sou · GLB3114 · 1998-01-01 00:00:00 — till andra på annorlunda regulativa principer grundade styrsystem, som marknaden, det korporativa förhandlingssystemet och familjen.14 4 Ekonomiskt oberoende och andra grundvillkor Utredningens fokus på ekonomi beror på, enligt direktiven, att otillräcklig kunskap föreligger just på detta delområde. – även om inte detta sägs explicit i direktiven – en ganska okontrove- siell uppfattning att ekonomi utgör ett synnerligen väsentligt område när det gäller att realisera jämställdheten mer generellt. Ekonomiskt oberoende utgör en nödvändig om inte tillräcklig förutsättning för att jämbördiga relationer i övrigt mellan kvinnor och män skall kunna realiseras och upprätthållas. Det verkar dessutom vara så att först när kvinnor – förutom att ha överskridit 0-punkten, dvs. blivit formellt likaberättigade med männen – uppnått ett relativt socioekonomiskt oberoende kan andra (som jag i annat sammanhang (, 1991) kallat) sociosexuella eller könssociala ojämlikheter, motsättningar eller förtrycksmekanismer aktualiseras och ges betydelse. Det kan här röra sig om allt ifrån systematiska ojämlikheter etc. i det intima kärlekslivet över ojämlikheter i villkoren för att utveckla sina olika förmågor, både hemma och ute, till dito i de reella möjligheterna att påverka omgiv- ningen och de egna levnadsbetingelserna. Det som upplevdes som – och i någon (icke-absolut) mening var – mindre viktigt, kanske främst utsiktslöst att bråka om, under det ekonomiska beroendets betingelser kommer i ett helt annat läge under villkor av relativt ekonomiskt oberoende. När väl jämbördigheten börjat utvecklas även i den – nu klarare urskiljbara – specifikt könssociala/könsexistentiella dimensio- nen, återverkar detta igen, menar jag, på de socioekonomiska och samhällspolitiska relationerna mellan kvinnor och män. Förutsättning- arna stärks för kvinnors målmedvetna strävanden, för att strategiskt tänka över och för att förändra den bestående skeva sociala värdeför- delningen mellan könen i mer jämställd riktning. Den ekonomiska positionen kan således inte ses som den allt förkla- rande faktorn till hur hela uppsättningen relationer mellan könen ser ut. Men, som sagt, utan ekonomiskt oberoende är ingen reell jämställdhet möjlig. Vidare, om inte olika könsexistentiella motsättningar – i de varierande uttrycksformer som dessa bevisligen har i olika samhälls- grupper – har samhällsorganisatoriska förutsättningar för att kunna vecklas ut och söka lösningar, kan knappast framgångar i någon 14 Något sådant uppfattar jag som tanken bakom kapitel Genussystemet i den förra maktutredningens slutrapport (1990). större utsträckning förväntas när det gäller att kvinnor skall kunna fortsätta stärka sina ekonomiska och politiska resurser och sin maktposition i stort. En intressant sak med det ekonomiska oberoendets betydelse för möjligheten av jämlika sociala förhållanden i vidare mening är således att det både är grundläggande och relativt. Ekonomiskt oberoende är också intressant på flera andra sätt. Det varierar historiskt, både som faktiskhet och som upplevelse- eller erfarenhetsvärde. Historiskt sett har innebörden i ekonomiskt oberoende varit att besitta egendom som gav försörjning. Erfarenhetsvärdet var att kunna existera socialt utan att tvingas underkasta sig andras överhöghet. Ekonomiskt oberoende var motsatsen till lönearbetets osäkra villkor och underkastelsetvång. Successivt har även den relativa maktställning som förtjänst av lönearbete ger – the power of earning som J. menar är nödvändig för en obesutten kvinnas värdighet – börjat räknas som en sorts ekonomisk oberoendeställning. Den egna lönens makt kan man säga ger ekonomiskt oberoende gentemot de olika sociala myndigheter – kyrkan, kommunen/staten, husbonden/familjefadern/maken – som en vuxen person annars skulle vara beroende av för sin försörjning. Det intressanta här är att den relativa ekonomiska oberoendeställning som grundas på lönearbete också tenderar att ges en starkare, en mer absolut innebörd när det gäller könens förhållande till varandra än när det gäller själva det klassförhållande som lönearbetet är ett utryck för. Detta framgår inte minst av att uttrycket tenderar att ges olika innebörder beroende på om det förknippas med kvinnor eller män. En man som är ekonomiskt oberoende behöver inte jobba. som är ekonomiskt oberoende har ett jobb . Detta kan uttryckas som att en man som ekonomisk varelse, enligt rådande tankesätt, direktpla- ceras i den ekonomiska klass/samhällsstrukturen, medan en kvinna som en ekonomisk varelse placeras där mer indirekt och först sedan hon placerats relativt en man i könsmaktstrukturen. Männen är mer självklara, kvinnorna mindre självklara som primära ekonomiska aktörer i samhället. En risk med det som påtalades ovan, nämligen att utifrån ekonomiska modeller tala om familjen som försörjningskälla i samma andetag som inkomst av arbete och försäkringssystemen, är att det kan bidra till att under ytan upprätthålla föreställningen om att vuxna kvinnor generellt i skulle ha tillgång till eller kunna välja mellan tre olika ekonomiska resurskällor och inte två som männen. 15Se citat i början av detta kapitel. 16För närmare behandling av detta tema se , Kvinnor män och inkomster. Jämställdhet och oberoende. SOU 1997:87, s. 2–4. Vidare varierar det och rum hur de sociala problem, som uppkommer som följd av vissas ekonomiska oberoende och andras beroende, löses politiskt. Slutligen varierar det vilken relativ ställning som den allmänna meningen tillskriver det ekonomiska oberoendet såsom norm i ett samhälles rådande värdehierarki; därmed också hur dess betydelse formaliseras i lagar eller andra tvingande regler. Mycket tyder på att det på nytt håller på att bli en öppen ideologisk kärnfråga, vilken dignitet som det ekonomiska oberoendet – därmed de grupper av människor som tillskrivs denna status – förlänas med i förhållande till hur den legitima politiska makt- och övriga värdefördelningen i ett samhälle anses böra utformas. Detta sista utgör ett centralt tema i artikel (kapitel 8). Hur ser då villkoren ut för och hur agerar de förtroendevalda, de verksamma i den offentliga förvaltningen samt rättens aktörer i sina respektive institutionella sammanhang, på det lokala, det nationella och övernationella planet, när det gäller att göra landet jämställt? Vidare, vilka olika förutsättningar skapas härigenom för kvinnor och män att kunna leva ekonomiskt och i övrigt jämställt? Vad säger de diskursiva brytningar kring politik, ekonomi, makt och kön som här analyseras och diskuteras? För att högst skissartat rama in bilden bör sägas att praktiskt taget alla bedömare är överens om att nationalstaternas makt generellt sett i ekonomiska frågor successivt har minskat under de senaste 25–30 åren, från att ha ökat och nått en höjdpunkt . Nationalstaterna kontrollerar inte längre de nationella ekonomierna i , som uttrycker det (, 1994:67). Av detta drar dock ingen seriös bedömare slutsatsen att nationell ekonomisk politik helt och hållet blivit åsidosatt av finansmarknade- nas påtryckningar, multinationella investeringar och produktionsflöden, snabba kommunikationer osv.. Inte ens EU-staternas nationella poli- tiska institutioner är helt tömda på ekonomisk-politisk makt. EU- staterna har förvisso delvis givit upp sin nationella, politisk-rättsliga suveränitet, men består gör de nationella parlamentens mandat från sina respektive politiska samfälligheter (folken) att besluta över statens finanser, dess inkomster och utgifter samt de gemensamma medlens användning. har den nationella politiska finansmakten stärkts i relation till andra inhemska politikområden. Frågan blir då här hur könsfördelningen ser ut i den svenska ekonomisk-politiska makt- och möjlighetsstrukturen? har undersökt den ekonomiska politiken som ett maktområde inom (kapitel 2). Det är ett område som såväl i riksdag som regering varit och, enligt Wängneruds resultat, är påtagligt mansdominerat. Bilden är dock inte så enkel som att det här skulle röra sig om en oföränderlig och opåverkbar mansbastion. Wängnerud undersöker könsmönstret på detta område med hjälp av både kvantitativa och kvalitativa mått, och hon belyser förändringarna . Hur ser då förutsättningarna ut för att detta maktområde skulle kunna bli mer jämställt? Hur och hur starkt är det mansdomine- rat? Det viktigaste men inte det enda sammanhang där poli- tiska makt utformas är arbetet i utskotten. Wängnerud specialstuderar könsfördelningen i utskottsplaceringarna till de tre utskott – finans-, skatte- och näringsutskottet – som hon menar att tillsammans står för en hård kärna av ekonomiskt beslutsfattande. Hon mäter också inflytandemönster genom att kartlägga hur kvinnor och män fördelar sig i motionsskrivandet kring ekonomiska frågor samt när det gäller det subjektivt definierade intresset för området ekonomi. Wängnerud tillämpar ett dubbelt analysperspektiv. Väljer riksdagskvinnorna bort i större utsträckning än vad männen gör de ekonomisk-politiska utskotten eller utestängs de? Av den jämförande och nyanserade analys som ges går inte att få fram några tvärsäkra svar på frågor som varför riksdagskvinnorna inte använder som maktinstrument annorlunda än vad de gör. Men det framträder här en högst rimlig förklaring till den intressanta frågan i svensk politik hur det kan komma sig att så stor andel av de förtroendevalda är kvinnor som hårda åtstramningar sker i många av de sektorer där kvinnor på flera olika sätt är särskilkt berörda. Kvinnor sitter i betydligt mindre utsträckning med i de utskott där den ekonomiska politiken utformas – och där i praktiken annan politik villkoras – än vad de gör i de utskott som har att forma sin politik och fördela resurser enligt redan lagda riktlinjer. Här finns dock förutsättningar för ökad kvinnomakt. Ett annat viktigt resultat är nämligen att den ofta förekommande (bort)förklaringen till att kvinnor saknas i olika styrsystems toppositioner, nämligen att presumtiva kvinnliga kandidater saknas, inte är giltig här. Som Wängneruds slutkläm lyder: det finns redan nu tillräckligt många kvinnor med engagemang för ekonomisk politik för att en aktiv satsning på jämställdhet inom detta maktområde skulle kunna göras. Vad en sådan satsning å andra sidan skulle kunna resultera i för annorlunda använd- ning av den beslutanderätt över statens inkomster och utgifter som åligger , kan vi bara få veta om den prövas i praktiken. Liksom i har kvinnorna i kommunalpolitiken varit mer delaktiga i de s.k. mjuka frågorna. De har arbetat med skolfrå- gor, vård- och omsorgsfrågor m.m. Utifrån rådande, empiriskt konstaterbart sega och ändå föränderliga, omständigheter i kvinnors och mäns liv ter detta sig ganska självklart. Hur ser läget ut ? Har kvinnorna vidgat sin intresse- och inflytelsesfär i kommunala frågor allteftersom de ökat sin andel i de politiska organen på alla nivåer? Har de kvinnliga kommunalpolitikerna iom sin stärkta ställning, också i kommunstyrelserna, nu fått bättre förutsättningar att utveckla kvinnovänliga kommuner, för att använda ett uttryck från doktorsavhandling, Det handlar om prioriteringar (1996)? En process värd det namnet menar hon var i gång i Ö rebro kommun . I sitt kapitel i föreliggande bok (kapitel 3) tar upp frågan om hur situationen ser ut i kommunerna . Hon påbörjar här en jämförande studie av några sinsemellan olika kommuner, och hon analyserar den nuvarande situationen mot bakgrund av den mer eller mindre långtgående omvandlingen av den kommunala organisationen som startade . För att få perspektiv på tittar hon också kort på tidigare kommunreformer. I fokus för intresse här är vilka värden som ställts i centrum för de kommunala reformerna och organisationsförändringarna. Hur har problemen definierats? För vilken sorts rationalitet har utrymme och positiv värdeladdning skapats i de olika reformperioderna? Med andra ord: vilka värden upp med vilken slags makt (vilka regulativa principer) av vilka intressenter under de olika perioderna? Vidare, vilken betydelse – om någon – har kön i den organisatoriska och ideologiska omvandlingen i kommunerna? Har de kvinnliga politikerna kunnat föra vidare sitt intresse av att representera den konkreta verkligheten såsom de själva uppskattade sin representativa roll ? Det finns inget entydigt svar på frågan om de kvinnliga kommunal- politikerna har makt över ekonomiska och andra frågor som motsvarar deras ökade andel bland de förtroendevalda. Ur könsmakt- synpunkt kan man säga att t ex införandet av målstyrning () med tillhörande förskjutning av den konkreta styrnings- makten till tjänstemännen, i realiteten har inneburit en försvagning av kvinnornas makt eftersom kvinnor i relativt liten utsträckning har intagit ledningspositioner bland tjänstemännen. Med andra ord, den förskjutning i kommunerna från (mer ) demokratiskt ba- serad politik till s.k. förvaltningspolitik som ägt rum som kvinnorna som starkast ökat sin andel i de demokratiskt valda organen, kan ses som att kvinnomakten i kommunerna har tagit ett steg framåt och två tillbaka. Om vi till detta lägger växlandet från en kommunalpolitik, som och det tidiga hade ett betydande utrymme för det s.k. omsorgsrationella förhållningssättet (vilket främst bars upp av kvinnor men även av en del män inom förvaltningen) till en företagiserad kommunalpolitik med maskulinis- tisk prägel, där den s.k. teknisk-ekonomiskt begränsade rationaliteten skall styra (även hanteringen av den sociala verksamheten) kan situationen te sig enbart dyster. Så är dock inte fallet med den bild som träder fram ur resultat; men ett tydligt inslag är att stor osäkerhet – att inte säga förvirring – råder i frågan om vad målstyrd politik är och vem som skall styra och hur, i dagens svenska kommu- ner. Jämförelsen mellan de tre mycket olika kommunerna som studerat, , och Ö rebro, ger framför allt en mångfacetterad bild, och den innehåller delvis oväntade resultat. sammanfattar sin jämförelse bl.a. så att kan beskrivas som en starkt, av kvinnor, politikerstyrd kommun, som en svagt, av män, politikerstyrd kommun medan Ö rebro kan betecknas som den kommunala multiorganisationen där en mängd olika aktörer inom både politik och förvaltning drar åt olika håll. Hon menar också att det pågår en dragkamp i alla tre kommunerna där politiker ogärna vill släppa kontakten med verkligheten och den konkreta, praktiska kommunala verksamheten. Till det oväntade hör att det är särskilt i som manliga politiker för ett omsorgsratio- nellt resonemang om skolan och barnomsorgen. Det är också i – där hälften av politikerna är egna företagare – som det vettiga i att överföra marknadsideal och företagsekonomiskt tänkande på politiken, klarast ifrågasätts. Omsorgsrationell syn på hur barn och vård skall skötas samman- faller inte nödvändigtvis med en positiv inställning till jämlika relationer mellan könen. Inte heller behöver den sammanfalla med politiskt handlande eller faktiska åtgärder i kommunen som möjliggör för kvinnor och män att leva jämlikt i vardagen. För att enskilda kvinnor och män i realiteten skall kunna dela jämlikt på makt och ansvar inom alla väsentliga områden i livet och ha samma reella möjligheter till ekonomiskt oberoende, krävs vissa institutionella förutsättningar i den sociala infrastrukturen i kommunerna. Vikten av att fokusera just förutsättningarna för jämställdhet aktualiseras tydligt i bidrag, Omsorgens organisering och jämlikheten mellan könen (kapitel 4). Denna aktualitet har, kan man säga, två skilda sidor, för det första en politisk-normativ sida och för det andra gäller det valet av förklaringsansats. Ett fundament i den moderna epokens liberala statsdoktrin är att den politiska makten i allmänhet och lagstiftningen i synnerhet skall användas för att skapa eller förbättra redan existerande förutsättningar för de fria och jämlika individerna, som samhället anses bestå av, att kunna leva fritt och jämlikt; detta i motsats till att med laga kraft direkt påbjuda ett visst sätt att tänka, en viss tro, en viss sorts handlingar. markerar inledningsvis att en princip motsvarande det förstnämnda fundamentet lyfts fram i regeringens lagförslag, Jämställdhetspolitiken inför 90- talet. Det intressanta här är att studie klart visar att det i realiteten också förhåller sig så att skilda förutsättningar – i det här fallet kommunernas omsorgsstrukturer – också medför skilda handlingsmönster och attityder bland de enskilda paren som ingick i undersökningen. Det centrala i hennes undersökningsresultat är att ett signifikant samband råder mellan å ena sidan hur omsorgen i kommu- nerna är organiserad och å andra sidan hur de enskilda paren delar omsorgsarbetet mellan sig. I de kommuner, närmare bestämt, där omsorgsstrukturen är kollektiv är omsorgsarbetsdelningen mellan paren mer jämlik än i de kommuner som betecknas som individuella. Organiseringen i kommunerna av omsorgsarbete för barn och gamla människor avgör således inte bara direkt vilken frihet som finns för kommuninvånarna att individuellt eller parvist välja mellan olika omsorgsformer. Betydelsen av hur omsorgsarbetet är ordnat ligger också på ett annat och ur könsmaktsynpunkt mer grundläggande plan. De institutionaliserade omsorgsformerna (vilken blandning av indivi- duell och kollektiv organisering som råder) är könspolitiskt relevanta. De utgör förutsättningar som mer indirekt än direkt påverkar vilka attityder som kvinnor och män utvecklar i samspel med varandra samt vilka handlingsmönster de väljer att tillämpa när det gäller det faktiska engagemanget i och ansvaret för utövandet av själva det praktiska omsorgsarbetet. Men livet är mer än omsorgsarbete, också det liv som relaterar kvinnor och män till varandra. Kvinnor och män som köns- sociala existenser agerar i samspel, direkt eller indirekt, och förhåller sig till varandra inom alla områden som ett samhälle består av. analys av sambandet mellan institutionaliserade förut- sättningar och individuella handlingar bygger på en omfattande mängd kvantitativt bearbetade data, vilket betyder att någon djupare kvalitativt tolkande belysning inte kunnat göras av t ex de enskilda parens förhållanden. I kapitel 5 redovisar resultaten av en mindre och annorlunda upplagd studie som också fokuserar kvinnor och män som aktörer i samspel. Hennes synvinkel är rättssociologisk; och det sociala samspelet och de könsexistentiella motsättningarna rör sig här kring flera olika aktiviteter och inom olika samhällssfärer (handlingssystem), på arbetsplatsen, i facket, i politiken, i en kommu- nal förvaltning, i hemmet, i en frivillig miljöorganisation. huvudfråga är vad, vilka könsspecifika mekanismer/normer som konstituerar kvinnors och mäns ekonomiska makt samt hur dessa normer fungerar inom och mellan de olika handlingssystemen. Grund- tanken är att det inte bara är inom det specifikt ekonomiska handlings- systemet som den ekonomiska makten skapas. Kvinnor och män ses som aktörer i ett konfliktfyllt samspel som kan sägas äga rum inom men också korsa alla de övriga handlingssystem som vanligen urskiljs analytiskt såsom konstitutiva för ett samhälle. Det som även här framträder mycket klart är både det direkta och indirekta sambandet mellan å ena sidan individernas handlingar och förhållningssätt (på olika områden) och å andra sidan de organisatoriska former som de olika delområdenas aktiviteter har. Ett slående exempel kan hämtas från hur skillnaden beskrivs, av en av informanterna, mellan hur ett typiskt industriellt kvinnojobb är organiserat och hur förutsättningarna ter sig i ett typiskt mansjobb i industrin. En kvinna, med erfarenheter av båda, säger om kvinnojobbet som hon lämnat: där är man ju verkligen fånge; om det mansjobb som hon nu har säger hon jag styr ju själv. Samma avsnitt ger också en mycket klar bild av hur kvinnor på ett mycket effektivt sätt knyts till de lägst betalda arbetsuppgifte- na, och har givetvis inte den manlige fackordföranden helt fel när han å andra sidan lyfter fram att man väljer själv. Något som också framgår klart här är hur mycket stöd från män kan betyda som farkost på de genusresor som kvinnor i de olika aktivitetssfärerna ändå gör. Det framgår dessutom att mycket kan ändras av att män i maktpositioner aktivt bidrar till att organisatoriskt förbättra förutsät t- ningarna för jämlikt handlande för både kvinnor och män. Vikten av att inkludera männen som aktörer i analyser av könsmaktens förändrings- processer bekräftas således i studie och framgår ännu tydligare i kapitlet som följer (kapitel 6). Statens sammansatthet och inre dynamik syns tydligt när jämställd- hetsfrågan blir aktuell. Politiker kan stifta lagar vars kraft sedan urholkas av att andra politiker inte följer dem; eller så glöms de bort pga att förvaltningstjänstemännen inte verkställer dem; eller så arbetar därtill anställda tjänstemän, främst kvinnor, på fullt allvar med jämställdhetsfrågor under det att personer i ledande ställning, oftast män, aktivt eller passivt motarbetar det hela. Motståndet och dess effekter blir särskilt tydligt då det jämförs med sin motsats, dvs. olika former av stöd och dess effekter. Med fokus på män i ledningspositi- ner beskriver och analyserar olika sätt att från mäns sida främja respektive hindra genomförandet av jämställdhetsåtgärder i tre svenska kommuner. De tre kommunerna ingick i ett regeringsinitierat jämställdhetsprojekt, pilotkommunprojektet, som pågick och som Pincus följde och utvärderade. inbjöds att delta i pilotkommunprojektet och de som deltog hade frivilligt anmält sig som intresserade. var projektet på sätt och vis statens svar på den nonchalans som flertalet svenska kommu- ner visat jämställdhetslagen och de andra åtgärder på området som initierats . Den ur jämställdhetspolitisk synvinkel kanske viktigaste slutsatsen att dra av detta kapitel gäller frågan på vilka grunder som olika åtgärders lämplighet och effektivitet värderas. Politiska åtgärderas effektivitet kan inte bedömas och ännu mindre dömas ut om inte omständigheterna kring implementeringen noga undersöks. Sedan blivit medlem i EU har ytterligare en politisk, admi- nistrativ och rättslig nivå tillförts den sammansatta statsorganisation som skapar förutsättningar för och reglerar invånarnas liv. Också i EU-institutionerna ingår realiserandet av jämställdheten som ett värde som bryts mot andra i invecklade makt- och möjlighetsstrukturer. Ett av det som skiljer EU som överstatsorganisation från den national- statliga är som bekant att det politisk-demokratiska delsystemet är svagt, även formellt, medan det byråkratiska systemet jämte rättssys- temet handhar den särskilda typ av statsmakt som är EUs. EU- organisationens mäktiga delar är väsentligt mycket mer och annorlunda mansdominerade än vad som är fallet med det inhemska politiska systemet i . Därutöver har också den högsta juridiska makten i medlemsländerna, över allt det som jämlikhet och jämställdhet heter, förlagts till . Precis vilken betydelse underordnandet av svensk lag och rättspraxis under EG-rätten kommer att ha, på t.ex. jämställdhetsområdet, är inte klart. Vad som å andra sidan är allom bekant som sysslar med EG-rätt är att inte nöjer sig med att enbart tolka EGs rättsakter utan även skapar EG-rätt. Det skriver i sin artikel (kapitel 7). Hon har studerat det första EG-rättsliga målet – det s.k. målet Kalanke – som behandlar tillåtligheten av könskvotering enligt EG-rätten. Med hjälp av franskinspirerad teori om hur mening/betydelse har konstruerats i västerländsk filosofisk tradition analyserar den s.k. generaladvokatens rättsliga förslag till dom i detta mål; och hon konstaterar att det knappast är möjligt för kvinnor att uppnå en reell könsjämlikhet med män inom ramen för EGs nuvarande rättsliga system eftersom det försätter kvinnor i en logisk rävsax. etablerat sätt att tänka i hierarkiskt ordnade dikotomier utgör en sådan fälla då det tillämpas på kvinnor relativt män.