sou · GLB3154d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Under rubriken anges att det i 10 § transplantationslagen finns bestämmelser om information till den som vill komma i fråga som givare av biologiskt material. Ansvaret för att meddela informationen ligger på den läkare som har rätt att utföra ingreppet. Informationen skall enligt bestämmelsen avse vilka ingrepp donationen innebär och de risker som är förenade med ingreppet. Det ligger i sakens natur att läkaren också informerar om hur ingreppet utförs samt de övriga ingrepp, kontroller m.m. som följer av donationen och – i de fall som anges i 7 eller 8 § – vilka förväntningar som kan ställas på resultatet för mottagarens del. I de fall som anges i 8 § lämnas information till vårdnadshavaren, gode mannen eller förvaltaren. I läkarens uppgifter enligt 10 § ingår att ta emot samtycke enligt 6 § och 8 § samt att förvissa sig om att den som lämnar samtycke också förstått innebörden av upplysningarna. När det gäller vävnad från aborterat anges att kvinnan kan ställa villkor att vävnaden från det aborterade fostret endast får användas för något specifikt ändamål eller utesluta någon viss användning. Kvinnan skall lämna ett klart och entydigt samtycke. Under rubriken om förfarandet vid donation föreskrivs att patientjournal skall föras vid ingrepp enligt transplantationslagen. För levande givare skall det antecknas a) vilken information som före ingreppet har lämnats till givaren och vem som tagit emot medgivandet samt b) vilket medgivande som har funnits före ingreppet och vem som har tagit emot medgivandet. –SOSFS (1996:32) föreskrifter och allmänna råd om informationsöverföring och samordnad vårdplanering. Under rubriken ges information om att patientens autonomi och integritet skall respekteras samt att samråd med patienten skall ske. Patientens samtycke skall inhämtas vid eftergift av den sekretess som gäller till förmån för patienten. Den för patienten ansvarige läkaren bör ta upp frågan om hur kontakterna med och den öppna hälso- och sjukvården skall genomföras tillsammans med patienten och personalen på den enhet där patienten är intagen. Det förutsätts att patienten och/eller dennes närstående erbjuds att delta om ett sammanträffande behöver äga rum för att den samordnade vårdplaneringen mellan företrädare för hälso- och sjukvården och skall kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. En föreskrift i författningen är att ett utskrivningsmeddelande skall skickas till och den öppna hälso- och sjukvården som patienten skrivs ut från sluten hälso- och sjukvård. Ett exemplar av utskrivningsmeddelandet skall överlämnas till patienten eller till den som följer med patienten från sjukhuset. –SOSFS (1996:29) föreskrifter och allmänna råd om vissa åtgärder inom hälso- och sjukvården vid dödsfall. Under rubriken m.m. anges att läkaren även bör begära besked i frågan om polisen kommer att svara för att någon av den avlidnes närstående underrättas om dödsfallet. Under , den dödes egendom m.m. anges att verksamhetschefen enligt 2 § 1 förordningen (1996:933) om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården bland annat skall ansvara för att någon underrättas när en patient avlider. I verksamhetschefens ansvar ingår också att svara för att det finns lämpliga rutiner som säkerställer att vidtagna åtgärder dokumenteras på lämpligt sätt. Frågan om vem som skall lämna underrättelsen och hur detta skall ske måste avgöras i det enskilda fallet med utgångspunkt i att de efterlevande skall visas hänsyn och omtanke. Det behöver inte vara en läkare som lämnar underrättelsen. Uppgiften kan också lämnas av någon annan som tillhör hälso- och sjukvårds- personalen, av en präst eller av någon inom . Den läkare som fastställt att döden har inträtt bör dock förvissa sig om att någon lämplig person underrättar någon närstående om läkaren själv inte gör det. Går det inte att finna någon som var närstående till den avlidne bör eller polisen underrättas om detta. Under rubriken om dödsorsaken anges att de efterlevande bör få besked om dödsorsaken om de önskar det. När ett sådant besked inte kan lämnas vid underrättelsen om dödsfallet bör de informeras om vem som kan upplysa om dödsorsaken och också om när denne lämpligen kan kontaktas. I förhållande till dem som stod den avlidne särskilt nära omfattas dödsorsaken endast undantagsvis av sekretess eller tystnadsplikt. Utöver muntlig information om dödsorsaken bör de efterlevande, om de begär det, också få en skriftlig information om denna. När en rättsmedicinsk undersökning har gjorts kan en läkare vid den rättsmedicinska avdelning där undersökningen har utförts i regel informera någon av den avlidnes avlidnes närmaste om dödsorsaken. Under rubriken egendom anges att den som underrättar någon av den avlidnes närstående om dödsfallet i samband med detta bör förvissa sig om det inte råder någon oklarhet om den dödes egendom. Innan kroppen förs till ett bårhus bör lämpligtvis värdeföremål tas av. Om de efterlevande önskar det kan ett sådant föremål åter sättas på i samband med att kroppen sveps. Under rubriken implantat anges att ett ingrepp i syfte att från en avliden person ta ut ett sådant implantat får göras enligt 23 § första stycket obduktionslagen. Om ett sådant ingrepp behövs för att förebygga fara för människor eller annan väsentlig olägenhet får det göras även om åtgärden strider mot den avlidnes eller de närståendes inställning. Av 23 § tredje stycket följer att beslut om sådana ingrepp endast får fattas av läkare samt att, om det finns personer som stått den avlidne nära, någon av dessa underrättas innan ingreppet utförs och denne ges skälig tid att yttra sig. Om avsikten är att den avlidne skall kremeras torde dennes närstående inte invända mot att ett explosivt implantat avlägsnas. Läkaren bör därför i många fall kunna inhämta deras yttrande redan när de underrättas om dödsfallet. När ett implantat tas ut vid ett ingrepp enligt 23 § obduktionslagen skall det enligt vad som föreskrivs i SOSFS 1996:28 antecknas i den avlidnes patientjournal vem av den avlidnes närstående som med tillämpning av 7 § obduktionslagen har underrättats om det tilltänkta ingreppet, den tidsfrist som denne har meddelats samt vad den underrättade eller någon annan närstående har yttrat. Under rubriken anges att den som beslutar om balsamering enligt 24 § första stycket obduktionslagen ansvarar för att åtgärden är nödvändig av sanitära skäl. Balsamering får då ske oberoende av den avlidnes eller dennes närståendes inställning. De närstående bör dock enligt lagens förarbeten underrättas om den tilltänkta åtgärden. –SOSFS (1996:28) föreskrifter och allmänna råd om kliniska obduktioner m.m. Under rubriken anges att det är tillräckligt om en av den avlidnes närstående underrättas enligt 7 § obduktionslagen om den tilltänkta obduktionen samt – i de fall som avses i 10 § – informeras om möjligheterna att förbjuda denna. Den underrättade skall enligt 7 § ges skälig betänketid. Det ligger i sakens natur att denne informeras om hur lång tidsfristen är och får de uppgifter som behövs för att kunna ta ställning till syftet med obduktionen samt behovet av den och hur angelägen den är. Enligt 7 § skall någon av de närstående underrättas även när dessa inte kan förbjuda obduktionen. Det anges vidare att en klinisk obduktion enligt 6 § 2 eller 3 får utföras – utöver vad som anges i 8 § – enligt 10 § även om den avlidnes inställning är oklar. En förutsättning är då att inte någon av de närstående motsätter sig obduktionen. Den som motsätter sig kan vara någon annan närstående än den som har underrättats enligt 7§. Under rubriken föreskrivs att vid kliniska obduktioner skall det i den avlidnes patientjournal antecknas vem som har underrättats enligt 7 § obduktionslagen, vilken tidsfrist som denne har meddelats, vad den underrättade eller någon annan närstående har yttrat. När någon närstående inte har underrättats enligt 7 § andra meningen skall skälen för detta anges i den avlidnes patientjournal. Under rubriken anges att även om 7 § inte gäller vid provoperationer enligt 22 § bör de närstående informeras om den tilltänkta åtgärden. Under rubriken föreskrivs att vid ingrepp enligt 23 § första stycket obduktionslagen skall i den avlidnes patient- journal antecknas vem av den avlidnes närstående som har underrättats om det tilltänkta ingreppet, den tidsfrist som då meddelats denne samt vad den underrättade eller någon annan närstående har yttrat. –SOSFS (1996:24) föreskrifter och allmänna råd om kvalitetssystem i hälso- och sjukvården. Föreskrifterna och de allmänna råden ställer krav på att all verksamhet inom hälso- och sjukvården skall omfattas av system för planering, utförande, uppföljning och utveckling av kvaliteten, det vill säga system för egenkontroll. All personal skall medverka i den systematiska och fortlöpande kvalitetsutvecklingen. Som föreskrift anges under , integritet, delaktighet och säkerhet att kvalitetssystemen skall säkerställa att patienten och dennes anhöriga informeras och görs delaktiga. I allmänna råd sägs att vårdpersonalen till exempel bör eftersträva en överenskommelse med patienten så att man kan säkerställa att patienten fått information om olika behandlingsalternativ och att patienten har rimliga förvänt- ningar på behandlingens effekt. Patienterna bör få information om vart de kan vända sig med klagomål och förslag, hur hanteringen går till och om eventuella resultat. Förslag och klagomål från patienter och anhöriga bör ses som en viktig återkoppling till verksamheten. Väl utvecklade rutiner för hantering av dessa kan leda till både kvalitets- och tidsvinster. –SOSFS (1996:23) föreskrifter och allmänna råd om anmälningsskyldighet enligt 5 § lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården () samt om lokal avvikelsehantering. Under rubriken m.m. anges som en föreskrift att patienten skall underrättas om en skada eller sjukdom som kan antas ha samband med vården eller behandlingen och huruvida anmälan skett till . Vidare anges som en föreskrift att den som är anmälningsskyldig också ansvarar för att patienten informeras och/eller får kopia av beslut i ärendet, om inte sådan underrättelse i det enskilda fallet bedöms som olämplig. Underrättelse skall ske utan dröjsmål. –SOSFS (1996:18) föreskrifter och allmänna råd om dokumentation av patientbehandling inom tandvården m.m. Under , utformning m.m. anges att planerade förebyggande insatser, planerad reparativ vård och kostnadsinformation till patienten även skall anges i journalen. Telefonförfrågningar och besked per telefon skall också antecknas i journalen. Under rubriken journal anges att en journalhandling på patientens begäran skall tillhandahållas denne för läsning eller avskrivning på stället eller i avskrift eller i kopia (2 kap.12 § tryckfrihetsförordningen och 16 § patient- journallagen). Patienten skall informeras om sin rätt. Under rubriken att utfärda intyg om vården anges att patienten enligt 10 § patientjournallagen på begäran skall få intyg om vården. I intyget skall lämnas uppgifter om meddelad tandvård med hänsyn till det av patienten begärda ändamålet. Patienten skall informeras om sin rätt. –SOSFS (1996:15) föreskrifter och allmänna råd om läkarintyg enligt 7 § lagen om särskild personutredning Under rubriken till undersökning anges att den som inte är häktad är skyldig att inställa sig på tid och plats som läkaren bestämmer, vilket bör meddelas genom kallelse per brev inklusive besked om vem som lämnar ytterligare upplysningar. Lämpligen träffas definitiv överens- kommelse om tid för undersökning per telefon. Om den som skall undersökas inte inställer sig bör en andra kallelse sändas i rekommenderat brev med mottagningsbevis och förkortad liggetid. Om brevet inte utlöses bör polismyndigheten anlitas. Detta skall den som skall undersökas informeras om. Under rubriken undersökningen anges som före- skrift att i anslutning till undersökningen skall den som undersöks upplysas om att läkaren inte har tystnadsplikt inför domstolen och att inte ett vanligt patient/läkarförhållande föreligger. Läkaren skall redogöra för undersökningens syfte och tala om för den som skall undersökas vilka handlingar, utöver undersökningen, som intyget kommer att grundas på. Innan undersökningssamtalet avslutas skall information lämnas om att uppgifter som rör undersökningen kommer att arkiveras Som ett allmänt råd anges att läkaren, innan undersökningssamtalet avslutas, bör lämna telefonbesked om bedömningen. Den undersökte bör också informeras om att det färdiga intyget kommer att tillhanda- hållas av domstolen. –SOSFS (1996:14) föreskrifter och allmänna råd om rättspsykiatrisk undersökning. Under rubriken att det är viktigt att respekt visas för den undersöktes integritet. De olika undersökningsmomenten eller provtagningarna får inte ske med tvång. Den misstänkte avgör således själv i vilken omfattning han vill medverka i undersökningen, som emellertid måste genomföras även vid bristande medverkan. Vidare anges som ett allmänt råd att även om en undersökt med invandrarbakgrund synes ha bra kunskap isvenska kan det vara lämpligt att använda tolk vid vissa samtal. Vid valet av tolk bör beaktas att etniska, kulturella eller religiösa motsättningar kan råda även mellan personer, som talar samma språk. Den misstänkte skall informeras om sina rättigheter. –SOSFS (1996:10) föreskrifter om testning av blodgivare och vissa patienter vilkas serum undersökts ospätt med HIV- test IMx HIV-1/HIV-2 3rd Generation Plus. Under rubriken anges att blodgivare, vilkas serum endast undersökts ospätt med i MxHIV-1/HIV-2 3rd Generation Plus test skall kallas till ny undersökning med annan metodik senast inom en månad. Om blodgivaren av något skäl inte har omtestats skall kontakt tas med smittskyddsläkaren för att bedöma vilka åtgärder som kan vara påkallade. Blodgivare, som tidigare undersökts med annan metodik men senaste gången endast med IMx HIV-1/HIV-2 3rd generation Plus test på ospätt serum skall vid nästa blodgivningstillfälle undersökas med annan metodik. Om blodgivaren inte återkommer för blodgivning skall denne kallas till undersökning med annan metodik. Om blodgivaren av något skäl inte har omtestats , skall kontakt tas med smittskyddsläkaren för att bedöma vilka åtgärder som kan vara påkallade. –SOSFS (1996:5) föreskrifter och allmänna råd om ändring i SOSFS (1987:32) om kriterier för bestämmande av människans död. Under rubriken vid konstaterat dödsfall med användning av direkta kriterier anges att det är viktigt att läkaren har givit de anhöriga en så fullständig information som möjligt som i regel förflutit från det att patienten kommit under intensivvård till dess att total hjärninfarkt konstaterats. Respirations- och cirkulations- uppehållande åtgärder bör icke fortsätta enbart av hänsyn till de anhöriga eller därför att de anhöriga uttryckt önskemål om detta. Undantag härifrån finns angivna i 2a § lagen (1987:269) om kriterier för bestämmande av människans död. I anslutning till 2a § anges att tidsfristen i 2a § kan också behöva utnyttjas för att bereda den avlidnes närstående skälig tid för att ta ställning till ingreppet i enlighet med bestämmelserna i 4 § transplantationslagen. –SOSFS (1995:4) föreskrifter och allmänna råd om legitimerade optikers arbetsuppgifter inom hälso- och sjukvården. Under , samverkan med läkareutlämnande av synhjälpmedel efter recept, m.m. anges att exempel på utlämnande enligt i 5 § andra stycket föreskrifterna, när det föreligger särskilda skäl, är att patienten behöver synhjälpmedel, att användandet inte kan antas medföra någon allvarlig medicinsk risk för patienten och att kompletterande undersökning inte kan göras genast. Optikern bör klart ange att utlämnandet sker för tillfälligt bruk. –SOSFS (1994:26) allmänna råd om vaccination mot pneumokocker. Under rubriken för vaccination räknas de grupper upp, som bör vaccineras mot pneumokocker (information till allmänheten). –SOSFS (1994:22) föreskrifter och allmänna råd om behörighet att förskriva kostnadsfria förbruknings- artiklar samt om beskaffenhet av kostnadsfria förbruknings- artiklar m.m. Här anges kompetenskrav för behörighet att förskriva kostnadsfria förbrukningsartiklar till patienter med diabetes, stomi, inkontinens eller urinretention. Bland de grundläggande kompetenskraven nämns att kunna informera och instruera patienten och dennes närstående om hur förbrukningsartiklarna skall användas på rätt sätt och hur de skall behandlas efter användning för ett säkert och hygieniskt fortsatt omhändertagande. Bland kompetenskraven för specialisering i diabetesvård, stomivård respektive inkontinensvård nämns även att informera och undervisa enskilda, intresseorganisationer och allmänhet. –SOSFS (1994:5) allmänna råd om difterivaccina tion av vissa risk- och yrkesgrupper. Under rubrikerna Yrkesgrupper med ökad risk för exponering för difterismitta i och Personer som riskerar svår difteri räknas de yrkesgrupper och personer upp, som bör vaccinera sig (information till allmänheten). –SOSFS (1993:20) föreskrifter och allmänna råd om patientjournallagen. Här anges att patienten på begäran kan få intyg om vården, att patienten eller annan person som omnämns i patientjournallagen efter ansökan kan få patient- journalen helt eller delvis förstörd samt att patienten på begäran kan få ta del av sin patientjournal. –SOSFS (1993:17) allmänna råd om omvård- nad inom hälso- och sjukvården. Här sägs att omvårdnads- åtgärder i vid mening innebär att berörd personal i samverkan med patienten och, när så är lämpligt, även patientens närstående formulerar och tydliggör mål för fysisk, psykisk, social och andlig hälsa. Omvårdnadsåtgärderna beskrivs i övergripande funktioner, av vilka två uttryckligen berör information; information till patienten och i förekommande fall närstående om de åtgärder som föreslås och planeras samt, när detta är lämpligt, information och rådgivning om de åtgärder som kan vidtagas för att befrämja hälsa eller förhindra ohälsa och försämring i hälsotillstånd. En problemlösningsmodell beskrivs för bedömning, planering, genomförande, utvärdering och dokumentation av omvårdnadsarbetet. Den utgår från att objektiva och subjektiva observationer samlas in och analyseras, till exempel genom ett ankomstsamtal och en omvårdnadsanamnes, vilka kan utgöra grunden för den individuella omvårdnadsplanen. Vidare anges att omvårdnads- åtgärder omfattande förebyggande insatser, diagnostik, vård och behandling utgör sådana viktiga uppgifter som behöver dokumenteras för att en god och säker vård skall uppnås. De skall därför journalföras enligt 3 § patientjournallagen (1985:562). Har ett omvårdnadsansvar lagts på någon som inte är journalföringsskyldig enligt 9 § patientjournallagen kan det vara lämpligt att i uppdraget också lägga in ett dokumentationsansvar. –SOSFS (1993:11) Socalstyrelsens allmänna råd om medicinsk åldersutredning av invandrarbarn och adoptivbarn. Här anges att en medicinsk utredning endast bör påbörjas då det finns sannolika skäl att den angivna födelsetiden är felaktig. Är detta fallet bör en barnmedicinsk bedömning göras. –SOSFS (1993:10) allmänna råd om förebyggande åtgärder kring fall av meningokocksjukdom. Här anges att det åligger den behandlande läkaren att informera personer i den insjuknades omgivning så att misstänkta fall snabbt kan komma till undersökning och behandling. –SOSFS (1993:1) allmänna råd om tidig hemgång efter förlossning. Här anges att information om möjligheten till tidig hemgång bör lämnas före förlossningen, lämpligen inom mödrahälsovården. Vid utskrivning från BB bör modern (familjen) få tydlig information om den fortsatta kontrollen i primärvården, alternativt tid för återbesök vid kliniken. Det är lämpligt att modern vid utskrivningen får skriftlig information om vem hon kan vända sig till om problem med amningen skulle uppkomma. –SOSFS (1992:22) föreskrifter och allmänna råd om informationsskyldighet för läkare och tandläkare om generiska läkemedel m.m. Under rubriken kravet föreskrivs att den som förordnar läkemedel till en patient skall informera patienten om att generiska läkemedel kan finnas och att ett sådant kan betinga en lägre kostnad för patienten. –SOSFS (1992:17) allmänna råd om skyddsåtgärder för personer med åldersdemens i särskilda boendeformer för service och omvårdnad. Här anges att den enskilde måste samtycka till att bära ett individuellt larm. Om den enskilde inte är rättskapabel får man istället bedöma om personen skulle ha accepterat larmet om han eller hon kunnat lämna medgivande (presumerat samtycke). För att ta reda på vilken uppfattning den enskilde skulle ha haft om han eller hon varit i stånd att lämna samtycke kan man inhämta uppgifter från närstående och/eller förvaltare/god man. –SOSFS (1992:16) allmänna råd om sjukskrivning. Under rubriken anges att det i många fall kan vara berättigat med en direktkontakt mellan läkaren och arbetsgivaren. Med hänsyn till sekretess- bestämmelserna får emellertid inte läkare mot patientens vilja ta kontakt med arbetsgivaren. Det är därför lämpligt att läkaren tar upp frågan med patienten och får dennes samtycke att diskutera rehabiliteringen med arbetsgivaren. Under rubriken som behandlingsmetod sägs att patienten ibland kan ha svårt att få gehör för sin situation hos arbets- givaren. Läkaren kan underlätta detta antingen genom att vara så tydlig som möjligt i läkarutlåtandet eller genom att med patientens samtycke ta kontakt med arbetsgivaren. Inför första sjukskrivningen är det viktigt att läkaren informerar patienten om negativa konsekvenser av sjukskrivning, till exempel depression eller social isolering. När det blir aktuellt att förlänga en sjukskrivning bör läkaren informera patienten om möjligheten att själv avbryta sjukskrivningen om till- frisknandet går fortare än beräknat. –SOSFS (1991:20) allmänna råd om före- byggande av barnolycksfall. Här anges att läkaren (mot- svarande) skall se till att hälso- och sjukvårdspersonalen informerar föräldrar och barn om hur de kan förebygga att barn och ungdomar råkar ut för skador till följd av olycksfall. –SOSFS (1991:9) allmänna råd om flyttning mellan vårdhem för psykiskt utvecklingsstörda personer. Här anges att en förutsättning är att flyttning sker på grund av en uttrycklig uttalad önskan från den person det gäller eller på en begäran från vårdnadshavare, förvaltare eller god man. –SOSFS (1991:6) allmänna råd om utredning av patienter som sätter sina symptom i samband med kvicksilver från amalgam. Under rubriken rekommendationer om användningen av amalgam anges att tandvårdslagens bestämmelse om att tandläkaren alltid skall informera patienten om tänkbara alternativ skall tillämpas. Patientens rätt att avböja viss behandling skall beaktas. –SOSFS (1990:22) allmänna råd om hemförloss ning. Här anges att barnmorska som biträder vid hemförlossning bland annat bör informera om att det kan uppstå livshotande komplikationer för mor och barn vid förlossningen som inte kan omhändertas i hemmet. –SOSFS (1990:16) föreskrifter om metadonunder hållsbehandling och förskrivning av opiater på indikationen narkomani. Här anges att den behandlande läkaren, i de fall det är lämpligt, bör verka för att patienten förmår avveckla metadonunderhållsbehandlingen så att denne skall uppnå drogfrihet. Patienten skall upplysas om denna inriktning innan behandlingen inleds. –SOSFS (1990:8) allmänna råd rörande omhänder tagande av efter abort. Under rubriken för omhändertagande av efter senaborter anges att det finns behov av att med kvinnan (paret) diskutera omhändertagande av . Det ankommer på berörd sjukvårdspersonal att bedöma om och när det är lämpligt att informera kvinnan (paret) om sjukhusets rutiner för omhändertagande av . Härvid bör kvinnan (paret) också få tillfälle att uttrycka särskilda önskemål, vilka kan ersätta eller komplettera de vanliga rutinerna.