sou · GLB3121d3 · 1998-01-01 00:00:00 — 3KOLAN SOM KULTURELLT CENTRUM I läroplan skrivs in att skolan bör se som sin upp- gift att vara ett kulturellt centrum i närsamhället. Det bör vara rektorns eller en lokal styrelses ansvar att se till att skolan har denna inriktning. I finns det en tradition när det gäller skolans kontakt med det omgivande samhället och särskilt med föräldrarna. pågick statligt initierade försök med vad man kallade för KULTURCENTRUM Denna verksamhet kom sedan att utvärderas. Den fortsatta utvecklingen ledde till att det i den danska skollagen har skrivits in en paragraf, som ska underlätta att sådana kulturcentrum kommer till i anslutning till folkskolan. Som ett led i denna strävan att öppna skolan för närsamhället har folkskolorna blivit skyldiga att upplåta skolloka- lerna till föreningar kostnadsfritt. Målet för åtgärderna i förefaller att vara detsamma som det vi argumenterar för, dvs. en skola som öppnar sig för de människor som bor i dess närområde. Förutsättningarna är emellertid olika, fram- för allt när det gäller styrsystemet. Det finns exempel på svenska kommuner som har fattat ett generellt beslut om att alla skollokaler ska vara tillgängliga för aktiviteter utan- för skoltid; ingen hyra tas ut och pappersexercisen är minimal. Vi skulle önska att alla kommuner följde dessa exempel, eftersom vi tror att en skola som är öppen i dessa konkreta lokalmässiga avseenden också öppnar sig på andra sätt och eftersom skolans öppnande mot när- samhället är avgörande för skolutveckling. I är det dock varken eftersträvansvärt eller möjligt att gå in och reglera hur kommunerna får använda sina lokaler. Vi räknar med att den ökande decentraliseringen på skolområdet kommer att bidra till att det psykologiska avståndet mellan lokalsam- hällets invånare och skolan som institution minskar och därmed bäddar för initiativ som leder till öppna skolor. En annan positiv faktor är de tendenser som finns till ett ökat föräldrainflytande. I det sammanhanget kan försöksverksamheten med lokala styrelser, där föräldrarna är i majoritet, få stor betydelse. För att skynda på en utveckling mot större öppenhet föreslår vi dock att staten i sina målskrivningar markerar att den enskilda skolan ska sträva mot att utgöra ett kulturellt centrum i närsamhället. Vårt huvud- intresse är skolans utveckling. Genom att de människor som bor i sko- lans närhet kommer till skolan, utnyttjar dess lokaler, deltar i aktiviteter som är initierade av dem själva eller av skolan, skapas en grogrund för delaktighet också i skolans kärnverksamhet, som kan komma att leda till skolutveckling. En sidoeffekt av vårt förslag är att skolans utåt- riktade verksamhet kan komma att bidra till gemenskap och kulturakti- vitet i bostadsområdena. Vi talar om skolan som ett kulturellt centrum. Kultur ska i det här sammanhanget uppfattas som ett begrepp med stor bredd. $EN ¶PPNA SKOLAN 229 )NNEH¥LL OCH SLUTSATSER Vi menar i detta kapitel att kulturarbetet i skolan är en fråga om kultu- rell yttrandefrihet, lust och arbetsglädje. För att stödja och utveckla kulturarbetet i skolan föreslår vi att läroplanernas avsnitt om värde- grunden kompletteras. Våra slutsatser är följande: ·Skolan ska respektera barns och ungdomars erfarenheter och sätt att uttrycka sig, men också utmana deras föreställningar och visa på andra kulturerfarenheter, konstnärliga språk och kulturmöten. ·Barn och ungdomar ska få möjlighet att utveckla sin skapande för- måga genom att arbeta med många olika medier. Målet bör vara att skolan på ett självklart sätt tillämpar ett vidgat språkbegrepp. Bild, slöjd, film, musik, drama och dans har viktiga språkliga och kom- munikativa sidor som är av en stor betydelse för barns och ungdo- mars lärande. ·Barn och ungdomar har en egen kultur. Den spelar en viktig roll när det gäller att stärka deras självständighet i förhållande till vuxen- världen. Ett kännetecken på barn- och ungdomskulturen är de kol- lektiva mönster som barn och ungdomar utvecklar i sin lek, och som har betydelse när de utvecklar språk och kommunikation, moralbe- grepp, förmåga till konfliktlösning m.m. ·De regionala resurscentrum som är under uppb yggande på olika håll i landet kan bidra till att utveckla kultur i skolan. En elev i årskurs 2 på det estetiska programmet kommenterar en mål- ning med titeln 0¥ EN BRO VID EN AVGRUND I ETT UNIVERSUM ELLER L¤ RANDET F¶R EN ANNAN V¤RLD så här: För mig symboliserar min målnings detaljer och helhet en mängd olika fö- reteelser. Bl.a. mina känslor och tankar inför begreppet skola. Mellan den röda väggen och klipporna vilar en stor avgrund – ett outforskat oförut- sägbart område. Min definition av skoltiden. Över avgrunden leder en bro; målad i markanta färger. Men bron är i detta fallet ingen genväg, snarare en flyktväg. Dess markanta färger gör den för vissa skrämmande och för vissa utmanande. , eller bron, leder till en annan värld, ett annat liv. [..] Avgrunden är som sagt skoltiden. Bron är alternativet till ett annat liv. Dess markanta färger är modet, det slutgiltiga beslutet om att bryta upp. Lådan med den ljusa himlen är det andra, nya livet. Figur 1 är jag själv, fi- gur 2 är min vän. De sammanlänkade armarna är min innersta förhoppning om att banden mellan oss aldrig ska brytas. Motivet är väldigt personligt, men jag tror (eller vet) att de flesta människor kunnat identifie- ra sig med känslan jag bar på när jag gjorde målningen. 9TTRANDEFRIHET MED ETT VIDGAT SPR¥KBEGREPP Centralt i kulturpolitiken står det egna skapandet och rätten att fritt få yttra sig och här gör lagstiftningen ingen skillnad på barn och vuxna. 144 De medborgerliga fri- och rättigheterna gör heller ingen värderande skillnad mellan olika kulturella uttrycksformer. Här står tal och skrift sida vid sida av bild och andra uttrycksformer på motsvarande sätt som de följs åt på tidningarnas kultursidor och i den allmänna kulturdebat- ten. Men i skolan är situationen en annan. Där dominerar det verbala språket vardagsarbetet, och det betecknas som en grundläggande fär- dighet tillsammans med matematik. Övriga uttrycksformer sammanförs under rubriken praktiskt-estetiska ämnen. Att bild, slöjd, film, musik, drama och dans också har viktiga språkliga och kommunikativa sidor, som har med barn och ungdomars läroprocesser att göra, ges ett litet utrymme. Vi tar bilden som exempel och påstår tre saker: Bilden är ett språk, bilden har en växande betydelse i informationssamhället och massbil- den är den styrande och dominerande bildkategorin. Bilden är till sitt väsen, liksom varje annan språkform, unik. Till detta kan läggas ytter- ligare ett påstående: Kommunikation är i hög grad en fråga om blandmedier. Bilder uppträder därför sällan isolerade eller rena utan samverkar med andra kulturella uttrycksformer. I en bok om bilden i samhället diskuterar . , i av- snittet om barnbilden, likheter och skillnader mellan olika språk i rela- tion till medier och skapande processer.145 Han refererar till berättelse om den lille pojken som kunde återge det typiska draget för en helikopter genom att lägga sig på magen på en pall och vrida sig runt som en kompassnål. Men när han fick i uppgift att teckna heli- koptern på ett papper gick det sämre. Han kunde inte teckna den lika bra som han kunde framställa den dramatiskt. Hans kunskap om heli- 143Carolin , Stålhagsskolan i . Målningen är gjord i samband med projektet lyfter skoltaket, initierat av Kultur i skolan 1997. 144Holmberg, E. & Stjernqvist, N. (1985): 6¥R F¶RFATTNING, , . 145Nordström, G.Z. (1989): "ILDEN I DET POSTMODERNA SAMH¤LLET +ONSTBILD -ASSBILD "ARNBILD, , . $EN ¶PPNA SKOLAN 231 koptern och hans visuella minne av den hade inte förändrats mellan de båda tillfällena. Men han saknade den grafiska kunnigheten, och möjli- gen också den grafiska konventionen, för att lyckas med bilden. Bild- språket liksom kroppspråket b ygger på likhet och imitati on, men de har sina speciella karaktärer som ställer olika krav på färdighet och praktisk kunskap. Det centrala i yttrandefriheten är att kunna meddela upplysningar samt att uttrycka tankar, åsikter och känslor. Mycket talar för att ju fle- ra kulturella uttrycksformer som en individ behärskar, desto mer varie- rad och nyanserad blir hennes uttrycksförmåga och desto större möjlig- heter har hon att kommunicera med sin omgivning. Utgångspunkten för musikundervisningen är att nutidens musikliv präglas av den internationella ungdomskulturen. Den är en väsentlig del av barns och ungdomars musikaliska identitet. Musikens ökade mångfald, medieteknikens utveckling och förändringarna i vill- koren för musikproduktionen har förändrat den musikaliska bildnings- strukturen. Enligt läroplanerna ska eleverna få en förtrogenhet med olika musikformer och ett kritiskt förhållningssätt till alla musikförete- elser. Den nya medievärlden tas också upp i betän- kande. 146 Där anges flera viktiga skäl till att skolan måste ta barns och ungdomars medievärld på allvar. Medierna spelar en viktig roll i deras liv och påverkar deras omvärldsuppfattning och värderingar som i sin tur skapar nya förutsättningarna för skolans arbete. Det rör sig inte i första hand om att lägga till rätta vad eleverna har fått av felaktiga budskap utan är mer en fråga om att lära dem att dekonstruera medier- nas innehåll och sätt att arbeta och att de lär sig att hantera den rörliga bildens språk. Det handlar om att barn och ungdomar i skolan genom såväl teoretiskt som praktiskt arbete lär sig att värdera, välja och välja bort. För att dessa ambitioner ska kunna förverkligas måste medievärl- den aktualiseras i all undervisning. Det kan därför vara intressant att se hur kulturansvaret mer översiktligt fördelas i kursplaner- na. Det finns kursplaner i nitton olika ämnen, om man räknar in B-språk och C-språk. Man kan konstatera att de naturvetenskapliga ämnena – dvs. biologi, fysik, kemi, matematik och teknik – har få eller inga for- muleringar som kan förknippas med konst- och mediekultur. 146 SOU 1992:94: 3KOLA F¶R BILDNING, huvudbetänkande av , , Allmänna förlaget, s. 98. bild, musik och svenska är i stort sett alla formuleringar kopplade till kulturområdet. Hemkunskap befinner sig någonstans mitt emellan de båda ytterligheterna. Geografi och samhällskunskap ligger nära den naturvetenskapliga ytterligheten. Övriga språkämnen, idrott och slöjd samt historia och religionskunskap närmar sig i skiftande grad den andra ytterligheten.147 Det finns en konstretorik på skolområdet och kulturområdet som sällan ifrågasätts. Lösningar på snart sagt alla problem ser ut att kunna uppnås med hjälp av konst och konstnärlig verksamhet. Skolledare ta- lar om ett fritt skapande, utvecklande fusioner mellan konst och veten- skap och värdet av det personliga uttrycket. Kulturarbetare framhåller att barn och ungdomar genom deras insatser har fått ett ökat självför- troende och att deras förmåga att uttrycka sig friare har ökat, liksom deras sociala förmåga. har av arbetsgruppen Kultur i skolan fått i uppdrag att analysera och problematisera det Kultur i skolan-projekt som pågick –1991. I ett avsnitt skriver han om Kultur i skolan-projektet som mentalitet i ett försök att synliggöra ett mer eller mindre oartikulerat tankemönster hos den grupp människor som ansökte och fick medel för att driva olika kulturprojekt. Mentalitetens grund är att konstkulturen är god, vilket i sin tur leder till att den har goda effekter på barn och ung- domar. Konstkulturen leder inte enbart till goda konstverk utan också till att allt annat blir gott i livet. Det goda legitimeras i huvudsak genom det som ska motverkas, vilket i de flesta fall är den s.k. skräpkulturen, men även skadegörelse, drogmissbruk, aggressivitet m.m. Denna in- ställning leder till att kultur i skolan för det första aldrig uttrycks som någonting som är värdefullt i sig; dess värde ligger i stället i motver- kansfunktionen. För det andra att barns och ungdomars egna utgångs- punkter, konkreta livssituationer, erfarenheter och drömmar – såsom de uttrycks av dem själva – oftast lyser med sin frånvaro i projektspråket. Trondman sammanfattar, medvetet tillspetsat, relationen mellan barn och ungdomar och kultur i skolan så här: Barn och ungdomar definieras som passiva offer som måste räddas med det goda. Därmed är det rimligt att man inte lyssnar på dem, då de redan är ockuperade av det dåliga. Barn och ungdomar måste således räddas innan de kan tala [..] Vi vuxna måste vara för det goda med det goda: dvs den go- da kulturen – kulturen i skolan. 147Hansson, H. (1995): +ULTUR I SKOLAN, PM, , Utbild- ningsdepartementet. 148Trondman, M. (1996): +ULTUR I SKOLAN !NALYS OCH PROBLEMATISERINGAR, PM, och vid . $EN ¶PPNA SKOLAN 233 Trots att detta nationella projekt avslutades kan den diskussion som Trondman för upplevas som inaktuell, till och med förlegad. har man en helt annan syn på barn och ungdomar och deras skapande verksamhet. Men det är värt att erinra om att den kulturpedagogiska diskussionen om barn, ungdomar, skola, konst och populärkultur ända sedan detta sekels inledning har lagt tyngdpunkten på mediernas skadliga inverkan, och lösningen på problemet har stän- digt varit densamma – en ökad satsning på kulturarvet och den goda konsten. Det är sannolikt en lång väg att gå innan skolan på ett själv- klart och naturligt sätt arbetar med ett vidgat språkbegrepp där också den rörliga bilden betraktas som språk och där eleverna lär sig att de- konstruera medierna, deras budskap och sätt att arbeta samt utvecklar färdigheter och praktisk kunskap i att använda dem. En svaghet i de utvärderingar som görs av skolan är att de säger så lite om skolan som pedagogisk och social arena som eleverna upplever den. Vad tänker den enskilda eleven i sin skolbänk och hur är hon eller han relaterad till lärare och kamrater? Vad händer i kapprum och elevernas uppehållsrum och vad pågår i matsalen och på skolgården? Svar på några av dessa frågor ges i projektet lyfter skoltaket, initierat av arbetsgruppen Kultur i skolan.149 Eleverna har här fått möjlighet att i bild berätta om hur det är att vara elev i skolan. I undersökningen används barns och ungdomars egen bildproduktion som kunskapskälla för att värdera, förstå och förnya skolans arbets- och kulturliv. Nio skolor, jämnt spridda över landet och över alla stadier och skol- former, deltar. Uppdraget till eleverna är öppet formulerat: Berätta i bild hur det är att vara elev i skolan! På en skola i har barnen på mellanstadiet t.ex. använt bilderna i en protestkampanj mot att de inte får klättra i det stora trädet på skolgården och den dåliga skolmaten. Bilderna har förtydligats med texter. En pojke säger om skolmaten och kravet på att äta upp även om det smakar pyton: Vi vill ha kött, ris, potatis och grönsaker var för sig och INTE i en massa rörig mat. Begreppet elever blir i utvärderingar av skolan lätt en abstrakt kate- gori med en mycket generell innebörd. Bildspråket är ett medium som tillåter en mer differentierad kommunikation som vidgar barns och ungdomars möjligheter att uttrycka sig. I bilderna träder individen fram och öppnar för ett annat slags innehåll i samtalet om skolmiljön. 149 , K. & , U. (1997): 3VERIGES ELEVER LYFTER SKOLTAKET ETT UPPDRAG F¶R ARBETSGRUPPEN +ULTUR I SKOLAN, PM, , . språket är rikt på material, tekniker och berättarformer. Eleverna har använt sig av både traditionella hantverkstekniker, moderna medier och olika blandformer. Bilderna spänner över ett vitt fält av bildkoder, som uppvisar olika grader av realism och anknyter till såväl serier som symboliska abstraktioner och karikatyrer. Resultatet av undersökningen ger såväl allmänna och gemensamma bilder som individuella, originella och oväntade idéer och upplevelser av olika skolmiljöer. Om man studerar bilderna tvärs över skolformer och årskurser, framträder ett mycket tydligt mönster. Elevernas upple- velser av skolan går från frihet till ökad kontroll. Det senare dyker upp i årskurs 4–5 och tilltar sedan dramatiskt upp till årskurs 8, där prov och betyg kommer in som en måttstock på om man lyckas eller miss- lyckas i skolkarriären. Bildmaterialet läggs på CD-rom för att kunna återföras till eleverna och skolan för en fortsatt diskussion om skolan som kulturmiljö. Det kan komma till användning i många sammanhang. De bilder som finns i detta slutbetänkande är t.ex. hämtade från elever lyfter skol- taket; projektledaren har gjort urvalet. Själen i den svenska arbetsskolerörelsen kan samman- fattas i begreppen hembygdsundervisning och nationalromantik. Man levde i hembygdshänförelsens tid. Os- car Stjerne diktade hänfört om hemmet. målade solsidan, så att det grep svenska folket. och främjade folklig kultur. i By skildrade Bergslagens vardagsliv. skrev hymner till och följde från käl- lorna till havet.150 Det var folkskollärarna som drev den svenska arbetsskolerörelsen, och som radikalt förändrade skolan. En viktig förutsättning för detta var den professionalisering som skedde av folkskollärarkåren och det in- flytande som den skaffade sig över skola och läroplan genom sina före- ningar samt via politiskt inflytelserika personer, framsprungna ur de egna leden. Folkskollärarna formulerade ett kulturpolitiskt och pedago- giskt program som syftade till att höja skolans kvalitet och status och att ge alla barn tillgång till det svenska (borgerliga) kulturarvet. 150 , L.G. (1961): !TT BLI UNDERVISAD -INNEN OCH FUNDERINGAR, nummer 231, , Svensk Läraretidnings Förlag. $EN ¶PPNA SKOLAN 235 det bästa var gott nog åt barnen. Det vilar ett nationalromantiskt skim- mer över den svenska folkskolans kulturmiljö. Det är mot denna bakgrund som man kan förstå det motstånd som har funnits i svensk skolpolitik och kulturpolitik . Kri- tiken har i första hand riktats mot det amerikanska kulturinflytandet, som med full kraft drabbade svenskt kulturliv och , främst via populärkulturen. Plötsligt var det bara film som betydde något. tecknade fil- mer förvandlades till billiga bilderböcker över hela världen, också här, där de mest förstklassiga översättare anlitades för att bädda åt de stereotypa se- riefigurerna som med nyhetens behag tjusade alla [..] Vad kunde man sätta i stället för den tarvlige och ofta skrämmande . Svaret blev skolan, och vi finner en pedagogisk motstrategi fullt ut- vecklad i förarbetet stora grundskolereform. Skolan ska enligt 1946-års skolkommission: undanrycka grunden för den för- flackande läsning, underhaltiga konst, värdelösa musikunderhållning, dåliga film osv. som förstör breda folklagers smak. Och motelden formulerar kommissionen så här: Skolan måste meddela lärjungarna en estetisk fostran som ger dem möjlighet att tillgodogöra sig kulturli- vets skatter och därigenom ett rikare liv. 152 Vi kan sedan följa kampen mellan onda och goda kulturkrafter över 1950-talets debatt om serie- våldet, in diskussion om skräpkultur och indoktrinering. Denna motstrategi berörde i liten grad 1960-talets läroplansarbete; det som resulterade i Lgr 62 och Lgr 69. Populärkulturens negativa verkningar togs inte upp. I läroplansarbetet dominerade den seriösa kulturen och en konstpsykologisk syn på elevernas skapande. Skolans uppgift var att lära eleverna att uppfatta och att njuta av konst, litteratur och musik – men också natur – samt att frigöra deras personliga ut- trycksmöjligheter. De estetiska värdena och smakfostran beskrevs som två sidor av samma mynt. Det var den statliga kulturpolitiken som åter flyttade in kulturdebatten i läroplansarbetet. Kommersialismens negativa verk- ningar fick ett stort utrymme och en viktig uppgift för skolan var att hos eleverna skapa medvetenhet om de krafter och värderingar som ligger bakom de kommersiella kulturprodukterna och att peka på alter- nativ. I denna diskussion tog man upp den skapande verksamhetens betydelse för elevernas sociala och kommunikativa utveckling. 151von Zweigbergk, E. (1965): "ARNBOKEN I 3VERIGE , , . 152SOU 1948:27: ¥RS SKOLKOMMISSIONS BET¤NKANDE MED F¶RSLAG TILL RIKTLINJER F¶R DET SVENSKA SKOLV¤SENDETS UTVECKLING, , s. 7. pekade också på kulturinstitutionerna som viktiga inslag i skolans verk- samhet. En barnkulturgrupp, tillsatt av regeringen, föreslog i sin slutrapport att barnen skulle skyddas genom restriktioner och lagstiftning som alternativ eller seriös kultur skulle stödjas och satsningar göras på barns eget skapande. 153 Förslaget om restriktioner och lagstiftning diskuterades i men avslogs. Den politiska lösningen på pro- blemet blev i stället att skapa goda alternativ till de undermåliga kulturprodukterna. Den summa som anslog för sådana åtgär- der beskrevs av en kulturjournalist som: Ett myggpink i en norr- landsälv. Konst och kulturarv fick rollen som både försvarsverk och ledstjär- na för barns och ungdomars estetiska fostran men inte längre som smakfostrare, utan som alternativ till den kommersiella kulturen. Den kulturpolitiska diskussionen ledde till att man i den läroplan som togs av en enig riksdag 1980 i de övergripande målen skrev in följande under rubriken och kulturlivet: Skolan kan göra många viktiga insatser på det kulturella området. Ansvaret för att förverkliga de kulturpolitiska uppgifterna vilar på skolans alla äm- nen. Ett speciellt ansvar har dock de ämnen som har till uppgift att utveckla elevernas uttrycks- och kommunikationsförmåga i en strävan att skapa en god barn- och ungdomskultur.154 Texten var emellertid svår att begripa för dem som inte hade deltagit i kulturdiskussionen, och det gällde de flesta som var verksamma i sko- lan. Vad betydde i detta sammanhang formuleringar som DET KULTURELLA OMR¥DET, DE KULTURPOLITISKA UPPGIFTERNA och EN GOD BARN OCH UNG DOMS KULTUR? Och hur skulle man tolka att vissa ämnen sades ha ETT SPECIELLT ANSVAR för att skapa en god barn- och ungdomskultur? Alla begreppen, utom GOD BARN OCH UNGDOMSKULTUR, var relativt lätta att reda ut om man sökte sig in i de kulturpolitiska texterna. som gjorde begreppet barn- och ungdomskultur svårtolkat var den dis- kussion om barn och ungdomars EGEN KULTUR som uppstod som en reak- tion mot den alltför passiva roll som man i debatten hade tilldelat barn och ungdomar i förhållande till populärkulturen. Tyngdpunkten i den svenska debatten låg på kultur F¶R barn producerad av vuxna. 153Barnkulturgruppen (1978): "ARNEN OCH KULTUREN, En rapport från barnkulturgrup- pen, , Publica. 154Skolöverstyrelsen (1980): ,¤ROPLAN F¶R , Liber Utbild- ningsförlaget, s. 26. $EN ¶PPNA SKOLAN 237 "ARNS OCH UNGDOMARS EGEN KULTUR Den förändrade synen på barnkultur utgick ifrån att barn i sitt vardagli- ga umgänge med varandra skapar egna livsmönster och regler för sam- varo. De har gemensamma behov och ett eget perspektiv på tillvaron som utgår ifrån att de är nya i världen och nyfikna på den. Barnen har en egen kultur, vilket innebär att de inte alltid har samma intressen som deras vårdnadshavare, lärare m.fl. Barnkulturen spelar därför en viktig roll när det gäller att stärka barnens autonomi i förhållande till vuxen- världen, men också till ungdomskulturen. Ytterligare ett kännetecken på barnkultur är de kollektiva mönster som barn utvecklar i sin lek och som är en viktig förutsättning för deras utveckling av språk och kom- munikation, moralbegrepp, samarbete, förmåga till konfliktlösning och liknande. Barn lär av varandra och barnkulturen förmedlas från äldre till yngre barn. Flickor och pojkar upprätthåller olika traditioner som ständigt är närvarande i deras skolbeteende, vid val av kamrater, i deras bilder, musikval osv. Ungdomskollektivet uppstår i förlängningen av barnkollektivet efter i stort sett samma principer och med liknande mönster. En rad principer skiljer sig dock från barnens kollektiv. Ungdomar drar sig längre bort från vuxna, och grupper bildas och förändras utifrån andra premisser. Könsblandningen ökar medan sociala hierarkier får en större betydelse vid valet av kamrater.