrivna (personer som fick sjukpenning i 30 eller fler dagar) är slående. Det är ingen tvekan om att befolkningen i bostadsområden med låga inkomster har dålig hälsa. Etnisk segregation kan definieras som åtskiljandet av etniska grup- per eller som förekomsten av en separering på "svenska-" och "invandrar-" områden. Etnisk segregation är inget nytt fenomen eller inget som är kännetecknande enbart för . Tvärtom är segre- gationen en internationell företeelse, som kännetecknar de flesta västeuropeiska länder och särskilt . I många av städer finns till och med stora stadsdelar, vars invånare har samma etniska bakgrund. Etniskt segregerat boende i började få sina former . Den berömda "" uppstod som ett resultat av kaliforniska städers önskan att begränsa de kinesiska tvätterierna . Frågan är om händelserna kring byggandet av de så kallade miljonprogramsområdena men också det kommunala flyktingmottagandet har haft en likadan effekt för de svenska storstäderna som begränsningen av de kinesiska tvätterierna i ! Miljonprogrammets bostadsområden byggdes . Ödet för miljonprogrammets bostadsområden kom att be- stämmas av ett antal tillfälligheter. Allt började när husen var bygg- da och skulle ta emot hyresgäster. Det var inte bara det att miljon- programmets områden för det mesta utgjordes av höga tätt byggda hus, i en "fattig miljö" utan också att den grundläggande servicen inte fungerade från start. En annan omständighet var att inflyttningen i storstäderna vid avstannade och befolkningsökningen hejdades. Resultatet blev att det fanns gott om tomma lägenheter i de här områdena när den tredje händelsen som kom att bestämma ödet för dessa områden inträffade. Denna tredje händelse var en invand- ring av cirka 250 000 utländska arbetare och deras familjer. De här personerna behövde någonstans att bo och i stor utsträckning ham- nade de i miljonprogramsområdena. Men hänvisades också människor med s k social förtur dit, vilket resulterade i att det under loppet av växte upp socialt och ekonomiskt utsatta områden i dessa betongförorter. De flesta som då flyttade till var arbetskraftsinvandrare. Till största delen unga människor som snart blev hänvisade till de tomma lägenheterna som fanns i förorterna efter att en del av dem bott i arbetsbarackerna. De flesta av dem trodde att deras vistelse i skulle vara tillfällig. Drömmen om att kunna jobba upp sig ur fattigdomen och en längtan att åka tillbaka till hemlandet för att bygga upp en ny och bättre framtid där utgjorde för dem livets innehåll. För många tog det innan familjen bildades och barnen växte upp och då förstod de att den gamla drömmen skulle spricka. Denna enkla beskrivning kan i många fall förklara att invandrarnas bostadskarriär inte har samma koppling till inkomsterna som de inföddas. Drömmen gjorde också att de hade två jobb. Något som sedan visade sig resultera i ökade sjuk- skrivningsperioder och en förtidspensionering, som vida översteg de inföddas. Deras inkomstkarriär är därför svår att direkt jämföra med den svenska. Förmögenhetsbildning, ålder och försörjningsbörda är andra faktorer som gör att inkomstkarriären inte är relevant för bedömning av invandrarnas bostadsförhållanden i samma mån som för svenskar. Invandrare som flyttat till har bara undantagsvis haft några ekonomiska tillgångar. Dessutom tar det tid att lära sig språket och de spelregler som gäller på bostadsmarknaden. Inte heller har de haft några vänner eller släktingar som är beredda att gå i borgen för deras lån. Dessa faktorer förklarar det faktum att invandrare med högre inkomster är överrepresenterade i hyreslägenheter.