sou · GMB3106 · 1998-08-01 00:00:00 — Or- saken till eller arten av funktionshinder är inte avgörande, inte heller den medicinska diagnosen. Inom kretsen finns personer med fysiska, psykiska och begåvningsmässiga funktionshinder. I fråga om begreppet stort anges: Det (funktionshindret) skall ha en sådan karaktär eller omfattning att det starkt påverkar flera viktiga livsområden , t.ex. bo- ende, fritid eller behov av habilitering och rehabilitering. Det gäller t.ex. om en person till följd av funktionshinder är mycket beroende av hjälpmedel eller har återkommande behov av annan persons hjälp för den dagliga livsföringen i boendet, i utbildnings- situtationen, på arbetet, eller för att förflytta sig, för att meddela sig med andra eller för att ta emot information. Exempel på personer med sådana funktionshinder kan vara män- niskor med uttalade rörelsehinder, med grava syn- och hörselskador eller med svårartade effekter av sjukdomar som t.ex. diabetes eller hjärt- och lungsjukdomar. Också funktionshinder som för en utomstående kan verka ha mindre konsekvenser, kan för den enskilde förorsaka betydande in- skränkningar i det dagliga livet och medföra behov av särskilda stödinsatser. Det kan t.ex. gälla för människor med vissa s.k. medi- Kriterier för rätt till ersättning... Vissa mag- och tarmsjukdomar kan t.ex. medföra behov av täta tarmtömningar, vissa typer av hjärnskador kan inne- bära mindre uttalade intellektuella störningar i vissa avseende men omfattande störningar i andra. Personer med vissa mindre kända funktionshinder kan också behöva tillgång till särskilda resurser och särskilt kunnande på grund av att allmänna kunskaper om funk- tionshindret och dess konsekvenser är begränsat. Även vissa psy- kiska störningar kan utgöra stora och varaktiga funktionshinder . Med ett varaktigt funktionshinder menas att det inte skall vara av till- fällig eller mer övergående natur. Med betydande svårigheter i den dagliga livsföringen menas bl.a. att den enskilde inte utan stora svårigheter på egen hand kan klara var- dagsrutiner som toalettbestyr och hygien, påklädning, mathållning, för- flyttning inomhus eller utomhus, sysselsättning eller att utföra nödvän- dig träning eller behandling m.m. Det kan också innebära att en person inte kan förstå och klara sin ekonomi. Andra svårigheter kan vara att kommunicera med andra. Det gäller både svårigheter att ta emot och ge information och att samtala med andra direkt eller per telefon. Begrep- pet bör även kunna användas om en person på grund av funktionshin- der löper risk att bli isolerad från andra människor. I begreppet omfattande behov av stöd eller service innefattas både kvantitativa och kvalitativa aspekter. Den enskilde skall i allmänhet ha ett återkommande behov av särskilt stöd för att klara funktioner som andra kan klara på egen hand. Med återkommande avses att stödbe- hovet vanligen föreligger och i olika situationer och miljöer. Behov av stöd bör uppfattas i vid bemärkelse och avse stöd av olika ka- raktär. kan det behövas stödinsatser av så speciell art att de trots mindre tidsåtgång bör betraktas som omfattande. Exempel kan vara stöd som vanligen bör ges av personal med mycket specifik utbildning och kompetens. Behovet skall bedömas med beaktande av insatser från hela sam- hället, inte bara av insatser enligt LSS. För personer med flera funk- tionshinder skall den samlade effekten bedömas. Vid kombinationer av flera funktionshinder skall den sammantagna effekten beaktas. Den tredje gruppen inom LSS innefattar t.ex. personer med uttalade förlamningar eller svårartade och invalidiserande effekter av sjukdomar som diabetes eller hjärt- kärlsjukdomar samt personer med grava syn- och hörselskador. 100 Kriterier för rätt till ersättning ... SOU 1998:106 Vid utformningen av de särskilda kriterierna för rätt till habilite- ringspenning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga står det till en början klart att ett villkor som bör ingå är att den försäkrade har ett funktions- hinder. I fråga om detta begrepp bör den definition som används i för- arbetena till LSS kunna tillämpas även i fråga om habiliteringspenning. Med funktionshinder avses således den begränsning eller det hinder som gör att en människa till följd av skada eller sjukdom inte kan ut- föra en aktivitet på det sätt eller inom de gränser som kan anses nor- malt. Orsaken till eller arten av funktionshinder är inte avgörande, inte heller den medicinska diagnosen. Inom kretsen finns personer med fysiska, psykiska och begåvningsmässiga funktionshinder. Utifrån syftet med habiliteringspenning är det givet att många per- soner med funktionshinder som ingår i den första och andra punkten med grupper av funktionshinder i LSS - dvs. personer med utveck- lingsstörning, autism, autismliknande tillstånd eller betydande och be- stående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld efter kroppslig sjukdom - skall kunna få habiliteringspenning. I det stora flertalet fall torde det i fråga om per- soner med dessa diagnoser inte råda något tvivel om att arbetsförmågan till följd av sjukdom eller därmed jämställda tillstånd är långvaraktigt helt nedsatt och att det finns särskilda behov av omfattande habilite- rings- och rehabiliteringsinsatser. Utredningen har övervägt om personer som ingår i den första och andra punkten med grupper av funktionshinder i LSS skall kunna be- viljas habiliteringspenning redan på denna grund. En sådan lösning skulle emellertid innebära att rätten till ersättning delvis skulle kopplas till diagnostyp, vilket har förkastats av de skäl som har angivits ovan. Även om huvuddelen av dessa personer sannolikt har sådana behov av habilitering eller rehabilitering att de bör vara berättigade till habilite- ringspenning är detta knappast fallet i fråga om samtliga. I och för sig kommer det troligen vid prövningen av rätten till habi- literingspenning i en mycket stor del av dessa fall inte att krävas lika omfattande utredningar som för övriga typer av funktionsnedsättningar där graden av funktionsnedsättning kan skilja avsevärt mellan olika personer. Habiliteringspenningens ändamål att tillgodose stora behov av reha- bilitering eller habilitering. Därför är det naturligt att det funktions- hinder som skall föreligga är varaktigt. Som längst kommer habilite- ringspenning att utgå under . Om funktionshindret kan bedömas vara långvarigt men av mera övergående natur kan inte habi- literingspenning anses vara den ersättningsform som bör vara aktuell. Kriterier för rätt till ersättning... stället bör då långtidssjukpenning vara det förmånsslag som skall kunna beviljas. Även i detta fall kan definitionen i förarbetena till LSS användas vid utformningen av villkoret för rätt till habiliteringspen- ning. Med varaktigt avses således att funktionshindret inte skall vara av tillfällig eller mer övergående natur. I vissa fall kan det emellertid vara svårt att göra en prognos över varaktigheten av ett sjukdomstillstånd eller en funktionsnedsättning. Det gäller inte minst för personer med psykiska sjukdomar, för vilka sjukdomstillståndet kan variera avsevärt över tiden och där det inte är ovanligt att tillståndet tillfälligt förbättras men sedan åter blir sämre. I sådana fall är det särskilt viktigt att göra en helhetsbedömning av situationen. Varaktighetskravet bör anses vara tillgodosett om en sådan helhetsbedömning visar att funktionsnedsätt- ningen är av sådan karaktär att den sannolikt kommer att bestå för åt- skilliga år framåt i tiden. Det säger sig närmast själv att ett funktionshinder måste vara av en viss omfattning för att en person skall ha särskilt stora behov av reha- bilitering eller rehabilitering. En lämplig avvägning är det aktuella funktionshindret måste vara stort för att för rätt till habiliteringspen- ning skall kunna föreligga. Även i detta fall ansluter sig utredningen alltså till det begrepp som tillämpas för den tredje punkten med grupper av funktionshinder i LSS. Detta innebär ett krav på att funktionshindret skall ha en sådan ka- raktär eller omfattning att det starkt påverkar flera viktiga livsområden , t.ex. boende, fritid eller behov av habilitering eller rehabili- tering. Här torde vid bedömningen av rätt till habiliteringspenning viss ledning kunna hämtas från nämnda förarbeten och den praxis som har utvecklats rörande tillämpningen av LSS. När det gäller personer som omfattas av den första eller andra punkten med grupper av funktions- hinder i LSS har i förarbetena (se prop 1992/93:159 s. 53 och 167) ut- talats att flertalet av dessa personer även omfattas av den tredje punk- ten samt att även lindrigt utvecklingsstörda kan ha omfattande funk- tionshinder. Även i fråga om habiliteringspenning bör det naturligtvis vara den sammantagna effekten som beaktas om en person har drabbats av fler än ett funktionshinder. LSS förutsätter för rätt till stödinsatser i princip också att det till följd av det aktuella funktionshindret skall finnas betydande svårigheter i livsföringen . När det gäller kriterierna för rätt till habilite- ringspenning bör det finnas ett villkor som relativt nära ansluter till nämnda villkor. Det finns emellertid mycket svårt funktionshindrade personer som kan anses ha sådana betydande svårigheter i sin livs- föring att de bör kunna vara berättigade till habiliteringspenning även om funktionshindret inte är av sådan karaktär att det förorsakar be- 102 Kriterier för rätt till ersättning ... SOU 1998:106 Det kan exempelvis gälla personer som , ibland , genomgår medicinsk behandling av en sådan omfattning att det starkt påverkar livsföringen i stort. Det kan också finnas helt andra betydande svårigheter i livsföringen än just dem som ligger till grund för rätt till insatser enligt LSS som bör beaktas vid bedömningen av rätt till habiliteringspenning. Funk- tionshindret kan leda till att personen har betydande svårigheter att exempelvis studera eller i övrigt delta i sådana sysselsättningar som kan öka hans eller hennes förmåga att försörja sig eller i övrigt kunna leva ett aktivt och självständigt liv. I ett sådant fall bör det vara möjligt att ta hänsyn till denna omständighet vid prövningen av rätt till habiliteringspenning. Det finns exempelvis yngre psykiskt sjuka perso- ner som har betydande funktionshinder och som en följd av detta har mycket stora svårigheter att finna en egen försörjning. För rätt till habiliteringspenning bör det därför inte finnas något krav på att funktionshindret förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen. De faktorer som skall inbegripas i begreppet betydande svårigheter i livsföringen bör i stor utsträckning ta sikte på personens förmåga att uppnå egen försörjning. Personer som på grund av sitt funktionshinder har uppenbara svå- righeter att över huvud taget ägna sig åt aktiva åtgärder bör självfallet kunna komma ifråga för habiliteringspenning, även om det inte får vara en förutsättning för att beviljas ersättning. Personer med stora och var- aktiga funktionshinder har ofta - trots ambition, kraft och förmåga att exempelvis studera - svårigheter att finna sin försörjning. För många är det enda alternativet att de får någon form av särskilt anordnad anställning. En faktor som kan ha betydelse kan därför vara om personen bedöms kunna uppnå arbetsförmåga i ett normalt förekommande arbete. Om det bedöms som uppenbart att det kommer att krävas någon form av särskilt anordnad anställning för att personen skall kunna försörja sig, kan det också ingå som en faktor som talar för rätt till habiliteringspenning. Habiliteringspenningen kan i sådana fall öka möjligheterna att få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden utan någon form av lönestöd. Även omfattningen av habilitering- och rehabiliteringsinsatser kan således påverka vid bedömningen. Den som har ett omfattande behov av habiliterande eller rehabiliterande åtgärder för att uppnå en framtida försörjning bör naturligtvis ha lättare för att få ersättning. En stor san- nolikhet för en framtida förtidspensionering kan också ha betydelse vid bedömningen. Kriterier för rätt till ersättning... Det går dock inte att ange en enskild faktor som bör ha särskild be- tydelse vid bedömning av vad som skall ingå i betydande svårigheter i livsföringen. Det bör göras en samlad bedömning av personens hela livssituation innefattande både vardagssituationen i form av boende, stödbehov och möjligheterna att uppnå egen försörjning. I ett fall kan en enskild faktor ha en avgörande betydelse för bedömningen av om det finns betydande svårigheter i livsföringen. I ett annat fall har kanske en ensam faktor endast begränsad inverkan, men flera olika faktorer kan sammantagna innebära att personen kan bedömas ha bety- dande svårigheter i livsföringen. En person kan ha betydande svårigheter i sin livsföring utan att dessa behöver vara av sådan karaktär att det krävs ett om- fattande behov av stöd eller service från annan person eller någon an- nan form av stöd eller service som ges enligt LSS. Även om personen klarar sig själv utan just dessa stöd, kan det tänkas att han eller hon ändå anses ha betydande svårigheter i sin livsföring utifrån de kriterier som bör gälla för rätt till habiliteringspenning. Ett exempel är vissa personer med diagnosen Cystisk fibros, som visserligen i regel klarar sig själva i sin livsföring men som måste genomföra mycket omfattande andningsgymnastik och fysisk aktivitet för att kunna fun- gera. För rätt till habiliteringspenning skall det krävas att den försäkrades arbetsförmåga till följd av sjukdom eller därmed jämställda tillstånd är helt eller i det närmaste helt nedsatt samt att han eller hon har ett stort och varaktigt funktionshinder som förorsakar betydande svårigheter i livsföringen. Ingen direkt koppling till LSS-lagstiftningen Förslaget till kriterier för rätt till habiliteringspenning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga bygger i viss utsträckning på begrepp som finns inom LSS-lagstiftningen. Någon direkt koppling mellan LSS-lagstift- ningen eller förekomsten av LSS-insats och rätt till habiliteringspen- ning föreligger dock inte i förslaget av de skäl som har redovisast ovan. En person som dels har långvarigt helt eller i det närmaste helt nedsatt arbetsförmåga, dels har beviljats LSS-stöd kommer därigenom inte automatiskt att vara berättigad habiliteringspenning. På motsvarande sätt kommer det inte att finnas några hinder för att bevilja habilite- ringspenning till en person som fått avslag på sin ansökan om LSS- stöd. Ett tillkommande skäl för att inte ha en direkt koppling mellan å ena sidan rätt till habiliteringspenning och å andra sidan förekomst av be- 104 Kriterier för rätt till ersättning ... slut om LSS-insats är att det för gruppen psykiskt funktionshindrade skulle kunna innebära att individer i denna grupp i alltför hög grad undantas från rätt till habiliteringspenning. Det har nämligen visat sig att betydligt färre psykiskt sjuka i praktiken får del av LSS-insatser än vad som varit avsett. Enligt finns det flera troliga förklaringar till att det är färre än väntat psykiskt funktionshindrade som har LSS-insatser. En förklaring är att de har insatser enligt socialtjänstlagen (SoL). Hand- läggare inom kan bedöma att insatser enligt den lagstiftningen fungerar tillräckligt väl. Andra förklaringar är att LSS- insatser beviljas efter ansökan från den enskilde individen och det kan brista i förmågan att ta emot och använda information. Många saknar anhöriga eller någon annan person som kan företräda dem och deras intressen. En ytterligare förklaring är att det fortfarande finns en osä- kerhet om vad som räknas in i psykiska funktionshinder, vad begreppen omfattande behov och vad svårigheter i vardagen innebär för denna grupp. Troligen kommer yngre personer med psykiska sjukdomar att vara en av de grupper som habiliteringspenningen kan få störst betydelse för. Det är en grupp som har svårt att få sina habiliterings- och re- habiliteringsbehov tillgodosedda. Psykisk sjukdom är också den diagnosgrupp som är vanligast förekommande bland nybeviljade för- tidspensioner och sjukbidrag i åldersgruppen . Habilite- ringspenningen kan medverka till att skapa förutsättningar för att habi- literings- och rehabiliteringsmetodiken utvecklas för den här gruppen. För en sådan utveckling talar exempelvis att det inte blir möjligt att förtidspensionera någon , vilket kan bidra till att meto- derna förbättras. Habiliteringspenningens konstruktion kan också komma att fungera som ett medel i behandlingen av sjukdomen då psy- kiska sjukdomar för det mesta påverkas i en gynnsam riktning om indi- viden får möjlighet att vara aktiv och delaktig i sin behandling, medan inaktivitet kan få direkt motsatt inverkan på sjukdomsförloppet. kan det leda till att fler psykiskt sjuka helt eller delvis uppnår egen för- sörjningsförmåga och slipper ett fullständigt beroende av förtidspen- sioneringen. Utredningen bedömer därför att förslaget om habilite- ringspenning ligger i linje med de intentioner om förbättrad rehabilite- ring av psykiskt sjuka som kom till uttryck i psykiatrireformen (prop. 1993/94:218). Kriterier för rätt till ersättning... 7.5Exempel på utformning av lagregel med kriterier för rätt till habiliteringspenning I detta avsnitt ges ett exempel på hur en paragraf med kriterier för rätt till habiliteringspenning skulle kunna se ut. Exemplet är inte att be- trakta som ett färdigt lagförslag, framförallt eftersom ett genomförande av förslaget om habiliteringspenning med nödvändighet påkallar om- fattande ändringar av lagstiftningen. Under tid från det år en försäkrad fyller till och med den månad som närmast föregår den månad då han eller hon fyller har den försäkrade enligt vad som nedan sägs rätt till habilite- ringspenning om han eller hon har a)ett stort och varaktigt funktionshinder som förorsakar be- tydande svårigheter i livsföringen samt hans eller hennes fysiska eller psykiska prestationsförmåga till följd av sjukdom eller med sjukdom jämställda tillstånd är begränsad i sådan utsträckning att förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete (arbetsförmågan) kan bedömas som helt eller i det närmaste helt nedsatt under från den tidpunkt då bedömningen görs eller b)ett funktionshinder som har förorsakat förlängning av hans eller hennes grundläggande skolgång. Rätt till habiliteringspenning enligt b) föreligger enbart som motsvarar den förlängning av skolgången som för- anletts av funktionshindret, och endast efter den tidpunkt då den grundläggande skolgången normalt skulle varit avslutad, då den för- säkrade bedriver sådana studier som ingår i grundläggande skolgång eller till följd av sjukdom eller med sjukdom jämställt tillstånd till- fälligt gör avbrott i sådana studier. Vid bedömningen av om sjukdom eller med sjukdom jämställt tillstånd föreligger skall bortses från arbetsmarknadsmässiga, eko- nomiska, sociala och liknande förhållanden. Bedömningen av i vad mån en försäkrads arbetsförmåga är ned- satt skall, med beaktande av möjligheterna till sådana rehabilite- ringsåtgärder som avses i 3 kap. 7 b § eller 22 kap., utgå från hans eller hennes egna förutsättningar att försörja sig genom – i första hand – sitt vanliga arbete eller annat arbete hos ar- betsgivaren, – i andra hand – sådant förvärvsarbete som är normalt före- kommande på arbetsmarknaden eller – annat lämpligt arbete som är tillgängligt för henne eller ho- nom. 106 Kriterier för rätt till ersättning ... Utredningens förslag: Förtidspension skall kunna beviljas tidigast den månad en försäkrad fyller . En höjning av nuvarande 16-årsgräns till 30 år Nuvarande 16-årsgräns för rätt till förtidspension bör höjas radikalt. Övervägande skäl talar för att åldersgränsen för rätt till ersättning vid varaktigt nedsatt arbetsförmåga höjs till . Oavsett omständighe- terna i det enskilda fallet skall det inte vara möjligt att göra undantag från denna regel. finns det möjlighet att få ersättning i form av långtidssjukpenning och habiliteringspenning, som båda i be- tydligt högre grad än förtidspension skall präglas av aktivitet. Det är principiellt betydelsefullt att samhället sänder en signal till såväl den enskilde individen som omgivningen att ingen skall behöva bli pensionerad i mycket unga år innan omfattande insatser har gjorts för att ta tillvara de kapaciteter och utvecklingsmöjligheter som finns. Det är möjligt att vid valet av nedre åldersgräns för rätt till förtids- pension göra en koppling till konstruktionen av den åldertrappa som utredningen har föreslagit för garantinivån inom ohälso- försäkringen. Med hänvisning till att inkomsterna vanligvis är låga eller måttliga och till att inkomstutvecklingen sedan är förhållan- devis kraftig fram till cirka föreslogs i SOU 1997:166 en åldersrelaterad garantinivå. Den garanterade nivån föreslås starta på en relativt låg nivå för 19-åringar, men räknas upp realt i takt med ökad ålder , varefter ökad ålder inte längre spelar någon roll för utvecklingen. Övergången från 28 till är enligt förslaget det sista tillfället som garantinivåns reala värde höjs till följd av ökad ålder. Det är därför i och för sig möjligt att med hänvisning till ålders- trappan välja som nedre åldersgräns. I förhållande till endast ålderstrappan för garantinivån förefaller det inte vara helt avgörande om åldersgränsen 29 eller väljs. I valet mellan åldersgränsen 29 och har utredningen ändå fastnat för en 30-årsgräns, eftersom den för många människor representerar den defi- nitiva övergången till vuxenlivet. Gränsen är emellertid knappast avgörande för systemets funktion och förmåga att åstadkomma de goda resultat som utredningen räknar med skall kunna realiseras vid en radi- kalt höjd förtidspensionsålder. Också en 29-årsgräns skulle i allt väsentligt få motsvarande effekt. Kriterier för rätt till ersättning... En 30-årsgräns för rätt till förtidspension innebär en anpassning till AMS verksamhet Unga Handikappade, som vänder sig till personer . Prövning av rätten till förtidspension för personer som har haft långtidssjukpenning eller habiliteringspenning Det kommer troligen att finnas en betydande grupp personer som efter att tidigare ha haft långtidssjukpenning eller habiliteringspenning vid fyllda kommer att ansöka om förtidspension. Prövningen av rätten till förtidspension skall då göras i förhållande till huruvida ar- betsförmågan är varaktigt nedsatt av medicinska skäl vid den tidpunk- ten. Det faktum att en person har haft långtidssjukpenning eller habiliteringspenning skall inte i sig utgöra grund för en mer eller mindre automatiskt övergång till förtidspension. Däremot kommer det otvivelaktigt att finnas en grupp långtidssjukpenning- och habilite- ringspenningtagare för vilka en prövning leder fram till att förtidspen- sion skall beviljas. I de fall en individ med habiliteringspenning inte själv ansöker om förtidspension bör ha skyldighet att före 30- årsdagen informera individen om att ersättningen inte kommer att utges efter fyllda och att han eller hon därefter vid fortsatt nedsatt ar- betsförmåga är hänvisad till antingen förtidspension eller långtidssjuk- penning. Tid med habiliteringspenning bör kunna räknas in i sjukperio- der som – om de varat minst eller sammanlagt uppgår till minst – medför att rätt till långtidssjukpenning föreligger förutsatt att även övriga kriterier för rätt till denna ersättning är uppfyllda. Även om det enligt förslaget skall vara möjligt att bevilja förtids- pension vid fyllda är det nödvändigt att vara varsam vid prövning av rätt till sådan ersättning även beträffande personer som är eller något äldre. Också i den åldern står det stora mänskliga värden på spel, eftersom en ålderspensionering ligger flera tiotal år framöver. Vid en framgångsrik långvarig habilitering eller rehabilitering kan individen ta plats i arbetslivet och fortfarande ha ett nästan fullt yrkesliv framför sig. Satsningar på långvarig kvalificerad habilitering och rehabilitering för att uppnå arbetsförmåga kan därför vara lika motiverade i denna ålder som för personer .