sou · GLB3139 · 1998-01-01 00:00:00 — // Man kunde börja tjafsa om småsaker, men kunde inte prata om problem, utan det var bara tjafs och bråk, kan man säga. Sedan diskuterade vi mycket om det och att vi hade vuxit ifrån varandra. Glidit mer ifrån varandra. Vi bara gick där som främlingar i slutet. Så det var lika bra att sära på sig. Att äktenskap numera löses upp därför att makarna upplever att relationen inte längre ger ett tillräckligt stort känslomässigt utbyte – att man som i och fall har tröttnat på varandra eller glidit ifrån varandra – kan tas som tecken på att vår syn på samlevnad närmar sig vad den engelske sociologen (1991; 1992) kallar den rena relationen (pure relationship). Det vill säga, relationer ingås i ökande utsträckning uteslutande för deras egen skull och de fortsätter bara så länge som båda parter finner relationen tillfredsställande. Citatet ur intervjun med illustrerar begreppet väl. Det var han som ville bryta upp. Hon ville verkligen att vi skulle vara tillsammans och pratade om att hon skulle försöka ändra på sig. Men jag sa att det finns som du behöver ändra på. Det är ju inget fel på dig, utan det har med mina känslor att göra. Att man alltså slutar älska nå- gon. Man tycker [bara] om varandra. Jag sa att [om vi ska fort- sätta att bo ihop] vill jag att vi lever som vänner med separata sovrum, men det ville hon inte köpa utan hon ville ju att vi skulle 5Den empiriska grunden för den kommande analysen utgörs huvudsakligen av intervjuerna med skilda föräldrar och familjerättssekretare. ha ett samliv. Men jag sa att jag inte älskade henne längre. Andra nämner som den omedelbara skilsmässoorsaken att deras partner hade träffat någon annan. man, till exempel, inledde ett förhållande med en annan kvinna. berättar att det framförallt var tiden innan hennes man berättade detta och lämnade henne som var svår. det var hemskt jobbigt när han bodde hemma här och knappt pratade med mig. Han kom hem sent , så skilsmässan kom som en lättnad faktiskt. Det var jättejobbigt att ha honom boende här. Han kom och åt middag, han hade sitt arbete mitt över här, och sedan stack han bara iväg. Skilsmässor handlar dock inte alltid bara om att makarna har glidit isär. De har också sin grund i att kvinnor inte längre accepterar manlig överordning och makt inom familjen. Enligt en svensk undersökning av skilsmässors orsaker är det vanligt att kvinnor som vill skiljas känner sig undertryckta av sina män. Så många som fyra av tio kvinnor i den studien ansåg att det var deras mans dominerande sätt som låg bakom skilsmässan. Var sjätte kvinna uppgav att hennes man hade misshandlat henne fysiskt (Wadsby och , 1993). En studie från gav liknande resultat. Det var bristande jämlikhet, mannens dominerande sätt eller hans bruk av fysiskt våld som var de vanligast förekommande skilsmässomotiven bland kvinnorna (Moxnes, 1990). Också för en del av kvinnorna som medverkar i vår studie var det mannens dominerande sätt och/eller brutalitet som utgjorde huvud- skälet till att de ville skiljas. är en av dem. Hon upplever att hennes man inte lät henne andas när han försökte att bestämma över hennes liv genom att till exempel uttrycka starkt missnöje när hon träffade andra människor eller genom att kontrollera hennes ekonomi. Också i äktenskap var konflikterna många. De rörde förutom fördelningen av hemarbetet också barnens uppfostran och sexuallivet. upplever att sexlivet med hennes dåvarande man var på hans villkor. När han ville. Han ville sitta uppe och titta på teve och sedan ville han gå och lägga sig och då skulle jag följa med i händelse att han ville det då. // Sedan var det så väldigt jobbigt, för skulle jag iväg och rida så var jag tvungen att ha lagat middag tills han kom hem, ha diskat och plockat undan och lägga barnen och sedan åka och rida. Och sedan komma hem och då satt han och väntade på att jag skulle duscha och gå och lägga mig tillsammans med honom för då ville han ha sex. Jag orkade inte det. Missnöje, konflikter och upplösning Dock var det mannens hårdföra sätt mot barnen som utlöste skilsmäs- san i fall. När han brukade våld mot deras yngsta dotter bestämde sig för att kontakta en advokat och begära skilsmässa. och var gifta med män som misshandlade dem. Miss- handeln började i båda fallen redan under äktenskapets första tid och pågick sedan under åtskilliga år. förklarar att hon från början trodde att hon genom sin kärlek skulle kunna förändra makens negativa tankar och destruktiva sätt. Dock blev han istället alltmera våldsam. Hans behov av att behärska bara växte. Han ville ha total kontroll, berättar hon, och att åren innan skilsmässan var ett helvete . fruktade för sitt liv. Efter en synnerligen svår misshandel lyckades hon fly från sitt hem. Hon polisanmälde sin man och ansökte om skilsmässa. , som huvudsakligen hade varit hemarbetande under äkten- skapet, begärde skilsmässa i samband med att hon fick en anställning. Då hade hon planerat för att lämna sin man när tillfälle gavs. Att jag kunde och vågade att ta ut skilsmässa berodde ju på att jag hade fått det här jobbet. Jag blev en betydelsefull person då helt plötsligt efter att ha gått hemma och inte känt mig som nå- gon. För och tog det innan de lyckades lämna sina respektive män. Forskare som undersöker kvinnomisshandel har pekat på ett antal förhållanden som gör detta begripligt (t.ex. , 1995; , 1989, 1993). Det kan till exempel vara svårt att tänka på sig själv som en misshandlad kvinna. Därför finns ibland en tendens hos kvinnan att förmildra mannens våld. Några av de familjerådgivare vi har talat med hade erfarenhet av misshandlade kvinnor som försökte dölja våldets grymhet och omfattning. [De] tappar begreppet för vad som är normalt och onormalt. Alla människor knuffas väl på det här sättet och det är ju inte så farligt om han hotar mig med kniven. Man normaliserar på nåt sätt ett icke normalt beteende. Tendensen att det manliga våldet normaliseras har uppmärksammats inom forskningen om sexualiserat våld. Processen innebär i korthet att våldet gradvis uppfattas som ett mer eller mindre normal inslag i vardagen hos både mannen som misshandlar och hos kvinnan som blir misshandlad (, 1989). Det är också vanligt att den misshandlade kvinnan upplever både förvirring och skuld. berättar att hon med tiden kom att tappa självförtroendet och att hon började se sig själv som en del av problemet. Det kändes nästan som hennes eget fel att hon blev slagen. Då undrar man varför jag har gått igenom allt detta? Och det kan jag inte svara på. Man kan fundera och slå sig i huvudet men jag trodde att jag skulle kunna omvända honom. Någon kärlek fanns inte kvar, den tog slut väldigt fort. Sedan hade han en för- måga att få en att känna mycket skuld. Han överförde vad han kände på mig. Så jag tyckte att det var mitt fel att han slog mig, för han sa att det var för min egen skull. nämner i citatet att hon trodde att hon skulle kunna omvända sin man. Sådana förhoppningar – att det ska bli bättre, att han kommer att sluta slå bara han får tillräckligt mycket kärlek, att det var sista gången han slog – kan öka benägenheten hos misshandlade kvinnor att stanna kvar i sina äktenskap. Man måste dock också fråga sig vad som händer kvinnorna när de lämnar sin män. Det är långt ifrån givet att de då undgår sin mans våld. En stor del av det allvarligaste våldet som kvinnor utsätts för sker tvärtom i samband med en separation (, 1995). Skilsmässoprocessen kan betraktas som en desorganisationsprocess där familjerelationerna omdefinieras och hushållet omorganiseras (jfr Moxnes, 1990). Föräldraskapet kommer att förändras och den existerande hushållsorganisationen kommer att lösas upp. När makarna väl har bestämt sig för att skiljas måste de alltså förhandla sig fram till lösningar i en rad centrala frågor. Vem ska ha den juridiska vårdnaden om barnen? Hos vem ska barnen bo? Vem ska bo kvar i bostaden? Hur ska hemmet delas? Och så vidare. Besluten om den blivande föräldrarollen och ekonomin får stor betydelse för respektive makes framtida liv. Det finns därför alltid potentiellt en intressekonflikt inbyggd i sådana frågor. lyckas makarna lösa denna konflikt utan att det uppstår några egentliga stridigheter. Andra gånger ger den upphov till allvarliga och segslitna tvister. I en konfliktladdad uppbrottssituation händer det att makarna får erfara vad som verkligen utgör den andras maktre- surser och handlingsberedskap. Då, om inte förr, prövas olika typer av resurser för att få de egna intressena tillgodosedda. Ett exempel är när män som brukat våld mot sin hustru gör detta i en skilsmässosituation. Det var vad som hände . Hon ville skiljas. Det ville inte hennes man. Han misshandlade henne efter det att hon hade begärt skilsmässa och hotade henne senare per Missnöje, konflikter och upplösning polisanmälde sin före detta man som blev dömd till fängelse. ... han började ju ringa och hota mig, han skulle ta livet av mig, och jag skulle få ett helvete och han skulle ta barnen. Det var mycket, så vi flyttade till kvinnojouren och bodde där ett par da- gar. Sedan fick han besöksförbud och sedan vart det rättegång. /.../ Han överklagade rättegången och det blev en ny rättegång, men hur det än var fick han fängelse, och det var inga diskussio- ner från domstolen om vem som skulle ha vårdnaden om barnen. Jag krävde ensam vårdnad och det gjorde han också men jag fick den och han fick umgängesrätt om han skötte sig. Bland dem vi har intervjuat finns flera exempel på kvinnor som () blivit slagna och fysiskt hotade av sina män i samband med skilsmässan. En indikation på att detta är förhållandevis vanligt är att nästan var femte () ensamstående mamma med småbarn i en representativ studie från uppger att hon utsatts för våld eller hot om våld i sin bostad (Häll, 1995). Överlägsen fysisk styrka är förstås inte den enda maktresursen som kan användas i en konfliktfylld skilsmässosituation (jfr kapitel 1). Förhållandet till barnen eller kontrollen över pengarna är andra exempel. Också en persons kommunikativa förmåga kan bli en resurs. berättar att hon och hennes före detta man var oense i frågor om barnens boende. För att undvika en vårdnadstvist övertala- des de att delta i så kallade samarbetssamtal. 6 tror att hon som ett resultat av att hon har lätt att tala för sig, i större utsträckning än sin före detta man fick gehör för sina krav i de samtalen. är ju inte den som pratar mycket, så det var mest jag som pratade och han fick väl hålla med eller motsätta sig. Då hade han väl inga större argument att komma med. Därför fick väl jag min vilja igenom på en del av det här [med vårdnad och boende]. Vad som utgör maktresurser i en skilsmässosituation bestäms inte minst av lagstiftningen på området. I sista hand är det ju denna som 6Om skilda föräldrar inte kan enas i frågor som rör barnens vårdnad eller umgänge er- bjuds de att medverka i samarbetssamtal. Syftet med dessa är att förhindra en vård- nadstvist. De går till så att någon från , ofta en familjerättssekreterare, hjälper föräldrarna att försöka hitta en lösning på sin konflikt. Samarbetssamtal kan också förordnas av domstol. En familjerättssekreterare beskriver samarbetssamtal på följande sätt: Vi försöker om möjligt att lösa det här på något annat sätt än inom domstolens ram. Vi försöker förhindra en vårdnads- eller umgängesprocess. Det vet vi av erfarenhet att det är förödande i de allra flesta fall. Det löser inga problem. Det löser något juridiskt problem där i slutändan, men det ökar inte möjligheten till sam- arbete. Tvärtom så saboterar man ofta de möjligheterna genom allt vad en domstols- process innebär. blir avgörande i exempelvis en vårdnadstvist eller en ekonomisk tvist. När vi nedan belyser intressekonflikter i samband med skilsmässor beskriver vi därför också summariskt relevanta delar av den svenska lagstiftningen.7 Ett gift par får automatiskt gemensam vårdnad om sina barn. Sedan en lagändring 1983 kvarstår normalt det gemensamma vårdnadsansvaret om de skiljer sig. Andelen skilda föräldrar med gemensam vårdnad har därför ökat mycket kraftigt. Till exempel visar en undersökning av äktenskapsskillnaderna att av föräldrarna hade gemensam vårdnad. Detta innebar en fördubbling på mindre än ( Vårdnad och underhåll 1992 , 1993). Den gemen- samma vårdnaden innebär att båda föräldrarna har ansvar för och bestämmanderätt över sina barn. Således måste de kunna enas i viktiga frågor som rör barnen. Exempelvis kan inte den förälder barnen bor hos flytta utan den andra förälderns medgivande. Däremot betyder inte det juridiska begreppet gemensam vårdnad att barnen måste bo lika mycket hos sin mamma och pappa. Lagen förutsätter att föräldrarna själva kan komma överens om barnens boende och om umgänget med den andra föräldern. För föräldrar som inte varit gifta gäller andra regler. I de familjerna blir endast modern automatiskt vårdnadshavare för barnen. Har paret inte ansökt om gemensam vårdnad får mamman ensam vårdnaden efter en separation. De flesta som deltog i vår undersökning hade gemensam juridisk vårdnad om sina barn. Den dagliga omsorgen om barnen hade man dock löst på olika sätt. Några par hade kommit överens om att dela på den vardagliga omsorgen om barnen, antingen genom att barnen växelvis bodde i ungefär lika långa perioder hos båda föräldrarna eller genom att ett barn bodde hos mamman och ett barn hos pappan. och hennes före detta man som redan innan skilsmässan tagit ungefär lika stort ansvar för barnens omsorg, tyckte att det var självklart att barnen skulle bo hos dem båda. menar dessutom att barnens pappa inte skulle ha gått med på något annat samt att lösningen med delad vardaglig omsorg var nödvändig för att hon skulle kunna fortsätta sitt arbete. Ett annat exempel är barn som var tillräckligt stora för att själva få avgöra var de skulle bo. Dottern valde att bo med sin mamma, sonen med sin pappa. Bland dem vi har intervjuat finns också exempel på pappor som har sina barn permanent boende hos sig. En av dem med gemensam juridisk vårdnad är . hustru träffade en annan man och 7Vår sammanfattning av lagstiftningen bygger på och bästa (1993), i vardagslag (1993) och på och lagens famn (1996). Missnöje, konflikter och upplösning tonårssonen valde att bo kvar med honom. behöll därför det gemensamma huset. Det var väl som så att grabben som bor här hemma ville inte flytta nånstans. Då sa jag att jag också stannar kvar och försöker hålla kåken kvar så han har nånstans han var och det är ju en känslig ålder. Andra föräldrar med gemensam vårdnad hade löst boendefrågan på ett konventionellt sätt. Barnen bodde med mamman. För de frånskilda männen och föreföll detta val naturligt. De hade överhuvudtaget inte reflekterat över möjligheten att barnen kunde bo hos dem, kanske därför att deras före detta hustrur alltid hade tagit ansvaret för barnen. anser att det är enklast att barnen bor med sin mamma i och med att [han] jobbar natt och , som hade barnen boende hos sig på halvtid, tycker att detta var för jobbigt, både för barnen och för honom. Han förklarar att han inte skulle orka att vara en ensamstående pappa och han därför erbjöd [sin före detta hustru] att ta båda barnen. En del föräldrar med gemensam vårdnad var inte överens om barnens boende. , till exempel, berättar att hennes före detta man vill att barnen ska bo halva tiden med honom. Paret, som hade deltagit i samarbetssamtal för att undvika en vårdnadstvist, var vid intervjutillfället ännu inte helt överens. anser dock att mannens krav om halvtidsboende är överspelade sedan han flyttade utanför staden där hon bor. Vi är väl inte riktigt överens ännu, men är det ju så här att han flyttade till ett annat ställe och det är två och att åka ungefär. Ska vi då ha gemensam vårdnad och dom ska bo lika mycket hos bägge två, så kan han ju inte bo där, utan då måste han ju först och främst flytta hit. Jag sa att när han flyttar hit då kan vi börja komma överens i den diskussionen. Men han flyttade ju aldrig, så då rann det ut i sanden. Ser man både till vem som har den juridiska vårdnaden om barnen och vem barnen bor tillsammans med, går det att urskilja några olika typer av föräldraskap efter en skilsmässa. För att åskådliggöra dessa har vi konstruerat en typologi (se figur 2). Figur 2 Typologi över olika vårdnadsformer efter skilsmässa Vardaglig omsorg om gemensamma barn /////////// ///////// Typologins vertikala dimension visar vem av föräldrarna som har den juridiska vårdnaden om barnen. Dess horisontella dimension visar vem som har det vardagliga ansvaret. Cellerna i typologin åskådliggör olika lösningar vad gäller barnens vårdnad och boende. Cell A innebär att föräldrarna både har gemensam juridisk vårdnad och att de delar på den vardagliga omsorgen om barnen efter skilsmässan. Också i cell B och C har föräldrarna gemensam vårdnad. Däremot bor barnen permanent hos den ena föräldern. Vanligt är då att den andra föräldern träffar sina barn och under delar av skollo- ven. Han eller hon blir därmed en så kallad söndagsförälder. Föräldraskapet i cell E och I innebär att mamman respektive pappan har såväl den juridiska vårdnaden som barnen boende hos sig. Den andra föräldern har då normalt fått sitt umgänge med barnen fastställt i domstol (därav beteckningen umgängesförälder). I cell D har modern ensam vårdnad, men barnen bor halva tiden med sin pappa. Denna vårdnadsform är sannolikt ovanlig men kan till exempel förekomma när föräldrarna varit samboende och mamman har fått ensam juridisk vårdnad om barnen. I cell G har pappan ensam vårdnad, medan föräldrarna delar den vardagliga omsorgen om barnen. Det sättet att lösa vårdnadsfrågan är förmodligen än ovanliga- re än det i cell D. Vårdnadsformerna i de två återstående cellerna F och H är utomordentligt osannolika. De innebär ju att barnen bor permanent hos den förälder som inte har den juridiska vårdnaden. I verkligheten är de olika vårdnadsformerna i typologin högst ojämnt fördelade. Vi har redan nämnt att av dem som skilde sig 1992 fick gemensam vårdnad om sina barn. Ser vi till den Missnöje, konflikter och upplösning vardagliga omsorgen om barnen är bilden annorlunda. Uppskatt- ningsvis bor barnen med sin mamma i nio fall av tio (Vårdnad och underhåll 1992 , 1993). Det betyder att den vårdnadsform som representeras av cell B i typologin ovan – en ensamstående mamma och en söndagspappa – är den i särklass vanligaste. Att ha barnen boende hos sig växelvis i lika långa perioder är ännu en ganska ovanlig lösning. Ungefär var tjugonde barn bor på det sättet efter föräldrarnas skilsmässa enligt beräkningar av , vilket innebär en viss ökning ( Skilsmässor och separationer, 1995).8 Den knappa femtedel av föräldrarna som har ensam vårdnad om sina barn består till överväldigande majoritet av kvinnor, (Vårdnad och underhåll 1992 , 1993).9 Av detta kan man sluta sig till att det oftast är mannen som står som förlorare i en vård- nadstvist. En undersökning av 70 slumpmässigt utvalda rättegångs- akter i vårdnadsmål i bekräftar att det är på det sättet (, 1997). Modern fick vårdnaden i av fallen, fadern i (i resterande fall kom föräldrar- na överens om att de trots allt skulle ha gemensam vårdnad). riktas kritik mot att vårdnaden om barnen så ofta tillfaller modern när det råder tvist. Detta ses då som ett resultat av negativ särbehandling av fäderna. Det är dock högst tveksamt att tolka könsskillnaderna vad gäller den juridiska vårdnaden som ett utslag av könsdiskriminering. Det som fäller avgörandet i domstolen är snarare vem som har tagit huvudansvaret för barnet (och , 1993; och , 1996). Vem barnet tyr sig till när det har problem. Vem som mestadels tar ansvar för barnet. Vem som tar kontakt med skolan och dagis. Och vilket engagemang föräldrarna i det stora hela visar. 8En genomgång av befintlig nordisk forskning om konsekvenser av olika typer av vårdnadsalternativ visar att kunskapen på detta område är liten (se Tornstam, 1996). 9Andelen föräldrar som har ensam vårdnad har som sagt minskat kraftigt . hade av kvinnorna och av männen ensam vårdnad. var motsvarande andelar hälften för mödrarna och en tiondel för fäderna ( Vård- nad och underhåll 1992 , 1993). 10I 28 fall var fadern anklagad för misshandel och i 4 fall för incest (, 1997). Enligt intervjuerna med familjerättssekreterare är invandrarfamiljer kraftigt överrepre- senterade i vårdnadstvister. Att så verkligen är fallet bekräftas av en undersökning av (Social service, vård och i , 1996:126). Av 113 domar i tvis- temål om vårdnad vid var av männen födda utom- lands. Ett skäl kan vara att dessa familjer på ett annat sätt än svenska drar sig för att söka rådgivning inför skilsmässan (se Darvishpour, 1997). Sålunda får mödrarna vårdnaden, inte för att de är kvinnor, utan för att det är de som har tagit mest hand om barnet. Det är ju vanligen de som har tagit ut föräldraledigheten, gått ner på deltid, och så vidare. En traditionell arbetsfördelning kan med andra ord bli en resurs för kvinnan i en vårdnadstvist. Förändringarna av praxis när det gäller den juridiska vårdnaden har kritiserats för att ensidigt öka fädernas rättigheter i förhållandet till barnen (, 1996). Särskilt uppmärksammas i kritiken att huvudregeln om gemensam vårdnad av barnen – som ju innebär att båda föräldrarna har bestämmanderätt över barnet också efter skilsmässan – i praktiken betyder att männen blir likvärdiga kandida- ter i vårdnadsprocessen trots att det i de allra flesta fall är kvinnorna som har huvudansvaret för barnen (, 1995). Rättighe- terna och skyldigheterna ifråga om barnen blir på så vis ojämnt fördelade mellan könen. Medan kvinnan faktiskt sköter om barnet och bär det dagliga ansvaret för dess omsorg är hon ändå beroende av sin före detta man i frågor som gäller barnets vårdnad. Den gemensamma vårdnaden kan därmed bli ett instrument för manlig maktutövning. I vårt urval av intervjupersoner finns alla vårdnadsformer i figur 2 representerade, undantaget de i cellerna F, G och H.12 Vi har redan exemplifierat olika typer av gemensam vårdnad med hjälp av våra intervjuer. tillhör den lilla minoritet fäder som har ensam vårdnad om sina barn. När hans hustru lämnade honom för en annan man fick han av sina vänner rådet att upplösa den gemensamma vårdnaden. De påpekade att denna skulle kunna bli ett hinder för honom . före detta hustru gick med på hans yrkande om ensam vårdnad. Han bedömer att hans förhandlingsposition vid det tillfället var stark. tror att barnens mamma bar på rätt så mycket skuld och att hon kände att det var hon som hade ställt till det här. Han medger att han i den situationen försökte att tillgodose sina egna intressen på bästa sätt, men betonar att hans före detta hustru på ett annat sätt än han själv hade haft möjlighet att reflektera över den nya situationen. 11Enligt förslag från ( Vårdnad, boende och umgänge, SOU 1995:79) ska den gemensamma vårdnaden ytterligare stärkas. är domstolen skyl- dig att upplösa den gemensamma vårdnaden om en av föräldrarna så begär. Den kan heller inte döma till gemensam vårdnad. Enligt det nu liggande utredningsförslaget ska domstolen kunna vägra att lösa upp den gemensamma vårdnaden. Den ska också kunna besluta om gemensam vårdnad mot en förälders önskemål. Om föräldrarna har gemensam vårdnad ska domstolen enligt förslaget vi tvist också kunna bestämma hos vem barnet ska bo. 12Vårt urval speglar inte den verkliga fördelningen, vare sig när det gäller barnens boende eller den juridiska vårdnaden. Detta var heller inte vår avsikt. Vi strävade istället efter att få en stor variation i urvalet. Missnöje, konflikter och upplösning vi hade aldrig någon argumentation kring det, vem som skulle ha vårdnaden. Det hade vi inte. Det enda jag sa var att jag ville hemskt gärna bo med barnen. Man kanske såg om sitt hus, jag sa väl att jag [egentligen] inte ville ha det så här, jag ville ju att vi skulle fortsätta. Då har hon väl sagt efteråt att du ska vara glad att jag var snäll och inte tog strid. Hon har varit lite vass när man har inte varit överens om saker och ting.