sou · GLB383d3 · 1998-01-01 00:00:00 — I själva kapitlet diskuteras de förändringar som den svenska staten genomgått ur ett sociologiskt perspektiv – dock utan att explicit diskutera de kopplingar till kön som mot bakgrund av rubriken ter sig naturliga13 – och som jag gör nedan. 12Jag tänker här på att många feminister gjort en dikotomi mellan privat och offentligt och att offentligheten och maskulinitet kopplats på samma sätt som den privata sfären och femininitet, en dikotomi som emellertid också kritiserats både för att den stereotypiserar och essentialiserar förhållandet mellan kvinnor och män. 13Trots titeln på artikeln har emellertid vare sig ett feministiskt perspektiv eller ett könsperspektiv. Med undantag av den ökade kvinnliga förvärvsfrekvensen diskuteras inte några skillnader mellan män och kvinnor, än mindre görs några kopplingar till femininitet och maskulinitet, kopplingar som är både naturliga och lätta att göra i relation till hans material. Titeln på artikel Den stränge fadern och den goda modern: sociologiska perspektiv på den moderna svenska staten används endast som allmän metafor, inte som analysredskap. Därigenom blir egen text paradoxalt nog motsatsen till vad titeln anger, nämligen ytterligare en text i raden av texter där det maskulina perspektivet får representera det allmängiltiga och där följden blir att det feministiska statliga verksamheten indelas av i tre olika skikt som representerar olika tillkomstepoker – och olika genuskopplingar: Det första skiktet, som enligt är den nuvarande sta- tens ursprungliga kärna, utgörs av Makt- vålds- och militärstaten. Till denna grundläggande kärna räknar militärmakten, polisen och det dömande rättsväsendet. I ett globalt perspektiv är det dessutom vad benämner nationalstatens vardagsklädsel dvs. statens huvudsakliga uppgift och form. Samtliga dessa kärnverksamheter är sådana som huvudsakligen befolkas av män och som är starkt knutna till maskulina traditioner, dvs. det är både männen och maskuliniteten som utgör nationalstatens grund och kärna. Det är också verksamheter som formellt sett utestängt kvinnor mycket långt fram i tiden. Militärverksamheten är fortfarande förbehållen männen med några få undantag. Den statliga polisskolan har formellt alltid varit öppen för kvinnor 14, men andelen kvinnliga poliser är fortfarande förhållandevis liten och poliskåren har få kvinnor i ledande befattningar. 15 Alternativa verksamhetsstra- tegier som är knutna till mer feminina traditioner – t.ex. icke vålds- eller maktutövande konfliktlösning och rättsinlärning genom upp- fostran – är verksamheter som tillkommit . Dessutom är det verksamheter som är mer ifrågasatta och vars status generellt sett varit betydligt lägre. 16 Det är verksamheter med en annan röst (Gilligan, 1982), en röst som varit betydligt mer osynlig, och som fått kämpa för uppmärksamhet på den maskulina arenan. Det är emellertid klart att det också inom dessa kärnverksamheter (åtminstone på ytan) pågår förändringsprocesser inte bara mot ökat antal kvinnor inom dessa sektorer, utan också mot mer femininitets- relaterade logiker. Jag tänker på vedergällningstanken kontra vårdideologins intåg i rättsväsendet, militärutbildningens förändring när det gäller disciplinsyn och polisväsendets förebyggande arbete i form av kvarterspoliser med mera. Strömmarna är emellertid mångtydiga och komplexa, och utvecklingsriktningen osäker. Även om t.ex. antagningen till polisskolan haft stor andel kvinnor är detta första verksamhetsskikt fortfarande dominerat av såväl män som maskulinitetsrelaterade logiker. perspektivet implicit förtrycks. 14Den statliga polisskolan grundades . hade utbildningen hanterats lokalt och inställningen till kvinnor skiljde sig mellan de olika distrikten (Cedermark- ). 15År 1960 var (!) av landets poliser kvinnor. 1990 var andelen (enligt Folk- och bostadsräkningen 1990). 16 Jämför t.ex. lön och utbildning för förskollärare och polismän, och för socialarbeta- re och jurister! växer successivt ett andra historiskt skikt av statens uppgifter och institutioner fram. Kommunikations- och samfärdsleder byggs, a lltifrån till vägar, hamnar, järnvägar, telegraf och telefonnät. De stora affärsdrivande statliga verken (SJ, Posten, , , , liksom senare ) tillhör enligt samtliga detta skikt och är sprungna ur de allmänna produktionsbetingelsernas förändring senare hälft. Framförallt tillvaratas här – då som nu – ingenjörskonstens framsteg. Detta är en sektor som skiljer sig från det första skiktet så till vida att de affärsdrivande verkens logik är betydligt mer lik den privata sektorns och tillverkningsindustrins logik; det gäller i båda fallen att tillhandahålla materialiserade tjänster som b ygger på teknisk produktion och tekniskt kunnande. Utifrån genusperspektiv är det de rationaliteter som traditionellt kopplas till maskulinitet som gynnas av ingenjörsprofessionen. Ingenjörskonsten vilar i den rationalism som implicerar en dualism mellan känsla och tanke – och en reduktion av känslan till förmån för den rationella tanken. I denna traditionellt logiska diskurs betraktas mångtydigheter och paradoxer som något negativt som bör elimineras. Det handlar tankemässigt om emotionell reduktionism snarare än om emotionell integrering och mogenhet. Det torde därför vare sig vara någon tillfällighet eller för verksamhe- ten som sådan besvärande (om än en praktiskt komplicerad) föränd- ring att utsättas för den avreglering, ökade konkurrens och därmed marknadstänkande som flertalet av de affärsdrivande verken utsatts för . Det tredje skiktet i den nuvarande staten är det välfärdsstatli- ga. påpekar att det finns många olika begrepp för att skildra den nuvarande förhärskande samhällsformen i och att begreppet välfärdsstat är en blandning av ett ideologiskt och ett analytiskt och beskrivande uttryck som bygger på den Keynesianska ekonomiska teoribildningen som bildat grund för efterkrigstidens samhällsutbyggnad. Välfärdsstat kan också ses som en markering av de uppgifter som staten rent faktiskt utövar, via lagstiftning, utgifter, och in- nehållet i offentlig verksamhet, för befolkningens reproduktion i fråga om hälsa, försörjning, utbildning etc. (, s. 597). Detta tredje verksamhetsskikt skiljer sig från tidigare skikt i ett antal avseenden. Den verksamhet som det avser är sådan som tidigare främst utförts inom hemmet och av kvinnor, dvs. som haft en intim 17 En avreglering som , vars artikel är skriven 1988, helt naturligt inte nämner. koppling till det som här benämns kvinnlig rationalitet. Det är också en verksamhet som enligt feministiska forskare kräver en omsorgsra- tionalitet för att fungera. Ideologin för välfärdsstaten kopplas ofta till värderingar och logik som är kopplade till femininitet snarare än maskulinitet – så är ju t.ex. rubriken för artikel Den stränge fadern och den goda modern. Dessutom gäller att utbyggnaden av dessa sektorer skapat en samhällssektor som har fler anställda kvinnor än män. Huruvida sektorn verkligen fått möjlighet att byggas upp med den kvinnliga omsorgsrationaliteten som grund eller om verksamheten ideologiskt koopterats, dvs. att den åtminstone i viss utsträckning annekterats av en maskulin rationalism, kan diskuteras. Det finns anledning att ställa sig den frågan. måste jag tyvärr konstatera att frågan har en sådan räckvidd att det ligger utanför denna artikels möjlighet att besvara. Studier av Waerness (1984) och m.fl (1996) tyder emellertid på att det inte varit eller är helt lätt att hävda omsorgsvärderingarna – i synnerhet inte i den organisatoriska verklighet som styr verksamhe- tens villkor. Den traditionella könskopplingen och de hot som framförallt detta verksamhetsskikt är utsatt för är naturligtvis inte orelaterade till varandra. Att se dem som nödvändigt sammankopplade vore emeller- tid att essentialisera könsstrukturerna, och därmed lätt befästa på- gående utveckling. Det är emellertid i samband med utbyggandet av detta tredje skikt som såväl kvinnor som kvinnliga värderingar (om än på ett mångtydigt och komplext sätt) kommit att göra sitt inträde på den offentliga arenan – ett inträde som inte enbart kvinnor utan både kvinnor och män kämpat för. (1994, s. 23) daterar välfärdsstatens rötter till sekel- skiftet, dvs. när de första socialförsäkringarna uppstod. Dessa var emellertid inledningsvis ytterst begränsade både vad gäller andel av befolkningen som omfattades och hur stor del av en normal levnads- standard som kunde täckas via försäkringarna. En utb yggnad skedde efterhand av olika försäkringar (sjukförsäkring, pensionsförsäkring, arbetsskadeförsäkringar etc.) samt social och medicinsk vård och omsorg. Det var först som försäkringarna kom att omfatta hela befolkningen (omfattades t.ex. bara drygt hälften av befolkningen av sjukförsäkring – de sociala skikt som bäst behövde stod utanför. Obligatorisk och inkomstrelaterad sjukförsäkring samt allmän tilläggspension trädde i kraft ). Det vill säga även om välfärdsstaten diskuterats och i vissa avseenden grundats är det först under 1950-, 1960- och 1970- talet som den praktiskt genomförs. När det gäller könet på detta tredje skiktet, välfärdsstaten och den starkt expanderande vårdsektorn, är förhållandena inte entydiga. Även om vård och omsorg när det utövas i hemmet, av många anses utgöra själva kärnan av de erfarenheter som skapar den kvinnliga logiken och femininiteten, är det inte självklart så att dessa sektorer får vara kvar på den kvinnliga logikens grund när de överförs i samhällets och offentlighetens tjänst. Inom den offentliga omsorgen finns och har alltid funnits starka strömmar av såväl maskulinitet som femininitet som både kompletterat och kommit i konflikt med varandra. Grundläggande för sjukvården är t.ex. en kombination av diagnosticering, en relatering av det specifika till en mer generell diagnos och ett individuellt omhändertagande, det vill säga en rationalitet som inte entydigt faller inom ramen för det ena eller andra utan snarare utgör en naturlig kombination av maskulinitet och femininitetsrelaterade logiker. Den västerländska medicinen har emellertid i ett antal avseenden kommit att gå mot en ökad rationali- sering och teknifiering, och styrs alltmer av ekonomiska resonemang. Det företagsekonomiska tänkande som styrt utbyggnaden av specialistvården har i hög grad gr undat sig på en produktionsanpassad (maskulin) logik snarare än servicetänkandets (mer femininitetsrelaterade) logik (, 1991). Vårdsektorn utgör därför ett spänningsfält där olika maskulinitets- och femininitetsrela- terade logiker kämpar med eller mot varandra. Spänningen mellan målstyrning och ansvarsrationalitet som bl.a. (1982) noterar och beskriver i sina studier av några tillverkningsindustrier är troligen inte begränsade till tillverkningssektorn, utan förekommer förmodli- gen också inom vårdsektorn. Hon beskriver kvinnliga industriarbetare som betraktar och responderar gentemot enskilda individer utifrån medkänsla och helhetssyn, eller utifrån en logik som hon benämner ansvarsrationalitet och manliga kollegor och överordnade som hanterar de anställda mer som medel att uppnå mål än som individer i sig, dvs. ett målstyrt och mer reduktionistiskt förhållningssätt. Att placera en essentiell skiljelinje mellan de olika förhållningssätten mellan män och kvinnor är emellertid lika förenklande som att förneka att det finns starka kopplingar mellan den manligt dominera- de läkarkåren och den kvinnligt dominerade sjuksköterskekåren och de professionella förhållningssätt och hierarkier som utvecklats mellan dessa grupper. Komplexa strömmar som både upplöser och befäster stereotyper Trots att offentliga sektorn som sådan domineras av kvinnor, vilka utgör en klar majoritet av de anställda , finns det anledning att fråga sig om inte verksamheten åtminstone när det gäller ursprung, villkor och toppstyrning domineras mer av traditionellt manliga värderingar än traditionellt kvinnliga. Att mäta förhållandet mellan maskulinitet och femininitet eller manliga och kvinnliga förhållnings- sätt 18 är inte lika enkelt som att mäta proportioner mellan män och kvinnor, eftersom både män och kvinnor kan rymma såväl maskulint som feminint grundade tanke- och förhållningssätt. Det finns mycket som tyder på att det pågått och pågår ett flertal delvis motstridiga förändringsprocesser när det gäller offentliga sektorns könsformering, dvs. att det finns såväl maskuliniseringsprocesser som femininiseringsprocesser som pågår parallellt i komplexa kombinationer. Självfallet har det ökade antalet kvinnor inte kunnat gå sektorn spårlöst förbi, men det verkar inte ha lett till en ökad femininisering i motsvarande grad som antalet kvinnor ökat. befinner vi oss i många sektorer mitt i en pågående diskussion om hur kvinnor kan forma egna villkor. Women in Management är en av dessa diskussioner där man söker bygga upp en egen plattform, formulera sig inifrån i stället för att acceptera männens bild av hur vi kvinnor är och bör vara. som denna diskurs bygger upp en alternativ syn på ledarskap och legitimerar traditionellt kvinnliga egenskaper, bidrar den självfallet till en stereotypifiering genom att göra en essentiell koppling av egenskaperna till kvinnliga kroppar. Inte bara kvinnornas utan också männens roll i förändringen av balansen mellan maskulinitet och femininitet har börjat uppmärk- sammas.19 Männen kan bidra till en ökad positiv balans och minskat förtryck av de traditionellt kvinnliga förhållningssätten. Målsättning- en eller strategin kan knappast vara att förtrycka maskuliniteten, ty detta skulle ju innebära ett spegelvänt förtryck. En annan strategi för balans och ömsesidig frigörelse utgår från att män utvidgar sitt känslomässiga register och tillåter en kompletterande utveckling av drag, som tidigare mer direkt kopplats till kvinnor och kvinnlig logik. Omsorgen om nästa generation anses av många feminister utgöra grunden för femininiteten eller omsorgsrationaliteten som logik. Männens ökade deltagande i denna omsorg, eller modrande som kallar det, torde därför påverka såväl män som kvinnor, pojkar som flickor så att en del stereotyper slås sönder och en ökad dubbellogik (förhoppningsvis) växer fram. Även om det är ett mycket litet antal män som tar pappaledigt för att ta hand om 18I detta sammanhang avses detsamma med manligt respektive maskulint – orden används omväxlande endast av språkliga skäl. 19Så har ju t.ex. ett par av de svenska bidragen till FN:s kvinnokonferenser behandlat männens roll. sina barn20, så är det troligt att det ökade antalet fäder som deltar vid barnens födsel och omsorgen om de små barnen påverkar dem som personer och påverkar deras syn på kvinnor. Många beteenden, som t.ex. att en far måste gå från arbetet för att hämta sina barn på dagis, vilket för endast väckte stor uppmärksamhet i de flesta kretsar, föranleder på många håll inte någon reaktion alls. Det finns således skäl att anta att det pågår strömningar som tillåter männen att visa och utveckla sina mer känslomässiga sidor, dvs. sidor som tidigare mer schablonartat kopplades till kvinnor. Den nya mansrörelsen, som visserligen är oerhört svag i relation till kvinnorörelsen, liksom den begynnande mansforskningen, börjar fokusera och visa på hur även männen har varit offer under patriar- katets förtryck. De motsatta strömmar som diskuterats tidigare, dvs. en maskulini- sering av kvinnor, pågår förmodligen fortfarande. En sådan process kan innebära flera olika saker och värderas på skilda sätt. Det kan ses som en tillåtelse för kvinnor att leva ut mer traditionellt maskulini- tetsrelaterad styrka och möjligheter att spränga schabloniserade föreställningar. Men det kan också ses som en kooptering av kvinnor, ett omedvetet tvång att förtränga kvinnligt relaterade egenskaper som inte ges utrymme eller växtrum eftersom en maskulinitetsrelaterad logik ibland är det enda som gäller inom arbetslivet och ofta utgör förutsättningar för avancemang inom den of-fentliga organisationen. Det är således en fråga om huruvida kvinnor tillåts tillägna sig en ny logik, i betydelsen utöka de traditionella mer snäva rollerna till fömån för en mer dubbelkönad (integrerad) logik, eller om kvinnor tvingas förtrycka sina grundläggande förhållningssätt och maskuliniseras på femininitetens bekostnad. I det senare fallet skapas en hårdare värld som mänskligheten ingalunda tjänar på, även om det kortsiktigt kan leda till framgång för såväl enskilda personer som företag. Det är emellertid helt uppenbart att antalet kvinnor som uppmärksammar denna konflikt och som diskuterar i termer att behålla eller utveckla en dubbellogik blir allt fler. Kanske är det rentav så att det finns betydligt fler kvinnor än män som har kompetens när det gäller de dubbla logikerna, som har öppen tillgång till både hjärta och hjärna. finns andra tendenser. Det hårdnande ekonomiska kli- matet i och den ökade internationella konkurrensen, den ökade arbetslösheten och de nya sjukskrivningsreglerna har lett till att varken kvinnor eller män vågar stanna hemma för vård av sjuka barn eller sig själva. Det finns många vittnesmål om ett hårdnande klimat 20 1988 tog män ut av det totala antalet uttagna dagar för föräldrapenning. 1993 tog de ut enligt Statistisk 1991 respektive 1996. där gamla stereotypa och patriarkaliska värderingar åter breder ut sig och förtrycker såväl män som kvinnor. Det förekommer således en mängd olika rörelser att analyseras var för sig. I nästa avsnitt har jag (bland ett oändligt antal tänkbara) valt ut några olika perspektiv som exemplifierar diskrepansen mellan den medvetna kampen för jämställdhet mellan män och kvinnor och (den omedvetna?) acceptansen av patriarkatsvärderingar. 4Exempel på några patriarkatsbefästande tendenser som både kvinnor och män medverkar till Det är troligt att det i vissa avseenden varit lättare att släppa in kvinnor än femininiteten i den offentliga sektorn. Kvinnorna har varit välkomna in som arbetskraft, och femininiteten har varit välkommen och exploaterats, såtillvida att man i synnerhet inom den expanderan- de vård- och omsorgssektorn behövt denna kompetens som bara delvis lärs ut via traditionella utbildningssystem. Det är en kompetens som på samma gång är högt värderad (i betydelsen att vi inte bara värdesätter den och saknar den när den inte finns utan att den faktiskt är livsnödvändig) och lågt värderad (i den lön som avspeglar den institutionellt förankrade värderingen och marknadsvärdet som delvis är kopplat till den officiella utbildningslängden). Kvinnorna har varit välkomna in på maskulinitetens och patriarkatets villkor, dvs. villkor där femininiteten förtrycks och nedvärderas t.ex. genom att den mänskliga omsorg som är starkt knuten till traditionellt kvinnlig verksamhet värderas lägre än de tekniska verksamheter som varit traditionellt knutna till män. utgör just den omsorg som nedvärderas en väsentlig förutsättning för en stor del av den offentliga verksamhetens, ja hela livets, fortskridande (Waerness, 1984; , 1994, , 1996). påpekar i en drastisk jämförelse att det lilla spädbarnet dör utan den mänskliga värmen och att den således är lika väsentlig för livets upprätthållande som den teknik vi mer uppenbart lärt oss inse ofta är det. Maskulinitet är i sig inte negativ, det är själva balansen mellan maskulinitet och femininitet som behöver uppmärksammas mer. Be- greppet patriarkalisk avser däremot ett förtryck och är således, från demokratiska utgångspunkter, något negativt. Patriarkalisk definierar jag i detta sammanhang som en hierarkisering, dvs. att maskulinitet anses ha större värde och bör vara överordnad femininitet. Det är en hierarkisering få människor öppet ställer upp på. genomsyras samhället av patriarkaliska värderingar vars avskaffande skulle innebära omvälvande förändringar. Utifrån mitt feministiska perspektiv behöver patriarkatsvärdering- arna både blottläggas och bekämpas – av såväl män som kvinnor. Alla män är inte patriarker och vill inte förtrycka kvinnor, utan ser en möjlighet till friare och mer intressant gemenskap om såväl maskuli- nitet som femininitet släpps fria och dessutom inte schabloniseras till kvinno- respektive manskroppar. Blottläggandet utgör en del i det feministiska vetenskapsprojektet och bekämpandet en del i det feministiskt-humanistiska samhällsprojektet. Nedan vill jag genom några illustrationer rikta uppmärksamheten på några patriarkatsbe- fästande perspektiv, perspektiv som visar på ett paradoxalt befästande av patriarkatsvärderingar som motsatsen officiellt deklare- ras. Illustration nummer ett: genom okritiskt överförande av ekonomiska diskurser Från att det har varit kutym inom offentlig sektor att erhålla ökade anslag för verksamheten 21 blev det i början av 1980- talet på motsvarande sätt kutym att det skulle sparas, att de ekonomiska resurserna för den existerande verksamheten skulle minska med viss procent (åtminstone i reella termer). Denna minskning har på flera håll kommit att uppfattas som mer eller mindre liktydigt med sparande. Man talar både i offentliga utred- ningar och i var mans mun om skillnaden mellan behov och resurser och att man måste spara, dvs. en ekonomisk spardiskurs har konstruerats och legitimerats. Parallellt och starkt integrerat med detta spartänkande har en företagsekonomisk diskurs och ett marknadstänkande införts i kommunerna (, 1994 , 1996). När jag läste företagsekonomi med intresse för offentlig förvaltning upplevdes applikationen av företagsekonomiska teorier på den offentliga sektorn oftast som udda – företagsekonomi sysslade med privat företagsamhet, och det var något annat än offentlig verksamhet. Bara senare var situationen helt annorlun- da. skedde flera förändringar i dessa avseenden. Företagsekonomiska aspekter och diskurser kom under att imperialisera den offentliga sektorn i betydelsen överta makt och påverkan över ett fält där de tidigare icke haft den rollen. 21 Denna ökning argumenterades enligt Tarschys & (1975) för på flera olika sätt. Vanligast var utökning av verksamheten eller att mer resurser behövdes för att effektivt utnyttja redan erhållna resurser. Införandet av en företagsekonomisk diskurs i offentlig förvalt- ning är givetvis lika lite som ämnet som sådant någon enhetlig företeelse. Det har handlat om ett flertal olika tendenser. Dels har företagsekonomiska forskare och konsulter (ibland samma sak) kommit att intressera sig för och använda modeller som utvecklats för den privata sektorn också inom offentlig förvaltning. Dels har företagsekonomiska resonemang i allmänhet fått en hög status inom det offentliga fältet. Ökat antal ekonomer har efterfrågats och andra professioner har börjat argumentera och tvingas legitimera sina verksamhetsresonemang i (företags)ekonomiska termer snarare än i den egna verksamhetslogiken. Företagsekonomiska modeller och organisationsförändringar som följer företagsekonomiskt utarbetade principer har blivit både mode (Røvik, 1996) och identitet (, 1996) inom den offentliga sektorn. Detta gäller både för den traditionella myndighetsutövningen, för mer tekniskt affärsdri- vande verksamhet och för vårdsektor, undervisning och social omsorg. Företagsekonomin har blivit en del av den offentliga sektorns vardag och språkbruk, dvs. en del av det som konstituerar den organisatoriska verkligheten. Som företagsekonom är det självfallet svårt att uttrycka en allmän kritik mot det egna ämnets applicerande på nya verksamhetsfält. Som offentliganställd i stat och kommun ser jag givetvis möjligheter att utnyttja företagsekonomiska tankemodeller på ett sätt som gynnar verksamheten och dess effektivitet. Vad jag vill fästa uppmärksamheten på i det här sammanhanget är emellertid att överförandet av en företagsekonomisk diskurs till offentlig sektor inte är oproblematisk vare sig utifrån traditionella validitetsresonemang eller från ett feministiskt perspektiv. Ty en sådan översättning innebär risker – risker som sällan uppmärksammas men som blir tydliga utifrån ett feministiskt perspektiv.