sou · GLB3138d2 · 1998-01-01 00:00:00 — En förståelse av hur mäns och kvinnors val och beteenden i sam- band med familjebildning leder till könsskillnader i karriärchanser och inkomstutveckling är en nödvändig, om än inte helt tillräcklig, grund på vilken en förståelse av könsskillnader på arbetsmarknaden måste vila. 2Normbrytande beteende bestraffas och normföljande beteende belönas. 3Statistisk diskriminering innebär att arbetsgivare använder sig av information på gruppnivå för beslut på individnivå, vilket exempelvis innebär att en enskild kvinna kan diskrimineras på grund av andra kvinnors familjebildningsmönster. Vi kommer i detta kapitel att först gå igenom teorier som kan föreslå vägar genom vilka händelser i familjelivet kan påverka mäns och kvinnors arbetsmarknadsframgångar. Därefter studerar vi hur familjesituationen påverkar tidsanvändning och inkomster över livscykeln och ställer oss sedan frågan om hur könsskillnader i hur mycket tid som läggs ned på obetalt hushållsarbete uppkommer. I avsnitt 8.5 söker vi besvara frågan om det är så att män och kvinnor söker sig till olika yrkesgrupper beroende på att de har olika förväntningar på sina möjligheter att kombinera ansvar för hem och familj med arbetslivet. Detta görs genom att separata analyser av inkomster görs för män och kvinnor i kvinnodominerade, könsblan- dade respektive mansdominerade yrken. I det sista analysavsnittet undersöker vi hur mäns och kvinnors karriärer påverkas av samman- boende och barn genom att analysera livsförloppsdata. Kapitlet avslutas med en sammanfattande diskussion. 8.2Hur kan familjelivet skapa könsojämlikhet på arbetsmarknaden? För att förstå de mekanismer som skapar könsojämlikhet på arbets- marknaden har det föreslagits att man bör koncentrera analyserna på det sätt på vilket män och kvinnor kan kombinera familj och marknadsarbete (se t.ex. Blau och Ferber, 1992; Moller Okin, 1989; Roman, 1994). Problemet anses vara att män kan förlita sig på sin partner för att ta hand om familjen och därför kan ägna sig åt marknadsarbete och på så vis öka sina inkomster. Kvinnor skär i stället ned på sitt betalda arbete för att kunna bära ansvaret för hem och familj. Detta innebär således en dubbel ojämlikhet. På vilka sätt kan då familjelivet skapa könsskillnader i arbetsmarknadsutfall? Ett väldokumenterat resultat i såväl svensk som internationell forskning är att män har högre löner än kvinnor, även givet humanka- pital (d.v.s. utbildningsnivå, arbetslivserfarenhet m.m.) (se t.ex. Blau och Ferber, 1987; le Grand, 1989, 1991; , 1990; m.fl., 1996). Könsskillnaderna har förklarats som beroende av ett antal mekanismer; dessa kan i sin tur principiellt indelas i två huvudkategorier: diskriminering4 på arbetsmarknaden (eller diskrimi- nering på efterfrågesidan) respektive diskriminering utanför arbets- marknaden (eller diskriminering på utbudssidan). Frågan är således om det är arbetsgivare eller andra aktörer på arbetsmarknaden som behandlar individer som är identiska i allt utom kön olika, eller om 4 Ordet diskriminering används här i den bredare betydelsen särskiljning. kvinnor och män skiljer sig åt längs dimensioner som ligger utanför arbetsmarknaden. En av de mekanismer som föreslagits för att förklara könsskillnader i lön är att arbetsgivarna genom direkt diskriminering systematiskt missgynnar kvinnor trots att dessa är lika produktiva som män. Flera modeller för hur direkt diskriminering kan ta sig uttryck har föresla- gits (jämför , 1957/1971; , 1992; Polachek och , 1993). Det är tänkbart att det hos arbetsgivarna (eller hos manliga medarbetare) finns fördomar, eller bara ren motvilja, mot kvinnor. Efterfrågan på kvinnlig arbetskraft minskar då och därmed lönerna för denna grupp. 5 Det kan också vara så att arbetsgivarnas diskriminering endast svarar mot kundernas smak för diskriminering (Ashenfelter och , 1986; Borjas och Bronars, 1989; Nardinelli och , 1990). Detta kan inträffa t.ex. om kunder misstror kvinnliga bilmekaniker. Efterfrågan på kvinnliga bilmekaniker minskar även i detta fall och deras löner sjunker. Det finns också exempel på en mer strategisk form av diskrimine- ring, då manliga yrkesgrupper medvetet försöker hindra kvinnor från att få tillträde till yrket, för att genom att hålla arbetskraftsutbudet nere minska konkurrensen om jobben och på så vis hålla lönerna uppe (jämför EOC, 1984; , 1976; Reskin, 1988). Statistisk diskriminering innebär att information på gruppnivå används för att göra förutsägelser på individnivå. Till skillnad från direkt diskriminering kan statistisk diskriminering sägas ha en rationell grund i den utsträckning arbetsgivaren faktiskt tjänar på att utnyttja den. Så kan en arbetssökande kvinna som är och inte har barn missgynnas vid en anställning då arbetsgivaren tror att hon snart kommer att få barn och vara frånvarande från arbetsplatsen. Det kan i sådana fall vara kostsamt för arbetsgivaren att investera i introduktionsutbildning och anställningskostnader för en person som ändå snart skall ersättas av en vikarie (jämför Bielby och Baron, 1986; Phelps, 1972). Det är värt att notera att statistisk diskriminering kan leda till självförstärkande effekter. Om en arbetsgivare tror att kvinnor är mindre benägna att stanna på samma arbetsplats framförallt anställer dem i den typ av arbeten där kostnaden för 5 Enligt (1957/1971) diskrimineringsteori kan denna typ av diskriminering inte förekomma på en konkurrensutsatt marknad, då diskriminerande företag skulle slås ut, emedan konkurrenter som anställde enbart kvinnor skulle kunna producera samma produkt till en lägre kostnad. Kostnaden per produktionsenhet blir lägre för konkurrenten eftersom arbetskraft med given produktivitet kan köpas billigare. nyanställningar och internutbildning är som lägst, leder detta troligen till att kvinnorna kommer att uppvisa just det instabila beteende arbetsgivaren trodde att de skulle göra. De lämnar arbetet i större omfattning än övriga eftersom de utestängs från karriärvägar, ansvarsfulla arbetsuppgifter och god arbetsmiljö. och (1995) finner att huvudorsaken till att män och kvinnor har olika lön är att de har olika arbeten, olika befattning- ar samt arbetar i olika branscher och företag. Skillnaden mellan mäns och kvinnors löner när de inte tar hänsyn till att män och kvinnor har olika jobb är till männens fördel, men när de jämför män och kvinnor i samma befattning på samma arbetsplats är skillnaden bara omkring 1,5 procent.7 Liknande resultat men med användande av grövre yrkes- och befattningskategorier erhåller le Grand (1991). Detta skulle indikera att direkt lönediskriminering endast kan förklara en mycket liten del av de totala löneskillnaderna mellan könen. Ur ett policyperspektiv kan det dessutom vara värt att ha i åtanke att direkt lönediskriminering är olaglig i de flesta västliga industriländer. Genom att det finns möjligheter att bestraffa arbetsgi- vare som diskriminerar efter kön eller etnicitet, innebär olaga diskriminering inte bara ineffektivitet, utan också risk för böter och dålig publicitet. Dock kan det vara så att diskriminering på arbetsmarknaden sker genom så subtila processer att det kan vara svårt att bevisa att den förekommer. Man kan tänka sig att den avspeglar sig i differentiell tillgång till exempelvis internutbildning, information, nätverk och befordringar.8 En annan hypotes som framförts är att allmänt omfattade uppfattningar om könsstatus ser män som generellt sett mer kompetenta,9 och mer specifikt: som lämpade för typiskt manliga arbeten medan kvinnor ses som bättre lämpade för typiskt kvinnliga arbeten. Detta leder till att såväl arbetsgivaren som arbetstagaren förväntar sig att en man skall få ett mansjobb och en kvinna ett (lägre betalt) kvinnojobb (Ridgeway, 1997). Diskriminering på arbetsmarknaden torde mot bakgrund av detta resonemang ske 6Arrow (1973; 1976) refererad i Blau och Ferber (1992). 7Denna återstående oförklarade löneskillnad har förklarats som beroende på produktivitetsskillnader mellan könen (, och , kommande). 8Jämför Lazear och Rosen (1990); Reskin och (1990) samt Wennerås och (1997). 9Flera undersökningar tyder på att kvinnor underskattar sina arbetsprestationer när de jämför sig med män (Deaux och Kite, 1987; , 1977), dessutom visar en lång rad studier att mäns prestationer systematiskt överskattas (se exempelvis Deaux och Taynor, 1973; Swim m.fl., 1989; samt Wennerås och 1997). genom ojämlika möjligheter till befordringar. Detta mäts bäst med analyser av karriärutveckling för män och kvinnor. Diskriminering på utbudssidan sker genom att könen väljer olika på grund av att de har olika preferenser eller genom att de missgynnas av andra samhälleliga strukturer som påverkar deras produktivitet och/ eller möjligheter att konkurrera på arbetsmarknaden. 11 En faktor som ofta framförts är att kvinnors och mäns smak är olika. Ett flertal undersökningar har funnit att män och kvinnor systematiskt skiljer sig åt vad gäller intressen och prioriteringar (se t.ex. Daymont och Andrisiani, 1984), något som också avspeglar sig i utbildningsval (se t.ex. , 1997). Kvinnor är enligt denna förklaring mer intres- serade av arbeten inom vård, barnomsorg och undervisning, medan män är intresserade av tekniskt inriktade arbeten. Problemet är att manlig smak leder till högre löner. En annan, men relaterad, mekanism är vad som kan benämnas rationella familjeinkomstmaximerande strategier för hemarbetets fördelning mellan makarna (, 1981/1991). Utan att gå närmare in på detta 12 är tanken att kvinnan har komparativa fördelar i hushållsarbetet, och således är mer produktiv vad gäller hemarbete. Det är därför rationellt för mannen att specialisera sig på marknadsar- bete, och för kvinnan att specialisera sig på hemarbete. På så vis maximeras familjens totala tillgång till varor och tjänster. En alternativ förklaringsmodell till den ojämna fördelningen av hushållsarbete och marknadsarbete är att den är avhängig tradition. Fördelningen är enligt denna förklaringsmodell antingen irrationell, eller också kan den ses som en förklaring till att kvinnan har komparativa fördelar i hemarbetet. Genom trögföränderlig socialisa- tion till ett samhälle som inte längre finns bibringas kvinnor kunska- per och intressen (smak) som gör dem mer produktiva i hemarbetet. Det är också möjligt att se utfallet i fördelningen av hushållsarbe- tet som resultatet av en ständigt pågående förhandling mellan makarna, där deras relativa utbildning och inkomst kan ses som maktresurser. Kausaliteten kan således vara omvänd. 10För en analys av befordringsmöjligheter för män respektive kvinnor inom varuhandeln se och (1997). 11Här ryms också eventuella biologiska skillnader i läggning och färdigheter. Dessa kommer här helt att ignoreras. 12För en noggrannare genomgång av detta se Bolins kapitel i denna volym. förklaringen än är framstår det som troligt att ett större ansvar för hemarbetet begränsar kvinnors möjligheter på arbetsmarknaden. Detta är enligt samtliga dessa förklaringsmodeller den drivande mekanismen bakom könsojämlikheten på arbetsmarknaden. En annan faktor som kan förklara varför män och kvinnor når olika arbetsmarknadsutfall kan vara antecipatoriska val. Kvinnor förväntar sig en diskriminerande arbetsmarknad och en familjesitua- tion som är svår att kombinera med yrkeslivet och gör därför strategiska val som syftar till att minimera straffet för med svag anknytning till arbetsmarknaden. Man kan också tänka sig att det finns straff för dem som bryter könsbarriärerna och detta kan möjligen vara en icke-monetär minuspost för kvinnor i hur attraktiva aldrig så välbetalda mansyrken är. De mekanismer som är av intresse i detta kapitel är de som kan verka genom omständigheter knutna till familjelivet. I vilka av dessa förklaringsmodeller är familjen den drivande faktorn? Som tidigare noterats kan man tänka sig såväl direkta som indirekta effekter av könsskillnader i familjesfären. När det gäller den diskriminering som sker på arbetsmarknaden torde som tidigare nämnts denna främst visa sig i könsskillnader i tillgång till befordringsgångar. Mekanismerna bakom detta är svåra att observera direkt, men finner vi att samman- boende och föräldraskap leder till sämre karriärchanser för kvinnor kan vi med stor sannolikhet anta att en mekanism bakom skillnaderna i befattningsnivåer mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden står att finna i den ojämlika arbetsfördelningen i familjen. Vi kan däremot inte uttala oss om huruvida detta beror på utbudsdiskriminering eller efterfrågediskriminering. Om kvinnor har sämre befordringschanser under familjebildningsfasen så kan ju detta bero dels på att deras motivation för marknadsarbete minskar när de bildar familj, dels på att arbetsgivare undviker att befordra eller anställa kvinnor med barn oavsett arbetsmotivation. Statistisk diskriminering torde vara en mekanism som starkt på- verkas av familjehändelser. Denna påverkan sker dock via aggregera- de familjehistorier, d.v.s. den enskilda kvinnan missgynnas av andra kvinnors familjeliv, vilka skapar den norm efter vilken hon själv mäts. Om statistisk diskriminering förekommer bör detta närmast leda till att minska skillnaderna mellan de kvinnor som beter sig könsty- piskt och de som bryter könsmönstret. Familjehändelser påverkar således sannolikt framförallt genom mekanismer utanför arbetsmarknaden; genom att kvinnor och män gör olika val (beroende på att de har olika smak, olika socialisation samt på olika förväntningar om vad familjebildningen innebär) och genom att familjehändelserna påverkar hushållsarbetstiden olika för män respektive kvinnor. och inkomster över livscykeln För att närmare förstå hur familjelivet påverkar mäns och kvinnors möjligheter att delta i marknadsarbete på lika villkor skall vi i detta avsnitt se hur mäns och kvinnors tidsanvändning varierar med vilken fas i livscykeln de befinner sig i. I levnadsnivåundersökningarna ställs frågan om intervjupersonen anser att ansvar för hem och familj hindrat honom eller henne att förvärvsarbeta i önskad omfattning. I tabell 8.1 visas svaren levnadsnivåundersökning, uppdelat på kön och om det finns barn i hushållet. Bland dem som inte har barn i hushållet var det endast en mycket liten del (0,bland både män och kvinnor) som ansåg att familjen utgjort ett hinder för förvärvsarbete, men inte heller i gruppen med barn är andelen som anser att familjen hindrat förvärvs- arbete särskilt stor, av kvinnorna och av männen. Tabell 8.1 Andel kvinnor respektive män som anser att ansvar för hem och familj utgjort ett hinder för att kunna förvärvsarbeta i önskad omfattning. Figur 8.1 Andel kvinnor respektive män med barn som anser att ansvar för hem och familj utgjort ett hinder för att kunna fö r- värvsarbeta i önskad omfattning, uppdelat på åldersgrupper. I figur 8.1 visas resultaten av samma fråga över ålder för dem som har barn i hushållet. Anmärkningsvärt är även här att könsskillnaderna inte är särskilt uttalade, det är också intressant att notera den starka samvariationen med ålder. Även om man frågar om ansvar för hem och familj har hindrat förvärvsarbete tycks det som om svaren i huvudsak avser den nuvarande situationen. Alternativet är att det finns starka kohorteffekter, så att äldre män och kvinnor skiljer sig från yngre genom att männen gjorde så lite hushållsarbete att detta inte inkräktade på arbetslivet och kvinnorna önskade förvärvsarbeta i mindre omfattning. Förklaringen till de små könsskillnaderna och till de låga siffrorna för kvinnor ligger troligen just i den relativa dimension som orden önskad omfattning introducerar i frågan. Låt oss därför istället se på ett mer objektivt mått på hur familjelivet under familjebildningsfasen inverkar på möjligheterna till förvärvsar- bete. Figur 8.2 Genomsnittlig bruttoarbetstid , efter kön, ålder och undersökningsår. I figur 8.2 visas genomsnittlig bruttoarbetstid (faktisk arbetstid, förberedelsetid och restid) för män och kvinnor under mätveckan vid respektive undersökningsvåg (1968, 1981 och 1991). Här framgår tydligt hur olika könens arbetsmarknadsanknytning ser ut under familjefasen i livet. Mellan 20 och minskar kvinnornas arbetstid från en nivå som är ungefär densamma som männens, strax , till mellan (1968) och (1981) som männens genomsnittliga arbetstid ökar och däröver. Bland kvinnorna ökar antalet arbetade timmar långsamt för att kulminera , då de 1981 och 1991 åter når upp till i genomsnitt , medan kvinnorna som var 1968 endast arbetade . Könsskillnaderna har minskat mellan de tre undersökningsåren, men är fortfarande uttalade, både vad gäller nivå och mönster. är helt opåverkad av familjebildningsfasen. Den ökar däremot kraftigt i ungdomen beroende på att allt fler avslutar studierna och går ut på arbetsmarknaden och minskar när pensionsåldern närmar sig. Kvinnornas arbetsutbud varierar däremot mycket starkt i olika Under familjebildningsfasen har kvinnorna en relativt svag koppling till arbetsmarknaden. Men sedan, när barnen blir äldre, arbetar de mer. Det finns alltså en stark koppling mellan kön, familj och arbetsmarknadsanknytning. Kvinnor uppger inte att de hindrats från att förvärvsarbeta i önskad omfattning på grund av ansvar för hem och familj i nämnvärt högre grad än vad män gör, trots att kvinnor kraftigt ökar sin hushållsarbetstid och drar ner sin förvärvsarbetstid, medan män är i det närmaste helt opåverkade. Detta innebär att man sannolikt också kan dra slutsatsen att kvinnor faktiskt önskar förvärvsarbeta i mindre omfattning än vad män vill. Önske- målen återspeglar med andra ord den traditionella arbetsdelningen mellan könen Figur 8.3 Genomsnittliga timlöner penningvärde för anställda, efter kön, ålder och undersökningsår. Figur 8.3 visar genomsnittliga timlöner uttryckta penning- värde för anställda män och kvinnor efter ålder. För kvinnor kan man se en tämligen kraftig ökning varefter kurvan helt planar ut, medan timlönerna för män ökar ända upp till fyrtio- femårsåldern, varefter de långsamt minskar fram till pensionsåldern. Dessa båda kurvor stämmer tämligen väl med vad som skulle förväntas om ansvar för hem och familj inverkar på kvinnors förvärvsarbetsmönster. Initialt ökar kvinnornas löner snabbare än männens (även om det sker från en betydligt lägre nivå). Sedan planar kurvan ut, vilket kan tolkas som att det inte sker någon humankapi- taltillväxt. Männens lönekurva är som synes, liksom vi tidigare såg vad gäller arbetsutbudet, helt opåverkad av familjebildning. Lönerna ökar för män under hela familjebildningsfasen, vilket indikerar att familjen om något ger större möjligheter att satsa på karriären. Tabell 8.2 Hushållsarbetstid, bruttoarbetstid, andel i förvärvsarbete samt timlön; efter kön och livscykelfas. (tim) för (tim) samtl. 1) Dessa beräkningar bygger på mycket små bastal (9–15 observationer) I tabell 8.2 visas hur arbetstid (kolumn 2) och timlön (kolumn 4) varierar med kön och familjetyp 1991. Bland unga (20–) ensamstående och sammanboende utan barn är könsskillnaderna som minst; arbetstiden är i dessa grupper runt för män och för kvinnor och timlönen 75–för män och 66–för kvinnor. Det finns således redan här substantiella löneskillnader mellan könen och männen har omkring längre genomsnittlig arbetstid än kvinnor. Ser man sedan till de äldre (40–) utan barn är männens ar- betstid ungefär densamma (/vecka) som för de yngre männen, både vad gäller de sammanboende och de ensamstående; för kvinnor finns däremot en stor skillnad mellan ensamstående och sammanbo- ende. De ensamstående kvinnornas nivå ligger bara något under de yngres medan de sammanboendes genomsnittliga arbetstid endast ligger , detta är mindre än för männen i samma kategori. Lönerna uppvisar ett intressant mönster. De sammanboende äldre männen har betydligt högre löner än de ensamstående (/tim mot /tim); bland kvinnorna är förhål- landet det omvända, de ensamstående har en klart högre lön än de sammanboende. Det är frestande att tolka detta som beroende på att de sammanboende männen har dragit nytta av att de har haft en partner som skött hushållet så att de kunnat ägna sig åt karriären. motsvarande sätt har de ensamstående kvinnorna sluppit den extra börda som det innebär att sköta hushållet för två personer (eller fler) och de har därför haft bättre möjligheter än sina sammanboende systrar att göra karriär. Dock bör man här hålla i åtanke att det bland män finns starka selektionseffekter in i sammanboende; ensamstående män är sjukare, sämre utbildade och oftare socialbidragstagare. Resultatet passar trots detta anmärkningsvärt väl in på hypotesen om familjeansvarets dubbla ojämlikhetseffekter: dels minskar kvinnors arbetsmarknadschanser, dels ökar männens arbetsmarknadschanser. Studerar man den genomsnittliga hushållsarbetstidens fördelning (kolumn 1 i tabell 8.2) ser man att de sammanboende kvinnorna utför hela , medan männen i samma kategori endast utför . Bland ensamstående män och ensamstående kvinnor ligger motsvarande siffra på ungefär 1.5 timme. Detta visar hur sammanboende kvinnors arbetsutbud hålls nere av de utför mycket hushållsarbete. De arbetar många timmar , men deras arbete är inte avlönat i lika hög utsträckning som mäns arbete (jämför Nermo, 1994). För hushåll med små barn finner vi att de sammanboende kvinnor- nas genomsnittliga förvärvsarbetstid ligger , medan männens förvärvsarbetstid är . Sammanboende kvinnor med små barn har lägre timlön än män i samma situation, detta innebär att männens löner överstiger kvinnor- nas med i det närmaste . Männen i denna grupp är visserligen i snitt äldre än kvinnorna, detta kan dock endast förklara en marginell del av skillnaden. Man kan också notera att ensamstående kvinnor med små barn har än lägre löner än sammanboende kvinnor med små barn. 14 Ser vi till hushållsarbetsti- den för dessa grupper kan man konstatera att de sammanboende kvinnorna i genomsnitt utför hushållssysslor ,15 männen i samma kategori nöjer sig med knappt 8 timmars hushållsarbete . I hushåll med äldre barn ligger männens genomsnittliga veckoar- betstider fortfarande på , medan kvinnorna bara förvärvsarbetar . Löneskillnaderna i denna grupp är fortfarande mycket kraftiga. Männens genomsnittliga timlön uppgår till nästan , medan kvinnornas lön ligger på . Männen har således högre löner än kvinnorna i 13Dels därför att de kan satsa mer energi på karriären, dels därför att kvinnor inte kan konkurrera om jobb på samma villkor. 14Vi avstår från att kommentera siffrorna för ensamstående män med barn då är beräknade på mycket små bastal, men redovisar ändå siffrorna i tabellen. 15Observera att denna siffra inte inkluderar tid som används för barnuppfostran m.m. Hushållsarbetstiden är också här mycket ojämnt fördelad, männens skall jämföras med kvinnor- nas . Tabell 8.3 Självrapporterad frånvaro under mätveckan 1991, efter frånvaroorsak, kön och livscykelfas. 1)Dessa beräkningar baserar sig på mycket små bastal (9–15 personer) 2)Kort sjukfrånvaro = 1–, lång sjukfrånvaro = 4– I tabell 8.3 redovisas den självrapporterade frånvaron under mätveck- an, uppdelat på frånvaroorsak, kön och familjesituation. Detta kan ses som ytterligare en indikator på hur familjesituationen påverkar arbetsmarknadsanknytning. Förutom att den avtalade arbetstiden minskar för kvinnor när det finns mindre barn i hushållet kan man tänka sig att den tillfälliga frånvaron också ökar. Här kan några intressanta iakttagelser göras. För det första uppvisar ensamstående män och ensamstående kvinnor utan barn ungefär samma nivåer på såväl kort som lång sjukfrånvaro (kort , lång ). Sammanboende män utan barn har däremot lägre både kort och lång sjukfrånvaro än ensamstående män utan barn. Däremot har sammanboende kvinnor utan barn högre både kort och lång sjukfrån- varo än de ensamstående. Detta faller också väl in i tolkningen att sammanboendet underlättar för män att kombinera hem och arbete, medan det ställer större krav på kvinnor. Även här kan dock selek- tionseffekter påverka resultatet.