sou · GLB379 · 1998-01-01 00:00:00 — i valet av försäkringsgivare, skall omfattas av lagstiftningen. Flerbolagsombuden kommer därmed inte, lika litet som enbolagsombuden, att omfattas av lagstiftningen. Enligt min mening omfattas de inte heller av FML, även om den nu gällande definitionen i 1 § FML, som ju inte innehåller något krav på oberoende, kan skapa viss osäkerhet om lagens räckvidd. Med en klarare definition av vad som är förmedling av försäkring och därmed ett tydligare avgränsat tilllämpningsområde för lagen, behöver ingen tvekan uppstå om hur man skall se på flerbolagsombudens verksamhet. Eftersom dessa ombud på grund av avtalen med vissa försäkringsbolag inte kan anses fria i valet av försäkringsgivare, omfattas de inte av mäklarlagstiftningen. I egenskap av säljare av försäkringar omfattas deras verksamhet av de bestämmelser i som rör bolagens anskaffningsverksamhet. De vållar därmed inte heller några problem när det gäller tolkningen av oberoendekriteriet i FML. Som jag redogjort för tidigare (i avsnitt 3) anser jag att det kan finnas anledning att i ett annat sammanhang se över sådan försäkringsförmedling och försäkringsrådgivning som bedrivs av andra kategorier än mäklare. Genom ett gruppavtal, också kallat paraplyavtal, kan en försäkringslösning meddelas åt en grupp fysiska eller juridiska personer. träffas mellan försäkringsgivaren och den s.k. gruppledaren. Försäkringslösningen erbjuds därefter åt grupp- medlemmarna som individuellt ansluts till gruppavtalet. En mäklare som förmedlat gruppavtalet är ibland aktiv också när det gäller att ansluta de enskilda gruppmedlemmarna till avtalet. Om en sådan aktivitet sker på uppdrag av försäkrings- givaren kan mäklarens oberoende ifrågasättas. Han uppträder då närmast som säljare av en viss försäkring. Som jag anförde i det föregående avsnittet om sidoverksamhet (avsnitt 6) bör det normalt sett inte anses förenligt med god försäkringsmäklarsed att en försäkringsmäklare, vare sig det är fråga om en fysisk eller en juridisk person, innehar uppdrag från ett försäkringsföretag. En särskild regel om detta föreslås också. Vid en förmedlad grupp- försäkring får mäklaren alltså inte på uppdrag av försäkrings- givaren åta sig att ansluta de enskilda medlemmarna till avtalet. Det är däremot inget som hindrar att mäklaren, på gruppföreträdarens uppdrag och som ett led i själva förmedlingen av gruppavtalet, informerar de enskilda gruppmedlemmarna om möjligheten att ansluta sig till gruppavtalet. Ur oberoendesynpunkt medför det inga problem. Ett försäkringsföretags ägande i ett mäklarföretag, ett mäklar- företags ägande i ett försäkringsföretag och en fysisk mäklares ägande i ett försäkringsföretag, kan vare sig det är fråga om ett direkt eller ett indirekt ägande, leda till att mäklarföretaget eller den fysiske mäklaren hamnar i ett beroendeförhållande till försäkrings- företaget. Det i sin tur kan medföra att mäklaren inte fritt kan välja mellan olika försäkringsgivare. Enligt nuvarande regler får ett mäklarföretag inte genom ägarförhållande eller på annat sätt vara beroende av försäkrings- givarintressen. En fysisk person som är försäkringsmäklare får inte genom anställning eller uppdrag hos något försäkringsföretag eller på annat sätt vara beroende av försäkringsgivarintressen. Av uttalanden (1989/90:NU22 s. 13) framgår att det inte föreligger något absolut förbud mot ett försäkringsföretags ägande i ett mäklarbolag och vice versa. Huruvida en sådan ägarrelationen kan tillåtas eller inte får bedömas utifrån kravet att den inte får leda till ett beroende av försäkringsgivarintressen. På samma sätt är det inget absolut förbud för en fysisk mäklare att äga en mindre aktiepost i ett försäkringsbolag. Även närståendes ägande eller ställning i ett försäkringsföretag skall beaktas. numera upphävda allmänna råd angående försäkringsmäklare (1989:24) innehöll detaljerade regler om ägandeförhållanden mellan mäklare och försäkrings- företag. Dessa råd har ersatts av allmänna råd (FFFS 1995:52) som inte innehåller några särskilda regler beträffande ett försäkringsföretags ägande i ett mäklarföretag och omvänt. Det har under mitt utredningsarbete inte heller kommit fram något som tyder på att sådant ägande skulle orsaka några problem när det gäller att bedöma en mäklares oberoende. Man skulle visserligen kunna överväga att, som man exempel- vis gjort i , införa en regel i lagen eller mäklarförordningen av innebörd att ett försäkringsföretag eller annat företag i en försäkringskoncern inte får äga mer än t.ex. av aktierna i ett försäkringsmäklarföretag. En sådan regel kan dock enligt min mening inte införas isolerat; även andra former av ägande måste då regleras mer ingående. Jag har som sagt inte kunnat finna något behov av sådana regler. Det allmänt hållna oberoendekravet som möjliggör en friare bedömning av ägarförhållanden och andra omständigheter som kan påverka mäklarens oberoende är därför att föredra. har inget bemyndigande att meddela föreskrifter om den närmare innebörden av oberoende- kravet. Den möjlighet som står inspektionen till buds är att meddela allmänna råd i frågan. Om behov därav anses föreligga kan regeringen med stöd av bemyndigandet i mäklarlagen delegera till inspektionen att meddela föreskrifter om innebörden av oberoendekravet. En sådan i föreskriftsform preciserad innebörd av oberoendekravet kan ge en större auktoritet åt uppfattning i dessa frågor. Man får därmed ett säkrare stöd för att återkalla registreringen för ett försäkringsmäklarföretag eller en fysisk person som är försäkringsmäklare med hänvisning till att oberoendekravet inte är uppfyllt. Försäkringsmäklaren som försäkringsgivarens ombud eller uppdragstagare Ett av kraven för att en fysisk person skall kunna bli registrerad som försäkringsmäklare är att han eller hon inte är anställd av eller innehar något uppdrag hos något försäkringsföretag. Anställning eller uppdrag hos ett försäkringsföretag medför typiskt sett en stor risk för att mäklaren står i ett beroendeförhållande till försäkrings- givaren och är därmed diskvalificerande. Någon prövning i det enskilda fallet huruvida anställningen eller uppdraget medför att sökanden är beroende behövs inte. Normalt sett bör inte heller mäklarföretaget kunna inneha uppdrag från försäkringsgivarsidan. Uppdrag som innebär att mäklarföretaget åtar sig att skadereglera åt något försäkringsbolag är t.ex. inte acceptabelt. Om mäklarföretaget, som ett led i den service som erbjuds försäkringstagaren, utför viss administration i anslutning till skaderegleringen bör det dock kunna accepteras (se avsnitt 4.3). Det skulle också kunna tänkas att ett mäklarföretag, som enbart förmedlar skadeförsäkring, med bibehållet oberoende kan uppträda som ombud för ett livbolag och vice versa. Eller att ett mäklarföretag som förmedlar alla slags försäkringar också är återförsäljare beträffande någon speciell försäkring som mäklar- företaget inte förmedlar. Den nuvarande lagstiftningen ger inget utrymme för någon sådan verksamhet. Enligt min mening bör inte heller någon sådan möjlighet öppnas. Det kan inte uteslutas att mäklarföretaget, även om det inte förmedlar samma typ av försäkring som det skulle vara återförsäljare för, ändå får en sådan bindning till försäkringsbolaget i fråga att det påverkar förmed- lingsverksamheten. Jag har i samband med att mäklarens möjlighet att driva sidoverksamhet behandlades (se avsnitt 6) föreslagit ett generellt förbud för mäklaren att inneha uppdrag från försäkringsföretag. Det följer alltså redan av det förslaget att det i mäklarbolaget inte är tillåtet att bedriva ombudsverksamhet eller liknande. Enligt min mening är det ur oberoendesynpunkt inte heller acceptabelt att mäklaren i ett närstående bolag driver verksamhet som ombud eller uppdragstagare åt försäkringsföretag, t.ex. skadereglering. Om det skulle inträffa kan mäklarföretagets oberoende ifrågasättas och kan återkalla registreringen för bolaget. Tillräcklig spridning på olika försäkringsföretag En koncentration till ett visst försäkringsbolag av de försäkringar som mäklaren har förmedlat utgör en viktig indikation på att någon form av beroende föreligger mellan mäklaren och försäkrings- givaren i fråga. Hur mäklaren sprider affärerna på olika bolag är objektivt mätbart och utgör därför värdefull information vid bedömning av om beroende föreligger. Enligt allmänna råd anses en mäklare normalt inte uppfylla oberoendekravet om provisioner och andra ersättningar till mer än en tredjedel härrör från endast en försäkringsgivare eller grupp av försäkringsgivare. Enligt den tidigare nämnda resolutionen som BIPAR antagit (se avsnitt 8.2) krävs för att oberoende skall anses föreligga att mäklaren kan visa att inte av provisionerna från liv- respektive sakaffärerna har placerats hos ett och samma försäkringsföretag. Om denna siffra överskrids måste mäklaren kunna lämna en godtagbar förklaring till att denna koncentration har uppstått. Denna regel tar sikte på hur de fysiska personer som är mäklare sprider sina provisionsintäkter, vilket även torde gälla allmänna råd. Om det enbart är mäklarbolaget som skall hålla en godtagbar spridning av provisionsintäkterna kan, i vart fall teoretiskt sett, de enskilda mäklarna i bolaget specialisera sig på ett eller ett par försäkringsbolag och placera alla sina affärer där. Kammarrätten i har prövat ett ärende som rörde tillämpningen av kravet på oberoende (dom i mål nr 2810-1996). Ett mäklarbolag, ett kommanditbolag med fyra registrerade försäkringsmäklare, hade enligt en till lämnad redovisning under sitt första verk- samhetsår () fått av sina provisioner från en och samma försäkringsgivare. Provisionerna härrörde från förmedling av personförsäkring och då närmast en viss barnförsäkring. Bolaget anförde att det var kundernas val som styrt fördelningen av provisionsintäkterna. Inspektionen återkallade registreringen för mäklarbolaget och de två bolagsmännen under hänvisning till att bolaget nästan uteslutande förmedlat försäkringar från endast ett försäkringsbolag, att två av mäklarna tidigare hade varit anställda i försäkringsbolaget samt att mäklarbolaget hade tecknat sin ansvarsförsäkring hos samma försäkringsbolag. Kammarrätten an- såg att det förhållandet att provisionsintäkterna under bolagets första verksamhetsår till större delen kommit från en och samma försäkringsgivare och att bolaget hade gjort ett uttalande som tydde på att bolaget i praktiken agerat som agent för försäkringsbolaget när det gällde den aktuella barnförsäkringen inte var tillräckligt för att anse att bolaget inte uppfyllt oberoendekravet. Det förhållandet att två av mäklarna varit anställda i försäkringsbolaget och att mäklarbolaget hade tecknat sin ansvarsförsäkring där ändrade inte bedömningen. Kammarrätten upphävde därför inspektionens beslut. – I ett annat ärende har återkallat registreringen för ett mäklarbolag och den fysiske mäklare som var registrerad för bolaget med hänvisning bland annat till att provisionsfördelningen visade att bolaget inte var oberoende av försäkringsgivarintressen. I det fallet hade i vart fall , enligt inspektionens bedömning , av provisions- intäkterna erhållits från ett enda försäkringsbolag. har genomfört en enkät till samtliga mäklarföretag. Mäklarna har fått redogöra för vilka provisioner de mottagit och från vilka bolag. Enkäten har resulterat i att ett antal mäklarföretag har ålagts en särskild rapporteringsplikt. Inspektionen har, mot bakgrund av att mäklar- lagen inte innehåller någon precisering av oberoendekravet när det gäller spridningen av affärerna, ansett sig förhindrade att av- registrera mäklarna. Med hänsyn till att inte heller förarbetena till FML ger någon ledning när det gäller att bedöma vilken betydelse spridningen av affärer skall ha vid bedömningen av oberoendekravet, är det förståeligt att inspektionen av rättssäkerhetsskäl inte har ansett sig kunna tillgripa avregistrering, annat än i uppenbara fall, när koncentrationen av provisionsintäkterna medfört att mäklarens oberoende kunnat ifrågasättas. Jag har uppfattningen att det förhållandet att mer än en tredjedel kommer från en och samma försäkringsgivare eller grupp av försäkringsgivare kan vara en lämplig signal för inspektionen att närmare granska oberoendefrågan. Jag vill dock understryka att det måste bli fråga om en prövning i det enskilda fallet och att enbart det förhållandet att gränsen överskridits inte är tillräcklig grund för avregistrering. Utredningen får visa om det finns godtagbara förklaringar från mäklarbolagets sida. Exempelvis kan en uppdragsgivare med kostsamma försäkringar ge slagsida åt provi- sionsfördelningen utan att det för den skull kan misstänkas något beroendeförhållande. I ett sådant anmärkningsvärt fall som prö- vades av Kammarrätten framstår det för mig som högst osannolikt att en korrekt hantering av förmedlingsuppdragen – med en genomgång av olika försäkringsalternativ med hänsyn till respek- tive kunds särskilda förhållanden – skulle lett till att nästan samtliga försäkringar förmedlats till ett enda bolag. Jag har övervägt att föreslå en lagregel innebärande att ett mäklarbolag har att visa att ett beroendeförhållande inte föreligger, när en väsentlig del av provisionsintäkterna kommit från ett enda försäkringsbolag. Jag har dock slutligen avstått från att lägga fram ett sådant förslag, eftersom det är svårt att precisera när bevisbördan sålunda skulle övergå på mäklarbolaget. Jag menar också att det bör vara möjligt för inspektionen att genom en undersökning få fram tillräckligt med underlag för att det vid prövningen skall bli klart att mäklarbolaget inte arbetat på det oberoende sätt som lagen förutsätter. Viktigast i sammanhanget är att mäklaren kan visa att han har fullgjort sina uppdrag i enlighet med god försäkringsmäklarsed, inbegripet bl.a. att valet av försäkring i de enskilda fallen skett sedan kunden förelagts olika lämpliga försäkringsalternativ från skilda försäkringsgivare. En snedfördelning av provisionsintäkterna behöver då inte i sig betyda att ett beroendeförhållande föreligger. I synnerhet inte om det inte heller kan konstateras någon bindning till det aktuella försäkringsbolaget eller någon oacceptabel påverkan från detta. Det är enligt min mening mindre lämpligt att i lagtext ta in detaljerade regler om spridningen av provisionsintäkterna. Bortsett från att lagtexten blir otymplig kan en sådan detaljreglering leda till icke avsedda motsatstolkningar. I stället bör regeringen eller inspektionen kunna meddela närmare föreskrifter om innebörden av oberoendekravet. Inspektionen bör också kunna ålägga mäklarbolagen att redovisa hur de samlade provisionsintäk- terna fördelar sig på olika försäkringsgivare. sådan rapporteringsskyldighet finns i EG-rekommendationen (92/48/EEG). Andra omständigheter som kan påverka oberoendet En del försäkringsgivare erbjuder mäklarna en högre provisionssats om de placerar en större volym försäkringar hos det försäkrings- bolaget. Det förekommer också, oftast i samband med introduktion av en ny produkt, att försäkringsgivarna erbjuder mäklarna ett s.k. marknadsföringsbidrag, dvs. en extra bonus om mäklaren väljer just den försäkringen. Andra sätt att öka försäljningen är att anordna säljtävlingar och att bjuda mäklarna på resor. Större volymer av förmedlade försäkringar kan i och för sig medföra lägre kostnader för försäkringsbolagen och därmed motivera en högre provisionssats för mäklaren. Det föreligger dock en risk för att mäklaren påverkas av möjligheten att få volym- provision eller marknadsföringsbidrag och låter valet av försäkring styras av detta. Mäklarföretaget eller den enskilde mäklaren handlar i så fall i strid med god försäkringsmäklarsed. Förfarandet bör i flagranta fall leda till avregistrering av mäklarföretaget. Om företagsledningen visar att den gjort vad som ankommer på den för att förhindra att företagets mäklare tar emot sådana förmåner kan i stället den enskilde mäklaren avregistreras på grund av visad olämplighet. Vissa försäkringsgivare betalar inte provision till mäklare, vilket lett till att en del mäklare inte förmedlar försäkring till dessa försäkringsbolag. Det är givetvis inte acceptabelt att urvalet av försäkringsgivare begränsas på grund av att mäklaren inte kan påräkna ersättning i form av provision. Mäklaren får i stället i uppdragsavtalet med kunden göra klart att för den händelse provision för förmedlingen inte utgår från försäkringsgivaren är kunden skyldig att erlägga arvode (jfr hovrättens för , avd 3, dom , DT 56, f.n. under prövning av ). 9 Specialisering och utbildning Varje försäkringsmäklare skall vara registrerad hos Finansinspek- tionen. Registrering av försäkringsmäklare, såväl juridisk person som fysisk person, kan avse alla slag av försäkring, enbart personförsäkring eller enbart skadeförsäkring (3 § FML). Indelningen i person- och skadeförsäkring anknyter till den indelning som tidigare fanns i försäkringsrörelselagen (FRL). Till personförsäkring räknades enligt FRL livförsäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring samt arbetslöshets- försäkring. Annan försäkring var skadeförsäkring. Som en följd av införlivandet av EG:s första skadeförsäkrings- och första livförsäkringdirektiv finns begreppet personförsäkring inte längre kvar i FRL. Indelningen sker i stället i direkt skadeförsäkringsrörelse och direkt livförsäkringsrörelse (2 kap. 3a och 3b §§ FRL). Koncession för direkt skadeförsäkrings- rörelse skall avse en eller flera av följande försäkringsklasser eller risk som hänför sig till en sådan klass: 1.olycksfall, dock inte försäkring som avses i 3 b § första stycket klass 4, 2.sjukdom, dock inte försäkring som avses i 3 b § första stycket klass 4, 3.landfordon (andra än spårfordon), 8.brand och naturkrafter, 12.fartygsansvar, 13.allmän ansvarighet, 14.kredit, 16.annan förmögenhetsskada, 17.rättsskydd samt 18.assistans. Koncession för direkt livförsäkringsrörelse skall avse en eller flera av följande försäkringsklasser eller risk som hänför sig till en sådan klass: 1 a) försäkring där utbetalning av försäkringsbelopp (engångs- belopp eller periodiska utbetalningar) är beroende av en persons eller flera personers liv, dock inte försäkringar enligt klass 3, b) försäkring som meddelas som tillägg till försäkring enligt a, 2 a) försäkring som utfaller vid giftermål, b)försäkring som utfaller vid födelse, 3.försäkring som avses i klasserna 1 a och 2 som är anknuten till värdepappersfonder, 4.sjukförsäkring och olycksfallsförsäkring som gäller än , eller till dess den försäkrade uppnått en viss ålder och som inte får sägas upp av försäkringsbolaget eller får sägas upp endast under särskilda förhållanden som anges i försäkringsavtalet. Försäkringsavtalslagen (FAL) skiljer mellan å ena sidan skadeförsäkring , som avser försäkring mot ekonomisk förlust genom sakskada, genom ersättningsskyldighet (främst vid ansvarsförsäkring) eller genom ren förmögenhetsskada, och liv-, sjuk- och olycksfallsförsäkring , som tillsammans utgör person- försäkring. I departementspromemorian Ny försäkringsavtalslag (Ds 1993:39) föreslås att indelningen i person- respektive skadeförsäkring behålls. Till skillnad från försäkringsavtalslagens systematik innebär den klassindelning som görs enligt FRL att sjuk- och olycksfallsförsäkring som huvudregel skall hänföras till skadeförsäkring. På grund av att någon annan uppdelning av tillståndet för försäkringsmäklare än i person- och skadeförsäkring inte kan ske, måste den mäklare som ansöker om registrering visa att han behärskar alla typer av skadeförsäkring respektive alla typer Det har i den praktiska tillämpningen visat sig att det finns behov av att kunna ge tillstånd för ett mer begränsat försäkringsområde. Mitt förslag: Registreringen för försäkringsmäklarna knyts till den indelning i livförsäkrings- och skadeförsäkringsrörelse som finns i försäkringsrörelselagen. Registrering för försäk- ringsmäklarbolag kan beviljas för skadeförsäkring, livförsäk- ring eller alla slag av försäkring medan registrering för fysiska försäkringsmäklare som huvudregel endast kan ske för antingen skadeförsäkring eller livförsäkring. Registrering kan, om skäl föreligger, begränsas till en eller flera försäkrings- klasser eller grupper av klasser. Skälen för mitt förslag: Som framgått finns det ett behov av att kunna ge tillstånd för ett mer begränsat försäkringsområde än skade- och personförsäkring. För att åstadkomma det står två möjligheter till buds. Den ena är att tillståndsindelningen knyts till rörelsebegreppet enligt FRL. Mäklaren kan då ansöka om och beviljas tillstånd för antingen förmedling av all livförsäkring, all skadeförsäkring eller – i förekommande fall – alla slag av försäkring. Mäklarbolaget eller den enskilda mäklaren kan också, om bolaget eller mäklaren har specialiserat sig på en viss typ av försäkring, t.ex. marinförsäkring, ansöka om tillstånd för de försäkringsklasser som svarar mot specialiseringen. Den andra möjligheten är att den traditionella uppdelningen i person- och skadeförsäkring behålls med en möjlighet att, om skäl föreligger, begränsa ansökan respektive tillståndet till visst eller vissa slag av försäkring. Det skall dock noteras att det saknas någon i lagen uppställd definition av personförsäkring. Den nya försäkringsavtalslag som är under beredning kommer troligen att innehålla en sådan definition. Som en jämförelse kan nämnas att har infört den ordningen att tillståndet knyts till försäkringsklasser medan och har person- och skadeförsäkring som indelningsgrund. har som nämnts ingen mäklarlagstiftning. Det tillstånd att driva försäkringsförmedling som registreringen innebär avser inriktningen av den rörelse mäklaren skall bedriva. Det är redan av det skälet mer naturligt att ansluta till det rörelsebegrepp som finns i FRL. Till detta kommer att det är osäkert om, och i så fall när, begreppen person- och skade- försäkring kommer att få en legal definition i försäkrings- avtalsrätten. Att definiera begreppen i mäklarlagen är mindre lämpligt med hänsyn till att en sådan definition skulle kunna komma att avvika från den definition som den nya försäk- ringsavtalslagen kan komma att innehålla. Om tillstånd som huvudregel skall ske för antingen liv- eller skadeförsäkring eller, såvitt avser mäklarbolagen, båda slagen och endast mer undantagsvis för vissa försäkringsklasser eller risker inom en klass, behöver anknytningen till klasser inte medföra någon större uppsplittring av tillståndsgivningen med åtföljande oöverskådlighet som följd. Eftersom krav fortfarande kommer att ställas på att mäklaren normalt sett har en bred utbildning finns emellertid ingen anledning att tro att ansökningarna i någon större utsträckning kommer att begränsas till någon annan indelning än den i skade- respektive livförsäkring. Jag förordar alltså att tillståndet för försäkringsmäklarna knyts till livförsäkrings- och skadeförsäkringsbegreppen enligt FRL. När det gäller de fysiska mäklarna bör registrering i fort- sättningen som huvdregel ske antingen för livförsäkring eller för skadeförsäkring. Den snabba produktutvecklingen på försäk- ringsområdet och den ökande internationaliseringen medför att det är mycket svårt att upprätthålla en hög kompetens på både liv- och skadeförsäkring. Med hänsyn till uppdragsgivarens intresse att få en kvalitativt god vägledning bör som huvudregel registrering endast kunna ske för antingen liv- eller skadeförsäkring. En möjlighet bör finnas för inspektionen att i enskilda fall medge registrering för båda slagen av försäkring. En överenstämmelse måste även i fortsättningen föreligga mellan registreringen för den juridiska personen och för de fysiska personer som förmedlar försäkring för den juridiska personens räkning. Den juridiska personen skall alltså inte kunna vara registrerad för ett större försäkringsområde än den har kompetens för i form av registrerade fysiska mäklare.