sou · GLB3116d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Den grundläggande principen om yttrandefrihet och samhällets strävan efter ett fritt och varierat medieutbud framhålls i Barnkon- ventionen. Dilemmat är emellertid att med en fri internationell mediemarknad som i sig inrymmer möjligheter till gränsöver- Barnets rätt till kultur och fritid skridande kontakter följer också ett utbud som är oönskat utifrån barnets bästa. Därför är det viktigt att följa utvecklingen och söka internationellt samarbete kring frågor som rör skydd för barn och ungdomar. För bara en generation sedan hade ytterst få barn sett bilder av människor som är skjutna, knivstuckna, sprängda i bitar eller våld- tagna. finns sådant våld tillgängligt i TV-rutan. Följderna av denna masskonsumtion av våldsamma bilder har lyfts fram i den offentliga debatten. Vi vill peka på att det generellt sett finns en stor medvetenhet om medievåldets skadliga konsekvenser hos allmän- heten. Föräldrar upplever inte en total maktlöshet inför TV-utbudet. Av en undersökning som har gjorts på uppdrag av och Skola framgår att föräldrar sätter gränser för sina barn både när det gäller vilka program som barnen får se och hur barnen får använda för TV-tittande.31 Det finns heller inget kortsiktigt, samband mellan TV- och videovåld och verkliga våldshandlingar. vill vi betona det faktum att det har förekommit enskilda fall av våldsbrott där de unga förövarna uppenbart har inspirerats av vissa filmer. Även om en sådan direkt koppling mellan medievåld och våldsamma handlingar inte kan fastställas annat än i undantagsfall är det uppenbart att underhållningsvåldet kan utgöra en förstärkning av redan existerande svårigheter som vissa barn lever i. Barn som lever i trygga förhållanden med föräldrar som sätter adekvata gränser har en inre motståndskraft. Däremot har barn med otrygga hemförhållanden inte samma motståndskraft och ofta heller inte samma stöd av sina föräldrar. Det är för dessa utsatta barn som medievåldet kan utgöra en sådan förstärkning av negativa faktorer att de tar stor skada. 31 i skriftserie Nr 12 Barnets rätt till kultur och fritid Vi vill också peka på de mer långsiktiga konsekvenser som det samlade TV-utbudet kan få för barn och ungdomar. Vad är det för slags berättelser och bilder som våra barn växer upp med? Vilka grundläggande samhälleliga värderingar, vilka egenskaper, attityder och beteenden skildras i medierna? Vi ansluter oss i detta samman- hang till den analys av TV-utbudet som gjorts av legitimerade psykologen ger med sina kvalitetsprogram möjligheter till en vidgning av barnets självförståelse, förståelse för andra och insikter om livets inneboende villkor, skriver som inledningsvis pekar på TV-utbudets positiva sidor. TV kan bidra till vidgade vyer när det gäller att förstå samhället, kulturers mångfald och naturens rikedom, kraft och sårbarhet. TV ger barn möjlighet till skratt och tårar, tröst och hopp, andlös spänning och överraskningar, skönhetsupplevelser och impulser till egen lek och eget skapande. I dessa hänseenden blir TV en bundsförvant och ett komplement till föräldrauppgiften och likaså till förskolans och skolans uppgift. Detta gäller såväl uppgiften att stödja barnet i att öka sin kompetens i att förstå och förhålla sig till omvärlden liksom också uppgiften att stödja barnet i att utveckla och utvidga alla sidor av sin personlighet. Men det finns ett antal "ämnesområden" i det samlade TV-utbudet som vi starkt ifrågasätter. Ett sådant ämnesområde är vad man skulle kunna kalla för "världens bedrövliga tillstånd". Med det avses TV- nyheter och dokumentärer som nästan uteslutande behandlar ämnen som krig, katastrofer, miljöförstöring, massakrer, orättvisa levnadsvillkor, svält, brottslighet etc. Sådana företeelser måste barn – åtminstone när de har kommit upp i skolåldern – få kännedom om. Men barn kan inte lämnas ensamma med sådan information. De behöver vuxna omkring sig som förhåller sig aktiva till programmen, vuxna som är uppmärksamma på barnets reaktioner, som förklarar och kommenterar. Barn som inte har tillgång till vuxna i sådana situationer riskerar att skadas i sin grundläggande tillit till att vuxna i världen kan ge beskydd när barnet behöver det. Barn måste ges en tilltro till att även om förhållandena i världen inte är de allra bästa, så finns det en framtid både för dem själva och för världen. Ett annat "ämnesområde" är det fiktiva våldet, underhållnings- våldet som innehåller mer eller mindre omfattande fysiskt våld, grymhet och sadism. Men också program med psykiskt våld som uttrycker förakt för de svaga och sårbara. Vi anser att sådana program inte fyller något behov. Underhållningsvåldet riskerar, som nämnts, i 32 i skriftserie Nr 12 Barnets rätt till kultur och fritid stället att vålla psykisk skada. Det handlar inte bara om att barn blir rädda utan de riskerar att skadas på ett långt allvarligare sätt. Det kan skadas i tron på att det egna livet och andra liv har ett oavvisligt värde. Om barn mer eller mindre regelbundet får se program som grovt kränker dessa värden i TV kan en normförvirring uppstå hos barnet. Barnets förmåga till inlevelse kan trubbas av och stora mängder underhållningsvåld i TV kan också skapa en delvis falsk verklighetsuppfattning. Barn kan dra slutsatsen att våldet i samhället är ännu mera omfattande än det i verkligheten är, vilket kan resultera i rädsla, otrygghet och misstro mot andra. En annan typ av falsk verklighetsuppfattning som kan bli följden av underhållningsvåldet är att barn inte riktigt får klart för sig de möjliga eller troliga konsekvenserna av våld i verkliga livet, det vill säga allvarliga kroppsskador, invaliditet, död och anhörigas sorg. Vi vill framhålla vikten av att de s.k. public service-kanalerna får tillräckligt stöd för att upprätthålla en bred produktion av kvalitets- serier för barn och ungdomar. Det finns flera exempel på sådana "goda alternativ". Som exempel kan nämnas kvalitetsserier som SVT gjort för barn som bygger på manus av våra bästa barnboksförfattare. Dessa serier skildrar också relationer men utifrån barnets perspektiv. Dessa handlar om barn och deras glädjeämnen, sorger, oro och besvikelser. Vuxnas ofullkomligheter och tillkortakommanden skildras även i sådana program och barnet lever ofta ett långt ifrån problemfritt liv. Men barnet i sådana serier är aldrig helt utlämnat. Sådana TV-program är en hjälp för barnet när det gäller att förstå sig själv, andra människor och livet. Sådana program visar också rikedomen i vad den goda barnkulturen förmår i det mänskliga växandets tjänst. Vi föreslår att regeringen utarbetar ett nationellt handlingsprogram mot våld i bildmedierna. Handlingsprogrammet bör, enligt vår mening, vara "mobiliserande", det vill säga öka medvetenheten om TV-våldets konsekvenser hos såväl föräldrar och barn som medie- företag. Programmet bör vidare syfta till att i samverkan med dessa grupper, utveckla strategier för att minska utbudet av våldsinslag. Internationaliseringen och den moderna teknologin har inneburit att det är svårt att förbjuda eller stänga ute sådan information som ett enskilt land inte tycker om eller anser vara skadligt. Detta gränslösa medielandskap innebär att effekten av nationella lagar är starkt försvagad. En film som totalförbjuds eller klipps på grund av att den Barnets rätt till kultur och fritid vållar skada kan sändas i , TV 1000 eller någon annan kanal som sänder via satellit. Istället ökar vikten av ett samarbete mellan politiker, myndigheter, massmedieföretag, orga- nisationer och enskilda vuxna samt att barn och ungdomar får information och utbildning för att själva kunna analysera bild- mediernas utbud. Ansvaret för vilka filmer och TV-program som barn ser måste i grunden ligga på föräldrarna. Biografpersonalens kontroll av att åldersgränserna hålls i biosalongen motsvaras i hemmet av föräldrar- nas kontroll. Föräldrar behöver dock stöd i denna svåra uppgift. Det är viktigt att föräldrar får kunskap om hur medier och olika programtyper påverkar barn. Föräldrar behöver också bättre information om programutbudet. Det bör i programtablåerna tydligt framgå vad programmen innehåller och vilka program som innehåller våldsskildringar. Detta kan leda till att föräldrar lättare kan undvika våldsutbudet och hitta de program som passar det egna barnets utvecklingsnivå. "Tittarmakt" är ett begrepp som innebär att ökad medvetenhet och kunskap gör det möjligt att demaskera och välja bort program som inte är utvecklande. De kommersiella kanalerna är ytterst känsliga för vikande tittarsiffror eftersom de finansieras genom reklamintäkter. Det finns en rad exempel på försök med mediekunskap i skolan som vi anser bör utvecklas. Barn måste få hjälp med att analysera den medievärld de lever i, vilket skulle innebära en sorts "vaccination" mot det TV-utbud som inte är till barnets bästa. Det nationella handlingsprogrammet bör slutligen bygga på de nationella och internationella erfarenheter som finns på området. Den norska regeringen har utarbetat ett handlingsprogram som innehåller såväl informations- som kontrollinsatser33. I har program som innehåller våldsinslag försetts med en varningstriangel som information till framför allt föräldrar. I vissa länder har så kallade Watch-grupper bildats, en slags konsumentrörelse i mediafrågor. 33 Regjeringens Handlingsplan mot vold i bildemediene. 13Barnets rätt till hälsa och sjukvård Konventionsstaterna erkänner barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård och rehabilitering. Konven- tionsstaterna skall sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. 2.Konventionsstaterna skall sträva efter att till fullo förverkliga denna rätt och skall särskilt vidta lämpliga åtgärder för att (a)minska spädbarns- och barnadödligheten; (b)säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig sjukvård och hälsovård med tonvikt på utveckling av primärhälsovården; (c)bekämpa sjukdom och undernäring, däri inbegripet åtgärder inom ramen för primärhälsovården, genom bl.a. utnyttjandet av lätt tillgänglig teknik och genom att tillhandahålla näringsriktiga livsmedel i tillräcklig omfattning och rent dricksvatten, med beaktande av de faror och risker som miljöförstöring innebär; (d)säkerställa tillfredsställande hälsovård för mödrar före och efter förlossningen; (e)säkerställa att alla grupper i samhället, särskilt föräldrar och barn, får information om och har tillgång till undervisning om barnhälsovård och näringslära, fördelarna med amning, hygien och ren miljö och förebyggande av olycksfall samt får stöd vid använd- ning av sådana grundläggande kunskaper; (f)utveckla förebyggande hälsovård, föräldrarådgivning samt undervisning om och hjälp i familjeplaneringsfrågor. 3.Konventionsstaterna skall vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. 4.Konventionsstaterna åtar sig att främja och uppmuntra internationellt samarbete i syfte att gradvis uppnå det fulla förverk- ligandet av den rätt som erkänns i denna artikel. Särskild hänsyn skall härvid tas till utvecklingsländernas behov. Barnets rätt till hälsa ... WHO definierar hälsa som "ett tillstånd av fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande". Hälsa definieras alltså inte enbart som av- saknad av sjukdom utan innefattar en möjlighet för individen att utvecklas maximalt såväl fysiskt som psykiskt och socialt. Barnkon- ventionen har anammat denna helhetssyn på hälsa; "barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård och rehabilitering" och staten skall "sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård". Artikel 24 bygger på och konkretiserar barnets rätt till liv och utveckling (artikel 6) som staten skall säkerställa "till det yttersta av sin förmåga". Artikel 24 skall också ses i relation till artikel 27 som ger varje barn rätt till den levnadsstandard som krävs för barnets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling. Därmed går längre än den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, som fokuserar på prevention, behandling och kontroll av sjukdomar samt tillgång till medicinsk vård. Formuleringen "bästa uppnåeliga hälsa" innebär att barnet skall tillförsäkras bästa möjliga hälsa och inte endast en miniminivå. Därför preciseras det i punkt 2 de områden inom vilka åtgärder särskilt skall vidtas. Staten skall vidta åtgärder för att minska spädbarns- och barnadödligheten. Eftersom mödrars hälsa, matvanor och utbildning är intimt förknippade med barnets hälsa bör hälsovård för mödrar, både före och efter förlossningen, utvecklas. Staten skall också vidta åtgärder för att förhindra sjukdom och undernäring. Vidare skall staten vidta åtgärder för att utveckla förebyggande hälsovård, föräldrarådgivning samt information och undervisning om bland annat barnhälsovård, näringslära och förebyggande av barnolycksfall. Den principiella skillnaden mellan och andra internationella konventioner är således att kräver mer än enbart en hälso- och sjukvård som är inriktad på att bota sjukdomar. Prevention och behandling av sjukdomar och skador är dock grundläggande för att uppnå den bästa tänkbara hälsan. ger barnet rätt till hälso- och sjukvård, vilket formuleras som att staten skall "sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård". Denna formulering var en kompromiss mellan förslag att hälso- och sjukvård skulle vara gratis för barn och förslag att enbart fattiga barnfamiljer skulle få gratis hälso- och sjukvård. Barnets rätt till hälsa ... uppmanar staterna att satsa på primärvården. I artikel 24 b står det att staterna skall "säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig hälso- och sjukvård med tonvikt på utveck- ling av primärhälsovården". Genom denna fokusering på primär- vården ger staterna en signal om vilka priori- teringar som bör göras inom hälso- och sjukvården. Den trend som har dominerat i västvärlden, att bygga jättelika sjukhus i storstäderna, har bidragit till att det finns en skillnad mellan landsbygd och stad. Den småskaliga primärvården med fokus i lokalsamhället ger en bättre fördelning av sjukvårdsresurserna. är det första bindande internationella dokument som ålägger staterna att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barnet. Med "traditionella sedvänjor" avses i första hand omskärelse av flickor. Med "effektiva åtgärder" avser konventionen lagstiftning som förbjuder sådana sedvänjor och infor- mationskampanjer för att skapa medvetenhet om sedernas negativa effekter på barnets utveckling. Genom artikel 24 punkt 4 åtar sig staten att främja och uppmuntra internationellt samarbete. För utvecklingsländer innebär detta att genom internationellt samarbete stegvis göra det möjligt att för- verkliga barnets rätt till "bästa uppnåeliga hälsa". För länder som innebär stadgandet ett visst löfte om bistånd till länder i behov att utveckla sin hälso- och sjukvård för barn.1 har i åtskilliga av sina kommenterande slutsatser till ländernas rapporter betonat stadgandet att staterna skall "sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård" och i det sammanhanget hänvisat till artikel 2 (icke-diskriminering). Kommittén har i många fall uttryckt oro för att vissa grupper diskrimineras i sin rätt till hälso- och sjukvård. De grupper som särskilt lyfter fram är flickor, barn med funktionshinder, barn som bor i landsbygdsområ- den, asylsökande barn och barn som vistas illegalt i ett land. Bristen på hälso- och sjukvård för asylsökande barn tas bland annat upp i kommenterande slutsatser till och rapporter. I kommentarerna till och rapporter tar kommittén upp rätten till sjukvård för barn som vistas illegalt i landet. 1 Pais M, 1997, , 1995. Barnets rätt till hälsa ... 13.2Svensk hälso- och sjukvård i relation till 13.2.1 Svenska barns hälsa Svenska barn är bland de friskaste i världen. De flesta mår bra och lever sannolikt under betydligt bättre förhållanden än någon tidigare generation har gjort. En majoritet av barn i , , anser sig vara helt friska. Resten, bortsett från , anser sig vara "ganska friska". Detta visar en riksrepresentativ undersökning av svenska skolbarns hälsovanor som ingår i en WHO-studie som har pågått . Tre studier har gjorts. Elva länder deltog i den första undersökningen /86. Vid nästa datainsam- ling, 1989/90 deltog tolv länder och i den senaste för vilken data- insamlingen genomfördes under /94 deltog 24 länder.2 Ett antal skolklasser med sammanlagt minst 1 000 elever i årskurs 5,7 och 9 har deltagit i studien. Frågorna gäller hälsa i vid bemärkelse. De rör förutom upplevd hälsa även relationer, trivsel, självuppfattning liksom mat- och sömnvanor, fysisk aktivitet, tandvård, droger och trafik. På frågan "Hur trivs du i stort sett med livet just nu?" stod de svenska barnen för de mest positiva svaren jämfört av alla länders barn. På frågan om man ofta känner sig hjälplös svarade endast av de svenska barnen jakande. uppger vidare att de har två eller flera nära vänner. Andra mått på svenska barns hälsa är spädbarnsdödligheten och olycksfallsstatistiken. De allra senaste uppgifterna om spädbarns- dödligheten i visar att den är lägst i världen; 3,80 per 1 000 levande födda . Detta är en minskning . Minskningen gäller såväl död på grund av vissa tillstånd , det vill säga kring förlossningen, som på grund av medfödda missbildningar och plötslig spädbarnsdöd. Dödsolycksfallen är färre . Olycksfallsdödligheten bland barn ligger på sin lägsta nivå . avled 42 pojkar och 28 flickor i olycksfall. 2 WHO Regional Publications, European Series No. Barnets rätt till hälsa ... död i olycksfall har minskat betydligt jämfört med tidigare. Främst beror det på färre trafikolyckor. Enligt tandvårdslagen har barn och ungdomar rätt till gratis, regelbunden och fullständig tandvård hos folktandvården eller privat tandläkare till och med det kalenderår då de fyller . Folk- tandvården är skyldig att med högst 18 månaders mellanrum erbjuda barn och ungdomar behandling. Folktandvården svarar också för förebyggande åtgärder i form av information om kostvanor och tandborstning. Detta har resulterat i att tandhälsan i genomsnitt är god för barn och ungdomar. Vissa grupper av barn har dock sämre tandstatus, t.ex. nyanlända flyktingbarn och vissa invandrarbarn. Resurser satsade på förebyggande arbete, som preventivmedels- rådgivning och ungdomsmottagningar har lett till att antalet tonårs- aborter har minskat påtagligt under en följd av år. Abortsiffrorna är lägst i de län, där abortförebyggande arbete har varit mest omfattande, med till exempel generösa öppettider på ungdomsmottagningar och subventionerade preventivmedel. Generellt sett är således de svenska barnen friska. Men bilden av svenska barns hälsa är inte enbart ljus. Det finns ett antal oroande tendenser. Vid en internationell jämförelse karaktäriseras det svenska hälsoläget av små skillnader mellan barn från olika sociala grupper.3 är skillnaderna mycket små i vissa avseenden, till exempel i fråga om tidig barnadödlighet. Men det finns tendenser till att skillnaderna ökar i vissa avseenden. Det finns till exempel påtagliga skillnader i olycksfallsdödlighet. Barn till högre tjänstemän har den lägsta olycksfallsdödligheten och barn till arbetare den högsta. En studie av barns tillväxt har vidare dokumenterat att barn i socioekonomiskt svaga grupper i genomsnitt är kortare än andra, en skillnad som har återkommit efter att ha varit mycket liten eller obefintlig.4 Det finns även rapporter som tyder på att det finns en skillnad i kariesfrekvens mellan barn från olika sociala grupper och att dessa tycks öka.5 4Cernerud L, 1991. Barnets rätt till hälsa ... Olycksfallsskadorna har ökat. har det skett en ökning med av antalet barn i åldrarna som vårdats på sjukhus för olycksfallsskada. I tonårsgrupperna har sjukhusvård på grund av skada däremot minskat något . I genomsnitt blir upp till vart tionde olycksskadat barn inlagt på sjukhus. De yngre förskolebarnen som vårdas där är ofta inlagda på grund av förgiftning, hjärnskakning eller bränn- och skållskador. En vanlig diagnos för de lite äldre barnen är frakturer orsakade av fall- och trafikolyckor. Flera unga vårdas vidare på sjukhus för självmordsförsök. ökade antalet tillfällen då ungdomar vårdades på sjukhus på grund av självmordsförsök, från 541 till 686.6 Av den tidigare nämnda framgår att fler av 11-, 13- och 15-åringarna har psykosomatiska besvär jämfört med tidigare. Ökningen , då den senaste mätningen gjordes, är markant. Exempelvis har av flickorna i årskurs nio huvudvärk, svårt att somna och känner sig nervösa oftare än en gång . Arton procent av pojkarna har svårt att somna. Rapporter från skolhälsovården visar också att elever har hög vårdkonsumtion trots att de medicinskt sett anses ha god hälsa. De söker i allt större utsträckning vård för problem som bottnar i psykosociala faktorer.7 Enligt framgår också att vardagliga psykiska och psykosomatiska symtom hos barn och ungdomar har ökat och att könskillnaden är påtaglig. Flickor har problem i större omfattning än pojkar. Detta betonas också i ett delbetänkande från Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000): "En fortsatt ökning av psykosociala och psykosomatiska problem hos barn och ungdomar befaras framöver. Invandrarnas barn och ungdomar nämns som särskilt utsatta grupper i detta sammanhang. Detta talar för att det finns skäl att värna resurserna inom den förebyggande barn- och skolhälsovården, särskilt i socialt mindre gynnade områden".8 Barnets rätt till hälsa ... HSU 2000 gör bedömningen att några av de kroniska sjukdomar som drabbar barn kommer att öka. Det gäller framför allt allergiska tillstånd, diabetes och cancer. Nämnas kan att näst efter är det land i världen som har den högsta insjuknan- defrekvensen i barndiabetes. Ett aktuellt problem inom barnsjuk- vården är vidare den resistens mot antibiotiska medel som har börjat uppträda i vissa delar av landet. Om den utvecklingen fortsätter finns det risk för att infektioner, som har betecknats som "banala", kan komma att kräva sjukhusvård. 13.2.2 Hälso- och sjukvårdslagen har alltså en helhetssyn på hälsa som ålägger staten både att förebygga ohälsa och att tillhandahålla sjukvård. Därför kräver att alla barn får tillgång till såväl förebyggande insatser som sjukvård. Den svenska lagstiftningen motsvarar stadgande. Det övergripande målet för svensk hälso- och sjukvård är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. I 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) sägs att med hälso- och sjukvård menas "åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador", det vill säga förebyggande verksamhet har samma dignitet i lagens mening som sjukvård. Syftet med hälso- och sjukvårdens förebyggande verksamhet är dels att främja aktuella skade- och sjukdomsförebyggande åtgärder inom andra delar av samhället än hälso- och sjukvård, dels att medverka till att skapa samhällsmiljöer som tillgodoser människors fysiska, psykiska och sociala behov i vid bemärkelse. Hälso- och sjukvårdslagens andra paragraf handlar om likställdhet. Det övergripande målet är "en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen". Det krävs att vården skall vara av god kvalitet, tillgodose patienternas behov av trygghet, vara lättillgänglig, bygga på respekt för patienternas självbestämmande och integritet, främja goda kontakter mellan patient och personal samt så vitt det är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. I hälso- och sjukvårdslagen anges särskilt att hälso- och sjukvården skall arbeta med att förebygga ohälsa. Klart är att preventiva åtgärder Barnets rätt till hälsa ...