sou · GLB3114 · 1998-01-01 00:00:00 — Ett annat sätt att formulera detta argument är att säga att alla som är beroende av statliga medel ska uteslutas från rätten att rösta. Det finns få, om någon, som föreslår att statsanställda ska fråntas sin rösträtt eller att de som får statliga bidrag ska berövas sin röst. Den politiska retorik som utgår från välfärdsstatens kritiker utvecklas emellertid kring frågan om det beroende som skapas hos dem som mottar socialt understöd. Med nuvarande politik görs understöd till fattiga människor avhängigt av om de har anställning: rätten till välfärd omvandlas till plikten att arbeta. Retoriken kring beroende är särskilt verksam i där välfärd alltid givit andra associationer än i och i motsats till social trygghet i huvudsak betraktats som en po litik för dem som inte klarar sig själva. I senare sociallagstiftning har det federala säkerhetsnätet för de fattiga avskaffats. Lagstiftningen har med president ord utformats för att ersätta välfärd i vår mening med arbetsplikt och därmed göra slut på beroendet. Arbetsplikt och anställning börjar alltså ses som en nyckel till medborgarskap. hävdade i sin inflytelserika bok (1986) att man endast genom tvång kunde förvandla de fattiga till dugliga medborgare. I medborgarskapets namn måste de göras mindre fria och tvingas in i arbete, om nödvändigt även lågt betalt arbete. Dagens ståndpunkt att arbetsplikt kan skapa medborgare bygger på tanken att me dborgarskap kräver oberoende och att oberoende för de flesta innebär att tjäna sitt uppehälle genom anställning. Genom att också omfatta unga mödrar som tar hand om sina egna barn innebär arbetslinjen i den amerikanska politiken ett historiskt skifte i hållning och allmän inriktning. ansåg man att småbarnsmödrar inte skulle förvärvsarbeta; deras arbete var att ta hand om barnen. Allmänt förvärvsarbete börjar nu betraktas som ett 4I volym 3 av , Legislation and (1979:117) formulerar Hayek en modellkonstitution. Han argumenterade för två kamrar. Den andra kammaren skulle ägna sig åt att formulera rent allmänna regler för att styra ett rättrådigt uppträdande. De som valdes till denna kammare skulle vara och utvalda av människor ur samma åldersgrupper. Han noterar att sådana grupper kunde bildas från den ålder då man går ut skolan och med en praktfull patriarkal formulering att de skulle troligen vara mer attaktiva om män från samma åldersgrupp sammanfördes med kvinnor som var yngre. Att arbeta, att äga, att bidra lika nödvändigt villkor för medborgarskap och demokrati som allmän rösträtt. Men är verkligen allmänt förvärvsarbete en lämplig politik för det tjugoförsta århundradet? Paradoxalt nog utvecklas denna nya koppling mellan förvärvsarbete och demokrati då det är tveksamt om en generell sysselsättning, i bemärkelsen avlönat arbete som ger en anständig levnadsstandard, är möjlig att uppnå för alla vuxna. I de flesta utvecklade länder har man med full sysselsätt- ning faktiskt inte avsett förvärvsarbete för alla vuxna utan endast för manliga arbetstagare.5 Dessutom har dagens produktivitetsökning och höjda levnadsstandard i stora delar av världen varit exempel på det som i 1996 kallas ekonomisk tillväxt utan sysselsättning. Den globala omstruktureringen av kapitalismen och alla förändringar som går under namnet globalisering leder inte nödvändigtvis till att fler jobb skapas. Denna utveckling ger anled- ning att på nytt ta sambandet mellan arbete och demokrati under övervägande. En förnyad prövning är emellertid nödvändig även om full sysselsätt- ning visar sig möjlig att åstadkomma. betraktas förvärvsarbete som det enda medborgarna kan bidra med till sam- hällets fromma. Detta blir uppenbart om vi återvänder till de unga mödrarna och arbetsplikten i . Under större delen av detta århundrade har den offentliga välfärdspolitiken i de flesta västländer inklusive inbegripit understöd till hemarbetande kvinnor som tar hand som sina barn, dvs deras arbete har i någon mening kunnat ses som värdefullt och viktigt. I den välkända rapporten and , där grunden lades för den brittiska välfärdsstaten, såg hemmafrun som fullvärdig part i samarbetet med mannen; särskilt mödrarna hade en betydelsefull uppgift. Innebörden i dagens amerikanska arbets(plikts)linje är att det arbete som mödrarna utför inte har något värde och att dessa inte har något att bidra med. Endast förvärvsarbete räknas, endast anställning är sådant arbete som kan skapa medborgare. Man kan invända att detta är en överdrift; arbetsplikt behöver inte nödvändigtvis inbegripa en värdering av det arbete som utförs av gifta hemarbetande kvinnor och mödrar i allmänhet, eftersom politiken endast riktar sig till fattiga mödrar utan manlig partner. 5I Nedeländerna har t.ex. full sysselsättning betytt att av befolkningen hade arbete. Adrianssens (1994:69). mödrar beskrivs allmänt i pressen som ansvariga för en mängd sociala problem som drabbar .) Problemet är att hemarbete, alla uttalanden i anda till trots, aldrig setts som arbete i samma mening som de manliga familjeförsörjarnas förvärvsarbete i det offentliga arbetslivet. På sin höjd har kvinnors hemarbete be- traktats som mindre värt och aldrig givits samma betydelse i förhållande till medborgarskap som anställning. Det är uppenbart att det fram till legat i den anglo- amerikanska välfärdsstatens struktur att gifta kvinnors sociala förmåner inte tillförsäkrats dem i kraft av eget medborgarskap utan via de anställningsförhållanden som gällt för deras män. 6 T.o.m. i – där välfärdsstaten har organiserats på individuell grund och inte kring mannen som familjeförsörjare och där den aktiva arbets- marknadspolitiken utformats så att kvinnor både kunnat förvärvsar- beta och ha barn – har männen haft större fördelar om man mäter över livscykeln p.g.a. ett annorlunda förvärvsmönster. Den feministiska tradition, som kritiserat antagandet att hemarbete har lägre värde än förvärvsarbete eller inte räknas som en samhällsinsats överhuvudtaget, har negligerats. Den feministiska kritiken har också riktats mot det näraliggande antagandet att gifta kvinnor och kvinnor med barn skulle vara beroende. Jag återkommer längre fram till denna kritik; här vill jag först dra uppmärksamheten till några avvikande röster. I andra avseenden må de vara oeniga, men de har det gemen- samt att de avvisar påståendet att anställning innebär oberoende. I Constitution of ser Hayek den anställde som främmande och ofta skadlig för mycket av det som utgör det fria samhällets drivkrafter. Arbetstagare är beroende av arbetsgivare och beroende utvecklar en inställning som är oförenlig med frihet. Oberoende har sitt upphov i privat (materiell) egendom. Anställning kan inte ge upphov till den initiativkraft, uppfinningsrikedom och redobogenhet att ta de risker som är förknippade med att fatta beslut om sin privata egendom.7 Hayeks uppfattning genljuder av de farhågor som fördes över , om att lönearbete utgjorde ett hot mot det 6Se Pateman (1989); (1990); (1990). 7En sådan uppfattning går tillbaka på Kants argument, som jag diskuterat i (1988:168-173), att arbetstagaren saknade en civil personlighet eftersom han tjänade en annan och tillät någon annan att använda honom. hävdade att arbetare måste undantas från rösträtten, liksom alla kvinnor som av naturen saknade civil personlighet. Att arbeta, att äga, att bidra oberoende som krävdes för republikanskt medborgarskap. har formulerat detta synsätt i American Citizenship (1991:94): Lönearbetaren tvingas inte bara lita till andra för gottgörelse för sitt arbete, han kan när som helst avskedas och får då utstå den status- förlust som följer med arbetslösheten. (1991:94) I utgjorde den totalt ofria och icke-gottgjorda slaven det spöke som tydligt och klart underströk oberoendets grundläggande värde. Att förtjäna sin lön (som Shklar säger) kunde jämställas med att avge sin röst som kriterium för medborgarskap i ; det berodde, menar hon, i stor utsträckning på förväntningen att anställning mer skulle vara ett steg på vägen mot att bli sin egen, särskilt genom att få tillgång till stora arealer billig jord (1991:81-82). Det bör tilläggas att denna tillgång på jord förutsatte att urinvånarna – vilka inte fick rösträtt – fördrevs. Hayeks påstående att anställning främjar en inställning som skadar friheten delas av en socialistisk tankeströmning. I Participa- tion and Democratic Theory (1970) diskuterar jag G. H. som hävdade att lönearbete och odemokratiska arbetsplatsstrukturer tränade medborgarna till undergivenhet och inte till demokrati. Verklig demokrati kunde inte skapas om medborgarna fick lära sig underdånighet i arbetet. Han hävdade således att det inte var fattigdomen som var det största sociala problemet, vilket de flesta ansåg, utan underkastelse (han skrev slaveriet, men det är att överdriva när man talar om juridiskt fria och jämlika medborgare). För att turnera påpekande något annorlunda är det största problemet inte ojämlikheten eller utsugningen utan bristen på frihet, dvs underkastelsen. Låt mig nämna ett annat sätt att betrakta anställning som på ett avgörande vis skiljer sig från de antaganden som arbetsplikten bygger på. Det pånyttfödda intresset för medborgarskap har också förnyat intresset för T. H. essä Citizenship and Social Class (1963 [1950]) och hans uppdelning i civila, politiska och sociala rättigheter. (var så gott som samtida med .) uppfatt- ning om medborgarens skyldigheter är mindre känd än hans diskus- sion om rättigheter, men han hävdade att plikten att arbeta – varmed han avsåg anställning, och som han begränsade till manliga familjeförsörjare – var det enda klara exemplet på allmän medborgar- plikt. Denna plikt innebar inte bara att vara anställd utan också att arbeta hårt och lägga ner sin själ i arbetet. betonade också att plikten att arbeta byggde på friv illighet och att det var en nyskapelse som var förknippad med medborgarskapets status (1963[1950]:124). Anledningen till att arbetsplikt och medborgarskap förts samman var upphävandet av de engelska fattigvårdslagarna. gällde den gamla fattigvårdslagen enligt vilken fattiga människor som blev intagna på arbetsinrättning och därmed kom att ligga samhället till last miste sina civila, medborgerliga och politiska rättigheter. Fattigvårdslagens obligatoriska och tvingande incitament till arbete – det hot om förvisning som fattigdomen innebar – var oförenlig med den (frivilliga) plikten att arbeta. Därför kunde inte längre arbets- marknaden bygga på tvång. Särsk ilt i och med inrättandet av välfärdsstatens sociala rättigheter – dvs rätt till social tr ygghet i europeisk terminologi – måste nya incitament skapas. Av den anledningen såg fram mot en förändrad politisk kultur. Som individer måste människorna utveckla sin ansvarskänsla för det omgivande samhället, dvs omfatta tanken om anställning som en tjänst, en frivillig plikt och ett bidrag till övriga medborgare. Jag ska nu diskutera de antaganden som krävs för att man ska kunna identifiera anställning som oberoende och fritt arbete (och b ygger då på min analys i (1988:168–173)). Den oro som noterat för att lönearbete och slaveri inte tillräckligt tydligt skulle kunna åtskiljas har slutgiltigt skingrats: lönearbete eller anställning har gjorts till det ofria arbetets motpol. Att se anställning som ett exempel på fritt arbete kräver ett särskilt individbegrepp. Individen måste förstås som en ägare – ägare till sig själv som person. Förmågor, egenskaper och talanger ses som egendom på samma sätt som materiell egendom. Individen står i exakt samma relation till den egendom som hennes personliga egenskaper utgör som till annan egendom, och hon fattar samma slags beslut om hur den i denna mening personliga egendomen, ska disponeras som i fråga om den materiella. I motsats till slaven, som är en ofri arbetare som sålts på livstid till en enväldig herre och som inte får något i utbyte för det, kontrakterar den fria arbetaren frivilligt ut egendom – en tjänst, eller sin arbetskraft – till att brukas , för vilket han får ersättning. Detta begrepp om individen är av ekonomisk art, eftersom det bygger på en kalkyl över individuella fördelar eller på en cost- benefitanalys. Det är irrationellt att sälja, byta eller hyra ut egendom till någon om utbytet inte bedöms som fördelaktigt för ägaren. Som ägare av sin egendom och med rätt att disponera över denna egendom är individen obeorende och kan sålunda ses som autonom i ekono- misk mening. Denna innebörd av självstyre är av en helt annan typ Att arbeta, att äga, att bidra än det demokratiska medborgarskapets politiska självbestämmande som jag diskuterat tidigare. har åtminstone tre böcker som behand- lar idén om själv-ägande kommit ut, 8 däribland Ownership, Freedom and Equality (1995). diskuterar några problem som är relaterade till min framställning; en fråga som uppstår är därför om Cohens själv-ägande är detsamma som ägande av sig själv som person i min argumentering. refererar inte till , trots att han kritiserar just de libertarianer som jag kallat kontraktsteoretiker och som utgör en av mina måltavlor. tar två antaganden för självklara – jag ifrågasätter dem båda – nämligen: a) att det bara handlar om frågor som rör exploatering; b) att hushållets och äktenskapets privata sfär är irrelevant för hans frågeställning. Som en konsekvens av detta har hans kritiska tanke aldrig nått fram till kärnan i problemet med lönearbete och arbetsmarknad trots att han argumenterar för att socialister bör överge idén om själv-ägandet. hävdar att själv-ägande inte innebär ägande av ett själv: vi menar inte att en person äger något som finns djupt i hennes inre när vi säger att hon äger sig själv. Att säga att A utövar själv-ägande är detsamma som att säga att A äger A; själv betecknar en reflexiv relation (1995:211). I en fotnot (1995:69 not 4) deklarerar han att själv-ägande inte förutsätter att självet står som ägare till och sålunda är åtskilt från sina förmågor. Om det som ägs är åtskiljbart från det som äger så är 'själv-ägande' en omöjlighet, enligt . hävdar alltså att tanken på ägande av sig själv som person – en tanke som är central i min bok – är omöjlig; på sätt och vis har han rätt. Men i en annan mening är denna form av själv-ägande i högsta grad möjlig, eftersom en viktig institution, nämligen anställ- ningsförhållandet, bygger på det. Jag hävdar inte att det som ägs är något djupt inneboende mystiskt själv; snarare återfinns det helt och hållet på ytan. Självet, personen, individen, uppfattas som en samling ägodelar av vilka en del avgör hur resten ska användas. Om denna tanke vore omöjlig skulle den inte kunna utföra det sociala arbete som krävs av den. Jag hävdar att ägande av sig själv som person är en politisk fiktion. Det är en fiktion och som sådan ett faktum som hänför sig till den mänskliga existensen. Människor kan inte göra det som detta begrepp förutsätter att de kan göra men det är helt meningsfullt och 8Två av dessa, (1994) och (1994), handlar om rättigheter, ett ämne som ligger nära men inte sammanfaller med de frågor jag diskuterar här varför jag inte refererar till dem. logiskt att tala som om de kunde det. Människor kan ju i realiteten inte skicka sina förmågor, sin arbetskraft eller sina tjänster till arbetsplatsen utan måste själva gå dit. Att äga sig själv som person är omöjligt i denna mening, men det är en möjlig och nödvändig politisk fiktion – vilket förklarar varför så många författare har pekat på arbetets egenart som vara. Endast om man accepterar denna fiktion kan man skilja tillräckligt klart mellan ofritt arbete och det obeorende som anställning är exempel på. Det som hävdar och som kritiserar vilar faktiskt på just denna politiska fiktion. Märkligt nog går Cohens huvudargument ut på att ägande av sig själv som person inte har någon avgörande betydelse för libertaria- nismen. Han skrev sin bok därför att han blivit oroad av . Vad som skrämde honom var Nozicks argument att beskattning är stöld, varav följer att omfördelning inom välfärdsstatens ram är illegitim. såg att det finns en parallell mellan detta libertarianska påstående om beskattning och välfärdsstat å ena sidan och å den andra det marxistiska påståendet att felet med kapitalismen är kapitalisternas stöld av arbetstid från arbetarna – dvs exploatering. Båda påståendena grundar sig på egendomsägande: i ena fallet ägande av inkomst, i arbetarnas fall ägande av arbetskraft. (1995:230) försöker därför minska attraktionskraften hos antagandet om ägande av den egna personen. Hans strategi går ut på att hävda att det grundläggande argumentet för libertarianer inte är att vi äger oss själva som person utan att staten inte har någon rätt att ålägga eller påtvinga oss icke-kontraktsmässiga förpliktelser (1995:233).9 kan göra detta drag uteslutande på grund av att ägande av den egna personen enligt hans uppfattning – A äger A – innebär ägande av hela personen, inte av ett knippe egenskaper. Ägande av den egna personen i denna bemärkelse står inte i någon nödvändig förbindelse med kontrakt; det kan användas i ett antal olika icke-kontraktsrelaterade politiska syften. Exempelvis kan skilja ägandet av den egna personen från det grundläggande argument som han tillskriver . Genom denna åtskillnad har han emellertid, för det första, frånhänt sig motargument mot det libertari- anska påståendet att ägande av sig själv som person är en nödvändig förutsättning för att man ska kunna skilja mellan fritt och ofritt arbete 9Cohen undviker på detta sätt att besvara två frågor som kontraktsteorins logik ger upphov till. För det första varför arbetare ska hålla till godo med kortsiktiga anställningskontrakt och varför livstidskontrakt är förbjudna även i de fall individer bedömer det som fördelaktigt att hyra ut sin arbetskraft för hela livet (för att bli vad jag i The Sexual Contract benämnde medborgerliga slavar). För det andra (en fråga ställd i Ellerman 1990:3) varför det trots att alla kontrakt är giltiga i frånvaro av yttre rättighetskränkande omständigheter råder förbud mot kontrakt som tillåter en annan person att använda den rösträtt en medborgare äger. Att arbeta, att äga, att bidra eller säga något om underordning. För det andra innebär hans drag också att han inte kan förklara varför libertarianer bryr sig om icke- kontraktsmässiga förpliktelser eller varför jag kallat dem kontraktste- oretiker. Det har jag gjort för att libertarianismen grundar sig på idén att man äger sig själv som person. Oberoende visar man genom att kontraktera ut egendom till ömsesidig fördel – i synnerhet egendom som hänför sig till den egna personen i anställningskontraktet. Enligt uppfattning är icke-kontraktsmässiga relationer med nödvändighet ofria. I hävdar jag gentemot kontraktsteoretikerna att anställning kan betraktas som exempel på ett tillstånd av civil underordning, när idén om ägande av sig själv som person väl en gång erkänts som en politisk fiktion. Detta är en specifikt modern form av underordning som ingår i den juridiska frihetens och den medborgerliga jämlikhetens struktur, som konstitu- erats genom frivilliga kontrakt. I fallet med anställningskontraktet kan arbetsgivaren inte hyra en abstraktion, en tjänst eller ett stycke egendom – men så ser den politiska fiktionen ut. Det är en individ, en person och denna persons förmågor, kunskaper och erfarenheter som hyrs. Men ska dessa förmågor sättas i arbete, måste arbetsgivaren erhålla rätt till kontroll över individen. Arbetsgivaren måste fatta besluten om hur den anställda personen ska användas, hur länge och i vilket syfte. På så sätt skapas ett underordningsförhållande i anställningen. Att medge att anställningsrelationen inbegriper kontroll över personer, inte hyrande av tjänster, förmågor och arbetskraft – att denna institution innefattar underordning – innebär att det uppstår otrevliga frågor om dess förhållande till demokrati. Arbetsmarknad och anställning som institution är ett stort fält för olösta demokratiska problem. Lönean- ställningen utgör ett hinder för medborgarnas självbestämmande och utvecklar vanor, attityder och synsätt som inte gynnar demokrati. är en av de få forskare som gjort en kritisk analys av anställningsförhållandet som ligger i linje med min egen (vi har dock formulerat våra argument oberoende av varandra). Han tillbakavisar påståendet att ägande implicerar företagsledningens rätt att bestämma hur de som använder produktionsmedlen ska handla. Ägandet, hävdar han, medför rätten att utan deras medgivande utesluta andra från att använda egendomen, men innefattar inga andra rättigheter. 10 Rätten att bestämma över andra människors handlingar, 10Det är mycket ovanligt att man, som Ellerman, utmanar den djupt rotade uppfattningen att kapitalism definieras av privat egendom snarare än av produktion organiserad på basis av ett lönearbetssystem. Han ifrågasätter den grundläggande myten att ägande av ett företag är en egendomsrättighet, samt uppfattningen att den rätten att vara chef och tala om för dem vad de ska göra, har anställningskontraktet som förutsättning; den som anställer någon köper dessa rättigheter i anställningskontraktet (1992:19). Ellerman riktar uppmärksamheten mot det sätt varpå arbetskraft och tjänster i nationalekonomin behandlas som vilken produktionsfaktor som helst. Detta, hävdar han, är en falsk förespegling. Vid anställning hyr man rätten att använda personer, precis som rätten att använda kapital (1995 kap 1). Arbetare blir bara produktionsfaktorer genom ett kontrakt som låtsas att mänskliga handlingar är överförbara på samma sätt som döda ting som sätts i arbete (1992:20). Ellerman kommer därför till slutsatsen att det avgörande problemet för demokrati och självbestämmande inte ligger i egendomsrättigheter, utan i anställningsinstitutionen. Det finns emellertid en betydelsefull skillnad mellan Ellermans argumentering och min egen. I likhet med och de flesta andra förespråkare för arbetsplatsdemokrati antar Ellerman att arbetsplatser kan diskuteras isolerat från det sociala livets övriga sfärer – särskilt de som betecknas som privata – och att könsarbetsdelningen på arbetsplatserna saknar betydelse för demokratin. anmärker t.ex. att socialistiska föregångare opponerade sig mot marknaden och föredrog omfattande centralplanering (1995 s. 255) . Detta gäller dock inte de pionjärer som föregick och som han och avfärdade som utopister. Dessa förespråkade en samhällsmodell som byggde på vad de kallade samverkan och försökte främja förändring inte genom centralplanering utan genom konkreta exempel i form av praktiska samlevnadsexperiment. Vissa av dem, t.ex. som jag behandlar i , var också feminister och medvetna om betydelsen av förhållandet mellan de gifta kvinnornas (privata) underordning och arbetsfördelningen i den samverkande socialismens offentlighet. som gör anspråk på överskottet parten med rätten till produktens värde minus inputkostnaderna har denna rätt i kraft av ägandet av företaget, dvs som en egendomsrättighet. Rätten uppstår, hävdar han, snarare genom det mönster som uppstår genom strukturen i de kontrakt som ingås på input- eller faktormarknaderna. Dessa kontrakt bestämmer vem och vad som hyrs av vem. Vem som bestämmer verksamheten (dvs den part som bedriver produktion, inte bolaget som ägs av aktieägarna) avgörs genom kampen om 'hyres'kostnaden /hiring contest/ och den som går segrande ur denna är praktiskt taget alltid en och samma sida. Den rådande styrkebalansen i förhandlingarna om hyreskostnaden innebär, tillsammans med det vitt spridda antagandet att arbete inte hyr kapital, att myten om ägande sällan erkänns. Se Ellerman (1992), särskilt kap 1, 6, 8; Ellerman (1995) kap 2. 11Ett skäl till att förbiser anställning och arbetskraftens könsarbetsdelning är att han, i typisk gammalmarxistisk tradition, fullständigt ignorerar andra socialistiska argument – och feminismen; argumentationslinjer som starkt avlägsnat sig från marxismen, partiets auktoritära ledning och en centralt planerad ekonomi, och som Att arbeta, att äga, att bidra