sou · GLB3159 · 1998-01-01 00:00:00 — Båda konven- tionerna kan sägas vara en förutsättning för att den internationella handel n skall kunna fungera effektivt. Konventionerna är obligatoriska för ny a medlemsstater i EU. har tillträtt och förbereder ratifikation av de andra två konventionerna. Inom ramen för tredje pelaren pågår också ett arbete med en konvention om domstols behörighet, erkännande och verkställighet av domar på det familjerättsliga området (II). Det civilrättsliga samarbete t behandlas annars huvudsakligen i ett antal konventioner som arbetats fram inom andra fora. Till dessa hör bl.a. Haagkon - vention om bevisupptagning. Samarbetet på det straffrättsliga området är även efter fördrags - revisionen av mellanstatlig karaktär. Detta är kanske naturligt med tanke på att straffrätten kan ses som det yttersta utflödet av statens makt - utövning. På tredje pelarens område ä r unionens mål, i Unionsfördragets nya lydelse, att ge medborgarna en hög säkerhetsniv å genom utarbetande av gemensamma insatser bl.a. för straffrättsligt samarbete (artikel K.1). De insatser som omfattas är främjande av samarbete mellan rättslig a myndigheter (dvs. inbördes rättshjälp i brottmål), underlättande a v utlämning mellan medlemsstaterna, viss lagharmonisering om detta är nödvändigt för ett förbättrat samarbete, förebyggande av behörig hetskon- flikter samt gradvisa beslut om minimiregler avseende brottsrekvisit och påföljder på områdena organiserad brottslighet, terrorism och narkotika- handel (artikel K.3). Samarbetet har resulterat i två konventioner om utlämning , nämligen konventionen om utlämning mellan EU:s medlemsstater och konventionen om ett förenklat förfarande för utlämning mellan EU: s medlemsstater. Den senare rör utlämning av personer som lämnat sit t samtycke till att sådan sker. Båda konventionerna är komplement till 195 europeiska konvention om utlämning för brott och syftar till et t enklare och snabbare förfarande. Internationellt samarbete i utlämnings- frågor är en nödvändig förutsättning för att lagföring eller verkställighet av domar som rör personer som är misstänkta eller dömda för brott, men som vistas på en annan stats territorium, skall kunna ske. Ett viktigt medel i brottsbekämpningen, inte minst när det gälle r organiserad sådan, är också en väl fungerande internationell rättshjälp . Inom EU pågår ett arbete med att modernisera systemet för inbörde s rättshjälp i brottmål, t.ex. i form av utökade möjligheter till direkt kont akt mellan de rättsliga myndigheterna i de olika staterna i ärenden som rör in - ternationell rättshjälp. En annan fråga som är aktuell på detta område är användande av modern teknik vid vittnesförhör som begärts av främ - mande stat. Arbetet syftar till att åstadkomma en konvention som skall komplettera europeiska konvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Även har regler om straffrättsligt samarbete i fråga om inbördes rättshjälp, utlämning och överförande av verkställighe t av brottmålsdomar. Detta samarbete betraktas som en del av de kompen- satoriska åtgärder som förutsätter. Liksom är fallet med arbetet inom EU avser reglerna, som finns i avdelning III artiklarna 48 ) 69 i konventionen, att komplettera konventioner, dvs. rättshjälpskonvention, utlämningskonvention och 198 3 Den inbördes rättshjälpen omfattar bl.a. be- visupptagning, husrannsakan och delgivning. Reglerna för delgivnin g innebär t.ex. att direkt postdelgivning får användas och att myndigheterna i en medlemsstat således inte behöver gå via det andra landet s myndigheter för att delge personer bosatta i det landet. Detta delgivnings - förfarande tillämpades långt före tillkomst mellan de nordiska länderna. regler om rättslig t samarbete kommer vid tiden för kandidatländernas medlemskap att vara en del av . Detta innebär att de fullt ut måste godtas av de nya medlemmarna i unionen. hindrar inte det mer omfattande samarbete som kan föl ja av bilaterala avtal mellan medlemsstaterna. Exempel på ett framgångsrikt sådant är samarbetet mellan de nordiska länderna. Detta går emellertid längre än det europeiska samarbetet eftersom det även avse r viss materiell lagstiftning. Något krav på dubbel straffbarhet föreligge r inte heller inom det nordiska samarbetet. Samarbetet har också resulterat i ett avtal genom vilket lagföring (åtal) för brott kan ske i en anna n nordisk stat än den där gärningen beg icks. Ett så långt-gående samarbete är möjligt på grund av de nordiska staternas relativt homogena rätts - tradition. Det är således inte säkert att kravet på dubbel straffbarhet i exempelvis utlämningsärenden skulle kunna tas bort i ett EU- samarbete, i vart fall inte i en utvidgad union. Mellan EU:s nuvarande medlemsstater råder betydande likheter på det rättsliga området, även om olika särdrag förekommer inte minst ino m familjerätten. Framför allt föreligger e mellertid ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna för att de nationella rättssystemen fungerar. Dit hör bl.a. förtroendet för att medlemsstaterna ha r förmåga att garantera att de skyldigheter som följer av följs av domstolarna i brottmålsrättegångar. Detta gör det exempelvis lättare att utlämn a personer till ett annat land. I syfte att minska hindren för och förbättra det rättsliga samarbete t mellan medlemsstaterna har EU också skapat ett antal stimulans- och utbytesprogram (Grotius) för anställda i rättsväsendet och andra yrkes - utö vare med anknytning till detta. Verksamheten avser att förbättra de n ömsesidiga förståelsen för rätts liga system i medlemsstaterna och betona deras likheter. EU har också öppnat möjligheten till ett utbyte a v ämbetsmän och tjänstemän som sambandspersoner mellan medlemssta- terna. Sådana åtgärder är ägnade att ytterligare öka förtroendet och främj a ett effektivare samarbete medlemsstaterna emellan. Kandidatländerna har möjlighet att delta i vissa av dessa projekt. Dessutom sker en del utbyte på bilateral basis mellan enskilda medlemsstater och kandidatländerna (jfr avsnitt 8). Samtliga kandidatländer är medlemmar i . Detta inneb är att de deltar i arbetet där både i civilrättsliga oc h straffrättsliga frågor. Det stora flertalet kandidatländer har ocks å ratificerat de ovannämnda Europarådskonventionerna. Det slags sam - arbete som det här är fråga om är således inte helt främmande fö r kandidatländerna. Både och E U och dess medlemsstater ger dessutom bistånd till uppbyggnaden av kandidatländernas rättsordningar. En annan sak är emellertid att kandidatländernas rättsordningar är relativt nya och att sådan lagstiftning som för EU:s nuvarande medlemmar ter si g som självklara inslag i en rättsordning inte alltid finns på plats. I EU - sammanhang tillfredsställande straff- och processrättslig lagstiftning ä r t.ex. ännu inte införd i flera av länderna. Därtill komm er att rättsväsendet inte är ordentligt uppbyggt. Det brister rent allmänt i erfarenhet oc h kompetens hos dem som skall tillämpa lagstiftningen. I vissa av kandidat- länderna har det framförts k lagomål om korruption även inom domstols- väsendet. Ett tillträde till en konvention behöver alltså i praktiken int e innebära att dess regelverk eller det samarbete som konventionen föruts ätter kan tillämpas. Detta kan i sin tur medföra ett minska t förtr oende från andra stater för att ett kandidatland t.ex. kan verkställ a utländska domar eller respekterar parternas rättigheter i en rättegång . Andra frågor om möjligheterna för kandidatländerna att upprätthåll a rättssäkerhet och respektera de mänskliga rättigheterna även i straff - rättsliga förfaranden kan också aktualiseras. Liksom i andra fall arbeta r såväl EU som med att försöka förbättra situationen på dessa områden i kandidatländerna. Förtroende för de tillämpande myndigheterna är en förutsättning för att både det civilrättsliga och det straffrättsliga samarbetet inom EU skal l fungera effektivt. Som exempel kan nämnas att en förutsättning för at t brottsbekämpning skall kunna betraktas som framgångsrik, såväl p å nationell som internationell nivå, är att utredningarna följs upp med åtal och prövning av opartiska domstolar. Detta förutsätter att samarbete t mellan samtliga myndigheter, dvs. inte bara polisen utan även åklagar e och domstolar, fungerar och att de har förtroende för varandra. Även på detta område finns det brister i kandidatländerna. Som framgår av rapporten finns det inom området rättsliga och inrike s frågor stora problem i kandidatländerna som måste lösas innan e n utvidgning kan äga rum. Detta gäller inte minst uppbyggnaden av stabila institutioner som kan garantera att rättssäkerheten upprätthålls och att de mänskliga rättigheterna, inklusive skyddet för minoriteter, respekteras . Kompetent personal och välfungerande gränskontrollmyndigheter , myndigheter som sysslar med brottsbekämpande verksamhet (som t.ex. polis-, tull- och åklagarmyndigheter) och domstolar är en förutsättning fö r att EU-samarbetet på det rättsliga och inrikes området skall var a framgångsrikt. Det är också en förutsättning för att den fria rörligheten fö r personer inom unionen skall kunna fungera fullt ut utan att riskera medborgarnas säkerhetsnivå. Hur detta skall hanteras i förhandlingarn a återstår att se. Det är inte självklart att den fria rörligheten realiseras vid dagen för de nya medlemsstaternas inträde i EU. Upphävande a v personkontrollen vid gränsen till det nuvarande EU kräver ett beslut som kan fattas . För EU:s vidkommande är utvidgningen en utmaning, inte minst i fråga om det framtida samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Detsamma gäller fö r EU:s nuvarande medlemsstater, däribland . ä r utvidgningen en möjlighet att få med ytterligare länder i det arbete med en harmoniserad flyktingpolitik och invandringspolitik som pågår ino m unionen samt i EU-ländernas gemensamma kamp mot den gräns - överskridande, organiserade brottsligheten. Eftersom utvidgningen ännu ligger framåt i tiden kan man också förutsätta att samarbete t inom EU:s institutionella ramar inte i samma omfattning kommer att stöta på de praktiska problem som kandidatländernas medlemskap i rådet ledde till. Vid inträdet i EU kommer kandidatländerna dels tack vara medlemskapet i att ha fått viss erfarenhet av internationellt samarbete på dessa områden, dels att ha utvecklats till moderna demokra- tier där rättsstatsprincipen respekteras och upprätthålls. För at t förhållandena går i den riktningen talar såväl det omfattande samarbet e som redan sker mellan kandidatländerna och olika internationella organisationer, som EU:s biståndsinsatser på det rättsliga och inrike s området i kandidatländerna. Det senare måste också öka i omfång under fö ranslutningsprocessen. Olaglig invandring och gränsöverskridand e kriminalitet är två transnationella problem som EU drabbas av oavsett om kandidatländerna blir medlemmar eller inte. Det är inte heller fenomen som har uppkommit på grund av utvecklingen i kandidatländerna efte r Sovjetväldets sammanbrott, även om detta innebar att nya aktörer kom in på dessa marknader. Det är angeläget för EU att komma till rätta me d denna den fria rörlighetens skuggsida. Så är inte minst fallet när ny a medlemsstater tillkommer. Utvidgningen kan därför ha den fördelen at t arbetet mot sådana transnationella företeelser kan ske på ett effektivar e sätt i en utvidgad europeisk union än om kandidatländerna står utanfö r unionen. Om kandidatländerna förmår anpassa sig till den gemensamma standard som gäller mellan de nuvarande medlemsstaterna och uppfyller medlemskapets förpliktelser i övrigt synes nackdelarna av utvidgningen på tredje pelarens nuvarande område bli relativt begräns ade för EU:s del. Denna slutsats baseras dock på den förutsättningen att kandidatländerna i praktiken klarar av att uppfylla alla krav som ställs på dem fö r medlemskap. Genom EU-medlemskapet blir kandidatländerna åter en del av det slags som de under större delen av efterkrigstiden varit utestängda från . Under föranslutningsprocessen har de möjligheter att med bistånd frå n EU och dess medlemsstater få hjälp med att utvecklas till modern a rättsstater. Medlemskap i ger dem också mö jligheter att på områdena rättsliga och inrikes frågor genomföra åtgärder som förhindr ar instabilitet och utveckling mot ett samhälle som infiltrerats av kriminella nätverk. är ett av EU:s medlemsländer. Vad som ovan sagts o m konsekvenserna för EU av en utvidgning gäller således också för . Därtill kan för del en utvidgning av EU med de central- och östeuropeiska samt baltiska kandidatländerna sägas innebära utökad e arbetsuppgifter för och behov av resurser åt de myndigheter som i vår t land handhar gränsbevakningen vid , utlänningskontrol l och brottsbekämpning. En fullgod och effektiv kontroll av våra yttr e gränser är emellertid också en förutsättning för fri rörlighet för personer inom det nuvarande EU. Det är alltså inte enbart en konsekvens av e n utvidgning. Däremot är det nog så att en europeisk union som innefattar nya medlemsstater i vårt närområde riskerar att leda till att företeelser som olaglig invandring och gränsöverskridande brottslighet får en snabbar e spridning hit, eftersom medlemskap i innebär ökad rörlighet mellan och kandidatländerna. Detta kräver ökad svensk beredskap. Men ger utvidgningen en möjlighet till utökat samarbete me d kandidatländerna både på dessa och andra områden.