sou · GLB349 · 1998-01-01 00:00:00 — Vad som är tryckt skrift framgår av 1 kap. 5 och 6 §§ TF. Med tryckfrihetsbrott förstås endast sådana brott som anges i 7 kap. 4 och 5 §§ TF. Andra brott mot tryckfrihetsförordningens bestämmelser i olika avseenden är således inte tryckfrihetsbrott. En förutsättning för att en gärning skall kunna beivras enligt 7 kap. 4 och 5 §§ TF är att gärningen också är straffbar enligt lag, den dubbla straffbarhetens prin- cip. De brottsrubriceringar som räknas upp som tryckfrihetsbrott måste sålunda, för att kunna beivras som tryckfrihetsbrott, ha sin motsvarighet i vanlig lag. Tryckfrihetsbrotten i 7 kap. 4 § är följande. 1.Högförräderi samt försök, förberedelse eller stämpling härtill. Brottet har sin motsvarighet i 19 kap. 1 och 14 §§ . Brottet har sin motsvarighet i 19 kap. 2 § . 3.Spioneri samt försök, förberedelse eller stämpling härtill. Brottet har sin motsvarighet i 19 kap. 5 och 14 §§ . 4.Obehörig befattning med hemlig uppgift samt försök, förberedelse härtill samt stämpling till grovt brott. Brottet har sin motsvarighet i 19 kap. 7, 8 och 14 §§ . 5.Vårdslöshet med hemlig uppgift. Brottet har sin motsvarighet i 19 kap. 9 § . 6.Uppror samt försök, förberedelse samt stämpling härtill. Brottet har sin motsvarighet i 18 kap. 1 och 7 §§ . 7.Landsförräderi eller landssvek samt försök, förberedelse eller stäm- pling härtill. Brottet har sin motsvarighet i 22 kap. 1, 2 och 7 §§ brotts- balken. Brottet har sin motsvarighet i 22 kap. 3 § . 9.Ryktesspridning till fara för rikets säkerhet. Brottet har sin motsva- righet i 22 kap. 5 § . Brottet har sin motsvarighet i 16 kap. 5 § . 11.Hets mot folkgrupp. Brottet har sin motsvarighet i 16 kap. 8 § . Brottet har sin motsvarighet i 16 kap. 10 a § . 13.Olaga våldsskildring (med avseende på sexuellt våld). Brottet har sin motsvarighet i 16 kap. 10 b § . Brottet har sin motsvarighet i 5 kap. 1 § . Brottet har sin motsvarighet i 5 kap. 3 § . Tryckfrihetsbrotten i 7 kap. 5 § TF innebär otillåtet offentliggörande av handlingar och uppgifter. Punkterna 1 och 2 behandlar sådant brott mot tystnadsplikt som avses i 20 kap. 3 § , jfr 16 kap. sekretesslagen beträffande de situationer där meddelarfriheten är bruten. Punkten 3 gäller offentliggörande av uppgifter när riket är i krig eller omedelbar krigsfara där ett röjande innefattar annat brott mot rikets säkerhet än som anges i 7 kap. 4 § TF. Stadgandet i punkten 3 möj- liggör tryckfrihetsrättsligt ansvar vid eventuella framtida straffskärp- ningar av regler om brott mot rikets säkerhet vid krig eller omedelbar krigsfara i vad avser röjande av uppgifter. Tryckfrihetsförordningen bygger på principen om ensamansvar. TF återfinns sålunda bestämmelser om vem som bär det tryck- frihetsrättsliga ansvaret för tryckfrihetsbrott. Som exempel kan nämnas att beträffande periodiska skrifter bär den ansvarige utgivaren det straffrättsliga ansvaret för skriftens innehåll. Kapitlet innehåller också en presumtion för att den tryckfrihetsrättsligt ansvarige personen känt till och godkänt skriftens innehåll. Tryckfrihetsförordningen känner inte medverkansansvar. Yttrandefrihetsgrundlagen innehåller i 1 kap. 4 § en bestämmelse av motsvarande innebörd som 1 kap. 3 § TF. 1 kap. 4 § YGL har följande lydelse. Myndigheter och andra allmänna organ får inte utan stöd i denna grundlag ingripa mot någon på grund av att han i ett radioprogram, en film eller en ljudupptagning har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Inte heller får de utan stöd av denna grundlag av sådan anledning göra några ingripanden mot programmet, filmen eller ljudupptagningen. Yttrandefrihetsgrundlagen hänvisar i fråga om vilka brott som skall anses vara yttrandefrihetsbrott till bestämmelserna i tryckfrihetsför- ordningen. Enligt 5 kap. 1 § första stycket YGL skall de gärningar som utgör tryckfrihetsbrott enligt 7 kap. 4 och 5 §§ TF anses som yttran- defrihetsbrott om de begås i ett radioprogram, en film eller en ljudupp- tagning och är straffbara enligt lag. I 5 kap. 1 § andra stycket anges att också sådana olaga våldsskildringar varigenom någon med rörliga bilder närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med uppsåt att framställningen sprids, om inte gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig, är yttrandefrihetsbrott. Yttran- defrihetsgrundlagens bestämmelser om vad som är straffbart som olaga våldsskildring innebär således en utvidgning i förhållande till vad som kan vara att bedöma som olaga våldsskildring enligt tryckfrihets- förordningen. Tryckfrihetsförordningen är i detta avseende begränsad till sexuellt våld, se punkten 13 ovan jfr även 16 kap. 10 b § Brb. Även yttrandefrihetsgrundlagen bygger på principen om ensamansvar för, i första hand, utgivaren. Yttrandefrihetsgrundlagen innehåller också den en presumtion för att den yttrandefrihetsrättsligt ansvarige personen känt till framställningens innehåll och också medgivit framställningens offentliggörande. Inte heller yttrandefrihetsgrundlagen känner med- verkansansvar. Såväl tryckfrihetsförordningen som yttrandefrihetsgrundlagen innehål- ler bestämmelser som undantar meddelanden i annonser i vissa fall från vad som annars hade varit att bedöma som tryck- respektive yttrande- frihetsbrott. Inledningsvis har de brott som är tryck- och yttrandefrihetsbrott redovisats. Nedan följer en redogörelse över i vad mån sekretessbe- stämmelser kan komma att gälla beträffande uppgifter i mål om tryck- och yttrandefrihetsbrott. Beträffande tryck- och yttrandefrihetsbrotten barnpornografibrott och olaga våldsskildring gäller bestämmelser om sekretess. Dessa bestämmelser redovisas närmare i avsnitt 2.8. Beträffande förundersökningen gäller bestämmelserna i 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen om förundersökningssekretess generellt beträffande samtliga tryck- och yttrandefrihetsbrott. Sedan åtal väckts och handlingarna lämnats in till domstol blir handlingarna i målet offentliga om inte domstolen förordnar om sekretess (jfr avsnitt 2.3). Brottet gäller rikets säkerhet. Rekvisiten i lagrummet ger inte någon klar eller tydlig bild över vilka gärningar som egentligen omfattas. Vad som efter annan kan vara att anse som högförräderi kan inte närmare anges, jfr Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 171 ff. Den sekretessbestämmelse som närmast torde kunna komma ifråga är försvarssekretessen i 2 kap. 2 § sekretesslagen, eventuellt också utrikes- sekretessen i 2 kap. 1 § sekretesslagen. Även beträffande detta brott torde närmast bestämmelserna om utrikes- och försvarssekretessen bli tillämpliga. Spioneribrottet förutsätter ett obehörigt befordrande, lämnande eller röjande av uppgifter i vissa avseenden. Brottet i sig har således karaktär av ett sekretessbrott. Därmed torde de enskilda sekretesstadganden i sekretesslagen som kan komma ifråga utifrån uppgifternas karaktär bli tillämpliga. Därtill torde främst utrikes- och försvarssekretessen kunna vara tillämplig. Obehörig befattning med hemlig uppgift Även i detta fall har brottet karaktär av ett sekretessbrott. Därmed torde respektive sekretessbestämmelse vara tillämplig. Även här synes utrikes- eller försvarssekretessen främst kunna bli tillämpliga i vissa fall. Vårdslöshet med hemlig uppgift Se ovan under spioneri och obehörig befattning med hemlig uppgift. Beträffande detta brott torde försvarssekretessen kunna bli tillämplig. Även beträffande detta brott torde försvarssekretessen kunna bli till- lämplig. Ryktesspridning till fara för rikets säkerhet Någon sekretessbestämmelse som kan bli tillämplig beträffande detta brott synes inte föreligga. Någon särskild sekretessbestämmelse som kan bli direkt tillämplig beträffande detta brott synes inte föreligga. Undantagsvis kan dock moment i gärningen avse förhållande som kan omfattas av sekretess. Någon sekretessbestämmelse som kan bli tillämplig beträffande detta brott synes inte föreligga. Sekretess gäller i enlighet med bestämmelserna i 9 kap. 16 § sekre- tesslagen. Vidare gäller sekretess enligt 5 kap. 6 § sekretesslagen i mål om ansvar för barnpornografibrott eller olaga våldsskildring eller för motsvarande tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott för uppgift i skildring som har beslagtagits, förverkats eller konfiskerats i målet eller annars förekommer i detta, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att den sprids vidare i strid med , tryckfri- hetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Sekretess råder i vissa avseenden enligt 5 kap. 6 § sekretesslagen, se ovan under Barnpornografibrott. Sekretess torde kunna förekomma endast i de avseenden bestämmelserna om sekretess i 7 - 9 kap. sekretesslagen om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden medger det. Se ovan under Förtal. 2.5Beslag och konfiskering i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen För att förhindra att tryckta skrifter, filmer och ljudupptagningar som har ett olagligt innehåll sprids finns bestämmelser i tryckfrihetsför- ordningen och yttrandefrihetsgrundlagen om beslag och konfiskering. Beträffande tryckta skrifter tar bestämmelserna om beslag och konfiskering sikte på exemplaren av en viss upplaga. Beträffande filmer och ljudupptagningar torde detsamma gälla. Framställs nya upplagor av en beslagtagen eller konfiskerad tryckt skrift eller annan framställning blir den nya upplagan att betrakta som ett nytt tryckfri- hetsbrott eller, i förekommande fall, ett nytt yttrandefrihetsbrott. Beivrandet av tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott vore i många fall föga meningsfullt om inte också en vidare spridning av en framställning med brottsligt innehåll kunde förhindras. En sådan ståndpunkt intogs redan av tryckfrihetssakkunniga i betänkandet (SOU 1947:60) Förslag till tryckfrihetsförordning, se s. 169 f. Det finns därför bestäm- melser om tvångsmedel på tryck- och yttrandefrihetens område som möjliggör att exempelvis en tryckt skrift kan tas i beslag och kon- fiskeras, se också , Om konfiskation av tryckt skrift, artikel i 1951 s. 130. Ingripanden med anledning av vad som förekommit i tryckt skrift m.m. får endast ske med stöd av bestämmelserna i tryckfrihetsför- ordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen. Detta innebär bl.a. att regler om förverkande och regler om beslag inte är tillämpliga på tryck- och yttrandefrihetens område. De tvångsmedel som kan komma ifråga regleras sålunda exklusivt i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen. I vissa av- seenden kan dock såväl regler om företagsbot som rät- tegångsbalkens bestämmelser om beslag vara tillämpliga, se nedan under avsnitt 2.7. Enligt 7 kap. 7 § TF får tryckt skrift som innefattar tryckfrihetsbrott konfiskeras. Lagrummet har haft samma lydelse , det år den nuvarande tryckfrihetsförordningen infördes. Konfiskering innebär att alla för spridning avsedda exemplar av skriften skall förstöras. Likaså skall formar, stenar, stereotyper, plåtar och andra dylika, uteslutande för tryckningen av skriften användbart material, göras obrukbart. Vad som sålunda skall förstöras eller göras obrukbart är upplagan av skriften jämte det material som varit särskilt utformat för tryckningen av just den aktuella skriften. Däremot undantas tryckpressar, sättmas- kiner, ordbehandlare m.m. från konfiskering. Sådana maskiner kan nämligen användas också för att framställa andra tryckalster. Kon- fiskeringens syfte är att förhindra att den olagliga skriften sprids men inte att i övrigt hindra eller omöjliggöra annan verksamhet för fram- ställning av tryckta skrifter. Det som skall förstöras är skriften i dess helhet och inte enbart det avsnitt eller stycke som befunnits ha ett straffbart innehåll. Består en skrift av flera band, häften e.d. är det endast det aktuella bandet eller den del som är aktuell som kan förstöras. Till samma upplaga torde hänföras sådana exemplar som är tryckta vid samma tryckeri och därtill helt överensstämmer med varandra såväl beträffande innehåll som upplagebeteckning (där sådan finns). En vägledning härvidlag är bestämmelserna i 4 kap. 2 § TF om s.k. ursprungsuppgifter. En skrift som i riket framställts i tryckpress eller som mångfaldigats genom stencilering, foto-kopiering eller liknande tekniskt förfarande och för vilken gäller utgivningsbevis skall innehålla uppgift vem som har tryckt eller eljest mångfaldigat skriften samt om ort och år för mångfaldigandet om skriften är avsedd att utges här, 4 kap. 2 § TF. Detta gäller dock inte skrift som trycks i utlandet och som utges här, 13 kap. 1 § TF. Det är domstol som beslutar om konfiskering. Konfiskering är, som framgår av lagtexten, inte obligatorisk. Även om en text har befunnits strida mot bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen så kan skriften redan ha nått en sådan spridning att en konfiskering kan vara menings- lös. Konfiskering förutsätter dock att fråga är om ett tryckfrihetsbrott, dvs. sådana gärningar som anges i 7 kap. 4 och 5 §§ TF. Konfiskering kan således inte komma ifråga som reaktion på andra brott mot bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen. Däremot föreligger inte något krav på att exempelvis en gärningsman kan återfinnas och dömas för brottet. Konfiskering kan således ske efter ansökan utan att något åtal har väckts eller kan komma att väckas, 9 kap. 5 § TF (s.k. objektiv konfiskationstalan). Konfiskeringen omfattar alla för spridning avsedda exemplar av skriften. För att ett ingripande överhuvudtaget skall få ske förutsätts emellertid att skriften är utgiven, dvs. utlämnad till salu eller för spridning på annat sätt. Ingripande kan sålunda icke ske mot skrifter som ännu inte lämnat tryckeriet. Däremot torde en skrift som dis- tribuerats till exempelvis bokhandeln vara att anse som utgiven även om något exemplar ännu inte har blivit sålt. En skrift får anses som utgiven även om spridningen enbart skett inom en mindre krets utan att för den skull i övrigt ha varit avsedd att spridas till en större allmänhet. Exemplar som avses i 4 kap. 4 § TF (s.k. pliktexemplar) faller utanför konfiskering. Likaså faller exemplar som förvärvats och redan kommit i enskilda personers besittning utanför ramen för ett konfiskeringsbeslut. De ex- emplar som så att säga kvarstår härefter kan däremot bli föremål för konfiskering. Det handlar i princip om de exemplar som alltjämt finns i lager eller är under leverans eller har nått detaljhandeln. Har en del av upplagan undanhållits myndigheterna för en senare distribution kan även dessa exemplar konfiskeras. Den som sprider en tryckt skrift som utspridaren vet är lagd under beslag eller förklarats konfiskerad kan också komma att straffas med böter eller fängelse. Som framgått av det förut anförda är det den eller de aktuella upp- lagorna som kan konfiskeras. Framställs en ny upplaga av skriften blir det fråga om ett nytt tryckfrihetsbrott, se bl.a. a.a, jfr prop. 1990/91:64, Yttrandefrihetsgrundlag m.m. s. 126. Det blir i sådant fall fråga om att väcka nytt åtal och framställa ett nytt konfiskeringsyr- kande beträffande den nya upplagan, dock under den förutsättningen att den nya upplagan framställs på ett sådant sätt att den omfattas av tryckfrihetsförordningens bestämmelser. I annat fall blir gärningen att bedöma enligt vanliga straffrättsliga bestämmelser. Kan en skrift bli föremål för konfiskering kan den också läggas under beslag, 10 kap. 1 § TF. Ett beslag innebär att den tryckta skriften omhändertas av myndigheterna redan under utredningen för det misstänkta brottet. Syftet med ett beslag är att säkerställa konfiskering. Skulle beslaget hävas, exempelvis vid en friande dom, skall de beslagtagna exemplaren återlämnas till den från vilket beslaget gjordes. Det är Justitiekanslern eller domstol som förordnar om beslag. Det finns två typer av beslag, s.k. konfiskationsbeslag, 10 kap. 1 § TF, dvs. beslag där alla de för spridning avsedda exemplaren omhän- dertas samt s.k. utredningsbeslag, 10 kap. 14 § TF, dvs. beslag sker av något enstaka exemplar i utredningssyfte. Beträffande ärenden där konfiskationsbeslag förekommer skall åtal för tryckfrihetsbrott vara väckt från det att beslutet om beslaget meddelades. Beträffande utredningsbeslag gäller ifråga om den tid inom vilken åtal skall vara väckt bestämmelserna i 27 kap. 7 § . Ut- redningsbeslag är inte inskränkt till enbart de exemplar som är avsedda för spridning. Detta synes medföra att beslag i utredningssyfte kan ske också hos den enskilde som förvärvat ett exemplar av ifrågavarande skrift. Inte heller är utredningsbeslaget begränsat till tryckfrihetsbrott utan sådant beslag får göras även beträffande övriga tryckfrihetsmål. Ett beslagtaget exemplar skall dock slutligen återställas till den från vilket beslaget skedde. Det synes gälla även om andra exemplar av samma skrift kan förklaras konfiskerade. Beslag och konfiskering anses inte omfatta sådana exemplar som skall levereras som pliktexemplar enligt lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar. De exemplar som är inlämnade till bibliotek eller arkiv enligt denna lag är inte heller allmänna handlingar, se 2 kap. 11 § TF. Beträffande filmer el.dyl. framställningar skall sådana lämnas till Arkivet för ljud och bild för kopiering. Originalet skall därefter återställas till den leveransskyldige, jfr 12 § andra stycket lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar. Ett sådant återställt exemplar torde dock kunna omfattas av beslag eller konfiskering om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Som ovan nämnts är det straffbart att sprida exemplar av tryckt skrift som utspridaren veterligt är lagd under beslag eller som har konfiskerats. Detta gäller dock inte tryckta skrifter som är tagna i beslag i bevissäkringssyfte enligt 10 kap. 14 § TF, se prop. 1975/76:204 s. 184. Förordnande om beslag skall innehålla uppgift om det eller de stycken som föranlett beslaget. Beslaget gäller enbart det band, del, häfte m.m. där stycket ifråga förekommer. Yttrandefrihetsgrundlagen innehåller i huvudsak motsvarande bestämmelser om konfiskering och beslag. Enligt 5 kap. 6 § YGL får en film eller ljudupptagning som innefattar ett yttrandefrihetsbrott konfiskeras. Beträffande yttrandefrihetsbrottet olaga våldsskildring kan också sådan särskild rättsverkan som avses i 36 kap. 7 § komma ifråga. Precis som vid tryckta skrifter är det alla exemplar som SOU 1997:49 Bilaga 4 27 är avsedda för spridning som skall förstöras. Beträffande gräns- dragningen härvidlag får hänvisas till vad som anförts ovan. I likhet med tryckfrihetsförordningens bestämmelser skall också de föremål som kan användas särskilt för att mångfaldiga filmen eller ljudupptagningen göras obrukbara. Vad som avses härvidlag är bl.a. så kallade masterband, matriser eller andra förlagor från vilka filmer och ljudupptagningar framställs. Det blir emellertid inte fråga om att förstöra dessa masterband utan lagstiftaren har förutsatt att exempelvis masterbanden avmagnetiseras för att därigenom omöjliggöra fortsatta framställningar. Själva bandet, bäraren av innehållet, kan följaktligen komma att användas på nytt för andra inspelningar. Konfiskeringsbeslut omfattar inte bandspelare, kopieringsapparatur eller annan maskinell utrustning. Konfiskeringssyftet är som nämnts att hindra vidare spridning av en framställning med visst innehåll men inte att förhindra eller omöjliggöra annan verksamhet i fråga om spridning av fram- ställningar. Liksom beträffande tryckta skrifter straffas den som sprider en film eller ljudupptagning, trots att han vet att den har tagits i beslag eller konfiskerats, med böter eller fängelse i högst , 3 kap. 13 § sista stycket YGL. Det är hela upplagan av filmen eller ljudupptagningen som får konfiskeras. Det bör dock nämnas att "upplagebegreppet" med dagens snabba tekniska utveckling inrymmer nya problem för rättstillämpningen (jfr Justitiekanslerns rapport till regeringen (dnr ) avsnitt 4 och 5.3, se även JK-Beslut s. 180). Kan en film eller ljudupptagning konfiskeras kan den också tas i beslag. Det får i denna del hänvisas till vad som anförts ovan om tryckta skrifter. Beträffande filmer och ljudupptagningar gäller beslaget endast de särskilda skivor, rullar eller andra delar av upptagningen där avsnitten förekommer. TF och 7 kap. YGL finns vidare bestämmelser om bl.a. utgivningsförbud i vissa fall och tagande i förvar av skrift vid krig eller krigsfara. Uppdragets genomförande fordrar inte att dessa särskilda tvångsmedel behandlas närmare. Avslutningsvis bör nämnas möjligheten för Justitiekanslern att enligt 5 kap. 5 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsför- ordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden kostnadsfritt få del av varje skrift, radioprogram, film eller ljudupptagning som har bevarats enligt vissa bestämmelser i denna lag. Denna möjlighet ligger så att säga vid sidan av reglerna om beslag och konfiskering. Justitiekanslern har sålunda möjlighet att utan att något brott kan misstänkas ta del av exempelvis ett videogram. Bestämmelsen tillämpas dock endast i de fall där anledning föreligger att närmare granska en framställning från tryck- och yttrandefrihetssynpunkt. Vidare får enligt 13 § lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram omhänderta ett exemplar av en film eller ett videogram som kan antas innehålla olaga våldsskildring för granskning. Omhändertagandet får bestå i högst eller, om särskilda skäl föreligger, högst . 2.6Spridningsförbudet i 6 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 3 kap. 13 § yttrandefrihetsgrundlagen För att förhindra att resterande exemplar av en upplaga som har tagits i beslag eller konfiskerats sprids finns bestämmelser i tryck- frihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen som kriminaliserar sådan spridning. Det blir således i sådana fall inte fråga om ett nytt tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Som anförts ovan i avsnitt 2.5 är det hela upplagan av en tryckt skrift som kan bli föremål för konfiskering och beslag. Undanhålls emellertid en del av upplagan för fortsatt spridning eller fortsätter tryckningen (för den händelse det för tryckningen nödvändiga materialet inte har kunnat konfiskeras) trots beslaget eller konfiskeringen kan även dessa exemplar omhändertas eller förstöras utan vidare åtgärd så snart de påträffas. Den som med kännedom om att upplagan är tagen i beslag eller kon- fiskerad sprider tryckt skrift straffas med böter eller fängelse i högst , 6 kap. 3 § andra stycket TF. tryckfrihetssakkunniga anförde i betänkandet (SOU 1947:60) Förslag till tryckfrihetsförordningen bl.a. följande (s. 242). Stadgandet i andra stycket innebär att, då tryckt skrift lagts under beslag eller konfiskerats, de exemplar av skriften, som icke omhän- dertagits av myndighet, drabbas av spridningsförbud. För straffbarhet enligt denna paragraf krävs vetskap om spridningshindret; att tryckt skrift är försedd med ursprungsbeteckning är dock utspridaren skyldig att kontrollera. Spridningsförbudet gäller också enbart den eller de upplagor som är aktuella för ingripande. Skulle en ny upplaga framställas och spridas blir, som ovan nämnts i avsnitt 2.5, fråga om ett nytt tryckfrihetsbrott. En motsvarande bestämmelse om spridningsförbud finns i 3 kap. 13 § YGL. I avsnitt 2.5 har nämnts att spridningsförbudet inte gäller vid beslag i bevissäkringssyfte, se prop. 1975/76:204 s. 184. Bestämmelsen i 6 kap. 3 § andra stycket TF tar således sikte på sprid- ning av de tryckta skrifter som undgått beslag eller konfiskering. Frågan om en kopia som tillhandahållits enligt bestämmelsen om allmänna handlingar i 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen också faller under spridningsförbudet berörs inte närmare i förarbetena. Frågan är alltså inte besvarad och får ses som ett tolkningsspörsmål. Motsvarande situation råder beträffande tillämpningen av bestämmelsen 3 kap. 13 § sista stycket YGL. 2.7Beslag och förverkande enligt och brotts- balken och innehåller bestämmelser om förverkande och beslag. Dessa bestämmelser är dock inte annat än i något undantagsfall tillämpliga vid tryck- och yttrandefrihetsbrott.