sou · GLB3175 · 1998-01-01 00:00:00 — SCB har dock särskilt betonat att mätningen av förekomsten av diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning varit förenad med stora problem, såsom arbetstagares bristande kännedom om arbetskamraters sexuella läggning, osäkerhet om diskriminering förekommer och om den sexuella läggningen är orsak till eventuell diskriminering. I tabellen nedan redovisas den skattade svarsfördelningen för respektive slag av diskriminering. Inom parentes anges hur många observationer skattningen bygger på. Som framgår av tabellen är det få personer som svarat Ja, jag vet. En grov uppskattning visar att det rör som om mindre än en procent som vet att någon/några personer blivit diskriminerade på något av de angivna sätten. Mobbning/trakasserier av arbetskamrater och arbetsgivare eller arbetsledare är de former av diskriminering man känner till flest fall av. De svar där svarspersonerna angett att de vet att diskriminering förekommit är inte tillräckligt många för att en uppskattning av förekomsten av diskriminering i relation till arbetsplatsens storlek kunnat göras. Den diskriminering som man känner till har i de flesta fall skett på arbetsplatser som domineras av ett kön. De flesta fall har skett på arbetsplatser inom den offentliga sektorn (statlig eller ). Arbetsplatserna har i de flesta fall haft fler än tio anställda. Det är fler män än kvinnor som diskriminerats i de fall som beskrivits. 76 Behovet av förbud mot diskriminering Känner Du till någon person på Din arbetsplats som diskriminerats på något/några av följande sätt på grund av att han/hon är homosexuell eller bisexuell? Ja, jag vet Ja, jag tror Nej/Vet ej A Sökt arbete, men C Inte fått befordran Några exempel på hur diskrimineringen gått till –mobbad av arbetskamrater, gliringar, skvaller, skitsnack, brytande av förtroenden, tråkningar, ryktesspridning, skitprat, utfrysning, prat bakom ryggen, fick göra annat, omplacerats, fick ej jobb trots väl kvalificerad, ej befordrad, ej fått utrymme att utvecklas, kompetens har ej utnyttjats/ –trakasserier från arbetsgivaren, förbjöds att arbeta ensam Behovet av förbud mot diskriminering 77 Några exempel på orsaker som arbetsgivaren/arbetsledningen angett –homosexualitet/sexuell läggning –olämplig att jobba med vissa människor på grund av bisexuell Attityder till homo- och bisexuella Det andra syftet med undersökningen var att undersöka inställningen till homo- och bisexuella i arbetslivet. Tabeller som i detalj redovisar svaren på frågorna för män respektive kvinnor i olika åldersgrupper återfinns i bilaga 1. Här anges ett sammandrag. En kraftig majoritet () har angett att det inte skulle spela någon roll om någon eller några arbetskamrater var homo- eller bisexuella. ansåg med bestämdhet att den sexuella läggningen hade betydelse (ja, absolut) medan svarade att ja, kanske skulle det spela roll. Män har den mest negativa attityden till homosexuella (7,ja, absolut-svar). Hos äldre män är den negativa attityden något nedtonad (5,). Hos kvinnorna är det tvärtom; yngre kvinnor är mest öppna och de äldre mindre öppna. Ä ven de äldre kvinnorna uppvisar dock ja, absolut-svar en mer öppen attityd än de mest öppna, äldre männen. ansåg med bestämdhet att homo- och bisexuella personer är olämpliga för vissa arbeten; svarade ja, kanske medan ansåg att den sexuella läggningen inte gör personer olämpliga för vissa arbeten. Bilden är likadan här: yngre män är mest negativa, yngre kvinnor mest positiva. De äldre finns däremellan, men även bland dessa är männen generellt mindre öppna än kvinnorna. var säkra på att homo- och bisexuella bör förbjudas att ha vissa arbeten, medan svarade ja, kanske och avvisade ett sådant förbud. Här är den närmare fördelningen något annorlunda. Yngre män är visserligen negativa över genomsnittet (7,ja, absolut) men de äldre är ytterligare några tiondelar mer negativa. Hos kvinnorna är de yngre återigen mest öppna, medan de äldre är något mindre positiva, dock utan att nå männens siffror. ansåg med bestämdhet att staten bör lägga sig i om en arbetsgivare vill anställa homo- och bisexuella. 78 Behovet av förbud mot diskriminering svarade ja, kanske medan ansåg att staten inte bör lägga sig i. Vad gäller denna fråga skiljer sig inte de yngre männen och kvinnorna åt särskilt mycket. Båda grupperna är mer positiva till att staten lägger sig i än äldre män och kvinnor. SCB har betonat att man vid tolkningen av resultaten på denna fråga bör tänka på att Ja-svaren kan betyda både positiv och negativ inblandning från statens sida. av de tillfrågade ansåg att en arbetsgivare bör få säga upp en arbetstagare om han eller hon får reda på att denne är homo- eller bisexuell. svarade ja, kanske. Ö ver har svarat nej. Generellt är männen något mer välvilliga till en sådan fri uppsägningsrätt, än kvinnorna. 4.1.2Enkäten hos RFSL och Lesbisk ! Vi har sänt ut en skriftlig enkät till 1 437 medlemmar i homo- och bisexuellas intresseorganisationer. Enkäten skickades ut till medlemmar i tre lokalavdelningar av RFSL – Stockholms-, Ö stersunds- och Trestadavdelningarna – och till föreningen ! (LN) i . RFSL har en övervikt vad gäller manliga medlemmar, medan LN enbart har kvinnliga medlemmar. Enkätens syfte var att undersöka förekomsten och omfattningen av diskriminering i arbetslivet på grund av homo- eller bisexuell läggning. var ambitionen inte att genomföra en vetenskaplig undersökning som skulle ge ett i vedertagen mening statistiskt tillförlitligt resultat i fråga om sådan diskriminerings förekomst och utbredning. Det går inte att göra slumpmässiga urval bland homo- och bisexuella och vi kan inte vara säkra på att de föreningsmedlemmar som svarat är representativa vare sig för RFSL- och LN-anslutna eller för homo- och bisexuella i överhuvudtaget. Dessutom är bortfallet betydande – har svarat. Man kan därför säga att enkäten har karaktär av informationsinsamling, snarare än kartläggning av rådande förhållanden. Undersökningen bör värderas mot den bakgrunden. Enkäten har inte angett någon definition av diskriminering på annat sätt än att det ur frågornas formulering indirekt kunnat utläsas en ganska vid bestämning av begreppet. Vi har frågat efter diskriminering på grund av sexuell läggning i tio särskilt angivna avseenden (samma som i SCB- Behovet av förbud mot diskriminering 79 undersökningen ovan). Dessa avseenden är till att börja med vedertagna arbetsrättsliga rättsinstitut som uppsägning, omplacering, skillnader i anställningsvillkor etc. Därutöver har lämnats en möjlighet att ange fall av trakasserier och mobbning, från arbetskamrater, arbetsgivare eller fackliga företrädare. Slutligen har angetts kategorin diskriminering på något annat sätt. Svaren på de frågor som gällt diskriminering redovisas i korthet strax nedan under rubriken m.m. Vart och ett av svarsalternativen redovisas separat. Vid sidan av frågorna som avsett diskriminering, har några frågor ställts som syftat till att skapa en bild av svarspersonernas öppenhet – eller förtegenhet – om sin sexuella läggning. Svaren på dessa frågor, och några slutsatser vi anser oss kunna dra, redovisas i korthet nedan under rubriken : öppenhet och tystnad. Enkäten har besvarats av 650 personer, 468 män () och 182 kvinnor (). Bortfallet är alltså betydande. Många av svaren är också knapphändiga. Av samtliga svarspersoner har angett sig vara homosexuella, lesbiska, bisexuella och annat. Som annat har angetts bl.a. bög (5 män som inte vill kalla sig homosexuella), f.d. hetero (1 man), transgender (1 man), osäker homo- eller bisexuell (1 man), sexuell eller sexuell varelse (3 kvinnor) och 2 heterosexuella kvinnor (varav 1 stödmedlem i RFSL) I bilaga 2 redovisas frågeformuläret med inskrivna svarsfrekvenser. Där anges även fördelningen mellan män och kvinnor. Av de 650 personer som svarat har 234 () uppgett sig veta eller tro att de blivit diskriminerade i arbetslivet (173 män och 61 kvinnor). 93 personer har sagt sig ha diskriminerats i ett avseende. 141 personer har sagt sig diskriminerats i mer än ett avseende. En person har uppgett sig ha blivit diskriminerad i alla de elva avseenden som angetts som tänkbara svarsalternativ. 177 personer (av alla som svarat och av alla som sagt sig ha diskriminerats) har uppgett att de mobbats eller trakasserats av arbetskamrater, chefer eller fackliga företrädare. Av dessa har många diskriminerats även på andra sätt. 51 personer har diskriminerats endast genom mobbning och andra trakasserier. Om mobbning-fallen räknas bort har av dem som svarat på enkäten diskriminerats. Mobbning och trakasserier från arbetskamrater är det klart vanligaste klagomålet (158 personer). Mobbning från arbetsgivare är den näst mest 80 Behovet av förbud mot diskriminering vanliga diskrimineringsgrunden (83 personer). Att bli nekad anställning på grund av sin sexuella läggning kommer härnäst (76 personer). I de flesta fallen av diskriminering har den som drabbats blivit övertygad om att skälet till diskrimineringen är den sexuella läggningen, redan av det faktum att arbetskamraten eller arbetsgivaren öppet redovisat sin (negativa) attityd till homo- och bisexuella. Det går, generellt, inte att utläsa några särskilda skillnader mellan stora och små arbetsplatser. Inte heller framgår några skillnader mellan manligt eller kvinnligt dominerade eller statliga/kommunala eller privata arbetsplatser. Enligt flera av dem som svarat är dock tendensen den att kvinnor och yngre är mer toleranta och mindre benägna att trakassera eller på annat sätt diskriminera, än män och äldre. En iakttagelse är att samme person ofta drabbats av diskriminering i flera avseenden. Det är enligt enkätsvaren inte ovanligt att mobbning från arbetskamrater utvecklas till problem med arbetsgivaren och andra svårigheter som ytterst leder till att den mobbade väljer att lämna arbetsplatsen. Att 234 personer uppgett sig ha drabbats av diskriminering, innebär att så många som 416 personer () av dem som svarat på enkäten inte anmält något fall av diskriminering. Här bör dock anmärkas att av dessa har de allra flesta angett att de inte öppet deklarerat sin homo- eller bisexuella läggning på arbetsplatsen. Flera av dessa har tillagt att den allmänna attityden på arbetsplatsen är negativ gentemot homo- och bisexuella och att situationen kunde eller skulle ha sett annorlunda ut om deras arbetskamrater och arbetsgivare känt till deras sexuella läggning. Endast i ett fåtal fall har den arbetstagare som ansett sig diskriminerad tagit kontakt med sin fackliga organisation. I några av dessa fall har organisationen stöttat den enskilde. I allmänhet har arbetstagaren ansett detta inte vara en facklig fråga, ofta med uttrycklig hänvisning till att sådan diskriminering inte är förbjuden. I flera fall har den uppgivet diskriminerade inte velat eller vågat kontakta sin organisation av rädsla för att framstå som bråkstake eller gnällspik eller för att arbetskamraternas attityder skulle förvärras. Här nedan går vi igenom de olika slagen av diskriminering i korthet. Vi anger korta utdrag ur enkätsvaren som exempel. Trakasserier från arbetskamrater, arbetsgivare och fackliga företrädare är det mest förekommande klagomålet (177 personer). Trakasserierna har bestått av dåliga skämt, viskningar, hån, förlöjliganden, förtal, Behovet av förbud mot diskriminering 81 anspelningar på hiv/aids, översexualitet och liknande typer av mobbning. Ä ven mer subtila former har rapporterats, t.ex. undanhållen information om förhållandena på arbetsplatsen, avståndstagande, utfrysning ur arbetsgemenskapen eller ur socialt umgänge vid sidan av arbetet, plötsliga tystnader och menande blickar när den homosexuelle kommer in i t.ex. kafferummet m.m. I den här gruppen märks särskilt trakasserier från arbetskamrater (158 personer), och från arbetsgivare (83 personer), medan mobbning från fackliga företrädare (16 personer) är mindre framträdande. Ä ven kategorin diskriminering på annat sätt innehåller fall av mobbning (ett tjugofemtal fall).4 Två fall av våld (misshandel) och hot har angetts. Kvinna, eller äldre. Arbetskamrater diktade elaka verser om mitt lesbiska privatliv och hela sångkören sjöng verserna från scen på personalfest. Man, under . De säger bögjävel eller dylikt. De frågar om jag vill ligga med dem för de tror att bögar och lesbiska ligger med alla av samma kön som de träffar. De gör narr av mig: här har du en banan att suga på. Kvinna, 35–. Gliringar, förödmjukande prat om homosexuella i min närhet, trots att jag berättat öppet för de flesta i min närhet på arbetsplatsen. Ä ven från kamrater som jag umgåtts privat med, påhoppen är alltid indirekta, dvs. handlar om hur dåliga och löjliga homosexuella är. Det handlar om att sparka på någon på ett sätt som är svårt att försvara sig mot. Sökt arbete, men inte fått anställning Den vanligaste diskrimineringsgrunden, förutom trakasserier, är att ha blivit nekad anställning (76 fall). En återkommande situation här är att en arbetssökande upplever att arbetsgivarens intresse att anställa plötsligt svalnar när denne blir varse att den sökande är homosexuell, t.ex. vid en anställningintervju. Det saknas rapporterade fall av att homosexuella arbetssökande rensats bort före intervjusituationen på grund av vad som framgått av ansökningshandlingarna. Notera att summan av dessa tal inte är lika med antalet diskriminerade personer, utan anger antalet fall av diskriminering. Flera personer har angett mer än ett fall av diskriminering. 82 Behovet av förbud mot diskriminering Man, 25–, sökte anställning som bussförare. Jag var den ende sökande med busskort. Vid anställningsintervjun ställdes frågan om jag var homosexuella. När jag svarade ja sade intervjuaren att intervjun var slut. Kvinna, 35–. Mot slutet av anställningsintervjun kom frågan om civilstånd upp. När jag sade att jag levde i ett partnerskapsförhållande blev intervjuaren förvirrad och störd och sade att jag inte passade för jobbet – trots att allt stämt dittills under samtalet. Man ville inte anställa en homosexuell eftersom kunderna kunde komma att klaga. Man, 55 eller äldre, sökte ett uppdrag. Den som beslutade i tillsättningsfrågan medgav att jag hade i särklass bäst kompetens men att jag inte kunde komma i fråga eftersom det var känt genom medierna att jag var homosexuell. Den näst vanligaste diskrimineringsgrunden, förutom trakasserierfallen, är att inte ha blivit befordrad, i en situation där den enskilde väntat sig det (49 fall). De flesta fallen beskriver att företag, organisationer m.m. på grund av sitt anseende hos kunder och allmänheten inte vill ha homosexuella i ledande, synliga positioner. Man, 25–. Ledningen sade att det inte passar sig med en homosexuell distriktschef. Man, under . Personalchefen sade att jag var rätt man eftersom jag visste hur jobbet skulle utföras. Men eftersom han ansåg att utlänningar skulle ha problem med min homosexuella läggning fick jag inte den högre tjänsten. Man, 35–. Jag var påläggskalv och chefens favorit - tills denne fick kännedom om min homosexuella läggning. Löfte om chefsjobb bröts och befattningen gick till en annan. Omplacerats eller förflyttats och förbjudits utföra vissa arbetsuppgifter Dessa två kategorier sammanfaller i flera berättelser på så sätt att omplaceringen ofta är en följd av att en arbetstagare inte ansetts lämplig att utföra viss arbetsuppgift. 35 personer har uppgett att de omplacerats eller förflyttats . 15 personer har angett att de förbjudits att Behovet av förbud mot diskriminering 83 utföra vissa arbetsuppgifter, t.ex. att ensamma arbeta med barn på dagis. Man, 35–, med anställning inom sjukvården. Jag blev förflyttad av min överordnade när det gällde att ta hand om en attraktiv yngling, eftersom han trodde att jag skulle utnyttja tillfället. Man, 35–, tandläkare. Ö vertandsköterskan ansåg att jag inte skulle få behandla unga pojkar på grund av risken att jag skulle antasta patienterna. Tandvårdschefen förflyttade mig till en annan klinik. Motiveringen var öppen hänvisning till min homosexualitet. Kvinna, 35–, barnskötare. anställning uppstod prat bland föräldrar om att jag var lesbisk. Jag polisanmäldes för misshandel, sexuellt ofredande av barnen m.m. Jag var oskyldig och polisen lade ned undersökningen, men jag fick inte återuppta min tjänst vid barnstugan, eller ens i samma stad. Under de fackliga förhandlingar som följde när jag ville komma tillbaka förstod jag att min homosexualitet sågs som pedofili. 42 personer har sagt sig ha tvingats sluta sina anställningar. Detta avser både direkta avskedanden och uppsägningar i några enstaka fall och fall då den enskilde inte velat eller orkat stanna kvar i en anställning, vilket är det vanligaste. Man, 25–34, hotellanställd. Kvinnlig chef ville inte ha homosexuella i hotellbaren. Hon krävde att få ha sex med mig, för att omvända mig. När jag vägrade fick jag gå . Kvinna, okänd ålder. När rektor (1995) fick veta att jag levde med en annan kvinna började mobbningen. Chefen sa: så länge du jobbar här får du inte någon högre lön. En annan lärare sattes parallellt med mig utan att jag informerades. Jag betroddes inte med nyckel till idrotten, trots att jag undervisade i idrott. Fick inte gå på damtoaletten – en kollega upplyste om att det fanns herrtoalett. Ständigt baktaleri om homosexuella i lärarrummet. Rektor samlade föräldrarna till möte för att hitta fel på mig. Kollegor skickades att bevaka mig när jag var ensam med barnen. Barnen sade : varför mobbar de andra lärarna dig? Rektor frågade : Har du bestämt för att sluta ännu? Jag fick stöd av föräldrar, men mådde så psykiskt dåligt att jag slutade själv. 84 Behovet av förbud mot diskriminering Man, eller äldre, en händelse . Jag visade intresse för en arbetskamrat, som gick till arbetsgivaren. Jag hade missbedömt hans intresse för mig. Arbetsgivaren sade att det var bäst att jag slutade för att slippa bli trakasserad. Fått sämre anställnings- eller arbetsvillkor 40 personer har angett att de erhållit sämre anställnings- eller arbetsvillkor (t.ex. lägre lön) än andra arbetstagare på grund av sin sexuella läggning. Man, 35–. Min chef fick reda på min läggning och började mobba mig . Han tog ifrån mig mer och mer av arbetsuppgifterna och delegerade dem till min assistent. Chefen angav orsaken – min sexuella läggning – i sarkastiska ordalag, alltid mellan fyra ögon. Kvinna, 35–. Jag var lärarinna. Fick iögonfallande dåliga scheman av en studierektor. Studierektorn hade uttalat sig negativt om homosexuella. Kvinna, 35–. Under anställning fick jag inte någon vidareutbildning, trots att andra (heterosexuella) fick. Inte fått förlängt vikariat eller provanställning 31 personer har uppgett sig inte ha fått förlängt vikariat eller anställning efter provanställning på grund av sin sexuella läggning. Man, eller äldre. Jag arbetade som vikarierande universitetsadjunkt. Vägrades förlängt förordnande med uttrycklig motivering att jag levde i ett homosexuellt förhållande med en av de andra lärarna. Man, 35–. Arbetade 1969 som forskningsassistent. Fick inte förlängt förordnande. Professorn sade inför personalen: Det anses ju att man skall vara tolerant, men vi behöver ju inte ha dem [de homosexuella] inpå oss. Diskriminering på annat sätt Gruppen diskriminering på annat sätt omfattar 73 personer. Mobbning, avståndstaganden och utfrysning – som också kunde ha angetts under rubriken , se ovan – är här det vanligaste Behovet av förbud mot diskriminering 85 uttrycket för diskriminering (24 fall). Det handlar främst om hur andra arbetstagare uttrycker förakt, löje eller rädsla; någon har påpekat att ordet arbetskamrat är synnerligen illa valt i sammanhanget. I denna kategori märks också t.ex. fall då den homo- eller bisexuelle känt att hans eller hennes arbetsprestation ifrågasatts i onormalt hög grad. Andra typer av diskriminering är utfrysning och sociala konflikter på grund av homosexuell sambo i umgänget med arbetskamrater och arbetsgivare samt synpunkter på den sexuella läggningen från kunder, patienter och föräldrar. Flera har också angett att den självcensur som består i att inte kunna (våga) tala öppet om sitt privatliv i samma utsträckning som arbetskamraterna, är en sorts diskriminering. I några fall handlar det om chefer som rått den homosexuelle att för sin egen skull hålla tyst om sin homosexualitet. Några har angett exempel från sfären utanför arbetslivet. Man, 35–. Jag arbetar med patienter. En kvinnlig patient begärde hos bokningen att slippa kontakt med mig eftersom han är homosexuell. Arbetsledningen spred ut detta till hela personalgruppen. Man, 25–. Uppdagandet av att jag är homosexuell utmynnade i två dagars avstängning från arbetsplatsen och obehag från arbetstagare i omgivningen, som arbetsledningen måste lösa. Det framlas klart att min sexuella läggning var orsaken. Man, 35–. Arbetsgivaren uppmanade mig att söka psykolog Attityder: öppenhet och tystnad Några frågor i enkäten har tagit sikte på frågan om de som svarat är öppna eller förtegna om sin sexuella läggning. Vi har frågat efter öppenheten dels i förhållande till arbetsgivare/arbetsledning, dels i förhållande till andra arbetstagare. Några frågor har avsett andra arbetstagares attityder till personer med homo- eller bisexuell läggning. Slutligen har frågats efter om svarspersonerna ansett att förhållandena för homo- och bisexuella förbättrats och om en lag med förbud mot diskriminering skulle förändra något. De exakta svarsuppgifterna framgår av bilaga 2. I korthet framgår följande av de svar vi erhållit. Hälften () av de som svarat har arbetsgivare/arbetsledning som känner till att arbetstagaren är homo- eller bisexuell. Två av tre () har en eller dolt sin läggning av rädsla för omgivningens reaktioner, när de sökt arbete t.ex. Ytterst få (11 personer) har angett att 86 Behovet av förbud mot diskriminering de bytt arbete ofta på grund av orsaker som hänger samman med den sexuella läggningen. Det är fler () som generellt döljer sin läggning än som talar öppet om den (). När det gäller hur många av arbetskamraterna som känner till den sexuella läggningen är bilden splittrad. har angett att alla vet, har angett att enstaka arbetskamrater är införstådda medan meddelat att ingen på arbetsplatsen känner till den sexuella läggningen. De flesta, , har arbetskamrater som tycker det är OK/inget särskilt att arbetstagaren är homo- eller bisexuell. Mycket få (13 personer) har arbetskamrater som tar direkt avstånd från en homo- eller bisexuell arbetskamrat. bedömer att inget särskilt skulle inträffa, om ingen visste om den sexuella läggningen men den plötsligt blev allmänt känd på arbetsplatsen.5 När det mera allmänt gäller arbetskamraternas attityd till personer som är homosexuella eller bisexuella har nästan varannan arbetstagare () angett att arbetskamraterna skämtar om sådana personer, medan uppgett att arbetskamraterna är negativt inställda. En klar majoritet om har angett att förhållandena i arbetslivet blivit bättre – öppenheten och toleransen har ökat, enligt de flesta – medan ansett att förhållandena blivit sämre. Dessa har hänvisat främst till oron för hiv/aids och det allmänt hårdare klimatet på arbetsmarknaden. En ännu tydligare majoritet, , har angett som sin bedömning att något skulle förändras till det bättre om en lag mot diskriminering infördes. Bland skälen för att en lag skulle ha positiv betydelse märks hos många av dem som svarat motiveringen att en lag skulle vara en markering från samhället om att homosexuella är likvärdiga heterosexuella och att diskriminering är fel, vidare att en lag skulle medföra att ansvar kunde utkrävas i domstol, att lagen skulle ge råg i ryggen, stöd för att vara öppen/komma ut som homosexuell samt lagens attitydpåverkande, normbildande effekt. Bland skälen hos de som svarat att en lag mot diskriminering inte skulle förändra något eller att en lag inte skulle spela någon roll märks farhågor om bevissvårigheter och uppfattningen att lagar inte styr eller påverkar attityder (fördomar). Det kan anmärkas att frågan egentligen vänder sig endast till dem som