sou · GLB3192d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Bakgrunden till bestämmelsen är enligt konventionskom - mentaren att man ansett att det kan möta alltför stora hinder, båd e praktiskt och kostnadsmässigt, att tillämpa konventionens olika bestäm- melser i områden där mycket få personer använder ett språk. Ett exempel på de praktiska svårigheter som kan uppstå om man försöker tillämp a konventionen på språk som har alltför få talare är att de bestämmelser i konventionen som förutsätter att det finns tolkar och tjänstemän so m behärskar språket, inte kan tillämpas eftersom rekryteringsunderlaget till sådana tjänster då är för litet. Det kan också visa sig orimligt kostnadskrä - vande att vidta omfattande åtgärder till stöd för ett språk med mycket få användare. När området för regionalt tillämpliga regler om rätt att använda samisk a i offentliga sammanhang bestäms måste också enligt vår uppfattnin g andra aspekter som berör möjligheten att praktiskt tillämpa sådan a bestämmelser vägas in. En sådan är att det område där regler om rätt att använda sitt språk i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar i möjligaste mån måste bestämmas med utgångspunkt från gälland e administrativ indelning av landet. Området bör sålunda omfatta en eller flera kommuner för att tillämpningen av regionalt gällande regler skal l kunna administreras och genomföras på ett så enkelt och effektivt sät t som möjligt. Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter om hur många samisktaland e som finns i kommunerna i det traditionella samiska språkområdet kan det ifrågasättas om det finns någon svensk kommun där samiska används i sådan utsträckning att det motiverar tillämpningen av regionalt tillämpliga regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang. I samtlig a kommuner är de samisktalande i minoritet. Som exempel kan nämnas att Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? det enligt inte i någon kommun torde finnas e n samisk befolkning som överstiger av den totala befolkningen. Detta kan jämföras med de kommuner i och som omfattas a v norska respektive finska regler om rätt att använda samiska i offentlig a sammanhang. I dessa kommuner är andelen samer av den totala befolk- ningen betydligt större. I vissa av kommunerna är den samiska befolk - ningen t.o.m. i majoritet. Det bör dock noteras att de norska och finsk a kommunerna till ytan och befolkningsmässigt är mindre än de svenska. Skulle regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhan g införas i alla kommuner inom det traditionella samiska språkområdet-för kommunala, landstingskommunala och statliga förvaltningsmyndigheter och domstolar så skulle detta med tanke på den låga andelen samiskta - lande i många av dessa kommuner, medföra betydande administrativa och praktiska svårigheter och därmed följande kostnader. Detta bestyrks av de enkätsvar som kommittén har fått och som med få undantag visar att bara en mycket liten andel av den personal som finns hos statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter och domstolar i lä n behärskar samiska. Tillämpningen av regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang kommer därför även i i huvudsak bli beroende av möjligheten att anlita utomstående tolkar och översättare. Mot denna bakgrund anser vi att det är nödvändigt att i ett första skede begränsa tillämpningen av sådana regler till de kommuner i det traditio- nella samiska språkområdet där det finns förhållandevis många samiskta- lande och tillräckliga administrativa och praktiska resurser för at t genomföra bestämmelserna. kan man tänka sig att området fö r lagens tillämpning utvidgas till att omfatta ett större geografiskt område under förutsättning att det visar sig att kunskaperna i samiska växer i andra områden och därmed gö r det praktiskt och ekonomiskt försvarbart att tillämpa sådana regler där. Det finns som tidigare nämnts ingen statistik i angåend e språktillhörighet eller språkkunskaper. Det är därför svårt att avgöra i vilka kommuner, landstingskommuner, län och domsagor det finns flest samisk-talande och därmed bäst förutsättningar för att tillämpa ny a regionala regler. Av redogörelsen ovan framgår dock att kunskaperna hos dem som använder samiska varierar mellan olika delar av det historiska samiska språkområdet så att kunskaperna är störst bland samer i de t nordsamiska språkområdet, bland samer bosatta i fjälltrak terna och bland renägande samer. Enligt den tidigare refererade undersökningen i (SOU 1975:100) beräknades att över hälften av den samiska befolkningen d å fanns i . Några senare beräkningar av var den samiska Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? befolkningen är bosatt finns inte men viss vägledning kan hämtas från va r de personer som anmält sig till röstlängden för val till ä r bosatta. Av röstlängden års sametingsval framgår att ungefär hälften av dem som anmält sig till röstlängden är bosatta i s län. Ser man uppgifterna om var samer är bosatta tillsammans med uppgifterna om var den samiska befolkning som fortfarande använder samiska i störst utsträckning är bosatt anser vi att nya regionalt tillämplig a regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang i ett först a steg bör gälla i de fjällnära kommunerna i . En ytterligare faktor som bör påverka bedömningen av vilka kommune r som skall omfattas av regionalt tillämpliga regler om rätt att använd a samiska i kontakt med förvaltningsmyndigheter och domstolar me d verksamhetsområde i dessa kommuner är myndigheternas resurser när det gäller tillgång till personal som behärskar samiska samt möjligheter na för personalen att vidareutbilda sig i samiska. En annan omständighet som enligt vår uppfattning bör vägas in är myndigheternas och kommunled - ningens, landstingsledningens och inställning till att stödja och skydda samiskan som språk genom regler av detta slag. Om man redan ger viss service på samiska eller i vart fall är positiv till att ge så dan service kan tillämpningen av reglerna förväntas fungera bättre och led a till ett stöd för språket. När det gäller kommunernas resurser framgår det av de enkätsvar vi fåt t från kommunerna och de personliga kontakter vi haft med före trädare för dem att det finns enstaka personer inom den centrala kommunala förvalt- ningen som kan tala och förstå samiska i , , Gällivar e och kommuner. I samtliga dessa kommuner erbjuds och pågå r också undervisning i samiska i förskolan och (om än i mycket liten omfattning i kommun). I , och kommuner har man uttalat att man är positiv till att regionala regler till stöd och skydd för det samisk a språket hos kommunala förvaltningsmyndigheter införs samt att man ä r positiv till att stödja samisk kultur och historia i undervisning m.m. i kommunerna. I kommun har man också uttalat sig positivt till att stödja samisk kultur och historia i kommunen men sagt sig vara me r tveksam till regler om rätt att använda samiska i kontakt med kommunala förvaltningsmyndigheter eftersom sådana regler bara skulle gynna den del av den samiska befolkningen i kommunen som talar samiska. I Jokk- mokks och kommuner har man uppgett att det finns en strävan att införa samiska även i äldreomsorgen så att de äldre som talar samisk a skall kunna bli bemötta på sitt eget språk. Viss sådan verksamhet pågå r redan i kommun. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? När det gäller de delar av den landstingskommunala förvaltningen som kommer att beröras av våra förslag landstingskommunal myndig - hetsutövning i de kommuner som kommer att omfattas av de regionalt tillämpliga reglerna har företrädare för i lä n uttryckt att ett genomförande av de föreslagna reglerna bör vara möjligt. I de enkätsvar vi fått från statliga myndigheter och domstolar i har vissa ställt sig negativa till regler om rätt att använda samiska i samband med statlig myndighetsutövning och i domstolar och ifrågasatt behovet av sådana regler. Denna inställning tror vi dock ka n bero på att svenska varit det enda officiella språket i statlig förvaltning och i domstolar och att tanken att införa andra språk vi d sidan om svenska därför är främmande. Vid de personliga kontakter v i haft med företrädare för länstyrelsen i har man do ck varit mycket positiv till att medverka till genomförande av regler om rätt at t använda samiska i kontakter med statliga förvaltningsmyndigheter. Man har också ställt sig positiv till att stödja samisk kultur och historia i . Vid en samlad bedömning av var flest samisktalande inom de t traditionella samiska språkområdet kan antas vara bosatta och va r myndigheterna har bäst förutsättningar för att tillämpa regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang, anser vi att det geografiska område där sådana regler bör gälla är , Jokkmo kk, och kommuner. I det geografiska område som utgörs av dessa kommuner tillsammans skall enligt vårt förslag regler om rätt för enskilda att använda samisk a hos förvaltningsmyndigheter och domstolar samt i viss kommuna l verksamhet gälla. Så som framgår nedan omfattar reglerna såväl , kommunala som landstingskommunala och statliga förvaltningsmyndig- heter samt domstolar med ett verksamhetsområde som till någon del berö r det geografiska område som kommunerna tillsammans utgör. Med detta förslag går vi längre än det tidigare förslag som lagts a v , både när det gäller det geografiska området so m försl aget omfattar och de myndigheter som omfattas. Samerättsutred- ningen föreslog att två kommuner, Ki runa och , skulle omfattas av försöksverksamhet med samiska språklagar samt liknande regler för ett fåtal statliga myndigheter. Vårt förslag går också längre än motsvarande regler i och när det gäller storleken på det geografiska området och den befolknin g som omfattas av vårt förslag. Vi har valt att göra så eftersom vi anser att det är viktigt att ett så stort geografiskt område som möjligt omfattas av regler om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? från exempelvis har nämligen visat att sådana regler där haft stor betydelse för det samiska språkets utveckling och ställning i de kommu- ner där sådana regler gäller. För att vårt förslag trots ett så stort geografiskt tillämpningsområd e skall bli praktiskt och ekonomiskt genomförbart har vi, så som framgår a v kapitel 7, valt att utforma vårt förslag till lag om rätt att använda samiska i offentliga sammanhang på en något lägre åtagandenivå enligt konventio - nen än tidigare förslag och motsvarande lagar i och . Bör samiskan behandlas som ett eller flera språk? När det gäller frågan om samiskan bör behandlas som ett el ler flera språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen måste denna ses mot bakgrund av vilken betydelse de olika alternativen kan få vid en tillämp- ning av konventionen. De åtgärde r som vidtas till stöd och skydd för samiska n omfattar samtliga språkliga varieteter. Så gäller exempelvis reglerna om rätt till modersmålsundervisning och stödet för samiskt språk i massmedi a och de olika former av statligt stöd som finns för samisk kultur. Mång a av åtgärderna till stöd och skydd för språket bestäms av som enligt Sametingslagen har som uppgift att leda det samiska språkarbetet. De ytterligare åtgärder som måste vidtas för att skall kunn a ratificera konventionen innebär enligt vårt förslag dels rikstäckand e åtgä rder som liksom nu gällande bestämmelser omfattar samtlig a språkliga varieteter, dels regionala åtgärder som kommer att gälla i et t avgränsat geografiskt område och gälla för samtliga de samiska varieteter som an-vänds inom området. Om skulle ratificera minoritetsspråkskonventionen för de olika språkliga varieteterna som skilda språk skulle detta innebära ett erkännan - de av var och en av dem som språk. Detta skulle kunna vara positivt för de olika variteterna eftersom det skulle kunna bidra till ökad kunskap om de olika variteternas existens och om hur stora de språkliga skillnaderna är. Förutom skillnader i språk finns också vissa skillnader, kulturellt och historiskt, mellan de grupper som talar olika samiska varieteter. Dessa olikheter skulle markeras om de olika varieteterna behandlades som olika språk. Det finns dock flera skäl som talar mot en behandling av de olika samiska varieteterna som olika språk vid en ratificering. Det främst a skälet är att en sådan t illämpning med stor sannolikhet skulle leda till att de minst använda av de samiska variteterna inte skulle kunna omfattas av konventionens till-lämpning. Så som vi redogjort för ovan förutsätts det Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? i konventionen att ett språk används av tillräckligt många för att konven- tionens olika bestämmelser skall kunna tillämpas på språket (artikel 1 punkt b)). Om de olika samiska varieteterna behandlas som skilda språk anser vi att det mot denna bakgrund kan bli svårt att hävda att d e varieteter som används i minst utsträckning talas av tillräckligt många för att motivera att konventionen skall tillämpas på dem. Om man behandlar samiskan som ett språk vid en ratificering omfattar ett sådant åtagande samtliga samiska varieteter oavsett antal användare . Vid tillämpningen av de åtgärder till stöd och skydd för språket som ä r rikstäckande kan liksom nu avgöra hur dessa skall tillämpas på de olika varieteterna så att de resurser som finns utnyttjas så effektivt som möjligt för att ge bästa möjliga stöd och skydd för d e olika språkliga varieterna alltefter varje varietets förutsättning. Vid tillämpning av d e regionala reglerna får behovet hos dem som reglerna riktar sig till och de lokala resurser som finns bli avgörande. Må let är så som framgår av våra förslag till regionalt tillämpliga språklagar att enskilda skall kunna välja vilken varietet av språket de vill använda och bli bemötta på. En ratificering av samiska som ett språk med en flexibel tillämpning av konventionens bestämmelser på de olika varieteterna styrd av samerna själva genom och dem som använder språket i de geografiska områden där regionala regler gäller är enligt vår uppf attning också det som bäst överensstämmer med konventionens syfte som är att ök a förståelsen och samverkan mellan olika grupper. Vi anser mot bakgrund av det ovan sagda att fördelarna med at t ratificera konventionen för samiska som ett språk överväge r nackdelarna. En ratificering för samiska som ett språk ger också den fördelen att den bidrar till nordisk rättslikhet eftersom både och har gjort på detta sätt vid sin ratificering av konventionen. Sammanfattar vi våra ställningstaganden beträffande samiska anser vi således, att samiska av hävd används inom ett visst territorium i , att samiska är ett historiskt landsdels- eller minoritetsspråk i , i konventionens mening, att samiska bör behandlas som ett språk vid en eventuell svens k ratificering. 4.2.2Finska och meän kieli (tornedalsfinska) Regeringens skrivelse 1994/95:1, Finska språkets ställning i , innehåller en beskrivning av finskans historia i . Denna ligger till grund för den kortfattade beskrivning som vi ger nedan. Vi har ocks å kompletterat med vissa uppgifter ur : Finnarnas historia Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? i del I och II och ur : historia del III/ . De uppgifter vi valt att redovisa är sådana som vi ansett har betydelse för om, och i så fall hur, konventionen bö r tillämpas på finska i . För en utförligare redogörelse får vi hänvis a till våra källor. I våra kä llor behandlas den finska som talas i , tornedals- finska eller meän kieli som tornedalingarna numera kallar sitt språk och den finska som har talats och talas i övriga i ett sammanhang. Vi har valt att göra detsamma. Med finska avser vi därför i det följand e meän kieli och standardfinska samt andra eventuellt förekommand e autoktona varie-teter av finska i . Vad gäller de språkliga oc h historiska skillnaderna mellan meän kieli och andra varieteter finska och den betydelse dessa skillnader kan få vid en eventuell svensk ratificering av konventionen hänvisar vi till det särskilda avsnitt nedan som behandlar denna fråga. Finska har talats i . Under , fram , var det geografiska område som utgör nuvarand e en del av . Under hela förekom en rörlighe t bland befolkningen så att finsktalande medborgare under fanns i den västra rikshalvan (nuvarande ) där svenska dominerade och svensktalande fanns i den östra rikshalvan (nuvarand e ) där finskan dominerade. Finskan fanns därför som språk i de n västra rikshalvan, under hela det gemensamma "svenskfinska" rikets bestånd, både som ett språk bland allmogen och som kyrko- oc h predikospråk. Finska användes också i vissa officiella sammanhang. finns flera skriftliga källor som visar att finsk a talades i bl.a. och . so m huvudstad, drog naturligt nog till sig mycket folk från andra delar av riket och bland dessa fanns ständigt nya skaror finsktalande från den östr a rikshalvan. Det rörde sig om såväl tjänstefolk som tjänstemän och högre ståndspersoner. Ett tecken på den finskspråkiga närvaron i är den finska församlingen i som funnits , dvs . Även i andra delar av har finska talats . En stor del av dem som talade finska i den västra rikshalvan tycks ha varit direktrekryterad arbetskraft från den östra delen av landet. och hans söner började rekrytera finsk arbetskraft för arbete vid såvä l kronans slott och gårdar som gruvor och bruk. De som kom till Mälarda- len arbetade främst i jordbruket och i Bergslagen i gruvnäringen i bl.a . Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? rekryterades finska båts- och timmermän fö r arbete i flottan, i samband med flottans flyttning till . Finnarna kom till följd av detta att utgöra av den totala befolkningen i . När det gäller de som rekryterades från östra rikshalvan so m arbetskraft var rörligheten bland dem mycket stor och många återvänd e efter en kortare eller till den östra rikshalvan. Efter har en ny stor våg av finsktalande kommit till från . En stor del av dessa har liksom tidigare generationer kommit till för att söka arbete. Om man ser till majoriteten av dem som talat finska genom tiderna inom det nuvarande gränser kan man mot den ovan angivna beskrivningen säga att de som talat finska i till största delen varit till ständigt nyanlända . Två grupper finsktalande i skiljer sig emellertid från dett a mönster genom att de talat finska från generation till generation inom gruppen inom ungefär samma geografiska område i . Dessa är de s.k. skogsfinnarna eller svedjefinnarna och torneda- lingarna. De fö rsta skogsfinnarna eller svedjefinnarna som de kom att kallas, kom liksom många andra finsktalande för att arbeta i jordbruket i de n västra rikshälften. Sin intensivaste inflyttningsperiod till nuvarande hade skogsfinnarna . Deras inflyttning uppmuntrades bl.a. av den IX som såg deras kunskaper i svedjebruk som värdefulla när det gällde att kolonisera skogsmarkerna i Mellansver i- ge. De kom att idka svedjebruk i den s.k. , bl.a. i , , , , och . De rörde sig över stora geografiska områden i men också in öve r gränsen mot . Svedjebruket utarmade jorden vilket ledde till att skogsfinnarna ständigt fick flytta för att finna ny mark. Inom gruppe n bevarade skogsfinnarna sitt språk och en gemensam kultur kring svedjebruket. Finska språket försvann successivt ur bruk i och 1900-talets första hälft. K ring mitten av uppskattas att ett tusental finsktalande skogsfinnar fortfarande fanns i Värmlands- och mot gränsen till . I Regeringens skrivelse 1994/95:1 refereras uppgifter om att det på 1940- talet skall ha funnits något tiotal i som fortfarand e använde finska . I har finska förmodligen talats redan före medeltiden. Viss a uppgifter tyder på att finska talats så tidigt som . talades också samiska och förmodligen även andra språk i . Skälet till att varit flerspråkigt är att området kring älv av tradition varit en mötes- och handelsplats för Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? flera folkslag kring bl.a. samer, kväner och bjarmer och senare också för folk från nuvarande , , och . Även om det är svårt att exakt veta vilka vari eteter av olika språk som talats genom tiderna i området i och kring , kan det i vart fall konstateras att varieteter av samiska och finska talats där och fortfarande talas . Från medeltiden har finska dominerat bland allmogen i . Bilden finns endast i den tryckta versionen Bild 2, ur ; Finnarnas historia i 2. När fick avträda den östra rikshalvan, (ungefär nuvarand e ) till krig skedde detta genom att en gräns drogs längs älv så att , med dess lång a gemensamma historia och kultur och med finska som huvudspråk, delades i två delar. Gränsdragningen ledde till att västra delen av kom att hamna innanför den svenska gränsen så som framgår av bilden p å föregående sida. Tornedalingarnas historia i skiljer sig därmed från övrig a finsktalandes historia på det sättet att tornedalingarna alltid bott i samma geografiska område där finska talats frå n generation till generation. Detta område har till följd av gränsdragningen kommit att bli ett område med en kulturell och språk lig minoritet i förhållande till den svenskspråkiga majoriteten i riket. Denna situation har bestått fram till våra dagar. dominerane som det geografiska område där flest finsktalande i bodde. Av folk- och bostadsräkning framgår att det fanns 33 929 i varav 32 736 i och 1 193 i resten av . I uppskattar att 50 00060 000 tornedalingar använder meän kieli. Dessutom fanns det enligt statistik 1994/1995 ca 16 000 personer i svenska som är från invandrade personer i första och andra generationen. Dessa personer använder, enligt Svenska Torneda- lingars och , både standardfin- ska och meän kieli. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Bilden finns endast i den tryckta versionen Bild 3, Finska språkets spridning i Den stora arbetskraftsinvandringen , framför allt 1960- talet och , har medfört att merparten av de finskta- lande i inte längre finns i utan främst i de central a delarna av och i storstadsområdena. Enligt siffror från SCB fanns ca 440 000 personer som är sverigefinnar i första eller andr a generationen. Av dessa uppskattar att c a 250 000 personer använder finska. Förändringen av finskans spridning i framgår av bilden på föreg ående sida, hämtad ur regeringens skrivelse 1994/1995:1 Finska språkets ställning i . Används finska av hävd i ett visst territorium i ? Mot bakgrund av den ovan givna beskrivningen torde det stå klart att finska använts av olika grupper i och att finskan därmed spelat en viktig roll i historia och fortfarande har en viktig plats i det svenska samhället av . Detta har på olika sätt markerats, bl.a. i Regeringens skrivelse 1994/95:1, Finska språkets ställ-ning i , antagen av , där det konstateras att finska språket har en särställning i och att denna särställning bör betonas främst genom åtgärder inom utbildningsväsendet och åtgärder til l stöd för sverigefinsk kultur. I skrivelsen anges att olika åtgärder för att uppmuntra undervisning i finska i och i gymnasieskolan bör stödjas bl.a. genom att en möjlighet att starta tvåspråkig u ndervisning i hela för finsk- språkiga elever införs. En sådan möjlighet finns numera enlig t grundskoleförordningen för elever som har finska som dagligt umgäng- esspråk med en eller båda vårdnadshavarna. På kulturområdet betonas i regeringens skrivelse vikten av att bevaka finskans ställning i radio- och TV-utbudet. Detta har skett genom de villkor som meddelas i samband med att regeringen givit radio- och TV- bolagen i allmänhetens tjänst sändningstillstånd från (se vidare angående detta och övriga åtgärder till stöd för finskan nedan i kapitel 5 och 6). Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Den fråga som vi har uppdrag att ta ställning till är om finskan s särställning i också kan leda till en svensk anslutning till konventionen omfattande det finska språket. För att kunna besvara de n frågan har vi att ta ställning till om finska uppfyller konventionens krav för att ett språk skall anses vara ett landsdels- eller minoritetsspråk.