sou · GLB3149 · 1998-01-01 00:00:00 — Om de eventuella anslutningsavtalen, vilket utredningen föror- dar, kommer att kräva att Unionens miljörelaterade lagstiftning följs innebär detta på de flesta områden hårdare miljökrav än de som gäller . Dessutom innebär det något större utsläppsminskningar än de som följer av ansökarländernas gjorda åtaganden. Denna skillnad kan beräknas som en reduktion av utsläpp genom anslutningen. Men be- räkningen ger en relevant beskrivning av miljövinsten vid själva an- slutningen endast om man antar att ländernas egna lagstiftande parla- ment inte skulle skärpa sina ambitioner om länderna stod kvar utanför Unionen. På är jämförelsen av gällande miljöregler av än- nu mindre betydelse. En långsiktig bedömning bör istället grundas på förväntningar om hur lagstiftningsprocesserna i ansökarländerna som suveräna demokratier och EU med, respektive utan, de nya delstater- na kan komma att utvecklas. Det är en historisk iakttagelse att öppna demokratier varit bäst på att begränsa miljöförstöringen. Unionens beslutsprocesser uppvisar vad EU-jargongen kallar demokratiskt underskott. Detta består i av- saknad av rätt för allmänhet att ta del av information, att språkbarriä- rer och avstånd försvårar för medborgarna att ta del av den informa- tion som är tillgänglig vid institutionerna, att mångfalden av språk dessutom omöjliggör en gemensam folklig politisk debatt och, slutli- gen, så fattas de formella besluten av lagstiftare som inte är folkvalda till sina poster. Med fler delstater i EU ökar de språkbetingade problemen. Detta kommer ytterligare försvåra beslutsprocesserna i Unionen. För att gissa om den miljöpolitiska utvecklingen i skall den utvidgade Unionens potential för politiska framsteg på miljöom- rådet ställas mot förväntningarna på de system man ser utvecklas i de nya demokratier som är aktuella för inlemmande i EU tillsammans med nuvarande EU. Miljörörelsen i dagens Union har länge frustrerats över att de miljö- regler som finns i EU inte följs. De människor som drabbas av mil- jöskador och som haft intresse av natur- och artskydd saknar rätt att via domstolssystemet kräva att lagarna följs. som skall se till att miljölagstiftningen följs är ofta motpart som finansiär av de transport- eller energianläggningar som uppförs, till synes i strid med miljöreglerna. I sammanfattningen påpekar utredningen att sammanblandning av roller var ett problem i det kommunistiska . Samma slags problem bör uppmärksammas också vad gäller kommissionens roll i Unionen. Den samlade miljörörelsen har inför omförhandlingen av Unionens grundlagar föreslagit att Unionens medborgare, vars rätt till en dräglig livsmiljö skall skyddas genom miljölagarna, också får rätt att gå till domstol när dessa rättigheter kränks. erkänns dock bara ekonomiska intressen som grund för tillgång till domsto- larna. Detta försvagar miljölagstiftningen i verkligheten. Det finns numera teknisk potential för att ekonomisk tillväxt i skall vara förenlig med minskad miljöbelastning. För att denna möj- lighet skall förverkligas ställs dock stora krav på den ekonomiska po- litiken och på miljöpolitiken. Vill man lyckas är det angeläget att un- dandra subventioner till miljöskadlig verksamhet och att genom lag- stiftningen tvinga förorenare att betala för förorenandets kostnader. Om sådana reformer genomförs avgörs i en maktkamp mellan allmänhetens intresse av en god samhällsekonomiskt rationell lag- stiftning och de ekonomiska intressen som gynnats av subventionerna eller av att undgå ekonomiskt ansvar för de miljöskador de orsakar. Det är en utbredd förhoppning att EU-anslutningen kraftigt skall öka den ekonomiska tillväxttakten i ansökarländerna. En sådan ut- veckling utgår från underlättad handel och ett stort inflöde av kapital. Stora investeringar förutses finansieras via Unionens budget. Utredningen uttalar att Unionens ekonomiska satsningar bör in- riktas på områden som förbättrar miljöprestanda i ekonomin. EU har haft makten över pengar dels för att utjämna förut- sättningarna och knyta samman länderna inom nuvarande EU, dels för att stödja länder i centrala och östra . Erfarenheterna visar att mycket av pengarna gått till att subventionera motorvägar, fossi- leldade energianläggningar, kärnkraftverk och vattenanläggningar. Bidragen har därvid subventionerat miljöskadlig verksamhet och missgynnat ekonomiskt rationell hushållning med resurser som grundvatten och primärenergi. Utredningens allmänna ambitioner för hur pengarna skall användas är därför inte bara viktiga utan radikala. För att ambitionerna skall nås måste formuleringarna preciseras så att inte ekonomiskt omotiverade reparationer och renoveringar av kärnkraftverk som av ekonomiska skäl borde stängas, eller investe- ringar i t.ex. reningsanläggningar till fossileldade verk, genomförs med miljömotiverat bistånd. Fortsätter sådant bistånd snedvrids kon- kurrensvillkoren till nackdel för energieffektiviserande teknik och förnybara energikällor. På samma sätt finns det såväl miljöskäl som marknadsekonomiska skäl att undvika att subventionera utbyggnad av gasledningar och motorvägar som inte skulle komma till stånd om brukarna var tvungna att betala själva. Ur naturskyddssynpunkt avgörs konsekvenserna till stor del av Unionens gemensamma jordbrukspolitik. Denna omfattar huvuddelen av budgeten i det nuvarande EU. Utredningen har inte behandlat detta område eftersom osäkerheten om vilken jordbrukspo- litik som skall råda i ett utvidgat EU gör frågorna ogripbara. Avslutningsvis ett ytterligare argument för utredningens slutsats att alla kandidatländer bör behandlas . Med de kriterier kommissionen använt för att välja ut några länder till inträde har man valt dem som har bäst förutsättningar att utvecklas väl utanför Unio- nen. Man kan därför förvänta sig att EU-anslutning skulle ha störst positiva effekter i de ansökande länder som kommissionen ratat. strategidokument om EU:s framtida utveckling och utvidgning framlagt Konventionen om gränsöverskridande transporter och slut- ligt omhändertagande av farligt avfall (FN ) EU-program som stödjer anpassningsprocessen särskilt in- Europeiska miljöbyrån (), European Environ- Europeiska Investeringsbanken, European Inves tment Bank Europeiska Luftövervakningsprogrammet, European Mo- nitoring and Evaluation Program (inom LRTAP- Direktorat I inom med ansvar för EU:s relationer till icke EU-länder Direktorat III inom med ansvar för inre Direktorat V inom med ansvar för ar- betsmarknad och sociala frågor, inkl arbet smiljö EU-program för tekniskt bistånd till de central- och östeu- ropeiska länderna (inkl. de tre baltiska staterna) utanför ti- EU-program för tekniskt bistånd till och de tidi- gare sovjetiska delrepublikerna med undantag av de tre Europeiska , for Recon- Global, Environmental Facility (, FN:s Miljö- program och FN:s Utvecklingsprogram) för miljö, Baltic Ma- rine Environment Protection Commission EU-fond med uppgift att stödja genomförandet av EU:s Den europeiska konventionen om långväga gränsöverskri- dande luftföroreningar. UN ECE Convention on (FN:s Ekonomiska Kommission för , ECE, 1979) Organization for Economic Co-operation and D evelopment Oslo- och Pariskommissionerna (Havsmiljökommissioner för och Nordostatlanten) Svårnedbrytbara organiska föroreningar, persistent organic EU-program till stöd för anpassningsprocessen som erbju- der rådgivning till kandidatländerna i nom olika sektorer EU-stödda projekt inom bl.a. Lättflyktiga organiska ämnen, volatile organic compounds Konventionen om skydd för det stratosfäriska ozonlagret, inkl. Montrealprotokollet om begränsning av utsläppen av INSTITUTET FÖR VATTEN- OCH 6:(',6+ (19,5210(17$/ 5(6($5&+ ,167,787( Miljötillståndet i , , de associerade länderna och övriga länder i INSTITUTET FÖR VATTTEN- OCH LUFTVÅRDSFORSKNING Denna rapport utgör underlag huvudsakligen på luftsidan till utredningen - Analys av miljökonsekvenserna. Slutsatserna från rapporten har inarbetats i huvudbetänkandets kapitel 5. Rapporten har huvudsakligen utarbetats av IVL. Bidrag har dock erhållits från , , främst vad gäller frågor om miljösituationen i och om den biologiska mångfalden. Ansvarig på IVL för rapporten har varit . , , samt har deltagit i arbetet. Miljötillståndet i , , de associerade länderna och övriga länder i 1.Miljötillståndet i som helhet Miljötillståndet i beskrivs i rapporten 's Environment, the Dobris Assessment (Stanners & Bourdeau), som publicerades av den Europeiska Miljöbyrån (EEA) 1995 som en uppföljning av och bidrag till Environment for Europe-processen (de europeiska miljöministerkonferenserna). Som grund för beskrivningen används information från miljöövervakningsprogram från olika delar av (lokala, regionala och pan-europeiska). Data om luft- och vattenföroreningar, i första hand från storskaliga program och studier, används för att beskriva miljösituationen i sin helhet, likheter och skillnader, mellan syd och nord, mellan öst och väst och mellan olika länderkategorier (EU-länder och länder i ) etc. Den beskrivning av miljösituationen som görs i följande avsnitt omfattar nuvarande förhållanden, trender som observerats och utveck- lingen mot bakgrund av redan vidtagna åtgärder och beslut som tagits eller planeras. 1.2Utsläpp av föroreningar till luften som förorsakar lokala och regionala effekter I de flesta delar av anses luftföroreningar vara ett av de allvarligaste miljöproblemen. Detta gäller i EU-länderna såväl som i länderna i . Luftföroreningarna förorsakar allvarliga hälso- och miljöeffekter i större tätorts- och industri- De leder också till skador på känsliga ekosystem inom stora områden på landsbygden i . De föroreningar som är viktiga att ta med i en beskrivning av föroreningssituationen i är svaveldioxid (SO2), kväveoxider (NO x) ammoniak (NH3), flyktiga organiska ämnen (VOCs, volatile organic compounds), ozon, och partiklar, inklusive tungmetaller och svårnedbrytbara organiska föroreningar (POPs, persistent organic pollutants). De årliga utsläppen i presenteras i tabellerna 3.1-3.4 redovisas utsläppen av SO 2, NOx, NH3 och VOCs. Utsläppen presenteras totalt för varje land liksom som förväntade utsläppsnivåer i enlighet med interna-tionella avtal och nationella mål. Utsläppen redovisas också som utsläpp per capita och per ytenhet (tabell 3.5). Tillsammans beskriver dessa uppgifter utsläppens storlek på ett bättre sätt än vad enbart siffran på total utsläppen gör. Utsläpp per invånare och ytenhet Utsläppen av SO 2 per capita liksom per ytenhet är i många fall större i länderna i jämfört med utsläppen i många EU- länder. För NO X är utsläppen per capita störst i medan de räknat per ytenhet är högst i nordvästra delarna av Europeiska kontinenten. I allmänhet finner man de största utsläppstätheterna i de mest tätbefolkade delarna av . Det finns en viss skillnad mellan de olika typerna av föroreningar. Men om man studerar utsläppen inom de olika rutorna i det rutnät () som presenteras av det Europeiska luftövervakningsprogrammet (EMEP) så finns i stort sett de största utsläppen i ett band genom från genom , och till . Tabell 3.1 Utsläpp av svaveldioxid under olika år (SO 2) (1996). Tabell 3.2 Utsläpp av kväveoxider under olika år (1000 2) (1996). Tabell 3.3 Ammoniak utsläpp under olika år (1000 3) (1996). Tabell 3.4 Utsläpp av flyktiga organiska föreningar under olika år () (1996). Table 3.5 Nuvarande utsläpp i ton per km 2 och kg per capita. (Utsläpp från , 1996). Utsläpp av tungmetaller och POPs Utsläppen av ett flertal giftiga ämnen, tungmetaller och POPs, är också betydande. En inventering av dessa utsläpp genomfördes av den tyska miljömyndigheten (Umweltbundesamt). Data från denna inventering kommer att användas för arbete med spridnings- och depositionsmodeller inom de olika havsförorenings- konventionerna och inom konventionen om långväga gränsöver- skridande luftföroreningar (ECE LRTAP). Materialet från invente- ringen har dessvärre inte kunnat utnyttjas i denna rapport. Utsläppen av luftföroreningar i olika europeiska länder kommer i stort sett från samma typer av källor. Utsläppsstatistik som omfattar utsläppens fördelning mellan olika källor har endast funnit att tillgå för vissa länder. Därför har den källfördelning som förekom 1990 använts. För länderna i gäller att förändringarna sannolikt har påverkat inte bara utsläppens storlek utan också utsläppen fördelning mellan olika källkategorier. Det finns vissa systematiska skillnader mellan EU-länderna och länderna i men utsläppskällorna är i stort sett de samma d.v.s. transporter (särskilt vägtrafiken), energiproduktion samt industri- och jordbrukssektorerna. som utsläppen från energi- och industrisektorerna i allmänhet visar på en nedåtgående trend så ökar utsläppen från transportsektorn fortfarande i många europeiska länder. I många länder anses transportsektorn vara den viktigaste källan till luftföroreningar. Utsläppen av svaveldioxid kommer främst från energiproduktion då man utnyttjar svavelhaltiga bränslen. Kväveoxider släpps i första hand ut från förbränning av fossila bränslen i stationära såväl som rörliga källor. Flyktiga organiska föreningar härrör från ofullständig förbränning i bensinmotorer och från förbränning av ved i små anläggningar. Jordbrukssektorn är viktig för utsläppen av ammoniak. Långväga transport av luftföroreningar Luftföroreningar transporteras i atmosfären över långa avstånd och påverkar luftkvaliteten och nedfallet av föroreningar i såväl intill- liggande som avlägset belägna regioner. Transporten av föroreningar som svavel och kväveoxider, ammoniak och oxidanter från utsläpp till det att de deponeras kan beräknas med hjälp av storskaliga modeller som beskriver transporten och nedfallet. Transportmatriser som beskriver spridningen av föroreningar från ett land till ett annat är viktiga för att utarbeta åtgärdsstrategier för minskad luftförorening. Långväga transport förekommer också av andra föroreningar som t.ex. partiklar, tungmetaller och POPs. På grund av den storskaliga spridningen av föroreningar måste åtgärdsstrategierna vara multinationella för att vara effektiva. Avtal om åtgärder har tidigare utarbetats inom ramen för om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (UN ECE LRTAP, United Nations Economic Commission for Europe, Convention on ). Alla de europeiska länderna plus och har anslutit sig till konventionen. En stor del av den fortsatta planeringen av åtgärder mot luftföroreningar i förstärks av de initiativ som EU tagit beträffande försurning och oxidanter. EU har utarbetat en försurningsstrategi och har inlett arbetet med en ozonstrategi. De avtal om minskningar av luftföroreningsutsläppen som slutits , har utarbetats i form av protokoll till . Protokoll som omfattar utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider och VOCs har antagits och trätt i kraft. Ytterligare protokoll planeras för kväve, tungmetaller och POPs. Dessa protokoll kommer, om de genomförs, att leda till betydande förbättringar av miljökvaliteten i hela . Stora investeringar har gjorts för att minska utsläppen av svaveldioxid. Dessa åtgärder har varit framgångsrika och i vissa västeuropeiska länder har utsläppen minskat med . Många länder har redan minskat sina utsläpp till det utsläppsmål för som läggs fast i det andra svavelprotokollet till , se tabell 3.1. Till dessa länder hör de nordiska (utom ), och . Dessutom har vissa av länderna i minskat sina utsläpp till eller under målet för . Dessa minskningar beror i huvudsak på den ekonomiska tillbakagången i dessa länder , men också till viss del på aktiva insatser för att förbättra miljön. Det är viktigt för dessa länder och för miljön som helhet att inte utsläppen tillåts öka när de ekonomiska förhållandena förbättras. För vissa länder kräver åtagandena i det andra svavelprotokollet avsevärda ytterligare reduktioner av utsläppen jämfört med förhållandena . Detta gäller för , , Tysk- land, , , och . Ett nytt kväveprotokoll planeras omfatta alla de miljöeffekter till vilka utsläppen av kväveoxider bidrar, inklusive försurning, eutrofiering, fotokemiska oxidanter och luftkvaliteten i tätorter. Därför krävs att detta protokoll innehåller åtgärdsstrategier mot ett antal olika föroreningar. De förslag om utsläppsreduktioner som avses ligga till grund för förhandlingarna om detta nya protokoll är ännu inte klara. Information om detta kommer att bli tillgänglig . Detta protokoll förväntas emellertid, tillsammans med redan fattande och genomförda beslut nationellt och inom EU, leda till betydande utsläppsminskningar. Som ett exempel införs nu trevägskatalysatorer i alla nya bensindrivna fordon. På kommer detta att påverka miljön i alla delar av . De snabba politiska såväl som ekonomiska förändringarna i länderna i medför att det är mycket svårt att uppskatta utsläppen av andra föroreningar än svavel under de kommande 10 - 15 åren. 1.3Utsläpp till atmosfären av föroreningar som förorsakar globala effekter Klimatförändringar och uttunning av ozonlagret Ackumulering av långlivade föroreningar i atmosfären kan förändra den globala atmosfärens sammansättning, kemi och dynamik. Detta kan leda till klimatförändringar och uttunning av det skyddande ozonlagret. Ozonnedbrytning förorsakas av motståndskraftiga halo- genföreningar, som t.ex. freoner, som endast kan brytas ned av den kortvågiga strålningen i stratosfären. Den globala uppvärmningen (växthuseffekten) förorsakas av ämnen som koldioxid, metan, ozon och lustgas (dikväveoxid) m.fl. De allvarliga effekterna beror till stor del på föroreningarnas långa uppehållstid i atmosfären. Även om åtgärderna för att minska utsläppen är framgångsrika tar det innan koncentrationerna i atmosfären minskar. Eftersom det är fråga om globala effekter så omfattas de inte av beskrivningen nedan av miljötillståndet. Dessa gaser kan emellertid påverka miljön i liksom i andra delar av världen och effekterna är inte enbart direkta utan också indirekta genom globalt förhöjda temperaturer. Klimat- förändringarna kan bland annat leda till permanenta eller tillfälliga översvämningar av många lågt liggande områden i . Utsläppen av koldioxid redovisas i tabell 3.6. nedan. Data som erhållits från Corinair är inte fullständiga, men tillgängliga data indikerar att de största utsläppen sker i , , och . svarar för av de totala globala koldioxidutsläppen, och för av metanutsläppen från mänskliga verksamheter. bidrag till de flesta av människan förorsakade utsläppen av växthusgaser och av ämnen som bryter ner ozon är oproportionerligt stora i förhållande till kontinentens geografiska yta och befolkningens storlek. Förutom åtgärdsstrategier för att motverka utsläppen av föroreningar som är av regional betydelse, utarbetas också internationella strategier för globala föroreningar. Den Internationella Klimatpanelen (IPCC, International Panel on Climate Change) har tagit initiativ till åtgärder mot utsläppen av koldioxid med syfte att motverka klimatörändringar. Detta arbete har inte varit särskilt framgångsrikt. EU- kommissionen har utarbetat ett förslag för att minska utsläppen av koldioxid och motverka växthuseffekten. För att dessa åtgärder skall genomföras kräver EU dock att andra länder också vidtar åtgärder t.ex. länder med stora utsläpp som t.ex. och . Utsläppen av ämnen som bryter ned ozonlagret begränsas enligt och det så kallade Montrealprotokollet. I många länder har man framgångsrikt förbjudit de mycket motståndskraftiga freonerna (CFCs). Även om ytterligare länder minskar sina utsläpp av dessa ämnen kommer det att ta innan ozonhålet läker. Tabell 3.6 Utsläpp av koldioxid (milj. ton CO 2) i olika länder 1990 (Dobris) och 1995 (Corinair, ofullständigt dataunderlag), samt ton per capita 1990. Liksom för svavel och kväve medför de snabba politiska och ekonomiska förändringarna i att det är mycket svårt att beräkna utsläppen av dessa gaser . Dålig luftkvalitet är i huvudsak ett tätortsproblem. Utsläpp av luftföroreningar på låg nivå (i första hand från trafik och lokal uppvärmning) leder till luftföroreningshalter som ofta överskrider nationella och internationella gränsvärden för luftkvalitet. Utanför tätorterna är koncentrationerna i allmänhet låga med ett viktigt undantag för ozon och i viss utsträckning för partiklar. är starkt urbaniserat. av befolkningen bor i tätorter. Luftkvaliteten i europeiska tätorter finns beskriven i rapporter från Europeiska Miljöbyråns, EEA, så kallade for . I många städer överskrider de nuvarande halterna av luftföroreningar t.ex. av svaveldioxid, kvävedioxid, partiklar och ozon de gränsvärden som satts upp av bland andra och EU. Svaveldioxid, kväveoxider och partiklar Halterna av svaveldioxid är något högre i de centrala och östra delarna av och kväveoxidhalterna något högre i EU-länderna. Vad beträffar svaveldioxid och partiklar så har betydande förbättringar skett i många västeuropeiska länder . Detta gäller sannolikt också för städerna i central- och , även om det finns mindre data från miljövervakningsprogram som pågått som bekräftar detta. Många utsläppskällor på låg nivå utgör emellertid fortfarande allvarliga hälsorisker. För luftföroreningar som kväveoxider och vissa flyktiga organiska ämnen t.ex. bensen, är luftkvaliteten i städer i EU-länderna i huvudsak ett resultat av den intensiva trafiken. Förhållandena är på grund av den tätare trafiken i allmänhet värre i EU-städerna jämfört med förhållandena i städerna i . Ozon bildas i de lägre delarna av atmosfären (troposfären) genom reaktioner mellan flyktiga organiska ämnen och kväveoxider. Under högtryck med soliga förhållande och låga vindhastigheter kan höga ozonhalter byggas upp. Dessa episoder med förhöjda ozonhalter är ett allmänt problem i såväl tätorter som på landsbygden i stora delar av . De kan skada ekosystem och material liksom människor hälsa. Överskridande av gränsvärden och riktlinjer för luftkvalitet Gränsvärdena överskrids i tätorter, inte bara i så kallade hot spots, utan också inom stora områden i städerna, den så kallade bakgrundsnivån. se tabell 3.4. Det finns inga sammanställningar av senare data tillgängliga för som helhet. Tabell 3.4 Överskridanden av WHOs riktlinjer för luftkvalitet i större städer i . (Sluyter, ed., 1995), av alla städer* av alla städer* av alla städer* Alla delar av Europe I av de Östeuropeiska städerna Överskridande både i urban bakgrund och vid trafikerade gator. av alla städer* En betydande minskning 1985 - 1990, över hela av alla städer* Lägsta halter i tätorter. *alla städer betyder alla för vilka mätdata föreligger. Ny WHO-riktlinje är fastställd. Timvärdet är satt ca. överskridande kommer alltså att bli följden. Även ett långtidsvärde är fastställt. Luftkvaliteten har i allmänhet förbättrats i hela . Detta gäller särskilt för svaveldioxid, partiklar och bly. Den nuvarande luftkvalitetsövervakningens omfattning är dock inte tillräcklig för att belysa luftkvalitetsförhållandena i europeiska tätorter och för att beräkna förhållandena i hela och för alla de ämnen som är av betydelse för miljön. I länder som och där åtgärder mot kväveoxider vidtogs på ett relativt tidigt stadium, har halterna av kvävedioxid minskat avsevärt. I har minskningen i allmänhet uppgått till mellan 1986/87 och 1995/96. I allmänhet har inte resultaten från luftövervakningsprogrammen kunnat visa på några systematiska förändringar av ozonhalterna . Ett undantag är där en svagt nedåtgående trend kunnat observeras. Beräkningar av den framtida luftkvaliteten Den framtida luftkvaliteten är beroende av vilka åtgärder som vidtas i de olika länderna. För att prognosticera den framtida förorenings- situationen krävs att föroreningsutsläppen kopplas till koncentrations- nivåer med hjälp av modeller. När det gäller föroreningar som släpps ut direkt till luften kan inte haltförändringarna förväntas vara av samma storleksordning som utsläppsminskningarna. För sekundära föroreningar dvs sådana som bildas i atmosfären t.ex. ozon och kväveoxider, så kräver beräkningar av framtida koncentrationer i luft med sofistikerade modeller.