sou · GLB3161 · 1998-01-01 00:00:00 — Utredningen vill ändå påtala samhällets ansvar för att uppmärksamma dessa barn och deras föräldrars behov av stöd i sitt föräldraskap. 11.2Föräldrar som sviktar i sitt föräldraskap ·Stöd till föräldrar som sviktar i sitt föräldraskap bör vara nät- verksstärkande och visa praktiskt på barns utveckling och behov. ·För stöd till dessa familjer är det angeläget att tar initiativ till tvärfackliga konferenser för att utveckla samarbetet mellan dem som arbetar med barn och familjer. -OTIV F¶R UTREDNINGENS BED¶MNING Trots ett väl utbyggt samhälleligt skyddsnät växer många barn upp un- der förhållanden som inverkar negativt på deras utveckling. Socialar- betare, sjuksköterskor, förskollärare, lärare, läkare, kuratorer och psy- kologer möter familjer där föräldrar sviktar i sin omsorgsför- måga. I dessa familjer finns barn som utsätts för olika grader av för- summelse, vanvård och övergrepp och föräldrar med svåra samlevnads- och sociala problem.92 Vid kännedom om bristande omsorg och barnmisshandel kan perso- nal inom t.ex. skola, vård och omsorg ställas inför svåra personliga och yrkesmässiga val. Att konfronteras med situationer där föräldrar inte förmår att ge sina barn omsorg och trygghet och att våga reagera på sådana missförhållanden ställer, trots regler och lagar om anmälnings- skyldighet, stora krav på det omgivande samhället. Olika yrkesgrupper har ofta olika synsätt på vad som kan vara skad- ligt i barns uppväxtförhållanden och vad som skall betraktas som om- sorgssvikt hos föräldrar. Om föräldrar som sviktar i sitt föräldraskap skall kunna tillgodogöra sig stöd från samhället kräver det att det pro- fessionella nätverket reagerar på signaler om att inte allt står rätt till. Samarbete över yrkes- och verksamhetsgränser ökar förutsättningar för att i ett tidigt skede erbjuda stöd i föräldraskapet till föräldrar som sviktar i sin föräldraroll och för att upptäcka och skydda barn som far illa. 92 Killén, Svikna barn, Wahlström&Widstrand, 1993. 222 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER %XEMPEL P¥ TV¤RFACKLIG UTBILDNING I har kommunstyrelsen beslutat att ge- nomföra lokala utbildningsprogram som riktas till samtliga yrkesgrup- per som möter barn och familjer. Programmet tar sin utgångspunkt i individ- och familjeomsorg. Verksamheten riktas till såväl den egna personalen, som till landstingspersonal och företrädare för intresseorganisationer och föreningar. Delar av programmet är tänkt att genomföras i integrerade och områdesbaserade grupper och syftar till att bilda lokala professionella nätverk. I de lokala nätverken är det tänkt att gemensamt arbeta fram verksamheter avpassade efter de be- hov som barn och föräldrar har i närmiljön. Programmet skall ge delta- garna en gemensam bild av stadsdelen, ge kunskap om vars och ens verksamhetsområden och förmedla allmän baskunskap om ansvaret för barn som riskerar att fara illa. Det syftar till att förstärka samarbetet för utsatta familjer och att utveckla lokal samverkan för att tidigt uppmärk- samma barn och föräldrar som kan behöva skydd och stöd. Riktade insatser till föräldrar med olika former av psykosociala svå- righeter förekommer inom individ- och familjeomsorgen på de flesta håll i landet. är de riktade till småbarnsföräldrar och sker i sam- arbete mellan individ- och familjeomsorgen, mödra- och barnhälsovår- den, barnpsykiatrin, ungdomsmottagningar och studieförbund. Det är vanligt att sådana verksamheter äger rum vid öppna förskolor eller fa- miljecentraler. Där har socialsekreterare ett naturligt samarbete med andra personalgrupper som möter föräldrar. Metoder och innehåll vari- erar utifrån gruppens sammansättning och behov. Vanligt förekommande är gruppverksamhet för ensamstående mammor med små barn, invandrarkvinnor, unga blivande föräldrar, föräldrar eller mammor som är mycket unga, och frånskilda pappor med umgängesrätt. Gruppverksamheterna har ofta ett återkommande tema. Det kan t.ex. handla om att laga mat och äta tillsammans, handar- beta, konversera på lätt svenska eller lära sig babymassage. finns det ofta en socialpsykologisk aspekt som går ut på att lära föräld- rar att se och bekräfta sina barn, deras framsteg och på att förbättra re- lationen föräldrar - barn. Alla föräldrar kan i något skede under barnens uppväxt svikta i sitt föräldraskap. Detta kan t.ex. bero på att man har ett extremt vårdkrä- vande barn eller att man tillfälligt hamnat i en situation av extrem press. individ - och familjeomsorg har ansvaret för att erbjuda föräldrar lämpliga stödinsatser och ansvaret för att bedöma om pågående insatser räcker till i familjer där föräldrar sviktar i sitt föräldraskap. Sådana insatser måste alltid föregås av en noggrann social utredning. SOU 1997:161 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER RIKTAD F¶R¤LDRAUTBILDNING 223 insatser syftar i första hand till att hjälpa föräldrar att inse att de har ett problem, att kunna formulera sina behov och att motivera dem att ta emot och använda sig av det stöd som erbjuds. Föräldrastärkande verksamheter som anordnats för föräldrar som sviktar i sitt föräldraskap bör vara att stärka föräldrarollen, skapa möjligheter att praktiskt visa på barns utveckling och behov och att stärka de sociala nätverken. Det skall inte ersätta insatser såsom individuellt bistånd eller bistånd i grupp, utan i stället utgöra ett komplement till samhällets övriga insatser. %XEMPEL P¥ VERKSAMHETER MED RIKTAT F¶R¤LDRAST¶D Det finns framgångsrika behandlingsmodeller för att förbättra föräldra– barnrelationen. Gemensamt för olika metoder är att de stärker föräld- rarnas självkänsla och lyfter fram deras betydelse för sina barn. Genom familjebehandling i hemmen kan t.ex. familjeterapeuter/familje- behandlare på uppdrag av arbeta i enskilda familjers hem med olika vardagssituationer och samspelsmönster. Ett metodutvecklingsprojekt för att göra familjen mera delaktig i planeringen av insatser är Svenska Kommunförbundets projekt med s.k. FAMILJER¥DSLAG, som pågår i regi Projektet har även stöd från och . Familjerådslag är en metod för att förmå familjer, vars barn är aktuella för insatser enligt socialtjänstlagen, och deras an- höriga, att bli delaktiga i diskussioner och i planeringen kring barnet. Det viktigaste inslaget i ett familjerådslag är att familjen bjuder in anhöriga och närstående personer som de vill ha med. Familjerådslaget förbereds och genomförs av en samordnare som är fristående från både och familjen. Modellen går ut på att det är familjen själv som kommer fram till beslut om hur deras barn skall fostras och växa upp. Om familjens plan godkänns av blir ansvar att stödja och hjälpa familjen att genomföra sin plan. skall utvärderas vid projekttidens slut. I "OR¥S har ett förebyggande arbete, (, riktat till gra- vida kvinnor och familjer med barn i åldrarna 0–utvecklats i sam- verkan mellan mödra- och barnhälsovården, barnomsorgen, individ- och familjeomsorgen, , arbetsförmedlingen och försäk- ringskassan. Syftet är att upprätthålla och utveckla en kedja av primärt och sekundärt förebyggande arbete för föräldrar med små barn. Verksamheten innefattar en öppen verksamhet, spädbarnsgrupp och familjeförskola. 1996/97:124. Ändring i socialtjänstlagen. 224 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER $EN ¶PPNA VERKSAMHETEN är ett generellt erbjudande till föräldrar och barn i åldern 0–där vuxna kan utbyta erfarenheter och lära av varandra och varandras barn. Syftet är att bryta isolering och erbjuda en mötesplats där familjer som har behov av riktat stöd kan få sådant. 3P¤DBARNSGRUPPEN är till för gravida kvinnor med psykosociala problem från ca åttonde månaden till barnet är . Syftet är att stärka modern i föräldrarollen, stärka samspelet mor och barn samt skapa kontakter med andra mödrar . &AMILJEF¶RSKOLAN är till för föräldrar och barn i åldern 1–. Syftet är att stärka föräldrar i deras föräldraroll, hjälpa dem att se barnets be- hov, ge modeller för vardagsrutiner och gränssättning samt att stödja föräldern att komma igång med sysselsättning. I 3TOCKHOLMS KOMMUNFULLM¤KTIGE beslutades i november år1997 att ge stadsdelsnämnderna ansvar för att organisera och vidareutveckla allmänt och riktat föräldrastöd samt att ge kommunstyrelsen i uppdrag att anordna en konferens och ta fram ett utbildningspaket för att sprida erfarenheter och stimulera till metodutveckling vad gäller stöd i .ORRMALMS STADSDELSF¶RVALTNING i har erhållit projekt- medel från kommunstyrelsen för att starta en försöksverksamhet med öppet och riktat föräldrastöd. Projektets syfte är att utveckla och pröva metoder för att stärka föräldrar som behöver allmänt stöd i sitt föräldra- skap och att utveckla riktat stöd till föräldrar som sviktar i sin omsorgs- förmåga. Verksamheten planeras i samarbete med distriktets öppna för- skola. Projektet skall ge föräldrar möjlighet att mobilisera sina resurser, ge kunskap om barns utveckling och ge möjlighet till kontakt och gemen- skap med andra. Tanken är också att ge föräldrarna kunskap om sam- hällets resurser för barnfamiljer och att de föräldrar som ingår i för- äldragrupper skall kunna vara ett stöd för varandra. I den öppna verk- samheten ingår dels att telefontid finns på vissa kvällar för föräldrar som önskar rådgivning (föräldratelefon), dels att bilda samtalsgrup- per för föräldrar som så önskar. För föräldrar med småbarn som är osäkra i sin föräldraroll kommer stadsdelsförvaltningen att erbjuda rik- tade föräldragrupper med praktisk inriktning. Föräldrarna kommer att hänvisas till grupperna genom barnavårdscentralerna eller genom so- cialsekreterare. 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER ·Folkhälsoinstitutet bör få i uppdrag att stimulera till utveckling, spridning och utvärdering av projekt om att förebygga och in- formera om kvinnlig könsstympning. ·informera om kvinnlig könsstympning och dess skadeverkningar till berörda invandrargrupper samt till yrkesverksamma som mö- ter föräldrar från länder där kvinnlig könsstympning praktiseras. Kvinnlig könsstympning är enligt Lagen med förbud mot omskärelse av kvinnor (1982:316) förbjuden i . I , artikel 24 p. 3 stadgas att konventionssta- terna ska vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Enligt förar- betena till konventionen är kvinnlig könsstympning en sådan sedvänja. Könsstympning är främmande för den svenska kulturen och den väcker starka emotionella reaktioner. För att bemöta kvinnor och män med respekt som låtit eller önskar att omskära sin döttrar, krävs en dju- pare förståelse och medvetenhet om den kulturella bakgrunden. För att erbjuda stöd till familjer eller grupper i syfte att förhindra könsstymp- ning krävs utbildning information och upplysning. Kvinnlig könsstympning är en tretusenårig, djupt rotad tradition som förekommer i afrikansk- muslimska länder i . Traditionen har ingenting med islam att göra. Det finns olika teorier om var tradi- tionen först har uppstått. Kvinnlig könsstympning har tillämpats i det gamla och traditionen har sannolikt spridit sig därifrån till andra delar av . Flickor könsstympas i olika åldrar, från spädbarn upp till puberteten. Ingreppet görs vanligen när flickorna är i hemländerna, ofta under primitiva omständigheter. 10–av flickorna dör efter ingreppet. För familjer i exil är det vanligt att ingreppet sker högre upp i tonåren, oftast i samband med att dottern får göra en resa till hemlandet. En icke omskuren kvinna betraktas inte 94 Tjänsteutlåtande till –10–17, i . Ärendenummer 181/1996. 226 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER Hon är oren och får inte be sina böner eller gå till moskén. En icke könsstympad kvinna kan inte bli gift. Familjer som bosatt sig i länder där traditionen är förbjuden och inte tillämpas konfronteras med nya synsätt. Traditionen är så djupt förknippad med den egna identiteten att människor, trots medvetenhet om riskerna med ingreppet och alla begränsningar i livskvalité som det medför, väljer att könsstympa sina döttrar. Att riskera att ställas utanför den egna gruppen och att riskera att döttrarna förblir ogifta, är en otänkbar situation för många. Sedvänjan med kvinnlig könsstympning förekommer i ett bälte tvärs över den afrikanska kontinenten i muslimska länder. Det förekommer i huvudsak tre olika former av könsstympning där det kvinnliga könsor- ganet skärs bort i olika omfattning. Vid den grövsta formen, Infibula- tion eller Faraonisk omskärelse skärs kvinnornas hela könsorgan bort och endast litet hål lämnas kvar. Denna form av könsstympning prakti- seras till i och , dvs. från de länder i som står för den största och snabbaste ökningen av flyktingar till . Detta innebär att många kvinnor i lider av de komplikationer som ingreppet medför och många små flickor som riskerar att könsstympas. Vid Faraonisk omskärelse är ingreppet så stort att kvinnorna förlorar sin sexuella förmåga och komplikationerna efter ingreppet är ofta mycket svåra. används i internationella sammanhang begreppet Femal Genitale Mutilation, på svenska kvinnlig könsstympning, som bättre beskriver vad ingreppet innebär. (Kvinnlig könsstympning är inte jämförbar med manlig omskärelse där mannen behåller sitt könsorgan och den sexuella förmågan är intakt). finns en internationell opinion mot kvinnlig könsstympning, som bland annat är stor även i geografiska områden där den praktiseras. har arbetat med frågan om kvinnlig könsstympning i och har genom föreläsningar och konferenser bidragit till att kunskaper om könsstympning spridits, framförallt till personal inom hälso- och sjukvården. För att utveckla metoder med syfte att förhindra könsstympning förlade ett treårigt pilotprojekt hos , Hälsofräm- jande åtgärder för kvinnor och barn. I uppdraget ingick att utarbeta förslag till riktlinjer för olika personalgrupper. Det visade sig bl.a. att det genom medicinsk och religiös upplysning om könsstympning var möjligt att förmå familjer att avstå från ingreppet. 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER redovisas i rapporten Den smärtsamma traditionen av Projektet fick medel för att sprida kunskap om erfarenheterna i om kvinnlig könsstympning i landet. En viktig slutsats från projektet är att det finns ett starkt behov av ökad kunskap om dessa frågor både inom de grupper där könsstympning förekommer och inom personalgrupper som möter familjer och barn från områden där traditionen utövas. har inga planer att fortsätta med arbetet med att motverka kvinnlig könsstympning . Genom utbildning och upplysning inom de grupper där kvinnlig köns- stympning praktiseras och genom utbildning till personalgrupper och stöd till invandrarföreningar som möter familjer från länder där köns- stympning förekommer, finns det förutsättningar att sedvänjan kan upphöra. 11.4Stöd i föräldraskapet för misshandlade kvinnor ·Socialstyrelsen bör få i uppdrag att ytterligare utveckla och sprida erfarenheter och metoder för verksamheter som syftar till att stödja misshandlade kvinnor i sitt föräldraskap. ·BRÅ bör få i uppdrag att föreslå metoder till regeringen för att få en bättre statistisk redovisning över barn som växer upp i hem där modern utsätts för misshandel. -OTIV F¶R UTREDNINGENS F¶RSLAG Barn till misshandlade kvinnor får lite uppmärksamhet av myndigheter p.g.a. den akuta situation som deras mamma befinner sig i. Bland den personal som möter mammor och barn i dessa situationer saknas ofta kunskap om hur man kan samtala och ge stöd till barnen om vad som inträffat. Det saknas även rutiner för att medvetandegöra mamman om barnens speciella behov och för att stärka henne i hennes föräldraskap. Enligt statistik från ökade antalet polisanmälningar om kvin- nomisshandel med mellan åren 1990–1994. 95 , Den smärtsamma traditionen, . 228 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER har ingen märkbar ökning skett. gjordes 18 560 anmälningar. Bland dessa fanns 14 677 misstänkta gärningsmän som var bekanta med offret. Av statistiken framgår tyvärr inte hur många kvinnor som har barn, men man kan anta att en del inte har några och att andra har flera än ett. Av intervjuundersökning om offer för våldsbrott 96 framgår att av samtliga våldshändelser har föranlett polisanmälan. En anledning till att våld mot kvinnor inte alltid polisanmäls kan vara att kvinnor som lever med män som misshandlar med tiden upplever våldet som normalt, och inte definierar det som ett brott.97 Andra kvinnor kan uppleva våldet som en privat angelägenhet som ingen utomstående har med att göra. Polis- anmälningar om våld mot kvinnor är indelade i grov misshandel och ringa misshandel. I dessa rubriceringar ryms även psykisk misshandel. När misshandel polisanmäls rör det sig oftast om fysisk misshandel. Psykisk misshandel mot kvinnor ingår ofta i en total misshandelssitua- tion. Många kvinnor är rädda för att söka hjälp vid misshandel och tror att deras situation blir värre om de gör en polisanmälan. Andra tror el- ler hoppas att misshandeln är en engångsföreteelse. De flesta kvinnor har dock blivit misshandlade innan de söker skydd eller gör en polisanmälan. Misshandlade kvinnor kan t.ex. få skydd genom landets kvinnojourer, genom individ- och familjeomsorg eller som i och , genom kommunens mottagning och boende för misshandlade kvinnor. Många av de kvinnor som söker skydd har barn. I uppger Kriscentrum för kvinnor att de flesta som söker skydd hos dem vanligen har ett eller två barn. Barn som har upplevt att deras mödrar har blivit misshandlade lever i ett spänningstillstånd. De är rädda för att somna, äter dåligt, bevakar sin mamma och tar ofta på sig skulden för misshandeln. Pojkar som sett sina mammor bli slagna följer ofta samma mönster som sina pappor. När de är arga på mammorna reagerar de med att slåss i större utsträckning än andra barn. Många föräldrar vill ogärna tro att barnen uppfattat så mycket som de faktiskt har gjort av misshandeln. De för- klarar t.ex. att barnen har sovit när misshandeln pågick och vill inte oroa dem i onödan genom att prata om vad som har skett. Barn förstår inte orsaken till våldet. De lägger ofta skulden på sig själva, eftersom bråken ofta kretsar kring något som barnen har gjort eller som har med dem att göra. Barn som upplevt att föräldrarna har blivit slagna har ett 96Olsson M., Våldsbrott. 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER stort behov av att få tala om det som hänt och få det bekräftat av vuxna i sin närhet. har i sin doktorsavhandling upp i vål- dets närhet, konstaterat att barn som upplevt våld i hemmet saknar stöd och saknar förtroende för det omgivande samhället. 99 Socialsekreterare, psykologer, skolsköterskor och skolkuratorer har inte reagerat på barnens signaler om hjälp eller förmått att hjälpa dem. Av femton ungdomar i åldern 18–som djupintervjuats av , har alla utom en fruktat för sitt liv under sin uppväxt. En tredjedel av ungdomarna har utsatts för sexuella övergrepp i hemmet. Av de pojkar som intervjuats har alla slagit sina flickvänner och hälften av flickorna har blivit slagna av sin pojkvän. Alla ungdomar har upplevt det psykiska våldet i hemmet som det värsta. Gemensamt för de flesta ungdomarna var att de kände stark tilltro till sin mamma som trots sin utsatta situation tagit hand om allting. För kvinnor som lever i misshandelssituationer blir våld och kränk- ningar snabbt en del av vardagen. Av sina män har de inför barnen fått höra att de inte duger till något, att de inte klarar sig själva och att de är dåliga mödrar. Kvinnorna blir isolerade och får ingen motbild till den bild som mannen ger. I familjer där mannen styrt med våld och hot, har mamman också förlorat sin auktoritet gentemot barnen. Barnen lyder inte och för kvinnan är det svårt att övertyga dem om att det är henne de skall lyda (och att detta kan ske utan att barnen behöver tillgripa hot och våld). 100 I den process av våld som kvinnorna genomgår är det till slut svårt att se barnens behov och att skilja dem från sina egna. Bland kvinnor som misshandlas finns en stor variation vad gäller förmåga att ta hand om sina barn. Många kvinnor sviktar i sin omsorgs- förmåga till följd av misshandeln och den långvariga pressen. av ro och omvårdnad visar dessa mammor sig vara mycket kapabla. Hos en del kvinnor som utsätts för upprepad misshandel kan det dock finnas svårare problem och insatser av mera djupgående ka- raktär är nödvändiga. Kvinnor som misshandlats söker skydd i en akut situation. När de kommer till polis, socialsekreterare eller kvinnojourer tas i allmänhet all energi och kraft i anspråk för att lösa det akuta problemet. Kvinnan kan behöva läkarvård, skyddat boende, kläder, mat och pengar. 98Eliasson,M., Mäns våld mot kvinnor. 99Weinehall,K., Att växa upp i våldets närhet, 1997. 100Barn, våld och alkohol. F-serie nr 13, 1997. konferens om föräldrautbildningen för samordnare och utbildningsansvariga inom mödra- och barnhälsovård. 230 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER myndigheter och organisationer som arbetar med att stödja misshand- lade kvinnor håller det på att växa fram en insikt om de påfrestningar som det innebär för barn att växa upp i en familj där mamman blir sla- gen. För kvinnor och barn som levt i misshandelsmiljöer är det nödvän- digt att få stöd och omsorg från omgivningen för att de skall orka fun- gera. För kvinnorna är det viktigt att stödet även omfattar föräldraska- pet och barnens särskilda behov av stöd. Flera studier har visat att våldet tenderar att överföras mellan generationer om inte barnen får hjälp med att bearbeta sina upplevelser. 5TREDNINGEN OM F¶R¤LDRAUTBILDNING anser att det för att följa utveck- lingen och för att utveckla verksamheter till misshandlade kvinnor med fokus på föräldraskapet, är viktigt att samhället har kunskap om hur många misshandlade kvinnor som har barn som växer upp i hem där våld förekommer. Utredningen anser därför att BRÅ bör få i uppdrag att föreslå metoder till regeringen för att få en bättre statistisk redovis- ning över hur många barn som växer upp i hem där modern utsätts för misshandel och att bör få i uppdrag att utveckla och sprida metoder som syftar till att stödja misshandlade kvinnor i sitt för- äldraskap. 6ERKSAMHETER MED ERFARENHET AV KVINNOR OCH BARN SOM UTSATTS F¶R V¥LD Inom den psykiatriska barn och ungdomsverksamheten (PBU) i har funnits en specialenhet, Lotsen, som specialiserat sig på att arbeta med barn till misshandlade mödrar. PBU mottagningen Lotsen är den enda barnpsykiatriska mottagning i som inriktat sig på att arbeta med barn i familjer där mamman blivit utsatt för fysiskt och psykiskt våld eller hot om våld. Personalen har träffat barnen och deras mammor var för sig, och tillsammans, för krisbearbetning. Mödrar som brutit upp från en våldsrelation har erbjudits att delta i mammagrupp på Lotsen, där mammarollen varit i centrum. Mammor som levt i misshandelssituationer har, enligt erfarenheter från Lotsen, svårare att sätta gränser för sina barn än andra mödrar. Pojkar har inom sig en fö- rebild av sin pappa och har lärt sig att fysisk styrka kan användas för att få igenom sin vilja. Barnet lär sig rikta sin ilska och besvikelse mot modern. Barn som levt i våldets närhet har ofta fått höra av sin pappa eller styvpappa att mamman är oduglig. Mammorna har därför svårt att räcka till, de har förlorat sin föräld- raauktoritet och kan inte utan hjälp hitta verksamma förhållningssätt att påverka sina barn. Utan stöd är risken stor för att mönstret från den gamla familjen upprepas. Lotsens arbete med mödrarna har handlat om att stärka och att återupprätta deras föräldraskap. 3T¶D TILL VISSA ¶VRIGA GRUPPER tema i arbetet med mödrarna har handlat om problem i samband med barnens umgänge med fadern. kan det t.ex. vara lämpligt att barnet, sett ur barnets perspektiv skall få träffa sin pappa? I sitt arbete med barn till misshandlade mödrar har Lotsen träffat pappor. Lotsens erfarenhet visar att det är det möjligt att involvera och motivera fäderna att delta i samtal, utifrån barnets behov av hjälp. Lot- sen menar att följande förutsättningar bör vara uppfyllda innan um- gänge bör ske med pappan –barnet skall inte vara oroligt för att våldet upprepas,