sou · GLB347 · 1998-01-01 00:00:00 — Kammarkollegiet föreslår att stiftelsen skall förvaltas av trossamfundet och att stiftelsen skall ha namnet Stiftelsen prästlönetillgångar. Kammarkollegiet föreslår att stiftelsens ändamål skall vara att bidra till de ekonomiska förutsättningarna för förkunnelse. Kollegiet föreslår vidare att av den årliga avkastningen av stiftelsens förmögenhet skall hälften utbetalas till trossamfundet att användas för det ovan angivna ändamålet och hälften tillfalla berättigade kyrkliga samfälligheter (pastorat) i förhållande till deras andelar i stiftelse- förmögenhetens avkastning att användas för det ovan angivna ändamålet. En kyrklig samfällighet (pastorat) som hade rätt till andel i avkastningen av prästlönefastigheterna och prästlönefonden i stiftet skall, enligt kollegiets förslag, ha samma rätt till avkastningen av den del av stiftelsens förmögenhet som förvaltades av det stift där samfälligheten är belägen. De pastorat som har rätt till viss andel av avkastningen av stiftets prästlönetillgångar garanteras alltså efter relationsändringen samma rätt till avkastningen av samma förmögen- hetsmassa. Om andelstalen behöver omräknas – t.ex. i samband med beslut om indelningsändringar – krävs permutation. I sammanhanget kan nämnas att Kammarkollegiet enligt regeringens bestämmande fick i uppdrag att meddela föreskrifter om hur pastoratens andelar skulle beräknas. I en numera upphävd förordning (SFS 1989:672) meddelade Kammarkollegiet sådana föreskrifter. För den närmare beräk- ningen av pastoratens andelar torde viss vägledning kunna hämtas ur Kammarkollegiets nämnda förordning (som i formell mening upphörde att gälla ). I avsnitten 7.3.2 och 7.3.7 lämnas en mer utförlig redogörelse för ändamålet för den egendomen som skall tillkomma stiftelsen. Kammarkollegiet föreslår att ett ändringsförbehåll tas in i stiftelse- förordnandet. Detta innebär att förvaltaren utan tillstånd av myndighet får ändra, upphäva eller åsidosätta de bestämmelser i stiftelseförordnandet som angår en annan fråga än stiftelsens ändamål. Av 6 kap. 3 § första stycket stiftelselagen följer att stiftaren i stiftelse- förordnandet kan föreskriva att förvaltaren skall ha rätt att utan tillstånd av myndighet ändra, upphäva eller åsidosätta särskilt angivna föreskrifter i stiftelseförordnandet som angår en annan fråga än stiftelsens ändamål. Denna bestämmelse innebär att s.k. ändringsförbehåll av visst slag är giltiga. Av 6 kap. 4 § första stycket stiftelselagen framgår att förvaltaren skall underrätta tillsynsmyndigheten om beslut som fattats med stöd av ett ändringsförbehåll. kan därmed kontrollera att be- slutet inte avser stiftelsens ändamål och, om beslutet avser ändring i eller åsidosättande i särskilt fall av en föreskrift, att den nya föreskriften inte står i strid med någon tvingande bestämmelse i stiftelselagen. Om beslutet avser ett upphävande av en föreskrift i stiftelseförordnandet skall tillsyns- myndigheten även kontrollera att åtgärden inte avser en föreskrift som inte kan upphävas utan endast kan ändras. Övriga bestämmelser för stiftelsen Kollegiet föreslår att stiftelsens handlingar skall vara tillgängliga för var och en som vill ta del av dem. Se mer härom i avsnitt 10.4.8. Stiftelselagens bestämmelser skall i alla delar vara tillämpliga på stiftelsen. Kammarkollegiet föreslår att stiftelsen skall ha anknuten förvaltning och att trossamfundet skall vara förvaltare av stiftelsen. högsta verkställande organ får därmed uppgiften att handha stiftelsens förvaltning. Stiftelselagen innehåller bestämmelser om två olika förvaltningsformer – egen förvaltning och anknuten förvaltning. Stiftaren får själv välja förvaltningsform. Ansvaret för samtliga de uppgifter som stiftelseförvalt- ningen innefattar ligger enligt nya stiftelselagen alltid samlat på en hand – vid anknuten förvaltning hos förvaltaren. Ansvaret kan alltså inte åvila för- valtaren och/eller ett eller flera förvaltaren sidoordnade organ. Inget hind- rar emellertid att något annat (kyrkligt) organ på uppdrag av förvaltaren beslutar i vissa frågor – t.ex. om användningen av stiftelsens löpande av- kastning. Detta organ utövar i sådana fall sina beslutsbefogenheter under förvaltarens överinseende. Kammarkollegiet anser inte att det skall tas in föreskrifter i stiftelse- förordnandet om hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad. Som en följd av detta blir bestämmelsen i 2 kap. 4 § stiftelselagen tillämplig. Av nämnda lagrum framgår att förvaltaren svarar för att stiftelsens förmögen- het är placerad på ett godtagbart sätt. 1993/94:9 framgår – såvitt avser bestämmelsen att stiftelsens förmögenhet skall vara placerad på ett godtagbart sätt – bl.a. följande. Med ordet godtagbart avses att uttrycka lagens krav på en miniminivå i fråga om placering av stiftelsetillgångar. Bedömningen skall ske med utgångspunkt från ett helhetsperspektiv under hänsynstagande till flera olika faktorer. Det betyder att det avgörande är sammansättningen av hela stiftelsens förmögenhet. Bakom bestämmelsen ligger således synsättet att de risker som alltid är förknippade med förmögenhetsförvaltning bör spri- das på ett sådant sätt att stiftelsens förmögenhet sammantaget framstår som godtagbart placerad. Vid den bedömning som skall ske är det en mängd olika faktorer av ekonomisk natur som skall beaktas. faktor är säkerheten i form av trygghet mot nominella förluster och en annan skyddet mot att kapitalet urholkas genom den fortgående penning- värdeförsämringen. Andra faktorer är dels förmögenhetens avkastning i form av ränta eller annan utdelning, dels möjligheten till real värdesteg- ring. Ytterligare en faktor som kan vara av betydelse i sammanhanget är möjligheten att utan större tidsutdräkt kunna placera om tillgångarna. Förevarande bestämmelse innebär inte att någon av de nu angivna, ofta mer eller mindre motstående faktorerna skall generellt prioriteras framför de andra. Avsikten är alltså inte att exempelvis tryggheten mot nominella förluster alltid skall väga tyngre vid bedömningen än möjligheten till real värdestegring. Det är förvaltaren som svarar för att förmögenheten är godtagbart placerad. Härav följer att frågan om en stiftelses förmögenhet är godtagbart placerad i vissa fall också kan vara att bedöma med beaktande av vilken kunskap i ekonomiska spörsmål som finns represen- terad hos förvaltaren i dennes högsta verkställande organ. är ett självständigt rättssubjekt (juridisk person). Detta innebär att stiftelsen blir ägare till den egendom som tillskjuts stiftelsen. När väl staten till förmån för stiftelsen avstått från sin del av den egendom som skall ingå i stiftelsen kommer all egendom som utgörs av egendomsslagen prästlönefastighet och prästlönefonder att hamna i samma ägares hand. Äganderättsförhållandena klarläggs såvitt avser nämnda slag av den specialreglerade egendomen. Lagfart kan beviljas för alla prästlönefastigheter. Kammarkollegiet föreslår att stiftelsen skall stå under statlig tillsyn och att stiftelselagen i alla delar skall vara tillämplig på stiftelsen. Som en följd av detta kommer bestämmelserna i 9 kap. stiftelselagen om tillsyn att bli tillämpliga på stiftelsen. Av 9 kap. 10 § första stycket 1. stiftelselagen följer att omfattningen av tillsynen skall vara begränsad för stiftelser som bildats av eller till- sammans med staten. Begränsad tillsyn innebär bl.a. att tillsynsmyndig- heten i regel inte får ingripa mot och begära information av stiftelsen i andra fall än då det kan antas att stiftelsen åsidosätter stiftelselagens bestämmelser om årsredovisning eller revision. Stiftelsen torde vara av det slag som avses i 9 kap. 10 § första stycket 1. stiftelselagen. Tillsynen blir därmed av begränsat slag. anser att det är tillräckligt att stiftelsen skall vara föremål för begränsad tillsyn. Se vidare om tillsyn i kap. 14. Stiftelsen bildas genom att i lag (paragraf i införandelagen) föreskriver om generell permutation av vissa specialreglerade stiftelser (som är ägare av prästlönefastigheter och ersättning som härrör från sådan egendom) Stiftelsen skall ha till ändamål att bidra till de ekonomiska förutsättningarna för förkunnelse. Av den årliga avkastningen – som skall användas för det nämnda ändamålet – skall hälften utbetalas till trossamfundet och hälften till berätti- gade kyrkliga samfälligheter. Stiftelsen skall förvaltas av trossamfundet . Stiftelsen skall ha namnet Stiftelsen prästlönetillgångar. Stiftelselagens bestämmelser skall i alla delar vara tillämpliga på stiftelsen. Kammarkollegiet föreslår att det vid stiftelsebildningen skall tillskjutas dels den egendom som avses i 41 kap. 1 § 1. och 41 kap. 23 § kyrkolagen i dess lydelse intill utgången av . Detta innebär att prästlöne- fastigheter och prästlönefonder skall tillskjutas stiftelsen. I en annan paragraf i övergångsbestämmelserna föreslås att staten till förmån för stiftelsen avstår från anspråk på den del av kronoanslagen som utgörs av sådan egendom som avses i 41 kap. 1 § 1. och 41 kap. 23 § kyrkolagen i dess lydelse intill utgången av . Den egendom som skall ingå i stiftelsen ägs av specialreglerade stiftelser och av staten (kronoanslag). 10.4.8Allmänhetens rätt att ta del av stiftelsens handlingar Av direktiven framgår att Utredningen om trossamfundens rättsliga regle- ring har att utreda bl.a. frågan om handlingars offentlighet i med inriktning på att offentlighetsprincipen skall tillämpas även i fortsättningen. Av 3 kap. 12 § stiftelselagen följer att en stiftelse som är föremål för begränsad tillsyn senast efter räkenskapsårets utgång skall hålla en kopia av revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade årsredovisningen tillgänglig för var och en som vill ta del av den. I 9 kap. 10 § andra stycket 3. föreskrivs att om stiftelsen inte fullgör sin skyldighet att hålla föreskrivna handlingar tillgängliga för var och en, har tillsyns- myndigheten befogenhet att vid vite förelägga förvaltaren att fullgöra denna skyldighet. Stiftelselagen garanterar alltså offentlighet vad avser stiftelsens års- redovisning och revisionsberättelse. Med hänsyn till vad som sagts i direktiven om handlingars offentlighet i anser Kammar- kollegiet emellertid att stiftelsens förvaltare i regel bör vara skyldig att lämna ut även övriga handlingar som gäller stiftelsen till den som begär det. Kollegiet föreslår därför att det i stiftelseförordnandet skall tas in en föreskrift om att stiftelsens handlingar skall hållas tillgängliga för var och en som vill ta del av dem enligt de grunder som gäller för allmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen och i sekretess- lagen. Det får ankomma på förvaltaren att pröva frågor om utlämnande av handlingar som gäller stiftelsen. Stiftelselagen blir tillämplig på stiftelsen genom att föreskriften i 4 § andra stycket lagen (1995:1460) om ändring i lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen (1994:1220) upphävs. 10.4.10Förslag till lag om införande av lagen (1999:000) om 7 § Den egendom som avses i 38 kap., 39 kap., 41 kap. utom 1 § 1. och 23 §, och 42 kap. kyrkolagen (1992:300) skall med äganderätt tillkomma eller församling eller kyrklig samfällighet som avses i 3 §. Därvid skall gälla att 1.kyrkor och domkyrkor med tillhörande inventarier, kyrkotomt och kyrkogård, uppförda på landet eller i stad, skall tillkomma den församling där kyrkan är belägen och användas för samma ändamål som tidigare, tills annat beslutas med stöd av lagen (1999:000) om , 2.egendom som avses i 41 kap. 1 § 2. kyrkolagen (prästgård) skall till- komma den kyrkliga samfällighet, eller om sådan inte finns, den för- samling där egendomen är belägen, 3.egendom som avses i 41 kap. 1 § 3. kyrkolagen (församlingskyrkas fastighet) och i 41 kap. 1 § 5. kyrkolagen (domkyrkas fastighet) skall tillkomma den församling där kyrkan är belägen och användas för samma ändamål som tidigare, tills annat beslutas med stöd av permutationslagen (1972:205) eller lagen om , 4.egendom som avses i 41 kap. 1 § 4. kyrkolagen (kyrkofonds- fastighet) skall tillkomma , 5.egendom som avses i 41 kap. 1 § 6. kyrkolagen (biskopsgård) skall, om inte annat följer av 3. eller 4., tillkomma det stift där egendomen är belägen, 6.egendom som avses i 41 kap. 24 § kyrkolagen (församlingskyrkors och domkyrkors fastighetsfonder) skall tillkomma den församling där kyrkan är belägen och användas för samma ändamål som tidigare, tills annat beslutas med stöd av permutationslagen eller lagen om , 7.egendom som avses i 42 kap. kyrkolagen (kyrkofonden) skall tillkomma och användas för kyrkligt ändamål. 8 § Den egendom som avses i 41 kap. 1 § 1. kyrkolagen (prästlöne- fastigheter) och 41 kap. 23 § kyrkolagen (prästlönefonder) skall läggas samman och bilda en stiftelse med namnet Stiftelsen prästlönetillgångar. Följande bestämmelser skall gälla för stiftelsen: 1.Stiftelsen skall förvaltas av trossamfundet . 2.Stiftelsen skall ha till ändamål att bidra till de ekonomiska förutsätt- ningarna för förkunnelse. 3.Av den årliga avkastningen av stiftelsens förmögenhet skall hälften utbetalas till trossamfundet att användas för det under punkten 2 angivna ändamålet och hälften tillfalla berättigade kyrkliga samfälligheter i förhållande till deras andelar i stiftelseförmögenhetens halva avkastning att användas för det under punkten 2 angivna ändamålet. 4.Kyrklig samfällighet som avses i 3 § lagen om införande av lagen om och som enligt 41 kap. 11 och 28 §§ kyrkolagen i dess lydelse intill utgången av hade rätt till andel i hälften av avkastningen av prästlönefastigheterna och prästlöne- fonden i stiftet skall ha samma rätt till hälften av avkastningen av den del av stiftelsens förmögenhet som förvaltades av det stift där samfälligheten är belägen. 5.Stiftelsens handlingar skall enligt de grunder som gäller för allmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen och sekretess- lagen (1980:100) hållas tillgängliga för var och en som vill ta del av dessa. Frågor om utlämnande av en handling prövas av förvaltaren. 6.Stiftelsen skall överta alla tillgångar och skulder samt rättigheter och skyldigheter som åvilar den egendomen som till- skjuts stiftelsen. 7.Förvaltaren får utan tillstånd av myndighet ändra, upphäva eller i särskilt fall åsidosätta de bestämmelser i stiftelseförordnandet som angår en annan fråga än stiftelsens ändamål. 9 § Bestämmelserna i 7 och 8 §§ skall gälla även om egendomen har anslagits av staten. 10 § Om den som före ikraftträdandet av denna lag var ägare till kyrklig egendom som avses i lagen lider förlust genom att egendom överförs enligt 7 och 8 §§, har han rätt till skälig ersättning av staten. Detsamma gäller den som före ikraftträdandet hade särskild rätt till egendomen. 11 § som förvaltas av en församling eller en kyrklig samfällighet skall fr.o.m. förvaltas av motsvarande församling, kyrkliga samfällighet eller stift. Detsamma skall gälla om en församling eller en kyrklig samfällighet skall utse en styrelse- ledamot i en stiftelse. Med utgångspunkt från en av f d departementsrådet upprättad PM har Kammarkollegiet utformat ett alternativ för kyrkans disposition av egendomen. Det kallas ägandealternativet. I kap. 10 beskrivs ett alternativ som innebär att kyrkan disponerar egendomen genom en stiftelse. Stiftelseformen är dock inte nödvändig för att egendomen skall kunna ställas till kyrkans förfogande. När man studerar mekanismerna i stiftelse- alternativet inser man att en annan lösning är att kyrkan själv äger egendomen och bestämmer om den – direkt i stället för att vara förvaltare i en stiftelse. Om man i samband med en relationsändring klarar ut äganderätten till den kyrkliga egendomen, behövs i och för sig inte någon stiftelsebildning och inte heller någon särskild lagstiftning för framtiden. Anser man att egendomen också skall ha ett bestämt ändamål, eftersom den har det , kan en föreskrift om detta meddelas i lagen om . Egendomen skall i så fall användas just för detta ända- mål. Något annat är inte tillåtet, även om kyrkan själv äger egendomen. Egendomen är fortfarande ändamålsbestämd. Som ägare har kyrkan dispositionen över egendomen enligt vanliga civilrättsliga regler. Fast egendom kan lagfaras för kyrkan, vilket under- lättar köp och försäljning. Möjligheten av en lösning genom vilken kyrkan för framtiden förfogar över egendomen med vanlig äganderätt har framskymtat i många tidigare utredningssammanhang. Särskilt när frågan om kronoanslagens ställning har aktualiserats har flera olika utredningar påpekat den klarhet som skapas genom att äganderättsfrågorna löses en gång för alla. års utredning Kyrka-stat konstaterade i betänkandet (SOU 1967:46) Kyrklig egendom.Skattefrågor. För dessa lägen kan också tänkas den lösningen att de kyrkliga rättssubjekten tillförsäkras äganderätten till all den kyrkliga egendomen, alltså även till kronoanslagen. Otvivelaktigt skulle det vara en rättsteknisk och avsevärt bidraga till en förenkling av de nu så svårlösta problemen rörande den kyrkliga egendomen, om kyrkans besittningsrätt i dessa fria lägen till kronoegendomen konsoliderades till vanlig äganderätt... Kyrko- stiftelsernas äganderätt är endast formell i det de kyrkliga kom- munerna har besittningsrätten till deras egendom och ekonomiskt svarar för denna. Orimlig skulle väl ej den lösningen vara att till de kyrkliga organen överlämnades äganderätten till den stiftelse- egendom varöver de disponerar. Det bleve visserligen med ett formellt betraktelsesätt fråga om expropriation utan vederlag, eller konfiskering. Det förutsättes emellertid att egendomen allt fortfarande skall användas uteslutande för kyrkliga ändamål. För den stora allmänheten framstår vidare otvivelaktigt försam- lingarna och pastoraten såsom de naturliga ägandesubjekten. Sådan äganderättsöverlåtelse torde lämpligen böra ske lagstift- ningsvägen. Rent principiellt bör visserligen äganderättsfrågor icke lösas genom lagstiftning. Några befogade intressen lärer dock icke komma att kränkas genom ett dylikt förfarande, förut- satt att genom lagstiftningen säkerhet vinnes för att egendomen kommer att bevaras och användas för kyrkligt ändamål. Jämsides med stiftelseegendomen och efter samma grunder skulle till de kyrkliga organen överföras äganderätten till kronoegendomen. (SOU 1967:46 s. 194 f.) Kyrkoberedningen redovisade från likartade utgångspunkter en delvis motsatt uppfattning. En författningsreglering som som innebär att egendom som ägs av stiftelseliknande organ, t ex. en församlingskyrka, över- förs till något annat rättssubjekt är knappast möjlig med hänsyn till rådande skydd för äganderätten. Däremot är det i och för sig möjligt att genom författningsreglering överföra den del av den specialreglerade egendomen som är statlig till något annat rättssubjekt. Vi anser emellertid – som redan anförts – att den specialreglerade kyrkliga egendomen skall tillföras särskilt bildade stiftelser. (SOU 1994:42 s. 11.3Hur skapas ägandealternativet? All kyrklig egendom har haft som ändamål att främja kyrkans gärning, ursprungligen genom att tillförsäkra prästen uppehälle och garantera kyrkans förkunnelse. Egendomen har skiftande karaktär. Detta gäller både ändamål och ursprung. Här finns kronojord som upplåtits av staten, här finns donerad egendom och här finns också ren kyrkokommunal egendom. Gemensamt för den upplåtna och den donerade egendomen är att den är ändamålsbestämd. En del av den specialreglerade egendomen ägs av någon församling eller annan enhet inom . I dessa fall – i huvud- sak kyrkor och kyrkogårdar.– är förutsättningarna för ägandealternativet redan uppfyllda. Det återstår bara att ta ställning till huruvida egendomen alltjämt skall ha ett i lag fastställt ändamål. Återstoden är av stiftelsekaraktär. En del av denna egendom har an- slagits av staten. Om staten i samband med en relationsändring avstår från varje anspråk på dessa kronoanslag, och de gamla stiftelserna och stiftelseliknande rätts- subjekten upplöses genom lagstiftning, s k generell permutation, kan tyd- ligen egendomen övergå till kyrkan med full äganderätt. Genom lagstiftningen kan egendomen tillföras olika enheter på olika nivåer inom kyrkan. 11.4.1Ägande på olika nivåer I enlighet med våra tankegångar i kap. 6 och 7 bör äldre församlings- kyrkor, domkyrkor, församlingskyrkors och domkyrkors fastigheter och fastighetsfonder föras till sina församlingar. Prästgårdarna bör föras till sina pastorat. Biskopsgårdarna bör enligt kollegiets syn tillkomma stiften. Kyrkofonden bör tillkomma i dess helhet för gemen- Den övriga delen av den kyrkliga jorden kan tänkas ägd på olika nivåer. Det finns dock bara en lösning som ger kyrkan full frihet att själv be- stämma hur förvaltningen skall anordnas. Det är att den återstående delen av den kyrkliga jorden – prästlönefastigheter och prästlönefonder – ägs av hela samfundet gemensamt. Det är bara den lösningen som ger möjlighet för kyrkomötet att anordna stiftsvis gemensam egendomsförvaltning som och ändå behålla inflytandet över utjämningssystemet till hela kyrkans fromma. Ägandealternativet är därför utformat på det sättet att äganderätten till prästlönefastigheter och prästlönefonder skall tillkomma i dess helhet. Våra synpunkter när det gäller egendomens nuvarande ändamål och be- hovet av fortsatt ändamålsbindning framgår av kap.7. Också i ägandealter- nativet är det viktigt att den egendom som skall tillkomma i dess helhet har ett bestämt ändamål. Ändamålet bestäms av statsmakterna vid överföringen av äganderätten från de nuvarande stiftelserna till trossamfundet . Det inne- bär dels att en ändring av ändamålet kräver beslut på samma konstitu- nivå, dels att initiativrätten till en ändamålsändring ligger kvar hos statsmakterna. I samband med att statsmakterna för över äganderätten och lägger fast ändamålet kan beslut också fattas om på vilket sätt och enligt vilka grunder ändamålet kan ändras. En möjlighet är att redan i detta skede slå fast att bestämmelserna i permutationslagen (1972:205) skall tillämpas. Kammarkollegiet förordar en sådan lösning. Det innebär att initiativrätten tillkommer ägaren, dvs. trossamfundet och att det blir möjligt att ändras, upphäva eller gå ifrån ändamålet om detta på grund av ändrade för- hållanden kan iakttas. Motsvarande kommer att gälla om ända- målet blivit uppenbart onyttigt eller det föreligger annat särskilt skäl. Den här förordade lösningen kräver en redaktionell ändring av permu- tationslagen såtillvida att den lagen inte endast skall gälla vid förord- nanden av enskild utan även om så särskilt är föreskrivet i lag. En ändring av relationerna mellan staten och är ett historiskt tillfälle att närmare överväga den kyrkliga egendomens ställning. Det är ett starkt allmänt intresse att relationsändringen kan genomföras utan de oklarheter som belastar egendomens rättsliga förhållanden. Om relationsändringen skall genomföras under bestående oklarheter, kom- mer kyrkans situation att försämras i förhållande till dagsläget, eftersom det , trots dessa oklara förhållanden, alltid finns möjligheter att genom lagstiftning och lagändringar reglera förvaltningsförhållanden, möjligheter till köp och försäljning, ändamålsbestämmelser m m. Ägandealternativet är ett radikalt medel att förändra situationen. Det skiljer sig från de övriga alternativen genom den konsekventa upp- lösningen av alla stiftelsebindningar. Därigenom går det också längst när det gäller äganderättsöverföringar från stiftelser till enheter inom Svenska I ägandealternativet kan den konsekvens som i de båda andra alternativen mest är en teoretisk frågeställning eventuellt bli aktuell, näm- ligen skyldigheten att ersätta någon som faktiskt har lidit rättsförlust genom överförandet. Vad som ändå talar till alternativets fördel är den klara och enkla lösningen som leder till alldeles otvetydiga förhållanden i det nya läget. Det förtjänar att påpekas att förhållandevis radikala reformer har genomförts under .