sou · GLB3192d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Den judiska identiteten var i svenskarnas ögon laddad med historisk och religiös skuld. Medan savolaksarna oc h vallonerna var obekanta folk för svenskarna när de mötte dem, var judarna dö mda på förhand som förnek are av . Vid mötet uppväckte de en del av svenskarnas undran oc h nyfikenhet genom sitt säregna utseende och sina egendomliga religionsförhållanden... Fö r allmogen var juden gårdfarihandlare, för borgarna var han en presumtiv konkurrent ino m deras egna branscher, för adeln ägde juden förmåga att tillfredsställa vissa av deras behov: slipa juveler och ge lån och för staten slutligen om han tillhörde den judiska eliten en kapitalstark och genom förbindelser önskvärd medborgare. Genom den allmänna okunnigheten om judarnas kultur florerade ständigt rykten oc h fördomar bland svenskarna om konstigheter i judarnas livsmönster." Dessa citat om judarnas tidiga historia i ska belysa de omständig- heter som medverkade till det bildligt talade dubbelliv som utvecklats inom den judiska befolkningen. Ett förhållningssätt utåt, för att inte väck a samhällets ovilja och på så vis öka antisemitismen och tillhörand e verkningar. Ett annat förhållningssätt att inom familjen och i hemmet , sedermera inom församlingarna, för att därhemma leva det traditionell a judiska livet, med en stark identitet och integritet. Man valde medvetet att inte provocera värdkulturen genom att inte klä sig traditionellt, inte tala jiddisch offentligt, inte kräva samma rättigheter som andra medborgar e för att inte utsätta sig för risken att hamna i onåd. Reservation och särskilda yttranden SOU 1997:192 Än kan man iaktta detta förhållningssätt. kan dett a fö rklara allmänhetens ganska vaga uppfattning om församlingarna s funktion som socio-kulturella baser, om judarnas historia, deras olika språk, sedvänjorna, religionen och kulturmönstret. Jiddisch har traditionellt talats i För att belysa hur anseendet för judarna, deras kultur och språk, var fö r , lite drygt, vill jag återge ett avsnitt ur r Suhonens kapitel i boken . Hä r framkommer bl.a. varför judarna inte utanför den egna kretsen vill e markera sig språkligt eller med andra av kulturens särdrag. "Äro judarna svenskar?" uppstod en häftig debatt om judarna i och frågan aktualiserades i samband med att judiska affärsmän ville etablera sig i staden. En kla r antisemitisk debatt fördes bl.a. i Tidnings spalter. Det var redaktören som häftigt engagerade sig i den s.k. judefrågan . Bakgrunden var, att redaktören betraktade som ett språkrör för judarna i . skrev redaktören i ledarartikeln i som fick känslorna i svallning: "Är o judarne svenskar? En så lätt och enkel fråga har väl ingen väntat finna upställd till diskussionen på rama allvaret, då det troligtvis ej kunnat fälla någon förnuftig menniska in, att svaret under några förhållanden kan vara något tvivel underka stadt. Att svenskarna äro ett folk för sig af den ariska rasen och germaniska folkfamiljen, och judarne ett helt och hållet annat folkslag af den semitiska rasen, båda åtskilda till härkomst, utseende, karaktär och i regeln äfven till språk , rasen, det har man ju ansett höjdt över allt tvifvel ... Juden kan visserligen vara född svensk undersåte, men svensk-född kan han aldrig bli, lika litet som en neger, hottentott eller kines. Juden födes jude i lika väl som i , , och andra länder, der han äger större eller mindre medborgarrätt, och ha n kallas med rätta jude hvarhelst han än tillfälligtvis må hafva sin bostad ... A lldeles det samma är förhållandet med ett annat kringirrande folk af asiatisk nationalitet, nämligen zigenare , hvilka liksom judarne slagit sig ned i många länder..." Detta exempel visar att trots allt även icke-judar var medvetna om den judiska befolkningens särskilda språk och att judarna trots att de va r födda i , inte sågs som en inhemsk minoritet. Judarna i hade i allra högsta grad goda skäl att vara försiktiga i sit t möte med majoritetsbefolkningen. Men just det förhållandet, gör det i dagens friare och mer utvecklade kulturliv skäligt att på samma grun d som övr iga minoritetsspråk få jiddisch erkännt och ratificerat som et t minoritetsspråk i . Konventionen ger inget skäl att vägra erkänna just jiddisch som man låter konventionen gälla för andr a minoritetsspråk i . Däremot ger konventionen fullt stöd för, at t inom ramen för de direktiv kommittén fått och i den anda som Europarå- dets konvention ska verka, ratificera konventionen även för språke t Reservation och särskilda yttrandan Att inte erkänna jiddisch i detta sammanhang kan tolkas som en form av diskriminering, som varken kan vara regeringens eller Minoritetsspråkskommittens uppriktiga syfte.