sou · GLB3116d7 · 1998-01-01 00:00:00 — Betoningen på själva beslutsprocessen syftar självfallet till att uppmuntra beslutsfattare att verkligen beakta barnen och hejda sig innan barnets intresse körs över. Kanske kan en debatt om barn- konsekvensen stimulera framtagandet av andra alternativ som bättre möter barns krav. har betonat vikten av debatt. Den har markerat att ansvariga myndigheter bör kunna visa varför de valt ett mindre barnvänligt alternativ, när så skett. Med andra ord, bevisbördan läggs på beslutsfattaren och i det inkluderas en skyldighet att redovisa beslutsunderlaget. Barns bästa i fyra punkter= Barn ska ha rätt att leka med kompisar om inte familjen ska göra något speciellt. Barnen blir mycket gladare då. Barn ska ha rätt till att få hjälp av mamman och pappan vid mobbing och när dom känner sig utanför. Barn behöver hjälp för att komma någon vart i livet. Om man har slagit någon eller sparkat någon ska man inte bara få skäll, utan också förklaring varför man inte får göra så. För att då förstår barnen hur farligt det är. Föräldrar ska inte slå barn. För det finns andra utgångar, till exempel att prata med dom. Men om inte heller föräldrar eller andra närstående agerar för barnets bästa, vilket ansvar har då myndigheterna? I extrema fall, som vid misshandel och andra kränkningar, måste de enligt konventionen ingripa, även mot vårdnadshavarens vilja. Men det finns mindre tydliga exempel som när asylsökande barn hålls gömda eller på annat sätt får bära en alltför tung börda i kampen för att få stanna i landet. Inte heller sådana förhållanden – även om de är framprovocerade – befriar myndigheterna från ansvar för sina egna beslut. konkreta effekten på barnet som är det väsentliga; blir skadan av ett polisingripande svår, duger det inte att bara lägga skulden på föräldrarna som inte samarbetade. Just i det fallet finns naturligtvis risk att utnyttjas av människor som fått avslag på sina ansökningar även när det beslutet var rimligt. Myndigheternas reaktion borde rimligen vara att i varje enskilt fall söka smidiga lösningar och alltid sätta barnets bästa i främsta rummet. Låt mig summera. fångar upp det tidigare be- greppet barnets bästa, men utvecklar det till en övergripande princip. Barnets intressen skall beaktas vid alla åtgärder av myndig- heter och till och med vissa privata institutioner som berör barn. Med principen betonas betydelsen av en medveten och aktiv process att fastställa vad som är bra för barnet och att väga detta i konventionens anda mot andra intressen. I grunden handlar det om en ny attityd, att anlägga ett barn- perspektiv i de politiska, administrativa men förstås också de privata besluten. Utmaningen är att spegla den attityden i vardagslivet. Här några hållpunkter för en dagordning: 1) Principen om barnets bästa bör speglas i lagstiftningen. Begreppet barnets bästa finns redan tydligt i svensk lag, till exempel i och socialtjänstlagen. Ett något bredare grepp togs när portalparagrafen om barnets bästa infördes i utlänningslagen. Den metoden skulle kunna användas vid kommande revideringar av andra relevanta lagverk. Det skulle framhäva den nya dimension av principen som kommit med , att det handlar om alla åtgärder som berör barn. Här finns en intressant anknytnings- punkt i vår grundlag genom bestämmelser i regeringsformen om att den offentliga verksamheten skall tjäna den enskildes välfärd; en viktig konsekvens borde vara att barnets bästa gäller i samhällsplane- 2) Efterlevnaden av lagtexten om barnets bästa bör utvärderas och prövade i vilken mån ändrat beslut eller processer med anledning av den nya portalparagrafen i Resultatet blev att det inte gick att spåra någon förändring (vilken nämnden förklarade med att lagändringen bara bekräftade gällande praxis). Här finns uppenbarligen behov av ett Även på andra områden kan det vara motiverat att utvärdera hur dömande instanser faktiskt tolkar gällande lag när det gäller barnets bästa. 3) En utvärdering bör också göras av hur principen om barnets bästa tolkas inom socialtjänst, barnomsorg och skola, liksom inom Principen om barnets bästa blir inte konkret förrän den integreras i den tunga kommunala verksamheten. I vilken mån är personalen informerad och utbildad för att främja detta? Vilken roll spelar och Skol- verket för att främja principen om barnets bästa? 4) Ett genuint barnperspektiv bör introduceras i den politiska Detta gäller såväl riks- som kommunalpolitiken. barnbilagan Barn som publicerades med statsbud- geten var ett steg i rätt riktning, även om kommande upplagor borde kompletteras med mer problemorienterad analys. Även på kommunalt plan skulle det vara värdefullt med budget- bilagor som beskrev vad planerad verksamhet skulle betyda för barnen i kommunen. Detta skulle förhoppningsvis ge underlag för en mer barnorienterad diskussion. Inrättande av kommunala barnombud skulle också kunna bidraga till att sätta barn i fokus. Barns vilja växer inte längre i skogen= Familjen är ännu en ung demokrati. Barn ska respekteras och tas på allvar. Krav på blind lyd- nad har ersatts av diskussioner och kom- promisser. Men demokrati kräver tid och tålamod. I den moderna familjen råder ofta brist på tid och familjen kan hamna i ett dilemma. På första maj i tågar än det gamla gardet i uniformer med tapperhetsmedaljer på bröstet. Raka ryggar och bistra miner. Om de kunde skulle de marschera baklänges till den tid då ledarna stod i hatt och överrock högt över det välordnade demonstrationståget och vinkade värdigt till folket. Ordning rådde i landet. I diktaturen härskade lugnet och tystnaden. I den unga demokratin råder kaos, osäkerhet, öppna konflikter och separatism. rådde diktaturens lugn och stabilitet i det svenska familjelivet. Far bestämde och mor underkasta- de sig och teg. Barnens vilja växte i skogen. Skilsmässor förekom knappast. Det var nästan omöjligt för kvinnor att försörja sig genom eget arbete och män kunde inte laga sin egen mat eller ta hand om sina barn. Det enda jag minns från dagis var att jag blev slagen av en kille. Han kastade plastbilar i huvudet på mig. Mamma har berättat att jag grät jag kom dit. Familjen är ännu en ung demokrati. Det finns de som likt veteranerna på längtar tillbaka till den tid då allt var bestämt Då människor gifte sig och levde lyckliga i alla sina dagar och barnen lydde sina föräldrar. 1990-talets familjeideal innebär jämlikhet mellan man och kvinna och delat ansvar för försörjning och för hem och barn. Barns vilja växer inte längre i skogen utan ska respekteras och tas på allvar. Krav på blind lydnad har ersatts av diskussioner och kompromisser. Demokrati kräver tid och tålamod. I den moderna familjen råder ofta brist på tid. Här någonstans uppstår ett dilemma. Det är bråttom när mamma ska till sitt jobb och pappa ska hinna lämna på dagis innan han ska till sitt. Barnet vill inte ha de blå strumpbyxorna utan de röda som man inte kan hitta och som kanske är i tvätten. Plötsligt står pappa där och ger order som den auktoritära general han minst av allt vill vara. Och när barnet börjar gråta skriker han HÅLL TYST fast han vet att barn måste få visa sina känslor. plågas han av skuld. Eftersom mamma måste jobba sent är det pappa som ska hämta på dagis. Därför måste han, med arbetskamraternas kritiska blickar på ryggen, smita iväg lite tidigare och hoppas att chefen inte ska märka något. –Kan jag få en glass, frågar barnet i butiken. Det är en enkel fråga som skulle kunna besvaras med ja eller nej. Men pappa svarar inte ja eller nej. Istället förvrids hans ansikte i plågor. –Snälla, snälla , måste du verkligen ha en glass just . Jag ooorkar inte höra det där ... Pappa ber om nåd och förskoning. Han vet att han är skyldig henne alla glassar i världen bara som en ringa avbetalning på den stora skuld han har till henne, men han ber om förbarmande. Barnet förstår nu att glassen på något mystiskt vis har blivit betydelsebärande och hon kräver den absolut. Förkrossad faller pappa till föga och barnet äter sin glass som fått en tydlig och bitter bismak av skuld. Upplysta, rättänkande och ambitiösa föräldrar som alltför ofta gör sådant som de inte vill och alltför sällan sådant som de vill med sina barn riskerar att bli så tyngda av skuld att deras barn känner sig som en börda för sina föräldrar. Det är inte roligt att känna sig som en Hellre vill man vara uppskattad och efterlängtad. kunde vi behöva lite mera lättsinne i förhållande till våra barn utan att för den skull ge avkall på våra goda demokratiska uppfostringsideal? Köp en glass åt ungen eller låt bli. Inse att hon överlever båda Gissa vad svenska föräldrar tycker är viktigast i uppfostran av Ja, inte är det lydnad, renlighet och flit. Ett utmärkt ideal inte minst för den yrkesarbetande föräldern. Duktiga barn klarar sig själva. som har jämfört uppfostringsideal i några olika kulturer berättar i en intervju om hur hon sitter på arbetet och ringer efter ett studentrum till sin ganska vuxne son. Genast kastar sig arbetskamraterna över henne, fulla av indignation: – Det där kan väl han göra själv!! Ja, visst kan han göra det själv. Men är det verkligen så uppröran- de att mamma ringer till studentrumsförmedlingen, undrar Man kan väl hjälpa varandra. Självständiga barn ger förstås också en utväg för den skuldtyngde Köp en glass då. Men tänk på att pengarna ska räcka till vantar också. Skyll inte på mig om du får frysa. Familjens väg från diktatur till demokrati är inte problemfri. Risken är att upptagna föräldrar smiter från sitt ansvar och låter barnen skylla sig själva. Precis som de som tycker att den som inte har vett att spara privat till sin pension, lägga undan pengar till sjukvård eller sätta barn till världen när de inte kan försörja dem, borde få ta Man ska inte dalta med folk, då blir de bara osjälvständiga och beroende av staten, säger de. Men det finns inte någon riktig frihet utan trygghet vare sig i familjen eller i samhället Inte för dem som inte är stora och starka och rika. det är dags att återupprätta folkhemmet. I varje fall hemma hos folk. Det kommer när barnen går sin väg. Vare sig man vill eller Under de ljumma, mörka augustinätter då pågick i , ordnades dans i för stadens alla Med bävan lät jag mina tonårspojkar åka dit. därför att jag visste att det i dessa nätter var gott om Här fanns möjligheter till fantastiska oväntade möten när hundratals ungdomar från alla delar av stan möttes. dem denna storartade frihet, polisen i och jag. Polisen genom sin närvaro. Jag genom att varna och förmana och oroligt vaka med klockan i hand, såsom föräldrar alltid har gjort, därför att det alltid har varit och alltid kommer att vara farligt att vara Den dag då poliserna vänder ryggen åt de unga och låter dem som vill knarka och slåss bara de håller sig till bestämda områden så hederligt folk inte riskerar att förirra sig dit, och den dag föräldrar slutar att tjata och oroa sig, varna och förmana har friheten frusit till Den demokratiska familjen är ingen idyll. Frihet har aldrig varit lätt att bära. Men flykten från den leder alltid vilse. Vuxna lyssnar, men inte på vad vi säger= Av , 17 år= är en ålder som ligger mitt emellan myndig och tonåring. Frågan är om jag ska kalla mig nästan myndig eller om jag ska hålla kvar vid tonåring. Själv har jag väldigt svårt att bestämma mig. känner jag att jag skulle kunna flytta hemifrån och klara mig utan nån annan. känns det fortfarande som om jag vill sätta mig i mammas knä och bara bli omhändertagen. är en ålder då man söker efter sin identitet. Vem är jag egent- ligen? Vilka är mina bästa sidor? Vilka är mina sämsta? Man börjar inse att det här är jag och så här kommer jag att vara. Jag kan också känna mig stressad för att jag inte riktigt vet vem jag är. Jag är ju snart myndig och då är man ju inte barn längre. Och vad ska jag bli när jag blir stor (det är kvar tills jag blir stor). Vad ska jag jobba med? Tänk om inte mina betyg inte är bra nog. Ska jag bli gatusopare då? När man börjar gymnasiet så är det ju på eget ansvar man jobbar. Det är en stor omställning. Lärarna skäller inte på en när man gjort ett dåligt prov, utan man får tillbaka ett papper där det står IG. Sen är det inget mer med det. Då måste man skälla på sig själv och det är rätt svårt. Pengar är också en fråga som man börjar fundera över när man blir tonåring. Man kan inte köpa allt som man trodde när man var liten. Man måste planera sitt studiebidrag så att det räcker hela månaden. Det har jag fortfarande lite svårt med, trots att jag själv har fått disponera hela mitt studiebidrag sedan jag var . Fast när jag tänker efter så är väldigt lite. Bara att gå på bio med pojkvännen kostar ju (till biljetten, till och resten till lite godis). Eller om man ska köpa ett par jeans. De kostar ju nästan . Så fort blir man av med sitt studiebidrag. Somrarna har också blivit kortare eftersom man måste jobba minst för att överhuvudtaget kunna leva under sommarveckor- na. Om man inte vill vara hemma eller följa med föräldrarna till nåt landställe från alla kompisar. egentligen vara glad att jag har fått ett sommarjobb. kompisar har inte det. Vad behöver man egentligen när man är 17? Jag tror att det viktigaste en 17-åring behöver är förstående och trygga föräldrar. Föräldrar som låter oss hitta våra egna vägar fram, men som ändå finns där och tar emot en när man faller. Jag tror också att det är viktigt att man ska kunna prata med föräldrarna som kompisar. bara att föräldrarna ger order eller pikar en. Man måste kunna ha roligt tillsammans med föräldrarna. Jag har läst nånstans att när man ser föräldrarna som sina jämlikar då är man vuxen. Jag är lite rädd för att känna så inför mina föräldrar. Jag är nog lite rädd för att bli vuxen. Måste jag klara mig helt själv då? Jag vill nog inte bli vuxen , tror Jag tror att tonåren är antingen den bästa eller den sämsta perioden i ens liv. För mig har det, om jag tänker efter, nog varit den Förhållandet till andra vuxna blir oftast också annorlunda när man Både positivt och negativt. De flesta vuxna lyssnar nog bättre, men jag tror inte att de bryr sig så mycket om vad man säger. De tar inte orden på allvar. Om jag till exempel yttrar mig om politiken så lyssnar vuxna visserligen, men det känns som om det jag säger går in i det ena örat och ut genom det andra lika snabbt. får man den där blicken! Blicken som säger: Ja, ja, du är bara , du kommer att inse senare att det inte är så som du säger!Alla vuxna är inte så, men det flesta faktiskt. En annan sak som tonåringar behöver är ett eget rum eller i alla fall ett rum där man kan vara i fred. Ett rum som faktiskt är ens eget och där man själv bestämmer hur det ska se ut och vilka som får Jag tror att det är väldigt viktigt. Kärlek är också en viktig sak som man upptäcker i tonåren. blir förälskad och ibland sviken. När man kommer upp i min ålder blir kärleken något stort och ganska nödvändigt. Från att när man var 11-12 frågade chans, så är det så mycket mer komplicerat och svårt. Man börjar inse att det krävs uppoffring och kärlek från båda för att det ska funka. Här tror jag att föräldrarnas uppfostran och kärlek har väldigt stor betydelse. Ju mer kärlek man fått som liten, desto lättare är det med ett förhållande när man blir äldre. Kärlek är det enda som blir större, ju mer man slösar med den. Jag tror också att det är viktigt att föräldrarna respekterar att man är jättekär och inte kläcker ur sig sådant som att ungdomskärlek går Sådant vill man inte höra! Hur ska man då veta när kärleken är äkta? Jag är själv tillsammans med en kille sedan 13 månader tillbaka och det känns väldigt bra. Vi passar jättebra ihop. Och jag tror att det kommer att hålla . Om jag skulle tänka att detta är en ungdomskärlek som snabbt går över, då skulle ju för- hållandet dödfött från början. Det är också väldigt viktigt att man inte försummar sina kompisar när man har en pojkvän. Det är svårt, men man måste för sin egen skull. Rösträtt vid sexton eller inte? Det är en fråga som jag funderat Men jag bestämde mig sedan för ett nej! Jag är i alla fall inte mogen för det. Jag tror inte att det är så många 16-åringar som är så insatta i politiken så att de kan rösta. Då blir det säkert så att man röstar som föräldrarna. Det skulle innebära att de stora partierna blir ännu större, och tvärtom. Det finns säkert de som är insatta. är ganska säker på att majoriteten av ungdomar inte är det. Politiken är jag inte så insatt i. Jag läser i och för sig Dagens Nyheter men jag brukar hoppa över politiken. mest om olyckor, sporten och framsteg inom forskningen och sånt. Det tycker jag är mer intressant. Jag har aldrig velat vara den där som har jobb mellan 9 och 17 och hämtar barn, lagar mat och går och lägger sig. har jag aldrig strävat efter. Det har väl ingen. Jag vill bli nåt speciellt när jag blir stor (eller äldre kanske man ska säga). Så tänker väl alla Man vill bli kändis eller rik. Men jag är bara en vanlig människa i samhället. faktiskt inte kring mig. Just nu är jag en sån där vanlig dotter i en Men när jag tänker efter så är det inte så farligt. Dasi kommer från . Hans pappa är soldat och heter . gav sig ut i kriget och Dasi har aldrig sett sin far efter det. Dasi har berättat för mig att han flydde från med sin mamma. När han kom hit sa regeringen att de skulle åka tillbaka, men regeringen ändrade sig. Dasi fick börja på min skola och vi blev bästisar. Dasi retades för sitt namn och för sin mörka hudfärg. De kallade honom för dasset. De slog honom och jag sprang till fröken och till rektorn, men dom sa bara: – Säg åt dom att sluta reta Dasi, då. Jag blev ledsen, för dom var så dumma mot Dasi. Dasis mamma anmälde till polisen, som kom till skolgården, men slog inte gänget honom. Regeringen fick höra det här och ett statsråd kom hit, i hemlighet. Hon såg alltihopa och ansåg att något måste göras. Gänget som mobbade Dasi togs till polisstationen och fick betala skadestånd till Dasi Sedan har Dasi aldrig mer blivit mobbad, för det är att gå för långt om man behöver betala skade- stånd. Barnets rätt att få vara sig själv= Det är så gulligt med små barn. Man blir lätt så gripen av barns intagande formuleringar och av deras kantiga bokstäver, att man bara ser formen och inte innehållet i det de har att säga. Det är lätt att vi blir så bedårade av ungarnas barnsliga brist på beräkning att vårt eget känslosvall dränker de budskap som barnen vill ge oss. Barn har något särskilt som vuxna saknar. Så sa en gång en 12-årig flicka till mig i en intervju. Från sin plats i livsloppet kunde hon blicka tillbaka på sin barndom; hon hade börjat bekanta sig med ungdomskulturen och hon kände väl till hur vuxna kunde vara. Och kunde hon sammanfatta sina erfarenheter: Det finns något som de vuxna inte längre har kvar, något som de har förlorat. Orden stämde väl överens med mina upplevelser från många års barnstudier, men jag hade inte själv kunnat formulera det så klart. I själva verket är den här flickans iakttagelse en spegelvändning av ett antagande som legat till grund för merparten av barnforskning. Där är det motsatsen som har gällt. Barndomens främsta egenskap har ansetts vara att människan då saknar de egenskaper hon senare har som vuxen. Barndomen har betraktats som ett långsamt övergående bristtillstånd. Barnen har beskrivits i komparativa termer, de har bedömts efter skalor med vuxna som måttstock. Man har tagit fasta på vad barn inte (ännu) klarar av att göra, mer sällan har man sett till deras häpnadsväckande förmåga att klara av livet utifrån sina förutsättningar, att ständigt förkovra sig och möta de utmaningar som växandet ställer dem inför. Den amerikanske utbildningsfilosofen kritiserade detta synsätt. Barnens omognad borde i stället förstås som en tillgång, som en kraft, en förmåga att växa - power to grow. Växandet är inte något som sker med barnen, det är något som de själva gör med sig. Därför bör vi undvika att beskriva dem som växer som outvecklade, och dem som slutat växa eller rent av stagnerat som för Barndomen kännetecknas främst av beroen- de och formbarhet, menar , men också dessa egenskaper rym- mer i sig en märklig kraft. Ser vi närmare på barns beroende av omvärlden så finner vi inte bara hjälplöshet och oförmåga, utan också stor kompetens att upprätta relationer och kontakt med andra. Formbarheten rymmer framför allt förmågan att lära av erfarenheter och att därigenom utveckla en beredskap att möta nya situationer. Detta sker med stor flexibilitet och med utvecklande av en rikt varierad repertoar av sociala och kognitiva Principen om barnets bästa måste på barnforskningens område bland annat gälla detta: Att försöka få syn på det som barnen har, även om det är något som vi vuxna saknar. Jag ska nu diskutera några aspekter av denna uppgift. Det finns en inbyggd hederskodex i forskarsamhället. Den innebär bland annat att man ska verka i sanningens tjänst; att ständigt söka ny kunskap och att fördjupa den som redan finns, att alla slutsatser ska vara väl underbyggda, att kritiskt granska egna och andras data, att inte slarva med uppgifter, att inget dölja eller förtiga och att inte tillmäta saker olika vikt allteftersom det passar. Att arbeta med en sådan inställning är kanske det viktigaste stödet som vetenskapen kan ge till principen om barnets bästa. Barns rätt till respekt kräver att kunskapsbildningen sker med samma allvar och noggrannhet inom barn- och ungdomsforskning som inom andra mer gynnade forskningsdiscipliner. Dessvärre har det inte varit ovanligt att vetenskapen brustit i detta avseende, just när det gäller barnen. Utan att kritiskt ha granskat riktigheten har vetenskapsmän givit stöd åt fördomar. Exempel på sådana forskarrön är att späda barn kan inte känna smärta, att små barn inte kan känna sorg efter separationer, att barn inte har något att tillföra i frågor som gäller deras eget bästa eller att unga människor inte är vittnesgilla. Sådana föreställningar sanktionerades av män i vita rockar. Andra barnforskare har senare kunnat visa på motsatsen. All barn- och ungdomsforskning lyder under allmänt vedertagna forskningsetiska krav. Men jag menar att också ställer barnforskningen inför specifika krav som gäller valet av forskningsperspektiv och förhållningssätt till de barn som studeras. Det räcker inte för barnforskaren att leva upp till vetenskapsvärdens Det gäller också att driva principen om den svagares rätt att bli hörd och synas. Man kan säga att utmanar forskare att lämna sin förskansning bakom en distanserad och passiv forskningsuppfattning. Jag tror att en sådan positions- förändring skulle göra det lättare att få syn på det speciella som barn har men som de vuxna saknar. Utvecklingsperspektivet och jakten på symtom= Barnpsykologin har i likhet med många andra forskningsområden hämtat tänkesätt från biologin. Det är inte en slump att också intresserade sig för utvecklingspsykologi; arternas uppkomst och barnpsykologin sågs länge som två sidor av samma sak. Utvecklingsbegreppet har alltid varit centralt inom barnforsk- ningen. Sak samma gäller för övrigt om andra stora områden inom samhällsvetenskaperna, till exempel antropologi, etnologi och ekonomi. Mycket värdefullt vetande har bildats inom ramen för detta forskningsperspektiv, men det har också fört med sig en del problem. Utvecklingsbegreppet tycks medföra ett sätt att tänka, som i sin förlängning rymmer värderingar av människor och människors angelägenheter. Dessa värderingar har sällan diskuterats, eftersom de endast indirekt framträder ur forskningsperspektivet. Det krävs kritisk eftertanke om man ska upptäcka dem. Jag tycker att barn ska få mat och vatten. Därför att dom inte ska svälta ihjäl. Jag tycker att barn ska få åka till ett land där det inte är krig. Därför att dom inte ska bli dödade. Jag tycker att barn ska ha någon som bryr sig om dom. Därför att dom inte ska bli gatubarn. Barn ska ha mat i . Därför att dom har inte så mycket mat där. Det är viktigt för barnen att få mat. Annars så växer barnen inte. säljer mammorna barnen till fabriker. Där sitter barnen och väver mattor.