sou · GLB3107 · 1998-01-01 00:00:00 — Antalet elever på Specialutformade program har ökat . So m framgår av kommitténs tidigare delbetänkanden har också antalet lokala grenar ökat. Kommittén ser dessa ökningar som tecken på att det finn s utbildningsbehov som inte tillgodoses inom de nationella programmen och grenarna. Vissa Specialutformade program och vissa lokala grenar har en inriktning som förekommer på relativt många orter. Kommittén anser därför att en översyn också bör ta ställning till om några av dessa inriktningar bör finnas som nationella program eller grenar. Om de blir nationella blir de sökbar a för elever från även andra orter än de som anordnar sådan a utbildningar. Kommittén finner det också angeläget att översynen beaktar flickors och pojkars intresse av olika utbildningar. Den nya gymnasieskolan har, som kommittén påpekade i sitt andra delbetänkande, knappast varit mer a framgångsrik än den gamla att ås tadkomma jämnare könsmässig fördelning. Pojkar väljer nu något mera otraditionellt, vilket ökningen av andelen pojkar på Barn- och fritidsprogrammet samt på Omvårdnadsprogrammet visar . Flickor gör det inte och de få flickor som valt en traditionellt manli g utbildning avbryter sin utbildning i betydligt högre grad än pojkarna därför att de upplever ett bristande stöd. Dessa frågor måste bearbetas ino m skolorna och på de arbetsplatser där eleverna gör sin APU. 98 Ungdomars val av utbildning könsmässig fördelning inom gymnasieskolan kan också, menar kommittén, åstadkommas genom att konstruktionen av olika utbildningar ses över . Därvid bör man också se om konstruktionen kan bidra till en jämnare social rekrytering till olika utbildningar i gymnasieskolan. Regeringen har i Utvecklingsplanen aviserat ett nytt teknikprogram, bl.a. som en följd av kommitténs bedömning av att det kommer att bli brist p å vissa kategorier tekniker/ingenjörer. Regeringen menar att ett teknisk t program skulle kunna attrahera elever som är intresserade av data, miljö , biokemi och elektronik. Kommittén vill framhålla vikten av att det inom Naturvetenskapsprogrammet skapas utbildningsmöjligheter för elever som vill fördjupa sig inom matematik/data, biokemi eller miljövård. Kommittén menar att flickor skulle kunna bli mer intresserade av ett Naturvetenskap- sprogram med någon av dessa inriktningar. Kommittén anser att det borde finnas möj lighet för elever att fördjupa sig inom områden som data och miljövård också inom andra program. So m exempel vill kommittén nämna multimedia/IT för elever på t.ex. Mediepro- grammet och Samhällsvetenskapsprogrammet samt miljövård för elever på t.ex. Naturbruksprogrammet. Exemplen visar att det i programstrukturen bör finnas utrymme för att elever från olika program får en fördjupning inom samma område och med undervisning som delvis är gemensam. En sådan konstruktion skulle kunna förnya gymnasieskolans utbildningar. Ungdomars val av utbildning 99 Kommittén har granskat hur elevernas val av utbildning tillgodoses i gymnasieskolan. Kommunerna bestämmer numera själva vilket studievägsutbud som erbjuds eleverna i den egna kommunen och i kommunerna inom sam- verkansområdet. Kommunerna skall därvid enligt skollagen ta hänsyn till elevernas val av program och grenar. Att så många som av rikets gymnasieelever /97 intagits på sitt förstahandsval visar att kommunerna väl förvaltat den frihet de fått i gymnasieplaneringen. Det är bl.a. två faktorer som kommunerna bör b eakta vid anordnandet av program. Den ena faktorn är att elevernas val visar att vissa program är populära, andra mindre attraktiva. Den andra faktorn gäller arbetsmarknaden som förändras allt snabbare. Kommittén kan påvisa att studieväg sutbudet är rikt, såväl i hela riket som i de olika regionerna. Konkurrensen genom tillkomsten av nya gymnasieskolor i ett 40-tal kommuner har således endast i ringa grad påverkat utbudet. och gymnasieskolans studie- och yrkesorientering (syo) är en viktig förutsättning för elevernas val av gymnasieutbildning. Det är angeläget att både lärare och syo-funktionärer i grundskola och gym- nasieskola samverkar i informationsarbetet. En ökande andel av gymnasieskolans elever fortsätter till högskolan. Elevernas möjligheter till högskolestudier har blivit större genom at t utbudet av kurser och antalet platser ökat i högskolan. Kommitté n noterar denna positiva utveckling. Kommittén har funnit att elevernas val av gymnasieutbildning fungerar i stort sett tillfredsställande. Kommittén vill dock fäst a uppmärksamheten på några områden där förbättringar kan ske, bl.a . följande. 1.Kommunerna bör kontinuerligt uppmärksamma program med lå g andel förstahandssökande och vidta lämpliga åtgärder för att ök a sökandet eller revidera studievägsutbudet. Samverkan mellan kommuner t.ex. inom en region bör övervägas. 2.Kommunernas information om gymnasieskolans program får inte enbart gälla utbildningar som ges i kommunen och samverkansområdet utan alla nationella program och grenar. 100 Ungdomars val av utbildning 3.Jämställdhet är en v iktig pedagogisk fråga. Undervisningen måste ta hänsyn till de olikheter som finns mellan pojkar och flickor. 4.Elevernas rätt att få sina kursval tillgodosedda bör förstärkas genom en bestämmelse i skollagen. 5.En fråga som behöver kontinuerligt uppmärksammas är att de n sociala bakgrunden i så hög grad avgör vilka p rogram eleverna söker och därmed också benägenheten att söka till högskolan. 6 Utbildning för ett yrke 6.1Två kulturer i arbetslivet? Det talas ibland om att vi har ett samhälle med två kulturer: en där teoretiskt kunnande har hög status och en där det praktiska arbetet är det väsentliga. Orsaken till detta har analyserats bl.a. av : Vårt nutida samhälle domineras av en kunskapssyn som formades under den naturvetenskapliga revolutionens dagar. Vi hyllar ett exakt kunskapside- al, ett abstrakt intellekt, som tar sig uttryck i en alltmer tilltagande teoretise- ring av bl.a. utbildningen. Enligt är det fel att tro att tankearbetet är mindr e komplicerat i praktiskt än i teoretiskt arbete. - - - Förankringen i det konkreta arbetet utgör grunden för det abstrakta tänkandet och inte tvärtom. De båda kulturer som berör i sin uppsats har olik a traditioner. Den ena kulturen har en akademisk tradition och den andra en yrkestradition. Den svenska gymnasieskolan har vari t integrerad, dvs. studieförberedande och yrkesförberedande utbildningar har funnits inom samma organisatoriska ram. Det har dock sällan varit fråga om en verklig integrering – de två kulturerna har varit tydliga inom gymnasies- kolan. I den gamla gymnasieskolan var de flesta yrkesförberedand e utbildningarna kortare än de studieförberedande och i detta fanns en risk för att de inte ansågs jämbördiga med de studieförberedande. Eftersom kraven från arbetslivet ökat var ambitio- nen i reformeringen av gymnasieskolan att höja yrkesutbildningens statu s och göra den mera jämställd med utbildningen på de mer teoretiskt inriktade Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskapsprogrammen. Detta har bl.a. tagit sig uttrycket att alla program är treåriga genom att inslaget av allmänn a ämnen (kärnämnen) ökat, vilket ger eleverna på alla nationella progra m grundläggande behörighet till högskolan, samt att en del av utbildninge n förläggs till arbetsplatser. Gränserna mellan olika yrken är på väg att suddas ut. Detta togs upp i läroplanspropositionen (prop. 1992/93:250) på följande sätt. 1 Höj ribban! Lärarkompetens för yrkesutbildning (SOU 1994:101, bilaga 3) 102 Utbildning för ett yrke Den gamla indelningen i arbetare och tjänstemän gäller inte längre p å moderna arbetsplatser. I stället talar man om medarbetare och deras behov av utbildning och fortbildning. Vad framtidens arbetsmarknad behöver ä r personer med olika kombinationer av praktiskt yrkeskunnande, baskunska- per, kommunikativa färdigheter och kunskaper i såväl allmänna ämnen som yrkesämnen. Detta innebär självfallet inte att de svåra frågorna om avväg- ningen mellan olika ämnen och mellan t.ex. kärnämnen och karaktärsämnen därmed är lösta. Gymnasieskolan är ett medel för att överbrygga gränserna mella n samhällsgrupper och yrkesområden. Kommittén har i kapitel 3 Vad ungdomar i gymnasieåldern vill behandlat frågan om ökande social a skillnader i gymnasieskolan. I dagens läge är det tydligt att kraven på yrkeskunnande ökar i de allra flesta yrken. Till den yrkeskompetens som krävs i dagens arbetsliv hör bl.a. följande. –att ha bred kännedom om arbetsinnehåll och moderna arbetsmetoder –att kunna utföra ålagda arbetsuppgifter på ett snabbt och arbetsbe - sparande sätt –att kunna kontrollera att utfört arbete fyller uppställda kvalitetskrav –att kunna arbeta självständigt under personligt ansvar –att kunna arbeta med symboler –att kunna kommunicera med arbetskamrater och kunder/tjänstemottagare –att kunna lösa uppkomna problem –att ha en god förändringsberedskap. Yrkesutbildningen i vårt land har rötter ända från medeltiden. bedrevs ursprungligen helt och hållet inom arbetslivet men utredningar som gjordes och framhöll behovet av samhällsinsatser i syfte att förbättra yrkesutbildningens kvantitet oc h kvalitet. Detta resulterade i ett stort antal yrkesskolor, både centrala och lokala. På grundval av förslag års skolkommission (SO U 1948:27) och yrkesutbildningssakkunniga (SOU 1954:11) fattade 1955 (prop. 1955:139) beslut om att staten skulle ha huvudansva- ret för yrkesutbildningens utveckling. De förslag som yrkesutbild- ningsberedning (YB) avgav i sina betänkanden (bl.a. SOU 1966:3 och 1967:48) låg till grund riksdagsbeslut (prop. 1968:140) om en gymnasieskola, i vilken de teoretiska/studieförberedande utbildningarna i Utbildning för ett yrke 103 gymnasium och fackskola och utbildningarna i yrkesskolorna integrerades i en skolform, gymnasieskolan. En konsekvens av att samhället tog det fulla ansvaret för den gymnasiala yrkesutbildningen blev att gymnasieskolans yrkesinriktade utbildningar (tvååriga linjer och specialkurser av olika längd) i regel kom att ha utbild- ningen till allra största delen förlagd till skolan. Linjerna inom område t Industri och hantverk hade timplanen för karaktärsämnen (yrkesämnen ) indelad i Arbetsteknik och Fackteori. Särskilda facksalar inrättades fö r undervisningen i fackteori. Denna indelning upplevdes dock som konstlad och avvecklades successivt. Några tvååriga linjer hade speciell i läroplanen föreskriven praktik. P å tvåårig Distributions- och kontorslinje (Dk) fanns ämnet Distributionsprak- tik, på tvåårig Drift- och underhållsteknisk linje (Du) ämnet Skolverkstad- spraktik, på tvåårig Social servicelinje (Ss) ämnet Social servicepraktik och på tvåårig Vårdlinje (Vd) ämnena Vårdpraktik och Barnavårdspraktik. För praktiken på Vd-linjen fanns på sjukhus och andra vårdinstitutioner särskilt utbildade praktikhandledare. S.k. inbyggd utbildning fanns på några linjer inom områdena Handel och kontor samt Industri och hantverk (Förordning med vissa bestämmelser för linjer och specialkurser i gymnasieskolan 7 kap. 5 §). Som exempel kan nämnas att Bygg- och anläggningsteknisk linje (Ba) hade en stor del av utbildningen i form av inbyggd utbildning, i regel i årskurs 2. Den gymnasiala lärlingsutbildningen, som beskrivits i kommitténs andra delbetänkande, har utbildningen i yrkesämnen helt förlagd till en arbetsplats. Arbetsgruppen för övers yn av den gymnasiala yrkesutbildningen (ÖGY) undersök te hur stor del av yrkesutbildningen som var förlagd till e n arbetsplats. I sitt slutbetänkande (SOU 1986: 2 och 3) redovisade ÖG Y resultatet av en enkät till landets samtliga gymnasieskolor som visade att den totala andelen yrkesutbildning förlagd till arbetsplats (inkl. inbygg d utbildning och gymnasial lärlingsutbildning) motsvarade av den totala utbildningstiden. ÖGY ansåg att denna andel borde öka och föreslog e n försöksverksamhet med arbetsplatsförlagd utbildning (APU). Det fanns flera orsaker till att ÖGY valde termen A PU, arbetsplatsförlagd utbildning. Man ville få en tydlig koppling mellan undervisningen i skolan och i arbetslivet. En annan orsak var att eleverna ofta inte fick tillräckligt meningsfulla arbetsuppgifter när de utbildades ute i arbetslivet. Den försöksverksamhet (ÖGY-försöken) med treåriga yrkeslinjer so m genomfördes –1991 syftade bl.a. till att pröva APU oc h ökade inslag av obligatoriska allmänna ämnen. I utvärderingen av ÖGY-försöken (SOU 1992:25, s. 40) framhålls bl.a. att skolledare, lärare och arbetslivsföreträdare gjort betydande insatser för att garantera en arbetplatsförlagd utbildning av god kvalitet och att dessa 104 Utbildning för ett yrke strävanden varit framgångsrika, trots brist på erfarenhet och tid. Särskilt framgångsrik hade APU:n varit på bygg- och vårdområdena , som tidigare haft goda erfarenheter av att en del av utbildningen varit förlagd till arbetsplatser. I den nya gymnasieskolan har ämnena följande omfattning på progra m med yrkesämnen: –kärnämnen 680 gymnasiepoäng –individuella val 190 gymnasiepoäng –yrkesämnen 1 370 gymnasiepoäng –lokalt tillägg/ämnesanknuten praktik 110 gymnasiepoäng. Jämfört med den gamla gymnasieskolans tvååriga linjer inom område t Industri och hantverk har omfattningen av kärnämnen/motsvarande ökat med medan omfattningen för yrkesämnen minskat med . APU skall omfatta minst av den totala utbildningstiden som normalt är tre läsår (gymnasieförordningen 5 kap. 9 §). Genom de nuvarande bestämmelserna har staten endast fastställt en minimigräns. Det är hel t möjligt att förlägga för yrkesämnet till en arbetsplats, något som dock sker endast i få fall. Det bör observeras att den nuvarande minimigränsen (eller ) är lägre än vad som gä llde i ÖGY-försöken. Där omfattade APU:n i vardera årskurs 1 och 2 samt i årskurs 3. Kommittén har i sitt andra delbetänkande framfört motiv för en ökning av omfattningen a v APU:n. Elevernas val till gymnasieskolan har behandlats i föregående kapitel (kapitel 5). Valet gäller i en första fas program. De elever som väljer program med yrkesämnen ser detta val som första delen av sitt yrkesval. De vill gärna att yrkesprofilen präglar hela utbildning- en. Detta gäller självklart yrkesämnena men även kärnämnena. Om eleve n finner att kärnämnesundervisningen ger kunskaper som man kan ha nytta av i den framtida yrkesutövningen förstä rks intresset för gymnasieutbildningen. Som framgått av flera undersökningar up plever eleverna på program med yrkesämnen det positivt att en del av yrkesutbildningen är förlagd till e n arbetplats i form av APU. De anser i regel att APU:n är ett värdefullt komplement till skolundervisningen och av stor betydelse för dera s yrkeskunskaper (se vidare avsnitt 6.5). Till de krav en elev har rätt att ställa på den g ymnasiala yrkesutbildningen hör att utbildningen är aktuell, dvs. ger sådana kunskaper som krävs p å Utbildning för ett yrke 105 dagens – och framtidens – arbetsmarknad. Detta ställer bl.a. krav på at t yrkesläraren genom sin utbildning och fortbildning väl känner till det aktuella arbetsområdet. Kommittén har i kapitel 4 behandlat frågan om lärare s möjligheter till närmare kontakter med det moderna arbets- och samhällsli- vet. Vidare är det angeläget att eleven får utbildas på en utrustning som är modern. Det är också viktigt att yrkesutbildningen ger möjligheter till anställning inom det yrkesområde eleven utbildat sig för. Här spelar läget på arbetsmar- knaden en stor roll. Kommittén har tagit upp denna fråga bl.a. i avsnitt 5.3.2. Ett annat krav som eleven bör kunna ställa är att yrkesutbildningen i gymnasieskolan ger en god grund för fortsatt utbildning – i högskolan eller i vuxenutbildning av olika slag. Eleverna bör få information om de krav som gäller för den grundläggande beh örigheten till högskolan och också erbjudas en gymnasieutbildning som gör att de kan uppfylla dessa krav. Vidare bör eleverna få information om krav på särskild behörighet för en önska d utbildning och råd om vägar att nå dessa krav. 6.4Vad styr yrkesutbildningen? Staten styr yrkesutbildningen i den nya gymnasieskolan genom att fastställa programmens struktur, genom att ange kunskapsmål i läroplanen (Lpf 94), i programmål och i kursplaner samt genom att utfärda bestämmelser i skollagen (bl.a. om timplaner) och i gymnasieförordningen. APU skall förekomma på alla nationella program utom Estetisk a programmet (ES), Naturvetenskapsprogrammet (NV) och Samhällsveten- skapsprogrammet (SP). Styrelsen för skolan kan dock bestämma att AP U skall förekomma även på ES, NV och SP. APU:n på program med yrkesäm- nen skall uppgå . För elever som deltar i APU gälle r arbetsplatsens tider och arbetsveckan omfattar därvid i regel . har eleverna inga hemarbeten och därför anses e n vecka APU motsvara 24 timmars undervisning i skolan enligt timplanen. I gymnasieförordningen (5 kap. 9 §) sägs bl.a. att de arbetslivskontakter skolan har för att anordna APU bör redovisas i skolplanen. Om platser för APU inte kan anskaffas i den omfattning som gymnasiefö- rordningen föreskriver skall styrelsen för utbildningen underrätta (gymnasieförordningen 5 kap. 10 §). För att APU:n skall fungera väl kr ävs ett väl fungerade samarbete mellan skolan och arbetslivet. Det är vidare viktigt att det finns utbildade handledare som tar emot eleverna på arbetsplatserna och sätter in dem i arbetet. 106 Utbildning för ett yrke handledarutbildning finns ett särskilt statsbidrag (20 milj. kr. per budgetår). har enligt regeringens regleringsbrev fördelat medlen schablon- mässigt (efter antalet elever på program med yrkesämnen) till alla kommuner och landsting. Kommittén anser att handledarutbildningen är en viktig förutsättning för APU. För att handledarutbildningen skall bli effektiv fordras ett lokal t samarbete mellan skolan och arbetslivet så att utbildningen får lämplig t innehåll och en utläggning som gör det möjligt för handledarna att delta. Så länge det finns ett specialdestinerat statsbidrag för handledarutbild- ning bör skolorna få medel efter genomförd handledarutbildning. Som avnämare för yrkesutbildningen spelar branschorganisationerna en viktig roll. Viktigare beslut om den gymnasiala yrkesutbildningen har i regel föregåtts av kontakter med arbetsmarknadens parter och yrkesnämn- der. För att utbildningens innehåll skall svara mot de aktuella kraven på arbetsmarknaden är det naturligt att låta branschföreträdare delta i arbete t med att utarbeta kursplaner för yrkesämnena. I samband med arbetet me d kursplaner för de treåriga organis erades samverkan mellan den dåtida () och branschorganisationerna i form av et t antal kursplanegrupper (med skolfolk och branschföreträdare) och e n samordningsgrupp för försöksverksamheten. I kursplanearbete har denna samverkan inte varit formaliserad men branschföreträdare har i regel deltagit i kursplanearbetet för yrkesämnena. På det lokala planet har yrkesråd/programråd stor betydelse för at t samverkan mellan skolan och arbetslivet skall fungera väl. 6.5Den gymnasiala yrkesutbildningens nuläge Den helt övervägande delen av den gymnasiala yrkesutbildningen sker f.n. på de nationella programmen med yrkesämnen. Endast en liten del av yrkesutbildningen sker på industrigymnasierna och i den gymnasiala lärlingsutbildningen. Till dessa båda former återkommer kommittén i senare avsnitt. Det finns också specialutformade program med yrkesämnen. Kommittén har för sin bedömning av nuläget på de nationella program- men med yrkesämnen bl.a. tagit del av två undersökningar som genomfört. har inom projektet skola-arbetsliv gjort en undersökning om APU. Projektets slutrapport beräknas föreligga Utbildning för ett yrke 107 Kommittén har tagit del av en delrapport2 . Undersök- ningen om APU har genomförts vid 187 systematiskt utvalda gymnasiesko- lor spridda över hela landet. Samtliga program med yrkesämnen har ingått i undersökningen. En speciell enkät har utarbetats och tillställts 570 programansvariga och 650 elever vid de deltagande gymnasieskolorna och 750 handledare vid de företag som anlitats av skolorna för APU. APU:ns omfattning framgår av följande tabell. Omfattningen av APU för elever i årskurs 3 /97 för de två program som har högst, respektive lägst andel APU Mellan 12 och 15 Mellan 9 och 12 Mellan 6 och 9 Mellan 3 och 6 Mellan 1 och 3 Tabellen visar att praktiskt taget alla elever på Barn- och fritidsprogram- met (BF) och Omvårdnadsprogrammet (OP) får APU enligt gymnasieförord- ningens föreskrifter. För Medieprogrammet (MP) och Elprogrammet (EC) gäller att de flesta eleverna får APU av betydligt mindre omfattning än vad bestämmelserna säger. I enkäten har programansvariga och handledare rangordnat de främst a orsakerna till att skolorna inte kan anordna APU i föreskriven omfattnin g samt till att företagen inte kan medverka i den omfattning skolorna önskar. Resultaten visar en skillnad mellan de svårigheter som skolor respektive före tag anger för att genomföra APU. Enligt de programansvariga p å skolorna var de tre främsta orsakerna brist på utbildade handledare, bristande ekonomiska resurser och brister i samverkan mellan skolan och arbetsplat- serna. Enligt handledarna på företagen är de tre främsta orsakerna brist på tid, bristande ekonomiska resurser och brist på utbildade handledare. I den undersökning som genomförde 5 2 Arbetplatsförlagd utbildning i gymnasieskolan, delrapport () 108 Utbildning för ett yrke svarade skolledarna att hindren främst varit konjunkturläget och att APU kan störa produktionen. Ersättningsfrågan ansågs inte vara något avgörand e hinder. En jämförelse mellan utfallet av undersökning 1997 oc h omnämnda u ndersökning visar en tydlig ökning av andelen skolor som har APU . 1995 uppgav av skolledarna att APU:n hade föreskriven omfattning, medan av dem ansåg att eleverna skulle under sin treåriga studiegång få APU fullt ut. Motsvarande siffra i nu gjorda undersökning är so m framgår av tabellen ovan – helt enligt skolledarnas tidigare bedöm- ning. Skolorna har fått besvara en fråga som gällde hur omfattningen av APU har förändrats och hur den troligen kommer att förändras unde r kommande läsår. Svaren visar att omfattningen är relativt stabil men att den ökar fram till /99. En fråga i enkäten gällde vilken modell för utläggningen av APU öve r läsåren som använts. Enkätsvaren framgår av följande tabell (mång a personer har markerat flera svar). Utbildning för ett yrke 109 Utläggning av APU över läsåren Om inte APU når minimigränsen under tre å r skall som tidigare nämnts skolan rapportera detta till . Av enkätsvaren från d e programansvariga framgår att gjort anmälan medan a v gruppen uppger att någon anmälan inte gjorts. uppger att de int e känner till bestämmelsen om rapportering. För att undersöka elevernas uppfattning om och värdering av APU har de fått bedö ma riktigheten i 29 olika påståenden. I följande tabell redovisa s några särskilt intressanta elevomdömen. Elevomdömen om APU (%) Skolan gav bra information om vad APU är och hur den skulle gå till. Handledaren tog emot mig, visade runt och berättade om företaget på ett bra mig som elev. Handledaren hade gott om tid för att hjälpa mig. 110 Utbildning för ett yrke Jag hade tillräckligt med förkunskaper för att få bra utbyte av min APU. Det är bra att en del av Jag fick en god inblick i Jag hade god kontakt med Jag fick lära mig en del helt nya moment på Det var intressant att prova en annan typ av utrustning än den som finns på skolan. APU är ett bra komple- Det är viktigt att yr- kesläraren gör besök på företaget under APU:n. betydelse för mina kun- skaper i yrket. Vad gäller elevernas uppfattning om omfattningen av APU:n uppger mer än hälften av eleverna (56,) att den varit lagom lång. anser att den varit för kort och anser att den varit för lång. Utbildning för ett yrke 111 Tabellen ovan visar den genomsnittliga svarsfrekvensen för alla program med yrkesämnen. Kommittén har fått ta del av underlag so m visar hur elever på olika program svarat på de olika påståendena.