sou · GLB3121d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Då de fick arbeta, hitta sig själva och bli klara över vilken utbildning som de ville satsa på. blev det emellertid successivt svårare för en femton- 160 (1977): %LEVER I ICKE OBLIGATORISKA SKOLOR , Pro- memorior från SCB 1977:11, , s. 31, 69, 164 och 169. Siffrorna blir något högre om man tar hänsyn till att en del ungdomar studerade i flickskolor och på han- delsgymnasieer och tekniska gymnasier, utbildningar som kan sägas ingå i gymna- sieskolan. 248 3KOLAN OCH ARBETSLIVET åring att skaffa sig ett jobb. Allt flera syokonsulenter, rektorer och klassföreståndare avrådde eleverna och deras föräldrar ifrån att göra ett uppehåll mellan och gymnasieskolan. Fortsätt direkt för det finns inga jobb, blev en stående uppmaning. När lågkonjunkturen satte in var den elva- eller tolvåriga skolan ett faktum. Efter gymnasiereformen 1994 blev skolan i praktiken tolvårig. Den allt längre skolgången har i grunden förändrat tillvaron för nästan alla unga människor. Inte förrän de har blivit 20–kan de ge sig ut i arbetslivet, och få betalt för vad de gör. med den här utvecklingen riskerar undervisningen att bli mer abstrakt. Det är särskilt tydligt i gymnasieskolan på de tidigare yr- kesinriktade utbildningarna. Där har inslaget av allmänna ämnen ökat markant. 3V¥RT ATT F¥ EXTRAJOBB OCH FERIEJOBB har gymnasieungdomar upplevt en dramatisk försäm- ring i tillgången på sommarjobb. har på regeringens uppdrag un- dersökt hur feriearbetsmarknaden fungerade för gymnasieungdomar . Det var totalt 210 000 gymnasister som sökte ett till- fälligt jobb. Av dessa var det 140 000 som fick ett arbete, medan 70 000 blev utan. Ungdomar med invandrarbakgrund hade större svå- righeter än andra att få ett arbete ; bara omkring hälf- ten av arbetssökande ungdomar med båda föräldrarna födda i utlandet fick ett feriearbete. Ännu en bra bit in var det ganska vanligt att ungdomar arbetade extra vid sidan om skolan; de kunde t.ex. sitta i kassan på en stormarknad eller . I takt med att arbets- marknaden har blivit sämre har dessa jobb gått till äldre ungdomar som är färdiga med sin utbildning. En annan orsak till att det har blivit svå- rare för skolungdomar att få tillfälliga jobb är troligen att arbetsgivarna ställer högre krav på dem som arbetar extra. Detta kan både bero på att kraven trissas upp när utbudet av arbetskraft ökar och att arbetsuppgif- terna har blivit svårare och därmed kräver mer av sina utövare. Kontentan av detta är att de kontakter med arbetslivet som ungdo- mar tidigare hade genom extrajobb och feriejobb har kommit att be- gränsas. Detta har flera negativa följder. Många skolungdomar går miste om den erfarenhet av arbetslivet som det ger att ha diverse små- jobb i olika slags företag. De förlorar en inkomstkälla och föräldrarnas försörjningsbörda ökar. i ett samhällsekonomiskt perspektiv går landet miste om dessa ungdomars bidrag till den totala produktionen. 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 249 Minskade omvärldskontakter inverkar på elevernas studier. Dels genom att deras referensramar blir snävare – möjligheterna minskar att få nya lärdomar kommenterade och bearbetade utanför skolan – dels genom att slå mot ungdomarnas studiemotivation. En lärare i Göte- borg161 uttrycker detta på följande vis i ett dialogsvar: Att orka plugga utan att kunna få testa om kunskaperna är användba- ra på sommarjobb eller vettiga praktikplatser, och dessutom veta att antag- ligen får man trots detta inte något jobb, det är två faktorer som gör varda- gen mycket tung för många elever. Ett utslag av detta är den mycket höga frånvaro som finns på många gymnasieprogram . Sammanfattningsvis kan man säga att minskningen av skolungdomars extrajobb och feriearbete ökar kravet på att utbildningen i och gymnasieskolan rymmer inslag som innebär att eleverna kommer i kontakt med arbetslivet. Skolan kan också vidga sin repertoar av läro- situationer och undervisningsstrategier genom att hämta inspiration från vad som gäller i goda arbetsmiljöer i företag och förvaltningar. var öppet arbetslösa av samtliga perso- ner i arbetskraften. För gruppen 20–var den öppna arbetslösheten 14,8 procent.162 Om man till denna siffra lägger de ungdomar som del- tog i en utbildning fast de hellre skulle vilja arbeta, står det klart att det är svårt för många unga människor att ta sig in på arbetsmarknaden. Liksom när det gäller sommarjobb, är ungdomar med invandrarbak- grund särskilt utsatta. Om unga människor under sin skoltid har kontakt med arbetslivet är det troligt att deras möjligheter blir större att få en fast fot på arbetsmarknaden efter avslutad skolgång. Under alla om- ständigheter skulle flera kontakter mellan skolan och arbetslivet för- bättra arbetsmarknadens funktionssätt; ungdomarna skulle i ökande utsträckning veta vad olika jobb fordrar, vad de egentligen vill arbeta med osv. Uppstyckning har varit modellen för utformningen av produktionen . Taylorismen hade länge ett fast grepp om arbetsplatserna, men insikten växer att det är ineffektivt och själsdö- dande att dela upp arbetet i småbitar. Fackföreningar och arbetsgivare finner varandra i förändringar som innebär grupporganisation och ett bredare arbetsinnehåll. Integrering är lösenordet för framtidens ar- betsorganisation; splittrade delar förs ihop i en strävan efter helhet och 161Susanne Staf, Brev av till , diarienummer 36/96 (100). 162Statistiska centralbyrån (1997): !RBETSKRAFTSUNDERS¶KNINGEN, . 250 3KOLAN OCH ARBETSLIVET Stela befattningsgränser luckras upp och bredden i inne- hållet i arbetet ökar. Varje anställd behöver djupa kunskaper på flera områden för att tillverka tekniskt avancerade varor eller för att produ- cera tjänster som håller en hög kvalitet. Ett exempel på detta är infor- mationsteknologin. Varje person som arbetar med IT måste förstå och tänka i hela system. måste hon eller han vara expert på sin del av helheten, eftersom varje del är så komplex att ingen kan kunna allt. Den traditionsbundna indelningen i akademiker respektive icke- akademiker förlorar sin relevans och många andra gränser faller. Den mellan operatör och konstruktör i industrin är ett sådant exempel, lik- som gränsen mellan assistent och handläggare i förvaltningen. Orga- nisationen blir mindre hierarkisk och kontrollerande. Den bygger i ökande grad på varje människas engagemang och kompetens och vilja att göra ett gott arbete. Datatekniken i kombination med snabba tele- kommunikationer ökar tillgången på information på ett drastiskt vis, vilket bl.a. leder till att gränsen mellan arbete och fritid luckras upp och att helt nya yrken skapas. Den kunskapsbaserade ekonomi som växer fram med nya mönster för arbete kräver nya kunskaper och förmågor av dem som ska arbeta inom den. Arbete i projekt, flexibla arbetsförhållanden, sva- gare knytning till fasta arbetsplatser, användning av informationstek- nologi, produktion av små varu- eller tjänstekvantiteter för särskilda grupper, nya nischer, nya jobb – förändringen av arbetslivet går snabbt. Det är viktigt att dagens elever känner att det framtida arbetslivet byg- ger på deras medverkan. Det är ingen färdig struktur de ska anpassa sig till. Det är en struktur i ständig omvandling. Vilka jobb som kommer att finnas bestäms av många faktorer. Men en faktor är ele- verna själva, deras kreativitet, ansvarskänsla och samarbetsförmåga. Det är bl.a. detta som den senaste tidens diskussion om entreprenörskap och skola handlar om.163 För att unga människor ska kunna förbereda sig behöver de kontakt med ett arbetsliv i förvandling. En öppen skola kan ge den kontakten. Praktisk arbetslivsorientering (prao) blev ett obligatoriskt inslag i genom den första läroplanen, som kom 1962 – låt vara att den då kallades för praktisk yrkesorientering (pryo). 163 Ds 1997:3: ) ENTREPREN¶RSKAPETS TECKEN %N STUDIE AV SKOLNING I F¶RNYELSE, 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 251 för föreskrevs att kommunerna skulle ordna 6–10 veckors prao för varje elev . Praon var inte utan problem. På vissa håll hade man t.ex. svårt att ordna bra pratikplatser till alla elever, kopplingen mellan undervisningen och elevernas pratikerfaren- heter var ibland svag och elever kunder bli utan handledning. Det före- kom också i viss utsträckning att skolor inte klarade av att ordna prak- tik . behandlade frågan om skolans kontakter med arbetslivet endast kortfattat i sitt slutbetänkande. 164 Kommittén föreslog att varje elev skulle garanteras som underlag för framtids- planering. I förslaget till timplan avsattes för detta ända- mål. Denna tid skulle inte bara kunna användas för praktik och studie- besök, utan också för t.ex. lägerskola, auskultation i gymnasieskolan och utlandsvistelse för språkstudier. Kommittén ansåg att det med den nya ansvarsfördelningen på skolans område inte längre var rimligt att fastställa en exakt omfattning av tiden för prao. Man hoppades att för- utsättningarna därmed skulle bli bättre för att arbetslivskontakterna skulle bli ett väl integrerat och meningsfullt inslag i skolverksamhe- ten. Regeringen avvek från kommitténs förslag och föreslog i stället att de skulle fördelades på ämnesgrupperna. 165 Syftet var att ge skolorna möjlighet att planera in sin arbetslivsorientering som spe- ciella studiebesök inom ramen för den tid timplanen ger eller av skoldagen. Regeringen strök under att detta inte innebar att arbetslivsorientering i olika former skulle försvinna ur . beslöt enligt förslaget. Det finns mycket som tyder på att praons omfattning har minskat sedan de nya bestämmelserna trädde i kraft. Regeringen pekar på detta i utvecklingsplanen.166 I flera skolor förekommer det ingen prao över huvud taget längre. När det gäller arbetslivskontakterna i gymnasieskolan är det stor skillnad mellan program med yrkesämnen och övriga program. Alla yrkesprogram har arbetsplatsförlagd utbildning. Den ska omfatta minst av utbildningstiden. Enligt klarade inte alla gymnasieskolor av att ordna arbetsplatsförlagd utbildning med denna omfattning under /96. En av orsakerna är tvister mellan kommuner och branscher om ersättningen för den arbetsplats- 164SOU 1992:94: 3KOLA F¶R BILDNING, huvudbetänkande av , , Allmänna förlaget, s. 280–281. 165Proposition 1992/93:220: %N NY L¤ROPLAN OCH ETT NYTT BETYGSSYSTEM F¶R SAMESKOLAN SPECIALSKOLAN OCH DEN OBLIGATORISKA S¤RSKOLAN, s. 65. 166Riksdagens skrivelse 1996/97:112: 5TVECKLINGSPLAN F¶R F¶RSKOLA SKOLA OCH VUX ENUTBILDNING KVALITET OCH LIKV¤RDIGHET , , s. 63. 252 3KOLAN OCH ARBETSLIVET Kommittén räknar emellertid med att alla gym- nasieskolor når målet . Eleverna på det samhällsvetenskapliga, naturvetenskapliga och es- tetiska programmet kan ha s.k. ämnesanknuten praktik som ett alterna- tiv till lokalt tillägg. Bakgrunden till detta är att det – 1989 pågick en omfattande försöksverksamhet med ämnesanknuten praktik på gymnasieskolans dåvarande studieförberedande linjer (se vidare s. 275). Sedan försöket upphörde förekommer ämnesanknuten praktik i liten utsträckning enligt . Det tycks alltså vara så att kontakterna med arbetslivet är beroende av att det finns centrala bestämmelser eller att kontakterna upp i en försöksverksamhet. Vad beror detta på? Några tänkbara orsaker kan vara följande: ·Lärarna på många skolor ser frågor om skola–arbetsliv som en angelägenhet för i första hand syokonsulenten. 167 Arbetslivskontak- terna har en tendens att betraktas som någonting som ligger på sidan om skolans kärnverksamhet, undervisningen. ·Det kräver en extra ansträngning av skolans personal att arbeta upp goda relationer med bra praktikplatser, och att hålla kontakterna vid liv. När eleverna är ute på praktik rubbas schemat, vilket kan göra lärarnas arbete mer betungande. ·Många lärare tycker att det är svårt att hinna med allting i ämnena. Prao, ämnesanknuten praktik och andra kontakter med arbetslivet framstår som någonting som stjäl tid. ·Det nya mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet i och gymnasieskolan upplevs av många lärare och skolledare som att det ställs ökade krav på eleverna i respektive ämne – och därmed större krav på lärarna att hinna med kursen. ·Kontakter med arbetslivet – och över huvud taget med det omgivan- de samhället – stöds inte av skolans tradition. De innebär tvärtom att traditionen utmanas. ·Det är ett mycket litet antal ungdomar som går direkt ut i arbetslivet från årskurs 9, närmare bestämt av en hel årskull, eller cirka 2 000 personer. Praktik i olika former ska konkurrera med undervisningen i ämnena. Men det är en konkurrens på olika villkor. 167 , (1994): 3YO KULTURER I SKOLAN %LEVERS OCH SKOLPERSONALS UPP FATTNINGAR AV STUDIE YRKES OCH ARBETSLIVSORIENTERING P¥ N¥GRA H¶GSTADIESKOLOR, Mal- mö, Studia psychologica et pœdagogica, Series 111. 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 253 ningen stöds bl.a. av kursplanerna, timplanen, betygen och läroböcker- na. Ökad kontakt med arbetslivet har inget stöd av det slaget. Där handlar det om enstaka allmänna uttalanden i policydokument från Ut- bildningsdepartementet och . Däremot finns det ett stort in- tresse hos flertalet elever för ökade arbetslivskontakter, och detsamma torde gälla många föräldrar. Det verkar inte troligt att skolans kontakt med arbetslivet skulle komma att öka utan vidare. Vårt förslag att avskaffa timplanen kommer troligen att lätta lite på trycket för lärare och skolledare, och därmed vara gynnsamt för en utveckling av skolornas arbetslivskontakter. Detta är emellertid, enligt vår bedömning, inte tillräckligt. Det behövs också förändringar som är direkt inriktade på kopplingen skola–arbetsliv. ra förslag i det här kapitlet syftar till att åstadkomma sådana. %RFARENHETER AV F¶RS¶KEN MED ¤MNESANKNUTEN PRAKTIK –1989 bedrevs en omfattande försöksverksamhet för de frivilliga skolformerna, det s.k. FS-försöket. Intresset var mycket stort och cirka 900 försök gjordes. Flertalet av dessa gällde de studie- förberedande linjerna. Ett av de populäraste försöksområdena var äm- nesanknuten praktik, som prövades på ett stort antal gymnasieskolor. Praktiken fick omfatta högst per läsår, men i övrigt hade skolorna en vid ram. Fördelen med detta var att många olika modeller kom att prövas. En stor del av försöken skedde på treårig ekonomisk linje. Det var också vanligt med försök på den naturvetenskapliga linjen. Däremot var det bara ett fåtal skolor som prövade att ha ämnesanknuten praktik på den samhällsvetenskapliga linjen och den humanistiska linjen. utvärderades inte på ett enhetligt sätt. Varje gymnasie- skola svarade för sin egen dokumentation och utvärdering. De lokala rapporterna låg till grund för en årlig sammanfattning från Skolöversty- relsen. Några genomgående drag i erfarenheterna från försöken med ämnesanknuten praktik redovisas nedan. ·Eleverna var mycket positiva till praktiken. De tyckte bl.a. att de bättre förstod en del av det som de hade lärt sig i skolan när de såg det tillämpat. Många elever menade att deras intresse för studierna ökade genom praktiken, och att de hade lättare att sätta in ämnena i ett verkligt sammanhang. ·Lärarna var i regel positiva till praktiken. Det var emellertid en markant skillnad i inställning mellan lärare som undervisade i an- 254 3KOLAN OCH ARBETSLIVET knutna ämnen respektive lärare som hade icke anknutna ämnen, t.ex. engelska, tyska och franska. De förra var mer positiva. ·Handledarna på praktikplatserna var överlag mycket positiva till ungdomarna. Den kritik som de framförde gällde vanligen brister i hanteringen av praktiken från skolornas sida; handledarna kunde t.ex. beklaga att de hade fått för lite information om syftet med praktiken och att ingen lärare hade kommit på besök under praktik- perioden. ·Praktiken underlättade för en del av ungdomarna att få tillfälliga anställningar av typen extrajobb, sommarjobb och vikariat efter gymnasieskolans slut. Skolorna organiserade anskaffningen av praktikplatser på olika sätt. En tydlig inarbetningseffekt visade sig på de flesta gymnasieskolor; det blev efter hand lättare att få fram bra praktikplatser. Från flera försöks- skolor rapporterades att elever som inte hade någon praktik, skulle vilja ha det. Detta kan tolkas som ett tecken på att praktik motsvarar ett ge- nuint behov hos många ungdomar, men också som ett uttryck för att de elever som hade praktik, talade väl om den när de träffade skolkamrater som inte hade praktik. På det hela taget var alltså erfarenheterna positiva av försöken med ämnesanknuten praktik. Både skolpersonalen och handledarna lärde sig mycket om hur praktiken skulle skötas för att fungera väl och ge ett tillskott till ungdomarnas utbildning. Det var mycket som pekade på ett beslut om att praktiken skulle permanentas. Så skedde emellertid inte, vilket bl.a. berodde på förändringar i tidsandan, den politiska situatio- nen och debattläget. omkring 1990 kom basfärdigheter och traditionella värden i skolan att betonas mer . Diskussionen om hur eleverna lärde sig nödvändiga kunskaper och färdigheter var mindre omfattande. Regeringens proposition om treåriga yrkesutbild- ningar i gymnasieskolan innebar till och med att arbetslivskontakterna begränsades på yrkesprogrammen i förhållande till den försöksverk- samhet som hade föregått reformen. Det positiva med den utveckling som skedde , även om den senare kom att stanna upp, är att en utveckling av skolornas kon- takter med arbetslivet inte behöver starta från en nollpunkt. Både i och gymnasieskolan finns det en mycket omfattande erfa- renhet av praktik i olika former, som det går att återknyta till. 168 Proposition 1990/91:85: 6¤XA MED KUNSKAPER OM GYMNASIESKOLAN OCH VUXENUT BILDNINGEN, , . 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 255 Många skolor utnyttjar också denna erfarenhet. ger ett praktikexempel från , i en diskussion om behovet hos ele- ver med invandrarbakgrund att få kontakt med arbetslivet. 169 riktar uppmärksamheten mot skolor i utsatta områden i stor- städerna. I många av dessa är det en majoritet av eleverna som har ett annat förstaspråk än svenska och därför krävs det särskilda insatser för att eleverna ska möta en svensk språkmiljö. I gjorde elever i års- kurs 9 ett examensarbete i elektronik i samarbete med . En sådan kontakt med arbetslivet ger eleverna både språkkun- skaper och ämneskunskaper samt en inblick i arbetsmarknaden, skriver kommittén. Att göra praktiken till en del av undervisningen ger också pedagogiska vinster. Många elever upplever nämligen undervisningen mer meningsfull och lustfylld om den varvas med praktik. [..] Det borde vara möjligt för kommunerna, stadsdelarna och de enskilda skolorna att utvidga möjlighe- terna för eleverna inom skolan i de utsatta stadsdelarna att förlägga sin un- dervisning på arbetsplatser. I dessa stadsdelar finns ofta flera kommunala och statliga förvaltningar, såsom stadsdelsförvaltning, arbetsförmedling och försäkringskassa, vilka torde ha goda möjligheter att tillhandahålla praktik- platser för eleverna. Även näringslivet som är rikt i vissa stadsde- lar borde ha kapacitet att i större omfattning samverka med skolorna i den- na fråga. 169 SOU 1997:61: !TT V¤XA BLAND BETONG KOJOR, , , s. 124–125. 256 3KOLAN OCH ARBETSLIVET /M ARBETSLIVET I L¤ROPLAN läroplan kompletteras för att det ska framgå på ett tydligt sätt att samverkan med arbetslivet är viktig för en bra ut- bildning. I avsnitt 2.1 Kunskaper införs ett mål som gäller kun- skaper om arbetslivet. Regeringen ska ge i uppdrag att utarbeta förslag till förändringar i läroplanen. I det föregående har vi visat att frågan om en koppling mellan skolan och arbetslivet hade låg prioriterat när reformerades. Både i slutbetänkande och regeringens proposition behandlades skola–arbetsliv mycket kortfattat. Vi har belyst värdet för eleverna av att ha kontakt med arbetslivet – liksom med andra delar av närsamhället. Vi har också visat hur kon- takten med arbetslivet är en viktig del av den öppna skolan. För att öka arbetslivskontakterna ligger en lösning nära till hands: att återinföra bestämmelsen om att skolorna ska ordna ett visst antal praoveckor. Vi anser emellertid att ett sådant förslag inte skulle ligga i linje med en strävan att utveckla och fördjupa decentraliseringen på skolans område. Det skulle också rimma illa med vårt förslag att av- skaffa den centrala timplanen, en åtgärd som bl.a. syftar till att minska tidsfixeringen i skolan (s. 143). Dessutom anser vi att den gamla praon inte var det enda vettiga sättet att organisera kontakterna med arbetsli- vet. Vi har i stället stannat för att föreslå att läroplanen får tydligare formuleringar om skola–arbetsliv och att målen kompletteras. Avsnittet kunskaper (2.1) bör kompletteras med ett mål att uppnå som gäller elevernas kunskaper om arbetslivet. Vi anser vidare att av- snittet om skolan och omvärlden (2.6) ses över i sin helhet. Det bör klart framgå av texten att både lärarna och övriga anställda har som en av sina viktiga uppgifter att åstadkomma goda kontakter med arbets- livet och andra delar av närsamhället. Kontakt med mottagande skolor bör inte – som i den nuvarande läroplanen – sättas före kontakt med organisationer och företag. Skolans kontakt med arbetslivet blev ett prioriterat område på 1970- talet. förändrades emellertid sig- nalerna. Det är troligt att lokala politiker, tjänstemän i kommunernas 3KOLAN OCH ARBETSLIVET 257 skolförvaltningar, lärarutbildare m.fl. har fått uppfattningen att staten anser att kopplingen skola–arbetsliv inte är lika viktig som . Stödet från dessa grupper behövs emellertid om lärare, rektorer och syokonsulenter på den enskilda skolan ska orka att driva fram olika former av kontakt med arbetslivet. En stor del av arbetslivskontakterna har av tradition legat i årskurs 7–9. Enligt vår mening är det naturligt att tyngdpunkten ligger mot slutet av , men det är viktigt att låta eleverna ti- digt få kontakt med arbetslivet. Det kan starta redan i förskolan genom att barnen får följa med till olika föräldrars arbetsplatser. Intrycken från dessa besök kan bearbetas tillsammans med förskolans personal i sam- tal, bild, lek, rollspel och flera andra former. I början av kan eleverna göra studiebesök och delta , t.ex. . De försök som har gjorts på olika håll i landet visar att yngre elever i hög grad uppskattar att ha kontakt med arbetslivet. En undersökning 1993 i bland sjätteklassare visade t.ex. att av dem tyckte att det är viktigt att lära sig om arbetslivet på mellanstadiet. 170 Över hälften av eleverna ville ha mer kontakt med arbetslivet och tre av fyra tyckte att det skulle ske genom praktik på arbetsplatser. Det behövs ett nytänkande från förskolan till gymnasieskolan när det gäller synen på arbetslivets betydelse för ungdomars utveckling och lärande. Det är viktigt att pröva och att tillämpa former för kontakterna med företag, förvaltningar och andra organisationer som går långt ut- över det traditionella mönstret med i åttan och nian plus arbetsplatsförlagd utbildning för gymnasieelever med en praktisk inriktning. 170 , (1993): 5NDERS¶KNING BLAND ELEVER OCH L¤RARE I ¥RSKURS SEX I '¶TE stads utbildningsförvaltning. 258 3KOLAN OCH ARBETSLIVET !RBETSPLATSF¶RLAGD UTBILDNING F¶R ALLA ELEVER I GYMNASIESKOLAN Elever på det samhällsvetenskapliga, naturvetenskapliga och es- tetiska programmet ska ha en del av sin utbildning förlagd till arbetslivet. Omfattningen av den arbetsplatsförlagda utbildning- en bör successivt anpassas till vad som gäller för elever på övri- ga program. var utbildningen efter folkskolan eller grundsko- lan splittrad. Det fanns allmänna gymnasier, handelsgymnasier, teknis- ka gymnasier, fackskolor och yrkesskolor. skedde en successiv samordning vars slutpunkt var riksdagsbeslutet om införandet av gymnasieskolan . Gymnasieskolan rymde alla de tidigare utbildningarna och kallades för en integrerad skolform. Den nya gymnasieskolan bestod av studieförberedande och yrkesinriktade linjer. Det fanns dessutom några tvååriga linjer som varken var direkt studieförberedande eller yrkesförberedande, bl.a. tvåårig social linje; dessa utbildningar utgjorde det s.k. mittblocket. beslöt 1990 att alla utbildningar i gymnasieskolan skulle vara treåriga.