sou · GLB3120 · 1998-01-01 00:00:00 — Trowald och (1993) visar hur examinationen i högskolan, vid ett graderat betygssystem, styr studenterna mot en inlärning som delvis står i motsättning till universitetens inriktning, och de är därför skeptiska till ett sådant betygssystem i högskolan. I folkhögskolan används en relativt flexibel och informell bedömningsform, men bedömningen (omdömet) får ändå genomslag i utbildningen. Trots vissa svårigheter är det ändå lättare att forma en pedagogisk process på folkhögskolan än i en mer styrd skolform (, 1986). Utbildningens forskningsanknytning har studerats av Derbring och Stölten (1992). De visar i sin studie från sjuksköterskeutbildningen hur forskningsanknytningen riskerar att efter en inledande uppgång sedan minska, när eldsjälarna lämnar över ansvaret till andra. En annan anledning till att studerande upplever minskad forskningsanknytning är att forskningsgenerad kunskap blir mer integrerad i övrig undervisning och i mindre utsträckning en speciell del som framhålls och betonas i utbildningen. Det finns även studier som fokuserar hur lärarna uppfattar sin under- visning. De studier som redovisas här behandlar vuxenut- bildning. Lärarnas uppfattningar av hur deltagarerfarenheter kan utnyttjas i undervisningen är inte lika optimistiska som de officiella förhopp- ningarna. Lärarna ser främst hur enstaka deltagare kan dela med sig av speciella erfarenheter, eller hur läraren kan referera till deltagarnas erfarenheter för att verklighetsanknyta undervisningsinnehållet. (, 1980) (1982) har identifierat två skilda uppfattningar hos lärarna om vad som är deras uppgift i undervisningen: att lägga tillrätta innehållet och underlätta för deltagarna, eller att involvera deltagarna och låta dem själva bearbeta innehållet. De som vill lägga tillrätta beskriver sig också som förmedlande i sin undervisning, medan den andra gruppen inte alltid lever upp till sina ideal. Svårigheten att leva upp till idealen kan relateras till de restriktioner som finns när det gäller tid, stoffmängd och deltagarnas förväntningar. Kursplaner och timplaner är ramar som styr undervisningen i större utsträckning än vuxenpedagogiska ideal. Kursplanen och den begränsade tiden gör det svårt att ge deltagarna inflytande över innehållet. Däremot menar lärarna att de vuxna kan få större frirum och utsättas för mindre kontroll än ungdomsstuderande. Lärarna är överlag positiva till nyttan med studier. (m.fl., 1990) Flera undersökningar visar alltså på skillnader mellan ideal och verklighet i utbildningarna. Praktiska förutsättningar, förväntningar, traditioner etc. påverkar möjligheten att förverka undervisningsidealen. Dessa inverkande faktorer kan förmodligen inte tas bort på något enkelt sätt, men genom en ökande medvetenhet om deras betydelse borde man kunna se möjligheter att komma förbi dem och åstadkomma en utveckling. Andra utbildningsformer än undervisning Forskningen fokuserar inte enbart på undervisningen. Det görs också undersökningar av andra former för studier/utbildning. Gerrevall (1992) behandlar självständiga arbeten som exempelvis examensarbeten och uppsatser i högskoleutbildningen. Han framhåller vikten av en processorienterad handledning vid sådana arbeten. Processorienterad handledning ger möjlighet att förverkliga/utveckla ett djup- och förståelseinriktat angreppssätt, till skillnad från en produkt- orienterad handledning som lätt leder till ett osjälvständigt och ytinriktat arbete. Den tid som står till förfogande är också viktig för hur stort engagemang den studerande utvecklar för uppgiften. En utbildningsform som blivit mycket uppmärksammad är problembaserad inlärning/problembaserat lärande (PBI/PBL). Walldal (1991) visar att när problembaserad inlärning tillämpas i en yrkesin- riktad påbyggnadsutbildning finns risken att diskussionen i gruppen fokuseras på deltagarnas yrkeserfarenheter, i stället för på nya kun- skaper, vilket är syftet. Rahimi (1995) redovisar i sina resultat att ett förståelseinriktat angreppssätt överväger bland PBL-studenter, medan en vanlig grupp läkarstuderande mer tar till reproducerande strategier. Det kan dock vara så att det angreppssätt PBL-studenterna beskriver sig ha inte helt stämmer med hur de faktiskt gör. De beskriver det förståelseinriktade angreppssätt de har lärt sig är det rätta, men i praktiken läser de på det reproducerande sätt de har vant sig vid i den tidigare skolutbildningen. Ett annat problem för PBL-utbildningen kan vara att det tar tid att få genomslagskraft för en ny pedagogisk inriktning av detta slag i alla delar av utbildningen. Rahimi behandlar också studenternas erfarenheter av universitetsutbildningen, och där visar det sig att PBL-studenterna har upplevt den som mer flexibel och meningsfull. Bobrinks (1996) experimentella studie visar hur grupper av högskole- studerande med varierande sammansättning genomgående når sämre resultat än individer som arbetar enskilt med samma uppgift. Det sämre resultatet gäller då den mätbara produkten av arbetet. Bobrink visar också hur processen i gruppen varierar beroende på gruppens förut- sättningar, liksom produkten varierar mellan grupperna. Implikationerna av Bobrinks resultat blir alltså att man inför grupparbeten bör överväga värdet av processen i gruppen i relation till värdet av att nå mätbara resultat, liksom att gruppsammansättning och uppgiftsutformning kan påverka hur processen utvecklas. Flera studier berör den yrkesinriktade praktiken i vissa högskoleutbild- ningar, och praktiken relateras till de teoretiska utbildningsinslagen och den kommande yrkesverksamheten. Praktikhandledningen är en viktig del av utbildningarnas praktik- inslag. (1990) identifierar två skilda förhållningssätt till detta inom lärarutbildningen. Praktiken kan ses som övning, där hand- ledningen sedan innebär bedömning, kommenterande och tillrättaläggan- de av vad man gjort. Om praktiken däremot ses som ett objekt för reflektion kommer handledningen att fokuseras på just reflektion och vilken kunskap som praktikerfarenheterna kan ge. (1994) visar hur olika representationsformer kombineras i en utbildning. I sjuksköterskeutbildningen kommer först de språkliga och visuella representationerna, medan man först senare i praktikinsla- gen får den kroppsliga representationen. Detta skiljer sig från teori om kognitiv utveckling, där ordningen är den omvända. visar hur den praktiska handlingen ger möjlighet att integrera kunskapen, som de berättelser man har med sig ger möjlighet att reflektera över det man gör. berör även de motsättningar som kan finnas mellan det välstrukturerade och idealiserande lärandet i teoretiska inslag och det mer mer diffusa och motsägelsefulla lärandet under praktiken. Lindberg-Sand (1996) konstaterar att kopplingen mellan teoretiska och praktiska utbildningsinslag är svag. Praktiken får en överordnad roll i utvecklingen av yrkesrollen (som sjuksköterska), som de studerande upplever att de hamnar i en underordnad elevroll på praktiken, till skillnad från den kritiska studeranderoll som högskolestu- dierna innebär. I en studie av distansutbildning fann Bååth (1980) att mellan hälften och tre fjärdedelar av bedömningskontakterna i distansutbildning kunde ersättas av att deltagaren kontrollerade sina uppgifter själv utan några påvisbara effekter avseende studieuthållighet, attityder, slutliga studiere- sultat eller studietid. Betydelsen av bedömning och kontroll från utbildningsinstitutionens sidan bör alltså kanske inte överdrivas. Deltagarnas erfarenheter av vuxenstudier (1980) visar att de flesta deltagarna trivs med studierna i kommu- nal vuxenutbildning. De flesta hade också fått sina expressiva studie- motiv tillfredsställda under den första terminen, medan de instrumentella motiven ännu inte var tillfredsställda. Det gäller alltså att studierna blir tillräckligt långsiktiga för att deltagarna ska hinna skaffa sig de kunskaper, betyg etc. som de upplever sig ha nytta av. är det viktigt att det inte dröjer för länge innan man upplever att det finns någon nytta med att studera. Problematiken med att det kan dröja för länge innan man ser nyttan med studierna har belysts av Söderlindh (1990) i en undersökning bland invandrare på grundvux. De omfattande studier som krävs för att många invandrare ska komma ut i arbetslivet gör att de ofta ger upp hoppet. De som varit ute på arbets- marknaden ser dock vilka möjligheter som finns att hitta ett yrke. Ett mer flexibelt system med tidigare inträde (om än bara tillfälligt) på arbetsmarknaden skulle enligt Söderlindh kunna förändra situationen. En väsentlig frågeställning är givetvis vilka resultat utbildningen egentligen leder till för den studerande. Här tar vi upp några studier som bland annat berör betydelsen av variationen i vad olika deltagare lär, och relationen mellan formellt och informellt lärande. studie visar hur komvuxdeltagarnas uppfattningar av olika fenomen förskjuts från det nära och konkreta till det mer allmänna och generella. Studierna i vuxenutbildning verkar alltså leda till förändringar av vardagsuppfattningarna (, 1985). Den fenomenografiskt inriktade forskningen undersöker variationen i uppfattningar av olika fenomen, resultat som kan användas i under- visning för att göra de studerande medvetna om sina egna och andras uppfattningar. Detta kan också öka förutsättningarna för att utveckla och förändra sina uppfattningar. (Se , 1992, och , 1995, för några exempel på sådanda studier.) Booth (1992) visar i sin studie av utbildning i programmering hur de studerande utvecklar kvalitativt bättre uppfattningar, men också förmågan att välja mellan olika uppfattningar beroende på situationen. För att utveckla nya uppfattningar krävs egna erfarenheter och inte enbart förmedling av expertkunskap. Pilhammar (1991) uppmärksammar hur studerande i en yrkesutbildning har och utvecklar olika perspektiv i förhållande till utbildningen och det blivande yrket. I de olika perspektiven är också föreställningarna om vad som är väsentligt för yrkesfunktionen olika. Har studerande på sjuksköterskeutbildningen ett sjuksköterskeperspektiv, eller har de undersköterske-, studerande- eller utanförståendeperspekti- vet? Även om deltagare i utbildning ser en begränsad nytta av studierna relaterat till arbetsmarknaden kan de ändå se att utbildningen har ett stort socialt värde. De flesta studerande i kurser för arbetslösa på folkhögskola upplever en speciell folkhögskoleanda, men det är också vissa av dem som upplever detta utifrån, de har inte kommit in i gemenskapen (Nitzler & , 1994). Det sistnämnda förhållandet bör givetvis uppmärksammas i speciella utbildningssatsningar, för att om möjligt undvika motsatsförhållanden mellan traditionella och nya utbild- ningar på en skola. (1996) pekar bland annat på de lärprocesser som utvecklas i en studiecirkel, och som inte har något direkt samband med äm- nesinnehållet (i fall rockmusik). Svanberg-Hård (1992) undersöker det informella lärandet på folkhögskolor. Hon menar att det informella lärandet påverkas av vad som sker under lektionstid, och genom att utveckla det formella lärandet kan alltså även det informella utvecklas. Bildning är ett begrepp som varit centralt i diskussionen kring skola och utbildning . Här har vi i och en folk- bildningstradition att ta vara på. Folkbildningens historia och olika framträdande bildningsideal har varit föremål för flera studier (bl.a. , 1985, Ginner, 1988, , 1991, , 1991). Analyserna av olika bildningsideal kan exempelvis vara värdefulla för att förstå och välja väg för dagens och morgondagens vuxenutbildning. Har vi ett självbildningsideal, ett medborgarbildningsideal, ett nyhuma- nistiskt eller kanske ett polytekniskt bildningsideal? (1996) har dessutom satt in bildningsbegreppet i dagens idéhistoriska och pedagogiska sammanhang, och han ger nya perspektiv på bildningens innebörder och roll i dagens samhälle. Bildningen som begrepp befinner sig i spänningen mellan dels innebörden att avbilda, utbilda mot ett bestämt mål, dels den vidare innebörden att skapa något på förhand okänt. ser bildningen som en resa, där man utgår från det kända och nära och sedan färdas ut och lär känna det tidigare okända. Bildning står då för något mer än bara kunskaper – det kan sägas vara kunskap och förståelse som är integrerad i personligheten. (1992) konstaterar i sin studie av det lokala vuxenutbildnings- utbudet att den lokala förankringen och samordningen mellan olika anordnare är väsentlig vid utbildningssatsningar. Den lokala kulturen är viktigt för studiemönstren, och det är viktigt att se på faktiska kunskaper och inte enbart formell utbildningsnivå hos invånarna. Betydelsen av flexibilitet, som gör att verksamheten kan anpassas och vara betydelse- full i olika sammanhang, betonas också av m.fl. (1996) i deras undersökning av studiecirkelns betydelse för individen och lokal- samhället. (1990) diskuterar möjligheten till samordning mellan olika vuxenutbildningsanordnare. När det gäller deltagarna verkar problemet inte vara så stort. Det finns skillnader mellan olika grupper och åldrar när det gäller intressen, studieskäl etc., men dessa skiljelinjer går knappast där uppdelningen mellan olika anordnare finns . När det gäller relationen mellan de olika anordnarna är problemet om det är önskvärt med samordning. Ligger det ett värde i att behålla olika utbildningskulturer, eller ska man för effektivitetens skull sträva efter samordning? Här kan svaret enligt bli olika beroende på vilka anordnare som är tänkta att samordna sin verksamhet. I dagens situation kan man utifrån resonemang bland annat diskutera relationen mellan vuxenutbildning och gymnasieskola. De båda skolformerna har en gemensam läroplan och ger delvis samma kurser. Åldern på deltagarna i komvux har också sjunkit – fler vuxenutbildningstuderande finns i åldrarna just över de gymnasiestude- rande. Kanske skulle åtminstone yngre komvuxstuderande i högre utsträckning kunna delta i kurser som är integrerade med gymnasiesko- lan? Vuxenutbildarna själva är å ena sidan skeptiska till en sådan samordning (SOU 1996:188). Man menar att skillnaderna mellan vuxenutbildning och gymnasieskolan är för stora för att de praktiska förutsättningarna skall finnas, men man verkar bortse från hur heterogen gruppen vuxenstuderande är. Å andra sidan är vuxenutbildarna i vuxenutbildning mer positiva till sam- verkan med annan vuxenutbildning. Man bör dock reflektera över vilken roll folkbildningen bör ha när det gäller utbildning som ger formella meriter som högskolebehörighet. Hur utformar man sådan utbildning på till exempel en folkhögskola, om man vill behålla folkbildningens kultur och särart? Kan vuxen- utbildningen i övrigt kanske vinna på att inte i allför stor utsträckning fokusera på formella kunskaper och formell behörighet i teoretiska och praktiska studier? (1993) visar hur den praktisk-estetiska verk- samheten inom folkhögskolan har separerats från den allmänna utbildningen och koncentrerats till specialinriktade kurser. Det finns möjligheter att skapa en mer helhetsinriktad utbildning, om praktisk- estetisk verksamhet integreras i formell utbildning. Kan en sådan integrerande utveckling ske även inom institutioner som vuxenutbildning, eller ska de olika utbildningsinstitutionerna behålla sina olika kulturer för att bidra till variationen i utbudet? Man bör slutligen vara medveten om att nya stora utbildnings- satsningar innebär påfrestningar för utbildningsanordnarna, men ger de också möjlighet till utveckling och förnyelse. (Nitzler & , 1994; m.fl., 1995) Det gäller alltså att vara förberedd inför de påfrestningar som kommer och ta vara på utveck- lingsmöjligheterna! 3Utbildning och utveckling för vuxenpedagoger Denna del av kartläggningen gäller främst olika former av vuxen- pedagogisk utbildning. Vilka slags utbildningar etc. med pedagogisk inriktning finns det för dem som är verksamma inom vuxenutbildning av olika slag? Vi försöker ge en överblick över nuläget på detta område genom dels allmänna beskrivningar av situationen, dels exempel på utbildningar och andra insatser av olika slag. Inriktningen har främst varit att kartlägga grundutbildning, vidareut- bildning och fortbildning men även nätverk inom detta område. Här är det viktigt att påpeka att en viss kurs kan ingå i en eller flera av utbildningskategorierna, beroende på vad den har för funktion för en viss deltagare! En fristående kurs på kan exempelvis ingå i grundutbildningen för en deltagare, medan en annan deltagare går kursen som fortbildning för sitt arbete. Det är också viktigt att vara medveten om att den typ av organisera- de utbildningsinsatser som främst kartläggs här inte är den enda möjlighet till utveckling som existerar för vuxenutbildare. En stor del av utbildarens lärande sker förmodligen i själva arbetet. Där görs många organiserade utvecklingsarbeten av olika slag. Dessa syftar kanske främst till att utveckla den pedagogiska praxisen men leder till personlig utveckling för dem som genomför projekten. Med tanke på att det inte enbart är de organiserade utbildningsinsatserna som är väsent- liga för den pedagogiska utvecklingen, så har vi även redovisat vissa andra insatser. Kartläggningen visar att de flesta utvecklingsinsatser som görs, utbildningar och annat, är begränsade till ett vuxenpedagogiskt område. Situationen är olika beroende på om man ser på t.ex. vuxenutbildning eller folkhögskolan eller arbetslivet. Därför har vi valt att till största delen redovisa varje område för sig. Av speciellt intresse när det gäller utbildning och utveckling är givetvis relationen till den vuxenpedagogiska forskningen. Kunskapsut- nyttjande och spridning av forskningsresultat inom det pedagogiska området är ett område som i sig är föremål för forskning. dock utanför denna kartläggning att behandla detta i detalj. 1 Möjligheten att forskningsresultat sprids till lärare och andra grupper hänger bland annat på resultatens tillgänglighet och relevans samt lärarnas intresse att ta del av forskning. Man kan också se utbildning och forskning som två delvis överlappande fält. Forskningen sprids å ena sidan på många olika sätt, och ett av dessa är genom utbildningar av olika slag. Å andra sidan är kunskap genererad av forskningen bara en av flera delar i exempelvis en lärarutbildning. Här verkar det dock finnas utvecklingsmöjligheter när det gäller lärarutbildningens relation till forskningen. (1996) har i en utvärdering av grundskollärarutbildningen konstaterat brister i de praktiskt pedagogiska momentens forskningsanknytning. Man efterlyser en förstärkning av lärarutbildningens vetenskapliga bas för att uppnå en konstruktiv balans mellan denna bas och utbildningens yrkesorientering. Vi förmodar att motsvarande problematik existerar även när det gäller forskningsanknytningen för utbildning av vuxen- utbildare. Sedan bör man också uppmärksamma det ömsesidiga för- hållandet mellan forskning och utbildning: Forskningen bidrar inte bara med kunskaper som är en del av utbildningen – utbildningen har också som en av sina uppgifter att ge grundkunskaper till dem som senare går in i forskarrollen och bidrar till kunskapsutvecklingen. Vuxenutbildning och vuxenpedagogik, allmänt Allmän utbildning inom vuxenpedagogik är sparsamt förekommande. De vuxenpedagogiska inslagen är ofta en del av en mer omfattande ut- bildning. Dessutom finns det i de befintliga mer allmänna kurserna ofta möjlighet att inrikta sig mot sitt eget intresseområde, t.ex. vuxenpeda- gogik. Folkliga Akademi, NFA, i ordnar olika ut- bildningar för vuxenutbildare i , främst inom folkbildningsom- rådet.2 Kontakter håller dock på att byggas upp mot bland annat vuxenutbildning. En nordisk påbyggnadskurs i vuxenpedagogik, 20 p (ht 1996 samt hela 1997) anordnas och administreras av NFA i samverkan med Vuxenutbildarcentrum vid , på 1Se t.ex. boken : ett informellt perspektiv på hur kunskap och forskning används i skolan (, 1994). av totalt 1308 deltagare vid kurser m.m. kom från folk- högskolor och studieförbund. av alla deltagare kom från . Sex gemensamma samlingar genomförs på olika nordiska institutioner. Kursen behandlar såväl arbetsmarknadsutbildning och /statlig vuxenutbildning som folkbildning, och den riktar sig till en bred grupp aktiva inom det vuxenpedagogiska området. NFA ordnar för övrigt mest kortare kurser och konferenser på , med varierande inriktning. 1996 anordnades bland mycket annat den årliga nordiska forskarkonferensen med möte mellan vuxenutbildningsforskare och praktiker, konferenser om Invandrare och dyslektiker, Folkbildning och andraspråksundervisning, samt en öppen lång konferens om Livslångt lärande. Det sistnämnda arrangemanget var förlagt till utanför Örnskölds- vik och samlade som mest 120 deltagare, ett exempel på hur man placerar arrangemang på olika platser i . genomför ett försök med distansutbildning i Vuxenpedagogik på B- och C-nivå. Försöket, med stöd från distans- utbildningskommittén, DUKOM, pågår i en första omgång och hela 1997. Projektet går under namnet Brobyggarna, vilket syftar på att man vill bygga broar mellan vuxenutbildningens praktik och vuxenpedagogisk teori och forskning. De olika delkurserna behandlar främst allmän vuxenpedagogik, folkbildning, vuxenut- bildning, utbildning i arbetslivet samt forskningmetodik och upp- satsarbete. Vuxenpedagogiska inslag kan även ingå i större eller mindre omfattning i fristående kurser i allmän pedagogik på universitet och högskolor. Inriktningen beror på den lokala uppläggningen och de studerandes val av bland annat uppsatsämnen. Som exempel har en vuxenpedagogisk strimma i kursen på A-nivå, att läsa en valfri avhandling ingår på C-nivå och valfria vuxenpedago- giska kurser om vardera 5 p på B- och D-nivå. Därtill kommer möjligheten att välja uppsatsämne. Här kan också nämnas att utreder möjlig- heterna att skapa en ny mer allmän vuxenlärarutbildning. (I finns redan nu flera inriktade lärarutbildningar för vuxenlärare, se nedan.) Den vuxenpedagogiska forskningens roll är som nämnts av speciellt intresse här. Vilken kontakt finns mellan forskare och praktiker? I de utbildningar som är knutna till högskolor och universitet ska forsknings- anknytningen i någon form vara ett naturligt inslag. När det gäller övriga kontakter finns det några formella kontaktpunkter som Vuxen- utbildarcentrum i och (se vidare nedan). För övrigt sker kontakterna ofta i mer informella former. Enskilda forskare kan medverka på kurser, fortbildningar, studiedagar etc. Den bästa möjligheten för pedagogikstuderande, lärare och andra vuxenutbildare att ta del av forskning torde annars vara genom att läsa de skrifter där forskarna presenterar sina resultat, vuxenpedagogiska antologier och pedagogiska tidskrifter av olika slag, avhandlingar, rapporter etc. Det verkar orimligt att vänta sig att det skulle kunna ske personliga möten mellan forskare och praktiker i alltför stor utsträck- ning, med tanke på det relativt begränsade antalet forskare och det stora antalet utbildare och lärare. När det gäller utbildningar för pedagoger inom folkbildningsområdet är Vuxenutbildarcentrum vid en viktig aktör. VuxCen strävar efter att vara en länk mellan högskolan och fältet inom områdena folkbildning och även vuxenpedagogik mer allmänt. är det dock folkbildningsområdet som dominerar verksamheten. Några exempel på kurser vid Vuxenutbildarcentrum: *Demokrati och folkbildning, 10 p, är en IT-baserad distansutbildning på försök med stöd från DUKOM. I denna kurs tillämpas enbart grupp- rekrytering, och utbildningen bygger på lokal gruppsamverkan. *Folkbildningskunskap, 5 p, en grundläggande introduktion till folk- bildningsområdet inom sommaruniversitetet. *Folkbildningens pedagogik I och II, 1–10 p respektive 11–20 p på kvartsfart, anordnas i samarbete med Tollare folkhögskola. Kurserna vänder sig främst till pedagogisk personal inom folkhögskolor och studieförbund.