sou · GLB371 · 1998-01-01 00:00:00 — Det är förslag som att man bör kvotera in unga i alla politiska organ och att unga borde få sitta med i såna nämnder ute i kommunerna där frågor som berör dem behandlas, till exempel skola, kultur- och fritidsnämn- der. Från några håll har också föreslagits en generell sänkning av röst- rättsåldern till 15 eller . Ett alternativ till detta som också före- slagits är att sänka rösträttsåldern för folkomröstning så att även de från kan delta i vissa viktiga framtidsfrågor. Ett återkommande exempel är folkomröstningen om inträdet i EU som man menar att det hade varit bra om även 16-åringar kunnat delta. Många tar också upp att det ska vara möjligt att vara politiskt aktiv utan att behöva tillhöra något särskilt parti. Man menar att många unga känner att de inte vill gå med i ett parti men att de ändå vill vara med och påverka. Att hitta former för politiskt arbete utanför partierna ses därför som viktigt. En sådan form som ofta nämns är ungdomsråden och man säger att det är viktigt att kommunen stödjer och uppmuntrar de unga som vill starta ungdomsråd. 4.2.2Politikerna och politiken ska ut till de unga Ett stort antal förslag går i andra riktningen och går ut på att politi- kerna och politiken måste vara mer öppna för vad unga tycker och tänker och måste närma sig de unga. Det rör sig om förslag som att politiker i alla frågor som gäller unga borde fråga, till exempel genom enkäter, vad de unga tycker. Politikerna själva måste vara beredda på att ge ifrån sig makt för att de som inte har makt ska kunna få det. Politiker måste också tala så att unga, och alla andra, förstår. Dessutom måste politikerna träffa fler unga. Ö verhuvudtaget måste politiker lyssna mer till vad unga har att säga och våga ta till sig av det som sägs. Det krävs självförtroende för att tro att det tjänar något till att tycka något. Därför är det viktigt att vuxna överhuvudtaget, men särskilt politiker, ger unga respons när de uttalar sig och att de håller löften. 4.2.3Unga ska ha mer att säga till om i sin vardag Många förslag har lagts som rör självständighet. Makt handlar då om att ha möjlighet att själv bestämma i sin vardag. Här är det framförallt skolan som kritiseras. Att elever ska få vara med och planera arbetet i skolan är det absolut viktigaste kravet. fungerar elevinflytandet dåligt, de viktiga förändringarna har eleverna ingen makt över. Något rådslag beskriver det som att man får möjlighet att säga vad man tycker först när beslutet redan är fattat. Lokala styrelser med elever i majoritet på gymnasiet är därför i grunden ett mycket uppskattat för- slag. Men det finns de som tvekar därför att man är rädd att styrelser- na blir ytterligare en skendemokratisk struktur. Några lämnar därför förslag om att unga ska få sitta med i skolstyrelserna där de ekono- miska besluten fattas. Lokala styrelser i skolan innebär inte med sä- kerhet att eleverna skulle få mer makt, där pengarna är där är makten. En annan kritik av skolan vilken leder fram till en del förslag är att man i skolan måste lära sig hur man tar sig makt. Ingen kan bli serverad makt man måste kämpa för den. Skolan kan hjälpa till ge- nom att lära ut både hur man söker kunskap och att värdesätta initia- tiv från eleverna. Som det är är det inte så, man får lära sig saker utantill och ifrågasättande och egna idéer uppskattas inte. En ytterligare brist på makt över vardagen som framkommer är att det i praktiken inte går att välja om man vill utbilda sig eller inte. På flera rådslag har man sagt att det är viktigt att det ska vara frivil- ligt att gå i gymnasiet. är det många som känner att det inte finns något val. Självständighet och makt i vardagen handlar också om att till exempel kunna välja när man vill flytta hemifrån och att vara ekonomiskt obe- roende. Ett viktigt krav är att föräldrar inte ska behöva försörja sina vuxna barn. Det ska vara möjligt även för den som är ung och ar- betslös att kunna flytta hemifrån. är det viktigt att slippa leva på bidrag och gå till socialförvaltningen. Det är något som man absolut tycker är kränkande och gör att man känner sig maktlös. Från några håll föreslås att den som är arbetslös och som inte har rätt till KAS eller A-kassa ska kunna få en summa som är rimlig att leva på, utan att behöva gå till . Från många håll föreslås också att man som arbetslös ska ha rätt att vara aktiv, att göra praktik eller gå i skolan. Det ska inte vara så att man bara går och väntar. Allra helst så ska den här aktiviteten kombineras med en rimlig ersättning. Att kunna flytta hemifrån handlar också om att hitta en lägenhet som inte är alltför dyr. En hel del förslag och krav har kommit in kring att man ska bygga fler bostäder som unga har råd att bo i. Fler ungdomsbostäder av typen studentkorridor föreslår något rådslag. 5 Makt och politik Ungdomsfrågor diskuteras ofta i termer av problem. En annan ut- gångspunkt är att se unga som en resurs för samhället. Ungdomspo- litiska kommittén har valt det senare betraktelsesättet vilket bland annat tar sig uttryck i att vi föreslår ett övergripande mål om att se unga som resurs. Unga är svagt representerade i det politiska maktskiktet. Det in- nebär att ungas delaktighet inte motsvarar deras andel av befolkning- en och att samhället inte tar tillvara den resurs som unga utgör. Många unga känner också att de inte vill delta i det politiska arbetet för att det är för tråkigt och de etablerade politikerna vill inte lyssna på dem. Såväl ur perspektivet att se unga som en resurs som ur maktpers- pektivet anser att det är viktigt att ungas intresse för politik och möjligheten för unga att påverka och utöva makt över politiken ökar. Eftersom makt är kopplat till ansvar är det dessutom viktigt att ungas kunskaper om det demokratiska systemet och de egna möjligheterna att påverka ökar. I detta kapitel om makt beskriver vi ungas, i jämförelse med äld- res, intresse för politik, valdeltagande och medlemsantal i partier och föreningar. Vi diskuterar också en del aktuella förslag på hur ungas makt och inflytande på alla nivåer ska öka samt lägger fram våra för- slag. Valdeltagandet i den svenska väljarkåren har under de senaste tre valen legat . Valdeltagandet har således sjunkit något men statsvetarna påpekar att nivån fortfarande är högre än i nästan alla jämförbara länder18. Det är i stort sett enbart länder med röstplikt som kan uppvisa ett klart högre valdeltagande19. Ungas valdeltagande har alltid legat något under den övriga val- manskårens. När det rör sig i valmanskåren följer dock de unga med. När valdeltagandet ökar överlag så ökar det även bland de unga. Vi kan därför se samma mönster bland de unga väljarna som de äldre gällande de senaste årens valdeltagande. 1973 avstod av de mellan från att rösta. I valet hade andelen som avstod ökat till . Av männen under avstod nästan var femte och av kvinnorna avstod var åttonde. Liksom i befolkningen i övrigt har emellertid de två senaste valen in- neburit en ökning av ungas valdeltagande. Ö kningen i denna grupp har också generellt varit något större än för övriga åldersgrupper. Trots detta hör unga till de grupper i befolkningen som i mindre ut- sträckning än andra väljer att rösta20. Skillnader finns också mellan unga. Tittar vi på valet ser vi att förstagångsväljarna röstar i något större utsträckning än andra- gångsväljarna. Av de mellan röstade och av de mellan röstade . Därefter stiger valdeltagandet för att i ligga på . Lägst valdelta- gande i befolkningen hade de (). När valdeltagandet ökar i väljarkåren i allmänhet så ökar det alltså även bland de yngre väljarna. Samma mönster ser vi vad gäller yngre och äldres partival. och visar att i svenska riks- dagsval röstar människor överlag, oavsett ålder, på de olika partierna i samma utsträckning. Valet 1991 resulterade visserligen i relativt stora åldersskillnader. De yngre tenderade att rösta åt höger medan de äldre tenderade att rösta åt vänster. Redan i valet var gene- rationsskillnaden mindre och dessutom av en annan karaktär. då främst och som lockade de unga väl- jarna21. 18Se Väljarnas val, och , 1995. 19Se Från medlemspartier till väljarpartier, s. 159, och , i På medborgar- nas villkor - en demokratisk infrastruktur, SOU 1996: 162, bilaga. 20Se Valundersökningar 1994, Del 3 specialundersökningar, , 1995 samt Valundersökningar, vid univer- sitet och SCB. 21Se och , a.a. Känslan av partianhängarskap är betydligt mer utbredd bland äldre än yngre väljare. Vid valet var det ungefär två tredjedelar bland väljare mot endast en tredjedel bland väljare som uppfattade sig som partianhängare. och påpekar att skillnaden inte ska uppfattas som ett utslag av ett livs- cykelfenomen där de yngre alltid känner en lägre grad av partiiden- tifikation än de äldre22. Istället förefaller det vara ett generationsfe- nomen då andelen väljare som identifierar sig med ett parti inom olika ålderskohorter inte ökar när kohorten åldras. och me- nar att det inte råder någon tvekan om att den sjunkande andelen väljare som identifierar sig som partianhängare till stor del hänger samman med att nya mer välutbildade och mindre auktoritetsbundna generationer växer in i politiken. I Ungas välfärd och värderingar (SOU 1994:73) visas mer i de- talj hur utvecklingen från 1968-1991 har sett ut vad gäller trohet mot ett enskilt parti. Andelen av de intervjuade som uppger att de känner stark identifikation med ett parti har överlag minskat framförallt un- der och . Å r 1986 uppgav av de intervjuade att de identifierade sig med något parti, 1991 var motsva- rande andel . Minskningen är ungefär lika stor, mellan 11- , i alla åldersgrupper, förutom i de två yngsta åldersgrup- perna där minskningen varit lägst. Bland de mellan har minskningen skett och bland de i åldrarna 20-24 år23. Som grupp betraktad bestämmer unga sitt partival senare än äldre. Frågan om när man bestämt sig för vilket parti man ska rösta på föl- jer nästan linjärt åldersgrupperingen - ju äldre väljare ju färre som bestämmer partivalet sent. Generellt sett har dock andelen som be- stämmer sig under den före valet ökat mellan 1968- 1991. I alla åldersgrupper utom bland de yngsta har skett en ökning på mellan . är det emellertid bland de yngsta vi finner den största andelen som bestämmer sig under innan valet. Allt fler väljare byter också parti mellan valen. Unga väljare har en högre rörlighet än äldre. Detta hänger samman med den lägre graden 22Se och medlemspartier till väljarpartier, i bilagan till Demokrati- utvecklingskommitténs slutbetänkande SOU 1996:162. 23För den yngsta åldersgruppen finns data enbart då rösträttsåldern . av partiidentifikation och med den högre osäkerheten om partivalet. Det går en tydlig gräns i andelen partibytare mellan väljare under och . Bland väljarna under var andelen partibytare i me- deltal . Motsvarande siffra för väljarna var . Andelen unga partibytare har växt . Denna ten- dens går dock igenom även hos de äldre väljarna. Bland de har andelen partibytare ökat . Förändringar har också skett i valmanskåren vad gäller väljartyper. Vi ser till exempel att andelen passiva väljare med låg grad av poli- tiskt intresse och partiidentifikation har ökat. Ä ven de så kallade fri- bytarna, som är politiskt intresserade men som inte känner någon tydlig partiidentifikation, har ökat. Ä ven dessa förändringar har i hu- vudsak varit de samma i alla åldersgrupper 24. Den största andelen passiva finns visserligen fortfarande bland de yngsta väljarna men gruppen har inte ökat i relation till de äldre. Ä ven här är således de unga väljarna del i samma utveckling som övriga väljare. Representation diskuteras vanligen i termer av social representation. Därmed åsyftas att olika sociala grupper ska representeras i det de- mokratiska systemet. Det kan till exempel handla om kvinnor och män, klasser och åldersgrupper. Tanken är att dessa grupper på något sätt har olika värderingar vilka bör speglas i politiska församlingar. Utöver den sociala representationen kan vi också tala om åsiktsrepre- sentation. Det innebär att de huvudsakliga åsikter som finns i enskilda frågor återspeglas i de politiska organen. Dessa två former av representation kan ofta samspela. I det föl- jande (samt i överväganden och förslag) kommer vi emellertid endast tala om åldersmässig (social) representation. konstaterar i Krokig väg till vuxen att de unga medborgarna inte tar stor plats i vårt demokratiska system. Kvinnor och män är kraftigt underrepresenterade i beslutande för- samlingar. Trots att valet innebar en föryngring av och medelål- dern på ledamöterna sjönk till rekordlåga var endast nio pro- 24Förutom i gruppen väljare mellan 25-29 där de passiva 1991 har ökat jämfört med valet . cent av ledamöterna under . Bland ordinarie ledamöter i parti- styrelserna låg medelåldern på och i genomsnitt var 12 pro- cent av ledamöterna under . I regeringen var under . I statliga utredningar och kommittéer var under . I landets kommunfullmäktige var under vilket relativt sett får ses som en bra siffra. Störst representation av yngre medborgare fanns bland de svenska EU-parlamentarikerna där var . Lägst representation hade börsföretagssty- relser och myndighetsstyrelser med noll respektive en procent leda- möter under 35 år25. Politiskt engagemang och politisk aktivitet kan ta sig många olika uttryck. pekar på fem sätt: kontakter med tjänste- män, politiker, organisationer, massmedia och rättsväsende; partiak- tiviteter; manifestationer som bojkottaktioner, skriva under namnin- samlingar, ge ekonomiskt bidrag eller bära kampanjmärke; protester som strejker eller utomparlamentariska aktiviteter; rösta i allmänna val. Å tskilliga medborgare är enligt maktutredningen aktiva i ett av- seende men passiva i ett annat. Det gör att det finns relativt få helt utanförstående men också att det inte finns många superaktiva som anser sig jämnt kunna påverka. Enligt maktutredningens medborgar- undersökning var det 1989 utöver röstning som tagit åtminstone ett politiskt initiativ26. I valundersökningen uppgav att de minst en gång varit politiskt aktiva27. Ä ven bland unga finns ett uttalat intresse för politik om än lägre än bland de äldre. I den enkät som ligger till grund för Ungas välfärd och värderingar svarar av de mellan att de är intresserade av politik jämfört av de . Ser vi på maktutredningens fem olika uttryck för makt kan över- gripande konstateras att det framförallt är genom manifestationer och protester som unga är politiskt aktiva. Vi har tidigare sett att ungas 25Se Ds 1996:52 samt i siffror 1994/95, Statskalendern 1995, Svenska kom- munförbundet, ref. i Krokig väg till vuxen, , 1996. 26Se Makt, en sammanfattning av maktutredningen, , 1991, och Medbor- garundersökningens råtabeller, , och , 1989. 27Se och , a.a. valdeltagande är lägre än äldres. Unga är också i mindre utsträckning medlemmar i politiska partier. Partiaktiviteter attraherar främst äldre och landsbygdsbefolkning. Att vara politiskt aktiv genom kontakter utnyttjas främst av välutbildade i medelåldern. Mönstret går igen även i SCB:s resultat från undersökningen om levnadsförhållanden (). 1994 svarade till exempel av de mellan att de tagit direkt kontakt med någon tjänsteman eller förtroendeman. Delar vi upp svaren efter åldrar är motsvarande resultat för gruppen endast sju pro- cent. Högst andel fanns i åldrarna mellan där cirka 30 pro- cent svarar ja på frågan om de tagit kontakt med tjänsteman. Å har också i störst utsträckning deltagit i någon demonstration. Skillnaden mot yngre åldrar är här emellertid mycket mindre. Bland de mellan svarade nästan var fjärde att de hade demonstrerat, jämfört med något fler än var fjärde av de mellan 35-44 år28. Ä ven vad gäller att under- teckna ett upprop visade SCB:s resultat att de mellan gjort detta i lägre utsträckning än de . Sammanfattningsvis kan man säga att medborgare under ge- nerellt sett är mindre politiskt aktiva än äldre. De röstar i mindre ut- sträckning, det är relativt sett färre som är medlemmar i politiska partier och de har också i mindre utsträckning deltagit i politiska ak- tiviteter som att skriva på ett upprop eller delta i en demonstration. Ä ven om skillnaderna är mindre går mönstret igen också när vi tittar på medlemskap inom föreningar som , och . De upp till är i lägre grad medlemmar än dem . Däremot finns i de här typerna av föreningar endast mycket små skillnader mellan yngre och äldre medlemmar vad gäller aktivt deltagande i fö- reningens verksamhet. De är vad gäller ett flertal av dessa aktiviteter de som är minst delaktiga. Ä ven vad gäller förtroendeupp- drag i den här typen av organisationer är skillnaderna små mellan de yngre och äldre medlemmarnas representation. Det sägs ofta att dagens unga är mindre politiskt aktiva än tidigare generationer. Detta kan dock ifrågasättas på flera punkter. Som vi har visat är det visserligen en större andel av de mellan som inte röstar och som inte är med i ett politiskt parti än tidigare men detta gäller också befolkningen som helhet. De som är unga 28 Se SCB:s rapport nummer 90, Politiska resurser och aktiviteter 1978-1994, 1996. är således del av ett samhälleligt mönster. ökar andra typer av politiskt deltagande i hela befolkningen. Fler och fler medborgare har talat på ett möte i någon förening eller organisation, deltagit i nå- gon offentlig demonstration eller skrivit en insändare eller artikel till en tidning. Dessa förändringar gäller även unga. visar att medborgarnas ökade delaktighet i det politiska livet till stor del beror på den höjda utbildningsnivån. Det faktum att utbildningsmöjligheterna i sin tur är starkt knutna till gene- rationstillhörighet gör att utvecklingen blir generationsbetingad. Ä ld- re generationer med svagare förmåga att individuellt göra sig gällan- de ersätts av yngre, resursstarkare generationer29. Slutligen menar maktutredningen att dessa förändringar också bottnar i en förändrad syn på demokratin där den enskilde individens särart framhävs. Denna demokratisyn har snarare kännetecknat de yngre generationerna än de äldre. Slutsatsen är att de unga har varit med och banat väg för dessa förändringar30. I slutbetänkande Lokal demokrati i ut- veckling (SOU 1993:90) redovisas en undersökning av vilka som in- går i olika kommunala organ. Vid det första mättillfället fann att unga, invandrare, kvinnor och arbetare var klart underrepresenterade. Kommittén betonar speciellt att unga är kraftigt underrepresenterade i alla kategorier av kommuner och landsting. 1992 gjordes motsvarande undersökning där man fann att unga har fått en försämrad representativitet, till skillnad från de övriga underrepresenterade grupperna. konstaterar också att det val skett en betydande förändring av nämndorganisationen i kommu- ner och landsting. Antalet nämnder i kommunerna minskade från cir- ka 3900 till 3500 jämfört med den föregående mandatperioden. Som en konsekvens av detta minskade även antalet förtroendeuppdrag med . Inom landstingen minskade uppdragen med . menar att denna utveck- ling inte självklart innebär en förlust för demokratin. Det kan finnas goda skäl till omorganisation och rationalisering. 29Se Makt, en sammanfattning av maktutredningen, a.a., s.25. 30Demokrati och makt i , maktutredningens huvudrapport, SOU: 1990:44, 1990. kommittén menar dock att man bör vara observant på utvecklingen . beskriver i På medborgarnas vill- kor (SOU 1996:162) hur de storkommuner som tillkom genom kommunsammanläggningarna har försökt utveckla den kommunala demokratin. Kommittén beskriver tre efter varandra kommande, och bitvis parallella, förändringsvågor. Den första gick ut på att förstärka medborgarinflytande genom att flytta ner den representativa demokratin. Detta manifesterades till exempel i kommundelsnämnder. Den andra vågen innebar att man ville skapa individuellt medborgarinflytande genom att betrakta med- borgarna som kunder. Detta tog sig uttryck i kundvalsmodellen där medborgarna skulle ges rätt att på en marknad välja de institutioner och organ de ville nyttja. Den tredje vågen rullar enligt just nu och handlar om att förstärka brukarin- flytandet underifrån genom att skapa goda förutsättningar för med- borgarna att själva bestämma och ta ansvar. De förändringar som gjorts i kommunallagen kan ses som exempel på uttryck för denna tredje våg. I den proposition som föregick för- ändringarna anförs att ett vidgat direkt medborgarinflytande och ett mer aktivt deltagande i den kommunala verksamheten är en betydel- sefull del i det förnyelsearbete som pågår i den kommunala sektorn. Regeringen konstaterade att brukarinflytandet hade haft vissa svårig- heter att få fotfäste i den kommunala verksamheten och att tiden var mogen för att gå ett steg vidare när det gäller att utveckla formerna för nyttjarnas medverkan. Som motiv för ökat medborgarinflytande framhöll regeringen främst att det har ett demokratiskt värde i sig att ge de närmast berörda nyttjarna ett ökat inflytande över sin dagliga situation och menade att i den allmänna samhällsutvecklingen är medbestämmande och infly- tande viktiga och angelägna frågor i strävandena att skapa demokra- tiska miljöer. Vidare anförde regeringen effektivitetsskäl för ett vidgat inflytan- de. Genom att ta tillvara medborgarnas samlade kunskaper och erfa- renheter i den kommunala verksamheten ges goda förutsättningar att skapa en behovsorienterad och kvalitetsmässigt bra verksamhet. En- ligt regeringen ökar också delaktigheten förståelsen för att svårighe- ter kan vara förknippade med att driva en viss verksamhet när de per- sonella och ekonomiska resurserna är begränsade. En av förändringarna i kommunallagen innebar att nämnderna ska verka för att samråd sker med dem som utnyttjar deras tjänster31. Brukarinflytandet är ett viktigt element i den lokala demokratin och kommunallagen säger att kommunerna bör verka för att utveckla det. Några föreskrifter om formerna finns inte. Vanliga åtgärder är att bil- da så kallade användar- eller brukarråd som till exempel pensionärs- råd eller förvaltningsråd vid skolorna. Dessa råd har främst funktio- nen att vara forum för informationsutbyte och diskussion. Det före- ligger inte något hinder för den som är att delta i ett sam- rådsförfarande. En annan nyhet var nämnders möjlighet att delegera beslutsrätt till en anställd tjänsteman. Det finns två sorters delegation. Den ena är att en nämnd när den uppdrar åt någon anställd att besluta på nämn- dens vägnar, ställer upp som villkor att de som nyttjar nämndens tjänster ska ges tillfälle att lägga fram förslag eller yttra sig innan be- slut fattas. Den andra är att den anställde får fatta beslut endast om företrädare för nyttjarna har tillstyrkt beslutet. Nyttjarna ges i det se- nare fallet i praktiken vetorätt. Om vetorätten har använts måste frå- gan avgöras av nämnden. Inte heller vid gäller delegation föreligger något formellt hinder för att den som är ska kunna företräda nyttjarna och använda eventuell vetorätt. En annan förändring i kommunallagen innebär att brukarstyrda självförvaltningsorgan kan inrättas av nämnderna vid kommunala in- stitutioner. I ett sådant organ ska bara finnas företrädare för nyttjarna och de anställda. Nyttjarnas representanter ska vara i majoritet. Ett självförvaltningsorgan kan bara ansvara för att sköta driften av den dagliga verksamheten vid en institution eller anläggning. Uppgifter som innebär myndighetsutövning kan inte överlåtas till organet. Någon lägsta åldersgräns för dem som får ingå i självförvaltnings- organet har inte föreskrivits. Det åligger den ansvariga nämnden att se till att organets åldersmässiga sammansättning anpassas efter frå- gornas karaktär. Det kan dock inte anses försvarligt att unga och 31Beskrivningen av förändringarna i kommunallagen följer i huvudsak Vi vill vara med och bestämma, Ds 1994:123, . omyndiga personer får bära ett ansvar som kan tänkas innefatta bland annat ett skadeståndsansvar32. 5.2.1Har unga något medborgarinflytande?