sou · GLB384d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Ansvaret för ämnesdirektivet och biociddirektivet ligger på miljödi- rektoratet (DG XI) medan industridirektoratet (DG III) ansvarar för preparatdirektivet. Ansvaret för regler om märkning av bekämpningsmedel är delat mellan industri- direktoratet (DG III) och jordbruksdirektoratet (DG VI). Jordbruksdirektoratet (DG VI) svarar för växtskyddsmedels- direktivet. Uppdelningen grundar sig till en del på vilket användningsområde kemikalien har men kan ändå tyckas märklig då direktiven har mycket likartade funktioner. För att skapa ett gemensamt system för information vid import från eller export till tredje land av farliga kemikalier kom "förordningen om export och import av farliga kemika- lier (EG) nr 2455/92 " till. Då ett medlemsland exporterar farliga kemikalier (kemikalier som omfattas av ämnes- direktivets (67/548/EG) regler) till ett tredje land har medlemslandet skyldighet att underrätta tredje land om detta. Omvänt gäller vid import från tredje land av farliga kemikalier (kemikalier som omfattas av förbud eller stränga restriktioner i tredje land) att alla medlemsländer ska informeras om detta. Ansvaret för denna förordning ligger på miljödirektoratet (DG XI). Uppgifterna rapporteras in till () i Ispra, . ECB var tidigare administrerad av vetenskap och forsknings direkto- ratet (DG XII), numer administreras den av generaldirekto- ratet för gemensamma forskningscentra (DG JRC). Den rättsliga grunden för förordningen är artikel 130s i Romför- draget, det vill säga den har tillkommit av miljöskäl. Begränsning av farliga kemikalier -Begränsningsdirektivet (76/769/EG) -Direktivet om förbud mot vissa bekämpningsmedels- substanser (79/117/EG) -Växtskyddsmedelsdirektivet (91/414/EG) Så arbetar EU med kemikaliefrågor 105 -Biociddirektivet (under utarbetande) -Förordningen om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (EG) nr 793/93 -Direktivet för testning av nya kemikalier (79/831/EG senare ersatt med 92/32/EG) Begränsningsdirektivet (76/769/EG) harmoniserar med- lemsstaternas lagar om direkta begränsning av farliga ämnen och beredningar/preparat. Begränsningen gäller utsättande på marknaden och användning. Direktivet syftar till harmonisering av regler och till att skydda människan och miljön från ämnen och preparat som har skadliga egenskaper. Lagtexten är mycket specifik då den direkt pekar ut vilka ämnen eller preparat som ska begränsas. I det ursprungliga direktivet begränsades bara PCB/PCT och kloreten (vinylklorid). Direktivet har fått 15 nya tillägg och ett 16:e tillägg är under utarbetande. Vilka ämnen som omfattas av hela begränsningsdirektivet med tillägg redo- görs för i bilaga 4 "Förändrade förutsättningar genom EU-medlemsskapet". Direktivet är harmoniserande och grundar sig därför på artikel 100 i . Förslag till nya begränsningar kan främst komma via fyra olika vägar. Den vanligaste vägen till begränsning har varit nationella anmälningar av lagar som antagits på gemenskapsnivå. En annan väg kan vara internationella konventioner som EU implementarar i begränsningsdirekti- vet. är avsikten att utvärderingarna i existerande och nya ämnesprogrammen ska bli den viktigaste vägen till begränsning. Bekämpningsmedel begränsas genom direktivet om förbud mot vissa bekämpningsmedelssubstanser (79/117/EG). En s.k. negativlista är kopplad till direktivet där det anges vilka ämnen som inte får ingå i bekämpnings- medel. Direktivet kommer att ersättas av växtskyddsmedels- direktivet (91/414/EG). Detta nya direktiv bygger på att medlemsstaterna gemensamt godkänner verksamma ämnen i bekämpningsmedel. Sådana ämnen, där medlemsstaterna kommer överens om att de är acceptabla för hälsa och miljö, kommer att sättas upp på en s.k. positivlista. 106 Så arbetar EU med kemikaliefrågor arbetsbesparande eftersom endast en utvärdering görs av ett verksamt ämne. Medlemsstaterna får sedan godkänna de kemiska produkter som innehåller dessa ämnen när landet får en ansökan av tillverkaren. De första verksamma ämnena kom upp för prövning i växtskyddskommittén . Direktivet innhåller också ett förfarande med ömsesidigt erkännande av formulerade medel. Det innebär att om ett medel är godkänt i ett medlemsland så ska andra med- lemsländer godkänna att medlet släpps ut på marknaden inom sitt territorium. En förutsättning är dock att de jordbruks-, växtskydds-, och miljöförhållanden (även klimatologiska) som är relevanta för användningen av medlet är jämförbara i de berörda områdena. De ska heller inte kräva upprepade tester och analyser. EU har ett omfattande omregistreringsprogram för gamla bekämpningsmedel, dvs. sådana som redan finns på marknaden i ett eller flera medlemsländer. ska alla gamla medel gås igenom för att se att de uppfyller kraven i växtskyddsmedelsdirektivet. Även här delar med- lemsländerna på arbetet. För de ämnen som ännu inte kommit upp i omregistreringsarbetet får varje medlemsland fortsätta att tillämpa sina tidigare nationella regler. Biociddirektivet är fortfarande under utarbetande. Rådet har enats om en gemensam ståndpunkt. Direktivet har stora likheter med växtskyddsmedelsdirektivet och bygger på samma konstruktion med en s.k. positivlista där ämnen godtas gemensamt av medlemsländerna samt ömsesidigt erkännande av tester och beslut om godkännande av produkter. Villkoren för användning kan skilja sig åt mellan medlemsländerna om det finns goda skäl. Utbytesprincipen ingår i biociddirektivet men inte i växtskyddsmedelsdirekti- vet. Så arbetar EU med kemikaliefrågor 107 Programmet för existeran- de ämnen EU har inlett ett mycket omfattande program för att systematiskt bedöma riskerna med de existeran- de ämnen som finns inom EU. Programmet skapades genom förordningen om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (EG) nr 793/93. Förordningen grundar sig på artikel 100a och kom till för att harmonisera medlemsstaternas bedöm- ning av riskerna med ex- isterande ämnen så att in- te bedömningen ska hin- dra handeln mellan med- lemsstaterna och skapa ojämlika konkurrensvill- kor. Den systematiska be- dömningen utgår från EU:s lista över existerande ämnen, kallad EINECS, som innehåller 106 000 ämnen. Prioriteringen av valet av ämnen sker enligt följande: ämnets effekter på människor eller miljön, människors och miljöns exponering för ämnet, bristen på data om ämnets effekter på människor och miljön, det arbete som re- dan utförts i andra inter- nationella fora, annan 108 Så arbetar EU med kemikaliefrågor gemenskapslagstiftning eller program som rör farliga ämnen. För varje ämne på prioriteringslistorna utses en medlemsstat som ansvarig för bedömningen av ämnet. Som underlag till bedömningen kräver man in uppgifter från in- dustrin. På grundval av den riskbedömning som värdlandet gör lämnar kommissionen ett förslag på åtgärd t.ex. ut- släppsbegränsning, arbetshygienska gränsvärden, begräns- ningar av marknadsföring. Med detta återgår ansvaret för vidare arbete i andra former dvs. det ligger inte längre i programmet. Om en begränsning av ämnet anses nödvändig använder man sig av begränsningsdirektivet. Problemet med programmet har emellertid varit att det går för trögt. Sedan det startades har ännu inte den första omgången ämnen avklarats. Om antalet utvärderingar och ställningstaganden till riskbegränsning skulle nå volymen 50 , en tänkbar takt med nuvaran- de utformning, skulle det ta att klara av de ca. 2500 ämnena i förteckningen som betecknas som högvolymäm- nen. Direktivet för nya ämnen Det finns ett system som motsvarar existerande ämnenspro- grammet för nya ämnen. Det är reglerat i direktivet för testning av nya kemikalier, också känt som den "sjätte ändringen" (79/831/EG) och "sjunde ändringen" (92/32/EG) av ämnesdirektivet. Till skillnad från existerande ämnespro- grammet får detta direktiv ses som framgångsrikt. En förklaring till detta kan vara att inget enskilt medlemsland hade ett liknande förfarande innan direktivet infördes . Detta gjorde att det inte uppstod konflikter med nationella lagstiftningar. I fanns det inget anmälningsförfaran- de för nya kemiska ämnen innan EU-medlemsskapet 1995. I direktivet anges det att tillverkare av nya kemikalier måste anmäla dessa med testresultat av eventuella skadeeffekter och en värdering av resultaten. Med nya kemikalier menas att de inte är med i listan över existerande ämnen (EI- NECS), dvs. de fanns inte på marknaden före den 18 Så arbetar EU med kemikaliefrågor 109 Listan med dessa nya ämnen kallas ELINCS och innehöll 1993 över 2300 ämnen. Anmälan av nya ämnen görs hos den nationella kemikaliemyndigheten som levererar uppgifterna till kommissionen som i sin tur vidarebefodrar uppgifterna till kemikaliemyndigheterna i alla medlemsländer. Om inga krav på begränsningar kommit från myndigheterna har företagen rätt att fritt marknadsföra den kemiska produkten på hela den inre marknaden. Genom direktivet kan farliga ämnen stoppas innan de kommer i produktion. -Direktivet om utsläpp av farliga ämnen i vatten (Vattendi- rektivet, 76/464/EG) -Direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet, 96/61/EG) -Lösningsmedelsdirektivet (VOC-direktivet, ännu ej klart) -Direktivet om utsläpp från stora förbränningsanläggningar (88/609/EG) -Direktivet om luftföroreningar från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar (89/369/EG) -Direktivet om luftföroreningar från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar (89/429/EG) Vattendirektivet (76/464/EG) behandlar förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö. Bl.a. ingår ämnen som är giftiga, svårned- brytbara och bioackumulerbara. Definitionen av ämnen har stora likheter med Esbjergdeklarationens definition. Direkti- vet har emellertid inte varit särskilt framgångsrikt varför en stor omarbetning av direktivet just nu är på gång. I det nya direktivet ska utsläpp till alla typer av medier (vatten, mark, luft etc.) samlas. Detta kallas integrerad prövningsgång. Direktivet föreslås endast gälla punktutsläpp från mindre och medelstora företags industriella verksamhet, ej diffusa utsläpp eller utsläpp från färdiga varor. För större industrianläggningar gäller ett liknande direktiv, kallat direktivet om samordnade åtgärder för att 110 Så arbetar EU med kemikaliefrågor förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet, 96/61/EG). I direktivet föreskrivs principerna om bästa tillgängliga teknik, försiktighet och utbyte. Direktiven kan närmast sägas motsvara vår miljöskyddslag. Lösningsmedelsdirektivet (VOC-direktivet, ännu ej klart) som också är under utarbetande kommer att sätta be- gränsningar på utsläpp av flyktiga organiska lösningsmedel från industrianläggningar. De tre olika direktiven rörande utsläpp från förbrännings- anläggningar anger gemensamma nivåer på utsläppsnor- merna. Det står emellertid medlemsländerna fritt att införa strängare regler då det rör sig om minimidirektiv. -Direktivet om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för kemiska, fysikaliska och biologiska agenser i arbetet (80/1107/EG) -Första särdirektivet om blymetall och dess joniska före- ningar (82/605/EG) -Andra särdirektivet om asbest (83/477/EG) -Direktivet om arbetstagares exponering för vinylklorid- monomer (78/610/EG) En stor del av EU-regleringen på arbetsmiljöområdet utgår från direktivet om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för bland annat kemiska ämnen i arbetet (80/1107/EG). Till detta direktiv har flera särdirektiv kopplats som bland annat tar upp arbetares exponering för asbest och blymetall samt dess joniska föreningar. Syftena med direktiven är att skydda arbetstagare mot risker för deras hälsa och säkerhet, samt förebygga sådana risker som uppstår eller sannolikt kan uppstå på arbetsplatser till följd av exponering för kemiska, fysikaliska och biologiska ämnen som anses skadliga. Direktiven anger en lägsta skyddsnivå som ländernas lagstiftning får ha och lämnar därmed möjligheter för strängare lagstiftning i medlemslän- derna. Direktivet som reglerar arbetstagares exponering för Så arbetar EU med kemikaliefrågor 111 vinylkloridmonomer tillkom dvs. innan det mer generella direktivet om bl.a. kemiska ämnen tillkom men det har ett likartat syfte. Andra direktiv och förordningar på kemikalieområdet som kan nämnas men som inte här vidare utvecklas är: direkti- vet om informationssystem för farliga preparat (91/155/EG), direktivet om bedömning av risker för människa och miljö (93/67/EG) och Sevesodirektivet om storolyckor i vissa industriella verksamheter (82/501/EG). Huvudsyftet med denna del har varit att ge en övergripan- de beskrivning av EU:s kemikaliearbete. Vissa slutsatser som legat till grund för de åtgärder kommittén föreslagit på EU-nivån ska dock redovisas. De viktiga principerna om försiktighet, utbyte och företagens ansvar har inte tillräckligt genomslag i EG-lag- stiftningen. Framför allt varierar kraven mellan olika rättsakter vilket gör att lagstiftningen inte blir konsekvent. Som redovisats är ansvaret för kemikaliefrågor spritt på flera olika generaldirektorat vilket ytterligare splittrar kemikaliearbetet. har beslutat, dock ännu ej helt klart, i aktionsplanen för det femte miljöhandlingspro- grammet att EU ska ta fram en kemikaliestrategi. Inom ramen för denna finns det möjligheter att en mer konse- kvent kemikaliepolitik kan växa fram. Programmet för existerande ämnen liksom begränsnings- direktivet använder mycket ämnesspecifika angreppssätt vilket gett en stor tröghet i systemet. Ett mer generellt an- greppssätt skulle troligen effektivisera arbetet avsevärt. 4 Förändrade förutsättningar genom EU-medlemskapet 4.1Olika led i kemikaliens kretslopp Gränsen mellan nationell och gemensam kemikaliepolitik kan vara svår att urskilja. EU-samarbetet på kemikalieom- rådet har större likheter med det som tidigare ansågs vara nationell kemikaliepolitik, än med traditionell internationell kemikaliepolitik. Detta innebär att vi bedriver en stor del av lagstiftningsarbetet på kemikalieområdet gemensamt med de övriga medlemsstaterna inom ramen för EU-sam- arbetet. Betydelsen av andra styrmedel än lagstiftnings- instrumentet kommer därför att öka i betydelse i det nationella kemikaliearbetet. Möjligheterna att lagstifta nationellt på kemikalieområdet ska dock inte underskattas. I denna del ska de nationella möjligheterna till reglering genom lagstiftning redovisas. Kemikalieregleringar kan tillämpas i olika led av kemika- liens kretslopp, exempelvis vid -information om kemiska risker, I texten hänvisas till ett antal artiklar från som har betydelse för kemikaliepolitiken. Dessa beskrivs nedan. SOU 1997:84 Föränd rade förutsättningar genom EU-med lemskapet 113 Artikel 30: (Inre marknaden) "Kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan ska vara förbjudna mellan med- lemsstaterna, om inte annat föreskrivs nedan." Artikel 36: (Undantagen från inre marknaden) "Bestämmelserna i artiklarna 30-34 ska inte hindra sådana förbud mot eller restriktioner för import, export eller transitering som grundas på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärlig, historiskt eller arkeologiskt värde eller att skydda industriell och kommersiell äganderätt. Sådana förbud eller restriktioner får dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstater- na." Artikel 43: (Jordbrukspolitik) Här anges huvudlinjerna för en gemensam jordbrukspolitik. Artikel 100a (Harmonisering av miljöregler) 1:"Med avvikelse från artikel 100 och om inte annat föreskrivs i detta fördrag ska följande bestämmelser tillämpas för att nå de mål som anges Rådet ska enligt förfarandet i artikel 189b och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén, besluta om åtgärder för tillnärmning av sådana bestämmelser i lagar och andra författningar i medlemsstaterna som syftar till att upprätta den inre marknaden och få den att fungera." 2:"Punkt 1 gäller inte bestämmelser om skatter och avgifter, bestämmelser om fri rörlighet för personer eller bestämmelser om anställdas rättigheter och intressen." 3:"Kommissionen ska i sina förslag enligt punkt 1 rörande hälsa säkerhet samt miljö- och konsumentskydd utgå från en hög skyddsnivå." 4:("Miljögarantin") "Om en medlemsstat efter det att rådet med kvalificerad majoritet har beslutat om en harmoniseringsåtgärd anser det nödvändigt att tillämpa nationella bestämmelser som grundar sig på väsentliga behov enligt artikel 36 eller som avser miljö- eller arbets- miljöskydd, ska den anmäla dessa bestämmelser till kommissionen. Kommissionen ska bekräfta bestämmelserna sedan den konstaterat att dessa inte utgör ett medel för godtycklig diskriminering eller innebär förtäckta handelshinder mellan medlemsstaterna." Artikel 130s: (Miljöpolitik, minimidirektiv) Här anges hur beslutsför- farandet ska gå till när miljörättsakter tillkommer. Artikel 130t: (Konsekvens av minimidirektiv) "De skyddsåtgärder som antas enligt artikel 130s ska inte hindra någon medlemsstat från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder. Sådana åtgärder måste vara förenliga med detta fördrag. De ska anmälas till kommissionen." 114 Föränd rade förutsättningar genom EU-med lemskapet SOU 1997:84 Reglering vid försäljning och användning Traditionellt har förbud mot försäljning och användning varit den reglering man använt sig av när man velat begränsa farliga kemikalier. Det är ett mycket direkt styrmedel som ger omedelbara effekter. Förutsättningarna att använda detta styrmedel har dock kraftigt förändrats efter EU-medlemskapet. Orsaken till detta är, som tidigare beskrivits, att EU haft som huvuduppgift att upprätta en gemensam marknad. För att uppnå detta mål har man harmoniserat stora delar av lagstiftning rörande försäljning av varor. För de delar som ännu inte är harmoniserade har en rättspraxis vuxit fram genom Cassis de Dijonprincipen. Denna princip innebär en ömsesidig skyldighet för med- lemsstaterna att godta varor som lagligen säljs och mark- nadsförs i en annan medlemsstat. Det finns dock vissa möjligheter att införa nationella regleringar vid försäljning av kemikalier. Dessa möjligheter redovisas nedan, dels för icke harmoniserade och dels för harmoniserade områden. Cassis de fallet (Mål 120/78 Rewe mot Bundesmonopolver- waltung für Branntwein) har kommit att tjäna som en utgångs- punkt för principen om ömsesidigt erkännande på områden som inte är harmoniserade. Fallet gällde en tysk regel som föreskrev en minsta alkoholstyrka för likörer. Den franska likören Cassis de uppfyllde inte detta krav varpå den var utestängd från den tyska marknaden. Domstolen ansåg att regeln inte kunde motiveras med artikel 36. Där gemenskapslagstiftning saknas gäller artikel 30 (inre marknaden) i . Artikel 36 (undantag från inre marknaden) ger emellertid möjlighet till undantag från artikel 30 (inre marknaden). Undantagen förutsätter ett antal omständigheter, bl.a. att det finns ett intresse av att skydda människors och djurs liv och hälsa samt bevara växter. SOU 1997:84 Föränd rade förutsättningar genom EU-med lemskapet 115 Denna behörighet till undantag är emellertid inte oinskränkt utan underkastad vissa villkor. Bland annat får den inte vara diskriminerande mot importvaror. Den danska flask- domen visar dock att en viss grad av diskriminering accepteras när de nationella åtgärderna har ett genuint miljöskyddande syfte. Undantagen måste också följa proportionalitetsprincipen vilken innebär att åtgärderna måste vara "proportionellt" utformade mot det mål reglera- ren eftersträvar. Den korrekta tillämpningen av denna princip är avhängig fyra faktorer: -Den skyddsnivå man har för avsikt att uppnå med lagstiftningen. -Åtgärdens effektivitet. -Att den utfärdande staten kan bevisa att nationella åtgärder är nödvändiga för att uppnå syftet. -Att staten också kan visa att det inte finns alternativ med mindre restriktiv verkan på gemenskapens inre handel. Medlemsstaterna har alltså rätt att sätta målet med sitt miljöskydd högre än gemenskapen förutsatt att åtgärderna är proportionella mot syftet, inte utgör ett medel för godtycklig diskriminering eller innefattar en förtäckt begränsning av handeln. En intresseavvägning ska således göras mellan det nationella skyddsintresset och gemenskap- sintresset så att varucirkulationen på den gemensamma marknaden inte onödigt hämmas. Danska flaskdomen (Mål 302/86 Kommissionen mot ) gällde en dansk lag som föreskrev att öl och läsk som säljs i måste vara buteljerad i returglasflaskor. I domstolen fick rätt att tillämpa denna lagstiftning motiverat av de miljöskäl som nämns i artikel 36. fick dock inte enligt samma artikel behålla kvantitativa importrestriktioner på icke-returglasförpackningar. 116 Föränd rade förutsättningar genom EU-med lemskapet SOU 1997:84 När det finns gemensam lagstiftning för försäljning och användning på ett område, dvs. ett harmoniserat område, grundar sig denna oftast på artikel 100a (harmonisering av miljöregler). Artikel 43 (jordbruksregler) är ett annat möjligt alternativ. Med harmoniserat menas att det finns en ut- tömmande reglering på området. Allt som inte är reglerat i direktivet tillhör därmed fortfarande medlemsstaternas kompetens och faller under artiklarna 30 (inre marknaden) och 36 (undantag från inre marknaden). Det är därför mycket viktigt att precist definiera vad ett direktiv är tänkt att harmonisera. För att bedöma om en fullständig harmoni- sering råder bör man undersöka: -Vilka produkter som faller under direktivet. -I vilken utsträckning direktivet är tänkt att harmonisera miljömål. -Vilka dessa miljömål är. -Vilka juridiska instrument som används i direktivet. I begränsningsdirektivet (76/769/EG) återfinns den harmoniserade lagstiftningen för försäljning och användning av kemikalier. Harmoniseringen gäller de kemiska ämnen och beredningar som är upptagna i direktivet. Det finns emellertid olika tolkningar om hur långt denna harmonise- ring sträcker sig. gör en tolkning där man hävdar att direktivet är "minimiliknande", trots att det grundas på 100a, även för de kemikalier som är upptagna. I fallet med de strängare danska reglerna för pentaklorfenol har den danska tolkningen godkänts av kommissionen. Troligen är dock ganska ensamt om tolkningen av begräns- ningsdirektivet som minimiliknande. Även växtskyddsmedelsdirektivet (91/414/EG) och biociddirektivet (ännu ej klart) sätter, genom de s.k. positiv- listorna och bestämmelserna om ömsesidigt accepterande av godkännanden, upp tydliga begränsningar för vad som får försäljas och användas på den gemensamma marknaden. Som tidigare nämnts ges gemenskapen, i artikel 100a.1 (harmonisering av miljöregler) kompetens att besluta om SOU 1997:84 Föränd rade förutsättningar genom EU-med lemskapet 117 åtgärder som har till syfte att förverkliga den inre markna- den. Medlemsstaterna ges också möjlighet till nationella undan- tag i artikel 100a.4, den så kallade "miljögarantin". Dessa undantag kan grunda sig på de allmänna intressen som avses i artikel 36 (undantag från inre marknaden) eller miljöskydd eller arbetsmiljöskydd. Undantagen får dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller förtäckt handelshinder. Den utvecklade domstolspraxisen för "miljögarantin" är ännu mycket liten vilket gör att oklarheter råder i ett flertal frågor. En sådan fråga är om medlemssta- ter har möjlighet att i efterhand införa strängare regler på ett harmoniserat område genom åberopande av artikel 100a.4 ("miljögarantin"). En annan fråga är om medlemslan- det måste ha röstat mot direktivet eller avstått från att rösta för att få begagna sig av garantin. Domstolen har inte haft tillfälle att klargöra dessa frågor.