sou · GLB3107 · 1998-01-01 00:00:00 — bemyndigade regeringen det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om skola och vuxenu tbildning att tillkalla en parlamenta- riskt sammansatt kommitté (U 94:02), bestående av högst nio ledamöter , med uppgift att följa utvecklingen i gymnasieskolan. fastställdes direktiv för kommittén (dir. 1994:29, bilaga 1). Genom beslut fastställde regeringen tilläggs - direktiv för kommittén (dir. 1994:128, bilaga 2). Kommittén har valt namnet utveckling. Genom beslut förordnades följande ledamöter : statssekreterare , ordförande, sekreterare , riksdags - ledamoten , riksdagsledamoten , riksdags - ledamoten , riksdagsledamoten , riksdags- ledamoten , riksdagsledamoten och socionom Marie- . Som sakkunniga förordnades generaldirektör . och departementsrådet samt som sekreterar e kanslirådet . Genom beslut entledigades från uppdraget som ordförande i kommittén. Genom beslut 4 entledigades och från sina uppdrag i kommittén (fr.o.m. ). Vidare förordnades riksdagsledamoten Ja n som ordförande samt riksdagsledamoten oc h riksdagsledamoten som ledamöter i kommittén (fr.o.m. ). Genom beslut entledigades och förordnades riksdagsledamoten som ledamot. Genom beslut entledigades och för - ordnades f.d. riksdagsledamoten som ledamot (fr.o.m. ). Dåvarande förbundssekreteraren förordnades som sak- kunnig i kommittén genom beslut . Genom beslut entledigades (fr.o.m. ) och förordnades departementsrådet so m sakkunnig (fr.o.m. ). Genom beslut entledigades och och förordnades f.d. riksdagsledamoten t och rektor som ledamöter (fr.o.m den 1 ). F. avdelningsdirektören har biträtt sekretariatet . Kommittéassistent och ansvarig för produktionen av heloriginal är . Ledamöterna har lämnat en gemensam reservation. utveckling får härmed överlämna sit t slutbetänkande, Den nya gymnasieskolan – problem och möjligheter. Kommitténs uppdrag är därmed slutfört. 2 Kommitténs arbete . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 21 2.1 Utgångspunkter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 21 2.2 Vad säger läroplanen? . 2.3Om man betraktar gymnasieskolan ur elevernas synvinkel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 23 2.4Om man betraktar gymnasieskolan ur styrningssynvinkel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 24 2.5 Redovisningen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 25 2.6 Underlaget . 3 Vad ungdomar i gymnasieåldern vill . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 27 3.1 Inledning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 27 3.2Att vara elev i en obligatorisk 3.3Ökande eller minskande sociala Ungdomars inställning till arbete . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Vad gör ungdomarna ? 3.6Vad anser ungdomar vara viktigt för dem själva och i samhället? . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 36 3.7 Ung – mellan barn och vuxen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 39 3.8 Elevinflytande . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 40 3.9 Kommitténs sammanfattande bedömning . . . . . . . . . . . . 43 4 Styrningen av gymnasieskolan . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 45 4.1 Så var det förr . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 45 4.2 Den nya modellen för styrning . 4.3Den statliga styrningen av den nya . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 52 4.3.1 Skollagen, läroplanen och . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 52 4.3.2 Programmål . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 53 4.3.3 Kursplaner . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 54 4.3.4 Betyg . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 59 4.3.6 Nationella prov . 4.4Genomförandet av den nya gymnasieskolan i kommunerna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 62 4.4.1 Den kommunala politiska nivån . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 62 4.4.2 Skolledningen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 65 4.4.3 Lärarna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 67 4.5 Fungerar målstyrningen? . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 70 4.6 Kommitténs sammanfattande bedömning . . . . . . . . . . . . 73 5 Ungdomars val av utbildning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 75 5.1 Inledning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 75 5.1.1 Elevsynvinkel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 75 5.1.2 Styrningssynvinkel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 75 5.2Eleven väljer att söka eller inte söka till Eleverna får information inför valet . . . . . . . . . . . . . . . . . Information om gymnasieskolan . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Information om arbetsmarknaden . Eleverna väljer program och gren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Studievägsutbudet i riket och i länen . Vad styr elevernas val? Eleverna väljer kurser . Eleverna går vidare till högskolan . Översyn av gymnasieskolans struktur . . . . . . . . . . . . . . . Kommitténs sammanfattande bedömning . . . . . . . . . . . 6 Utbildning för ett yrke . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Två kulturer i arbetslivet? Utbildning för yrkeskompetens . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Yrkesutbildningen ur elevsynvinkel . Vad styr yrkesutbildningen? Den gymnasiala yrkesutbildningens nuläge . Fristående gymnasieskolor i företagsregi . Kommitténs andra delbetänkande . . . . . . . . . . . . . . . . . Riksdagsmotioner med anledning av Kvalitetssäkring i yrkesutbildningen . . . . . . . . . . . . . . . Kommitténs sammanfattande bedömning . . . . . . . . . . . 7 Kursutformning – varför och för vem? Den grundläggande definitionen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Idén om kursutformning har svenska rötter . Vad man kan göra i en kursutformad skola . Kursutformning ur ett styrningsperspektiv . Hänsyn till lokala behov . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . På vilket sätt kurserna styr undervisningen . Kursutformning ur elevperspektiv . . . . . . . . . . . . . . . . . Eleverna får ökade valmöjligheter . . . . . . . . . . . . . . . . . Hänsyn till elevernas behov av inlärningstid . . . . . . . . . Elevernas inflytande på hur studierna läggs upp . Elevernas sociala gemenskap . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Kommitténs sammanfattande bedömning . . . . . . . . . . . 8 En gymnasieskola för envar – en fullständig utbildning för alla . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 143 8.1 Rätt till gymnasieutbildning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 143 8.2 En fullständig gymnasieutbildning . . . . . . . . . . . . . . . . . 144 8.3 Läroplanens övergripande mål . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 144 8.4 Betygsresultatet . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 146 8.5Grundskolans betydelse för resultaten i gymnasieskolan . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 153 8.6 Möjligheterna inom gymnasieskolan . . . . . . . . . . . . . . . 154 8.6.1 Stöd- och specialundervisning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 156 8.6.2 Utökning av undervisningstiden . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 157 8.6.3 Reducerat program . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 158 8.6.4 Elevernas intresse och inflytande . . . . . . . . . . . . . . . . . . 159 8.6.5 Arbetsformer . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 160 8.6.6 Individuella programmet (IV) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 160 8.7 Kommitténs sammanfattande bedömning . 9 Kommitténs slutsatser . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Bilaga 1 Kommittédirektiv Dir. 1994:29 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 185 Bilaga 2 Kommittédirektiv Dir. 1994:128 . . . . . . . . . . . . . . . . . . 189 Bilaga 3 Sammanfattning av kommitténs första delbetänkande, Den nya gymnasieskolan – hur (SOU 1996:1) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 191 Bilaga 4 Sammanfattning av kommitténs andra delbetänkande, Den nya gymnasieskolan – steg för steg (SOU 1997:1) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 195 Kommittén, som består av företrädare för samtliga riksdagspartier, har haft i uppdrag att följa gymnasieskolans utveckling inom ett antal områden som preciseras i de direktiv, som två regeringar givit kommittén (bilaga 1 och 2). Utgångspunkten har inte varit att lämna förslag till någon ny reform . Kommittén har gett ut två delbetänkanden, Den nya gymnasieskolan – hur går det? (SOU 1996:1) och Den nya gymnasieskolan – steg för steg (SOU 1997:1). Sammanfattningarna av delbetänkandena bifogas (bilaga 3 och 4). Detta är kommitténs slutbetänkande. Regeringen har presenterat en utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning – Kvalitet och likvärdighet (Skr. 1996/97:112), där regeringen anger inriktningen av sitt fortsatta arbete med utvecklingen av gymnasieskolan. I flera fall tar regeringen upp sådana problem och förslag som kommittén lyft fram i sina delbetänkanden. I andra fall aviserar regeringen fortsatta överväganden. Kommittén har inte fått några tilläggsdi- rektiv med anledning av utvecklingsplanen. När kommittén i detta betänkan- de redovisar sina slutliga bedömningar är det således fortfarande inom d e ramar som finns i fråga om program, grenar, kurser, betygssystem osv. samt utifrån de direktiv som regeringarna gav 1994. Kommittén har valt att analysera frågorna utifrån tv å perspektiv, ur elevernas perspektiv och ur styrningsperspektiv. Vad ungdomar i gymnasieåldern vill Kommittén har haft i uppdrag att följa i vilken utsträckning gymnasieskolan svarar mot avnämarnas fö rväntningar. Den allra viktigaste avnämargruppen är eleverna. När nu av eleverna som lämnar börja r gymnasieskolan bör det innebära en ännu större utmaning för alla, skolpoliti- ker och skolans personal och eleverna själva, att göra gymnasieskolan så bra att alla ungdomar upplever sin utbildning som meningsfull och utvecklande. Den enskilda skolan kan få information om elevernas syn på olika delar av undervisningen genom t.ex. elevernas val respektive bortval av kurser och genom ströfrånvaron. Lärarna skall utvärdera undervisningen tillsamman s med sina elever. Av en intervjuundersökning som gjort framgår att eleverna i undersökningen i stort sett är positiva till sin gymnasieutbildning och det program de valt. Elevernas syn på utbildningen i gymnasieskolan är olika beroende på vilket program de går. Det finns också statusskillnader mellan programmen. Program som förbereder för h ögre studier anses av eleverna ha ett högre statusvärde. De två kulturerna i gymnasieskolan, yrkeskulturen och den akademiska kulturen, märks fortfarande i gymnasieskolan, t.ex. i lokaldispositioner, i tjänstefördelningar, i samarbetsformer m.m. I extrema fall märks de också i enskilda lärares inställning till elever på olika program. En av ambitionerna med förä ndringarna av gymnasieskolan har varit att de socialt betingade skillnaderna mellan olika utbildningar skulle minska. Det finns nu tvärtom tecken på att de sociala skillnaderna ökar. Kommittén betonar att gymnasieskolans personal och avnämare har en stor uppgift att stärka kvaliteten inom utbildningarna på de olika program- men och därmed bidra till att statusskillnaderna minskar och självkänsla n hos lärare och elever ökar. Kommittén redovisar också vilken inställning ungdomar i gymnasieåldern , fritidssysselsättningar och i olika samhällsfrågor. Många utredningar och propositioner har ägnats frågan om elevin - flytande, de flesta om elevers inflytande i formella beslutsprocesser. Kommittén framhåller att elevers inflytande i formella beslutssammanhang är betydelsefullt av två skäl, dels för att bes luten förmodligen blir bättre, dels för att signalera att elever är mogna nog att bli tagna på allvar i all a sammanhang under sin gymnasietid. Elevers inflytande är också ett led i deras demokratiska fostran. Det allra viktigaste är enligt kommitténs mening att eleverna få r inflytande över hur de skall arbeta i skolan och därmed hur de skal l organisera sin egen inlärning. Kommittén föreslår att varje skola i sin årliga redovisning till kommunen särskilt uppmärksammar utvecklingen av elevers inflytande på planeringen av undervisningen och elevaktiva arbetsformer. Det norska exemplet med ett diskussionsmaterial om elevinflytande m.m. som används i alla klasser är efterföljansvärt. Kommittén har ofta framhållit betydelsen av att lärare tar eleverna s intresse och behov av kunskaper som utgångspunkt för arbetet. End a möjligheten att göra detta är att lä rare och elever har konstruktiva samtal om arbetsformer och innehåll i undervisningen. Dessa måste bygga på ömsesidig respekt; att eleverna värdesätter lärar ens kunnande och läraren tar hänsyn till elevernas vilja att lära; dvs. att båda parter gör det möjligt för den andra – och därmed sig själv – att göra ett bra jobb. Kommittén ser utvecklingssamtal som en viktig möjlighet för eleverna att få – och ge – information om vad som behövs för att eleven skall kunn a slutföra framgångsrika studier i gymnasiesko lan. Slutsatser av sådana samtal kan dokumenteras i den individuella studieplan som enligt läroplanen varje elev i dialog med skolan skall göra upp och vid olika tillfällen unde r skoltiden revidera. Kommittén föreslår också att bestämmelserna o m individuell plan i läroplanen och i skollagen anpassas till varandra. Kommittén redovisar dels hur gymnasieskolan styrdes förr, dels hur dagens statliga respektive kommunala styrning av skolan är konstruerad. I korthet innebär den att staten har ansvaret för att ange målen för skolan oc h kommunerna har ansvaret för att genomföra verksamheten i sina skolor . Staten har också till uppgift att värdera om skolan uppnår målen. Kommu- nerna har ansvar för att utvärdera skolverksamheten inom den egn a kommunen. Kommittén konstaterar att gymnasieskolan nu är avsevärt mera utveck- lingsinriktad än före reformen. Dec entraliseringen av ansvaret för skolan har varit en avgörande förutsättning för utvecklingen. Bristerna i styrsysteme t är brister i tillämpningen, inte i styrsystemet som sådant. ä r den kommunala uppföljningen och utvärderingen otillräcklig och därmed också kvalitetssäkringen av utbildningen. En förutsättning för att styrningen skall fungera är att de statliga målen är tydligt formulerade. Det är ur styrningssynvinkel en nackdel att de bestämmelser som finns – som ändock är betydligt färre än de som fann s före reformen – är svåra att överblicka och hålla aktuella för dem som skall tillämpa dem. Kommittén förordar att det sker en samordnad översyn av de tre styrdokumenten skollagen, läroplanen och gymnasieförordningen. Kommittén anser också att det är hög tid att göra en översyn av alla de kursplaner som fastställdes . Kommittén hälsar med tillfredsställelse att regeringen i utvecklingsplanen anmält att man avser att se över antale t kärnämnen. I anledning av att regeringen hänvisar till elevernas möjlighet att välja fler kärnämnen inom utrymmet för individuellt val påtalar kommittén behovet av en ökning av tiden för individuellt val om det kan tillgodoses i samband med en översyn av hela eller delar av timplanen. Vid översynen av kursplanerna bör o ckså prövas var den mest ändamåls- enliga balansen mellan statlig styrning och pedagogisk frihet skall ligga vid utformningen av en kursplan. Kommittén anser det vara viktigt att kurspla- nerna är så tydliga att principen om en likvärdig utbildning kan upprätthållas. Regeringen bör också vid revisioner av kursplaner tillämpa en ordning vars resultat innebär en lämplig kunskapsprogression i kursplanerna genom ungdomsskolan, dvs. Kommittén har i uppdrag att följa hur det nya betygssystemet tillämpas. De flesta anser numera att det nuvarande betygssystemet är bättre än de t gamla. Det finns dock tveksamhet hos eleverna inför tillämpningen. Kritik har också riktats mot vissa inslag i det nya betygssystemet, t.ex. att det anses innehålla för få betygssteg, att lärare känner det svårt att ge elever betyget Icke godkänd samt att det inte finns betygskriterier för Mycket väl godkänd. Kommittén anser att betyget Icke godkänd har tydliggjort skolornas ansvar gentemot eleverna på ett sätt som 1:orna inte gjorde. Det har också gjort klart för eleverna själva att de förväntas göra sitt bästa för att nå kunskapsmålen men också att de har rätt att begära mera undervisning om det behövs för att nå Godkänd-nivån. Kommittén upprepar förslaget att en elev bör få bety g först när eleven avslutat kursen och elevens kunskap kan bedömas. Kommittén vill betona det ansvar för skolans resultat som rektor har som chef för lärarna. Det är läraren som sätter betyget och det kan inte annat än vid skrivfel ändras av rektor. Rektor bör dock följa upp om de egna lärarnas och den egna skolans betygssättning skiljer sig från andra lärares och skolors och i förekommande fall motiven för detta. Det bör ske en översyn av betygsk riterierna i samband med översynen av kursplanerna. Då bör också övervägas hur de skall få en utformning so m medger att elevers bristande kunskaper i något avseende i en kurs kan kompenseras genom goda kunskaper i ett annat avseende av kursen. Den nya styrningsmodellen har gett kommunerna betydligt störr e handlingsutrymme än de tidigare haft. Praktiskt taget alla kommuner har en skolplan. Kommittén vill dock framhålla vikten av att skolplanen kopplar olika åtgärdsförslag till budgeten. Lärartätheten i gymnasieskolan varierar mellan kommunerna. För rike t totalt har den minskat från 7,6 lärare per 100 elever till 7,4 lärare . Minskningen är inte stor men det hade varit motiverat med en öka d lärartäthet eftersom gymnasieskolans uppdrag ökat i svårighetsgrad genom att praktiskt taget hela årskullen numera går i gymnasieskolan. Kommittén betonar skolledningens betydelse för utvecklingen på e n skola. I vissa kommuner har man kunnat anställa ekonomisk och administra- tiv kompetens som en avlastning för rektor. I andra fall har rektor på grund av den administrativa belastningen liten möjlighet att leda – eller i vart fall stödja – den pedagogiska verksamheten. Detta finner kommittén oroande. Kommittén anser vidare att den statliga rektorsutbildningen bör vara öppen också för rektorer som är anställda . Tillgången på lärare kommer att bli ett problem i början av nästa sekel, då de mycket stora årskullarna når gymnasieskolan. Som framgått skifta r antalet lärare per 100 elever mellan kommunerna. Andelen lärare som har pedagogisk utbildning skiftar mellan och . En viktig fråga är hur detta påverkar utbildningens kvalitet och likvärdighet. Gymnasieskolans tillgång på speciallärare är betydelsefull när andele n elever som behöver särskilt stöd ökat. Den nya speciallärarutbildninge n betonar en handledande och konsultativ funktion. Kommittén ser denna som mycket angelägen med hänsyn till att gymnasielärare sällan har fått någr a specialpedagogiska kunskaper under sin utbildning. Kommittén hyser oro för at t gymnasieskolan kommer att få ännu svårare att rekrytera forskarutbildade lärare. Läroplanens mål att eleverna skal l utveckla en analytisk förmåga och alltme r närma sig ett vetenskapligt sätt att arbeta och tänka måste därför främjas också på andra sätt än geno m tillsättandet av lektorstjänster. Det finns ett ökande intresse hos nu anställda lärare att utveckla si n undervisning. Kommittén ser detta som mycket positivt både för elevern a och lärarna själva. För att skolan skall fungera är det viktigt att lärarn a känner engagemang för sin uppgift och får uppskattning för sina insatser. Ungdomars val av utbildning En förut sättning för elevernas val till gymnasieskolan är att de redan i får en korrekt och allsidig information om alla sina valmöjlighe- ter – såväl i hemkommunen och samverkansområdet som i andra kommuner. Kommunerna har numera rätt att själva bestämma över vilket studieväg- sutbud som skall erbjudas eleverna. /97 fick i genomsnitt av eleverna sina förstahandsval tillgodosedda. Enligt kommitténs uppfatt - ning är andelen elever som kommit in på sitt förstahandsval tillfredsställande i de flesta kommuner. I kommuner med låg andel behöver man överväg a förändringar i studievägsutbudet eller andra åtgärder, t.ex. samverkan med andra kommuner. Elevernas val till gymnasieskolan styrs av flera faktorer, bl.a. kommuner- nas studievägsutbud, arbetsmarknaden, betygen i , elevernas sociala bakgrund och elevernas kön. Flera av gymnasieskolans program har på grund av elevernas val en stor övervikt av elever av det ena könet. Enligt kommittén är det önskvärt med en jämnare könsf ördelning i gymnasieskolan. Skolans jämställdhetsarbete bör också leda till att undervisningen får et t innehåll som speglar både manliga och kvinnliga perspektiv – jämställdheten är framför allt en pedagogisk fråga. har gymnasieskolor inrättats i ett 40-tal kommuner som tidigare saknade gymnasieskola. Kommittén har undersökt o m konkurrensen mellan gamla och nya gymnasieskolor har medfört at t studievägsutbudet minskat i riket eller i regioner, men det visar sig att studievägsutbudet endast i ringa grad påverkats. Vad gäller elevernas val av kurser konstaterar kommittén att det är vä l tillgodosett inom det individuella valet men mindre väl inom ämnen med valbara kurser. Allt fler av gymnasieskolans elever går vidare till högskolan, vilke t kommittén anser positivt. En fråga som behöver uppmärksammas är att den sociala bakgrunden i så hög grad avgör vilka program eleverna väljer i gymnasieskolan och i vilken utsträckning de söker till högskolan. Regeringen har i sin utvecklingsplan aviserat en översyn av gymnasiesko- lans studievägsstruktur (program och grenar). Kommittén framhåller at t översynen bl.a. bör beakta att vissa progra m och grenar väljs av få elever, att vissa program väljs av t.ex. endast pojkar, att möjligheterna till val av kurser är få i vissa program och att det finns utbildningsbehov som inte täcks av de nationella programmen. Utbildning för ett yrke Trots att teoretisk utbildning och praktisk utbildning alltsedan början a v funnits i samma organisatoriska ram är de två kulturerna, de n akademiska kulturen och yrkeskulturen, fortfarande väl synliga i gymnasies- kolan. En av tankarna bakom reformeringen av gymnasieskolan var att höj a ambitionsnivån för yrk esutbildningen. Detta har skett genom att utbildning- arna förlängts till och fått ett ökat inslag av kärnämnen samt genom att arbetsplatsförlagd utbildning (APU) införts på alla program med yrkesäm- nen. De flesta elever anser att APU är ett bra komplement till skolans undervisning och att den har stor betydelse för deras yrkeskunskaper . Omfattningen av APU:n har ökat men det är fortfarand e svårt att inom vissa program uppnå minimigränsen . Kommittén anser att denna minimigräns måste gälla alla program me d yrkesämnen och att denna gräns måste kunna höjas. Kommitté n framhåller vidare att APU bör läggas ut över och at t yrkeslärarna bör besöka eleverna på arbetsplatserna. Det bör även var a möjligt att APU förläggs till ferietid. Utbildning av handledare för förekommer endast i a v programmen i 110 undersökta skolor. Kommittén anser det viktigt att hand- ledarutbildning kommer till stånd och att innehåll och utläggning över ti d anpassas till lokala behov. Statsbidrag bör utgå ef ter genomförd handledarut- bildning. Yrkesutbildning förekommer även vid ett antal fristående gymnasie - skolor. Fristående gymnasieskolor i företagsregi, däribland industrigymnasi- erna, är resursstarka och bedöms ha en utbildning som är väl anpassad efter de aktuella kraven inom respektive yrkesområde. Lärlingsutbildningen i gymnasieskolan behandlades i kommitténs andra delbetänkande och har därefter tagits upp i regeringens utvecklingsplan.