sou · GLB3121d2 · 1998-01-01 00:00:00 — &¶RSLAG OCH BED¶MNINGAR I denna del redovisar vi våra slutsatser och lägger fram förslag och be- dömningar. Vi har valt att ta upp ett antal områden, som vi ser som vä- sentliga för skolutvecklingen: föräldra- och elevinflytandet, den statliga styrningen och det lokala ansvaret, uppföljning och utvärdering, lärar- nas yrkesutveckling, den öppna skolan, skolan och kulturen, skolan och arbetslivet samt den jämlika skolan. Varje område behandlar vi i ett särskilt kapitel, som innehåller ett mer övergripande resonemang. I början av varje kapitel redovisar vi vad vi kommer att ta upp och sammanfattar de slutsatser och ställ- ningstaganden som vi har kommit fram till. De flesta kapitel avslutas med ett eller flera konkreta förslag till åtgärder från regeringens eller sida. Förslagen är ibland marginella i förhållande till den diskussion som vi har fört. )NNEH¥LL OCH SLUTSATSER I det här kapitlet anknyter vi till vårt tidigare betänkande i samma äm- ne. Vi ger motiv för ett ökat elevinflytande och redovisar undersök- ningar om hur eleverna upplever sin situation i skolan och vilka öns- kemål om förändringar som de har. Kapitlet innehåller två förslag. Det ena gäller lokala elevforum, och det andra en anteckning i slutbetyget. Våra slutsatser är följande: ·Eleverna har rätt till inflytande. Det finns många undersökningar som visar att eleverna själva anser att deras inflytande är litet och att de skulle vilja ha mer att säga till om. ·Det är viktigt för demokratin i skolan att eleverna deltar aktivt i be- slutsfattandet, t.ex. i styrelser, klassråd och arbetsgrupper. Men det räcker inte med ett sådant formellt inflytande. Eleverna måste kunna påverka det dagliga arbetet och ha makt över sitt eget lärande. ·Ett verkligt elevinflytande griper in i en skolas hela verksamhet och gäller i hög grad innehållet i undervisningen och på vilket sätt som den bedrivs. Ett ökat inflytande för eleverna är beroende av att det sker förändringar i den pedagogiska praktiken. Vårt delbetänkande )NFLYTANDE P¥ RIKTIGT handlar om elevernas infly- tande. Vi anser att det finns flera skäl till att eleverna ska ha mycket att säga till om i skolan. För det första är det en mänsklig rättighet att ha inflytande över sitt dagliga arbete. Det gäller för vuxna i arbetslivet, men det gäller också för barn och ungdomar i skolan. Denna rätt till självbestämmande finns inskriven i . För det andra handlar det om en demokratisk fostran; demokratin måste ständigt erövras på nytt. Om barn och ungdomar vänjer sig vid att vuxna tar dem på allvar i skolan, att de är delaktiga i de beslut som fattas och får vara med och ta ansvar för verksamheten, kommer de att ställa krav på delaktighet när de har lämnat skolan och vara beredda att 46 (1990): Mänskliga rättigheter. Konventionen om barnets rät- tigheter, , i 5$ INFORMERAR 1990:6. ta sin del av ansvaret. De kommer också att ha erfarenheter av hur man samarbetar och fattar beslut. För det tredje är inflytande en fråga om lärande. Den pedagogiska forskningen har visat på ett övertygande sätt att en individ måste vara engagerad och delaktig i det som hon studerar för att över huvud taget lära sig någonting i en mer djupgående mening, och för att kunskaperna ska bli bestående. Många elever kan snabbt slå i sig imponerande stoffmängder inför ett prov, men kunskaperna för- svinner lika fort som de lärdes in. Det är ett faktum att eleverna har den bästa kunskapen om hur de själva fungerar i skolan; hur mycket de lär sig med olika metoder, vilka läromedel som de tycker är bra osv. Under arbetet med delbetänkandet om elevernas inflytande gick vi igenom ett stort antal undersökningar som handlar om hur eleverna ser på sina möjligheter att påverka förhållandena i skolan och vad som sker där. 47 Det rör sig både om stora enkätundersökningar, där tusentals ele- ver har tagit ställning till påståenden genom att sätta kryss på en skala, och om kvalitativa studier där ungdomar har intervjuats om sin upp- fattning om möjligheterna att vara med och bestämma om arbetet i skolan. Vi kunde konstatera att eleverna i stort sett anser att de varken i eller gymnasieskolan har något egentligt inflytande på undervisningen. Eleverna säger att de för det mesta inte kan påverka lektionernas innehåll och undervisningens uppläggning i någon högre grad. Rapporterna visar också att eleverna skulle vilja ha inflytande. De vill framför allt kunna påverka sin dagliga arbetssituation. I alla under- sökningar, där eleverna får komma till tals, betonar de vikten av en öp- pen och fungerande dialog mellan lärare och elever. Vi fick klart för oss att elevernas förslag sällan leder till förändringar. De möts ofta med ja, vi får väl se, kanske eller vi får prata om det – och sedan hän- För eleverna på en skola är det säkert allra viktigast att ha inflytande på det dagliga arbetet, men det finns också mycket som går utöver den egna elevgruppen, som eleverna kan vilja påverka – och där de har mycket att bidra med. Det kan t.ex. gälla inköp av utrustning, principer för schemaläggningen, utformning av veckomatsedeln, metoder för energibesparing, hur skolan ska ta emot utbytesstuderande och hur skolans lokaler ska användas, underhållas och förbättras. En tidigare elev48 uttrycker sig så här: SOU 1996:22, s. 46 f. (1993): Till slut vågade jag höja min röst och protestera, i +RITISK UT BILDNINGSTIDSKRIFT 1993:3, s. 4–7. Hur var då situationen i skolan och vad gjorde att jag kände ett behov av att förändra? Först och främst tror jag felet var det faktum att det inte var nå- gon som frågade efter min åsikt och mina synpunkter om skolan. Det fanns så mycket som skulle kunna förbättras och så var det ingen som såg det. Eleverna har ibland en bättre kännedom än skolpersonalen om problem som droger, mobbning, stölder och förstörelse. En förutsättning för att komma till rätta med den typen av svårigheter är att ta till vara elever- nas kunskaper och idéer, och att få med dem i arbetet för att åstad- komma förbättringar. Enligt den nationella utvärderingen finns det skillnader när det gäl- ler attityderna till inflytande i skolan mellan flickor och pojkar. Flick- orna är mer intresserade än pojkarna av att ha inflytande, framför allt när det gäller möjligheterna till egna val och när det handlar om under- visningen. Flickorna tycker också i högre utsträckning än pojkarna att de kan påverka arbetssätt, normer och regler. Det finns skillnader i uppfattning om inflytandet mellan eleverna på program med yrkesämnen respektive övriga program i gymnasieskolan. De senare gör en betydligt mer positiv bedömning av sina möjligheter att kunna påverka både själva undervisningen och de yttre förutsätt- ningarna än de förra. -ED FOKUS P¥ UNDERVISNINGEN I rapporten "ILDEN AV SKOLAN redovisar en studie från vår- terminen 1995 av undervisningen i årskurs 7–9, där eleverna fick ge sin syn på hur undervisningen går till. Det dominerande inslaget är att läraren talar och eleverna lyssnar eller att läraren talar och frågar och eleverna svarar. Enskilt arbete eller inslag av undersökande arbete förekommer men är mindre vanligt. Den bild som ges är därmed i stort densamma som gavs i den nationella utvärderingen av 1992. Eleverna har beskrivit en skoldag där lektioner avlöser varandra och där man går mellan dessa för att ta del av vad lärarna har pla- nerat för dem. I denna studie fick lärarna – på i stort sett samma sätt som skedde i en undersökning 1992 – bedöma vilken vikt som de på den egna skolan lade vid 15 olika förhållanden i det inre arbetet. 50 Det finns en påfal- 49Skolverket (1996): "ILDEN AV SKOLAN nummer 100, , , s. 49. 50Skolverket (1996): 0RELIMIN¤R RAPPORT 5' MNES¶VERGRIPANDE M¥L, stencil, , s. 7 f. lande överensstämmelse när det gäller den inbördes prioriteringen av variablerna 1992 och 1995. I båda undersökningarna lägger lärarna störst vikt vid regelbundna läxor, goda basfärdigheter och en noggrann uppföljning av elevernas utveckling. Den lägsta prioriteringen får lärar- samarbete i arbetslag, elevmedverkan i undervisningsplaneringen och elevinflytande vid skötseln av skolan. Det förekommer att frågan om elevernas inflytande reduceras till frågor som hur ofta man ska ha klassråd eller om elevrådet ska få yttra sig om förslaget till skolbudget. Men frågan om elevernas möjligheter till delaktighet griper in i det mesta i skolan. Den handlar först och främst om hur undervisningen bedrivs, och vilken kontroll över det egna lärandet som eleverna har. Det innebär att det inte finns någon enkel lösning, som i ett slag skulle vända ett litet inflytande för elever- na till ett stort inflytande. Elevernas möjligheter till delaktighet och ansvar är i stället beroende av den pedagogiska utveckling som sker på lång sikt, och som i huvudsak initieras och drivs av lärare och skol- ledare. Erfarenheten har varit att sådana förändringar går ganska långsamt. Det finns många forskare som har belyst detta. En av dem är , som har skildrat Skolsverige – 1975 i sex volymer. I den avslutande delen, som kom ut , summe- rar han resultatet av reformer. 51 Han beskriver de väldiga organi- sationsmässiga förändringar som har skett. Det gäller bl.a. införandet av den nioåriga och hopslagningen av gymnasiet, yrkes- skolan och till en integrerad gymnasieskola. Reformmålen har i stort sett uppnåtts, skriver han. Men det finns ett mål som man har misslyckats med: förnyelsen av skolans inre arbete. 52 använder begreppet fyrkanter för att beteckna grundläggande möns- ter i skolans verksamhet som hindrar en utveckling av det inre arbetet. Ämnet, lektionen, läroboken och veckoschemat är några av dessa fyrkanter, som han anser att det skulle behövas pedagogiska koföt- ter för att bryta upp. Flera invändningar kan göras mot beskrivning. Han har ett övergripande perspektiv, generaliserar starkt, ser på skolan på ett stort avstånd, b ygger på studier som bara gick osv. Ändå säger den någonting väsentligt om den långsamma förändrings- processen. I den kursutformade gymnasieskolan har de stora möjligheterna att göra individuella val, liksom utbudet av lokala kurser, ibland inneburit 51Marklund, S. (1989): 3KOLSVERIGE $EL 2ULLANDE REFORM, , och Utbildningsförlaget. 52A.a., s. 469. att elevernas veckoschema kan vara ännu mer sönderhackat och studieovänligt än det var före den senaste gymnasiereformen. Att konstatera att förändringar av grundmönstren i undervisningen tar , innebär inte en kritik av lärarna. Skolan i ett samhälle som det svenska har många olika funktioner, varav en del kan vara svåra att tillgodose . Det är ett komplext system som innehåller flera grundläggande målkonflikter. För lärarna gäller det att balansera olika intressen, och inte minst att se till att det finns en viss stadga och kon- tinuitet i verksamheten. Det är en krävande uppgift att klara av en så- dan balansgång och att se till att den dagliga undervisningen med ett 30-tal barn eller ungdomar fungerar. Lärarnas situation i dagens skola påverkas i hög grad av de snabba samhällsförändringarna, som bl.a. innebär att ungdomarnas socialisa- tion går till på ett annat sätt än . 2 om skola i ny tid för vi ett betydligt mer nyanserat resonemang om lärarnas roll i skolans utveckling än vad utrymmet här tillåter. Det avgörande är att man måste förstå hur kraven på lärare ser ut i den konkreta skolpraktiken. Läraren ska kunna svara mot ständiga och skiftande behov och krav. Hon ska kunna fatta ett stort antal beslut nästan utan betänketid och kunna hålla fast i en ordnande princip för undervisningen så att det fungerar i klassrummet osv. Det är viktigt att påpeka att det tar tid för både lärare och elever att vänja sig vid nya inflytandeformer, och att komma underfund med hur man får ut så mycket som möjligt av dem. När en grupp elever får en verklig möjlighet att fatta beslut om kursinnehåll och arbetets upplägg- ning, behövs det vanligen mycket diskussion innan man kan sätta igång. Medlemmarna i gruppen kan till att börja med ha starkt diverge- rande åsikter om vad som är viktigt att studera och vilka studieformer som är de bästa. I elevernas ögon har lärarna stor makt; eleverna ser att lärarens be- slut och sätt att bedriva undervisningen har en stor betydelse för hur det är på lektionerna. Det finns många lärare som bestämt anser att de nästan inte har någon makt alls. De blir inte tillfrågade på allvar när skolledningen fattar beslut, de pressas av kommunens ekonomiska nedskärningar, de kämpar för att alla elever ska klara kursplanernas uppnåendemål osv. Lärarna måste vara delaktiga i skolans hela verk- samhet, och känna att de verkligen kan vara med och påverka vad som sker, för att de ska vara beredda att släppa in eleverna i planeringen av undervisningen. Tillspetsat kan man säga att det flerstämmiga klass- rummet förutsätter ett flerstämmigt personalrum. Det är en vanlig uppfattning att maktens summa är . För att en person eller en grupp ska få mer makt, måste en annan släppa ifrån sig makt. En annan idé är att maktens summa INTE är , utan att den totala makten faktiskt kan öka. Att detta senare skulle kunna gälla i en skola, verkar troligt särskilt om man betraktar makt som en kapa- citet eller kompetens, ett slags förmåga att utveckla en verksamhet så att den fungerar på en högre nivå. Om man tillämpar denna idé på re- sonemanget ovan om eleverna och lärarna, kan man se en möjlighet att dessa tillsammans ökar sin makt, men är det inte i så fall rektorn som förlorar makt? Så behöver det inte vara. Med aktiva och delaktiga lära- re och elever, som känner att de har ett stort inflytande, bör skolan som HELHET kunna bli starkare i kraft av att dess resultat blir bättre. Lärare fattar en mängd beslut som har etiska dimensioner. I en avhand- ling har lagt tyngdpunkten på relationen mellan lärare och elever. 53 Hon intresserar sig för hur lärare hanterar värden som är viktiga i förhållande till andra i medmänskliga relationer och hur dessa värden får sin yrkesspecifika tillämpning i skolan. Colnerud refererar till forskning som pe- kar på att det finns många inneboende konflikter i läraryrket. Lärarna står i en korseld av motstridiga krafter. För att komma åt vilka etiska frågor som är viktiga för dem tog hon hjälp av ett hundratal lärare i . Lärarna fick beskriva en situation som de tyckte var svår att hantera ur moralisk eller etisk synpunkt. Colnerud intervjuade också ett antal lärare som bl.a. fick ta ställning till fyra skisserade, etiska kon- fliktsituationer. Ett intressant resultat av dessa studier var vad lärarna såg när det gäller etiska dilemman i relation till eleverna. Lärarna i undersök- ningarna var nämligen inte medvetna om att deras beslut skulle kunna komma i konflikt med den s.k. autonomiprincipen. Denna princip inne- bär att människan är fri att bestämma över sig själv och sin sak så länge det inte skadar någon annan. Barns och ungdomars rätt till medbestämmande är villkorlig, efter- som vuxna har rätt att bestämma över barn och ungdomar i frågor som de inte själva kan avgöra följderna av. Colnerud anser att skolplikten och beslut om utbildningens innehåll innebär att den här rätten kompli- ceras ytterligare för barn och ungdomar i deras roll som elever. Skolan vilar på en tradition av disciplinering som inte är avsedd att ge utrym- me för individens egen vilja och personliga utveckling, skriver hon. 53 Colnerud, G. (1995): %TIK OCH PRAKTIK I L¤RARYRKET %N EMPIRISK STUDIE AV L¤RARES YRKESETISKA KONFLIKTER I , , HLS Förlag. SOU 1997:121 %LEVERNAS INFLYTANDE 103 Lärarna i Colneruds undersökning talar om att de i större utsträck- ning än tidigare låter eleverna planera sitt arbete. De motiverar elever- nas ökade inflytande framför allt med effektivitetsskäl. Att eleverna är egna individer med rätt till självbestämmande i sitt dagliga arbete an- vänds inte som ett argument. Colneruds forskning tyder på att självbestämmande som moralisk princip har en liten relevans för lärarna i deras relation till eleverna. Lärare tycks inte se frågor om självbestämmande som något problem och diskuterar dem inte som professionella ställningstaganden. Deras handlande i situationer som rör autonomiprincipen styrs av för-givet- taganden och omedvetna beslut. Man kan fråga sig varför det är så här. En tänkbar anledning kan va- ra att skolan – som många andra organisationer av liknande slag – har svårt att förhålla sig till individer. Autonomiprincipen gäller den EN SKILDA människan, och talar om barnets rättighe- ter, alltså barn i singularis. För skolan, och för lärarna, är det lättare att se grupper av elever, t.ex. basgrupper, klasser och arbetsenheter. En lärare har vanligen många elever. Det är på mängdnivån som organisa- tionsproblemen tornar upp sig. Colnerud anser att hennes undersökning ger underlag för att pro- blematisera på vilken grund som lärarnas mandat att bestämma över eleverna egentligen vilar. En utgångspunkt för en sådan prövning, bör kunna vara konvention om barnets rättigheter, som antogs av generalförsamlingen 1989. 54 Barnombudsmannen55 lyfter sär- skilt fram följande punkt i konventionen: Konventionsstaterna skall tillförsäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid bar- nets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. [Artikel 12, punkt 1] Detta är en av grundstenarna i och den bör ges en vid tolkning, anser barnombudsmannen. Artikeln är inte begränsad till barnets rent personliga förhållanden, utan ska ses som en uppmaning att utforma samhället så att även unga människor får makt. Tolkad på det sättet ger artikel 12 ett starkt stöd för barn och ungdomars inflytan- de i beslutsprocesserna i samhället, skriver ombudsmannen. ratificerades av , men tycks fortfarande vara lite känd. gjorde barnombudsman- nen en undersökning för att se vad kommunerna hade gjort för att öka 54Utrikesdepartementet (1990): Mänskliga rättigheter. Konventionen om barnets rät- tigheter, , i 5$ INFORMERAR 1990:6. 55Barnombudsmannen (1995): 0¥ SPANING EFTER %N KOMMUNSTU kunskaperna om konventionen. Det var av kommuner- na som hade genomfört någon form av informationsinsats på central nivå i kommunen. Det visade sig vara sällsynt att kommunerna ut- tryckligen hänvisar till i policydokument som hand- lar om barn- och ungdomsfrågor. De allra flesta kommunerna i under- sökningen ville emellertid få stöd i form av information, goda exempel och liknande för att förbättra sitt arbete med konventionen. Det är tro- ligt att uppmärksamheten i medierna kring konventionen, liksom kom- munernas information, har gjort att den är mer känd än den var . 6ART V¤NDER SIG ELEVERNA N¤R DE HAR PROBLEM presenterade 1995 en undersökning som b ygger på omfat- tande intervjuer med 143 elever som hade avbrutit sina studier i gym- nasieskolan eller valt mindre studiekurs.56 Undersökningen hade ett annat fokus än vad som har dominerat i studier av avhopp. Man ville i första hand ta reda på om skolans sätt att fungera hade haft nå- gon betydelse för elevernas beslut – vilka brister i systemet som hade spelat in. Tidigare undersökningar har i stället vanligen utgått ifrån att orsakerna till elevernas svårigheter finns hos dem själva eller att ele- vernas problem bottnar i sådant som skolan inte råder över såsom för- kunskaper, motivation, studieval, föräldrarnas sociala förhållanden m.m. Av de intervjuade ungdomarna var det 84 som avbröt sina gymna- siestudier. De uppger genomgående att skälen till avhoppen fanns i undervisningssituationen och framför allt i elevens bristande möjlig- heter att ha inflytande över sitt eget lärande. Begreppet skoltrötthet används ofta av skolpersonalen men även av elever- na själva. Vid början av intervjuerna anger många elever att de är skoltröt- ta. Hur definierar då ungdomarna skoltrötthet? Från början ofta som en brist hos dem själva, nämligen att de inte klarar av eller orkar med skolan. När de sedan försöker beskriva skoltröttheten säger de att de är trötta på skolan för att de måste sitta stilla och lyssna på läraren som oftast undervi- sar ur en bok timme ut och år in. De tycker inte att de lär sig något viktigt eller användbart. Detta leder till att de inte går på lektionerna och därför kommer efter och till slut ger de upp. Trots att elevernas berättelser visar att deras problem fanns i den peda- gogiska praktiken, var det bara en fjärdedel av eleverna som tog upp 56 (1995): 3TUDIEAVBROTT OCH MINDRE STUDIEKURS I GYMNASIESKOLAN, Skolver- kets rapport nummer 85, , . sina problem med lärarna. Det vanliga var att eleverna hänvisades till syokonsulenten; denna kontakt beskrivs emellertid i flertalet fall som negativ, framför allt av flickorna. Det var endast enstaka ungdomar som hade haft kontakt med rektorn, kuratorn eller skolsköterskan före studieavbrottet. Ingen av de intervjuade eleverna berättade om några möten där lärare och annan personal tillsammans hade diskuterat med eleven om olika lösningar. Rapportförfattarna konstaterar att skolan bemötte problemet som en brist hos individen, medan ungdomarna upplevde att problemet var faktorer i skolan, bl.a. undervisningen, lära- ren, skolmiljön och skolans regler. En enkätundersökning från /94 med ett representativt urval elever i gymnasieskolan och (årskurs 7–9) visade bl.a. att när en elev får problem, som har med skolan att göra, vänder hon eller han sig oftast och lättast till föräldrarna, kompisarna och klasskamraterna.57 Undersökningen visade att bara hälften av eleverna anser att de skulle kunna vända sig till en lärare med problem som har med skolan att göra. Vårt delbetänkande handlade till största delen om elevernas inflytande över det egna lärandet. Vi slog fast att elevernas rättsliga ställning i skolan är svag. Även om elevinflytandet finns inskrivet i skollagen och läroplanerna fungerar det inte särskilt väl i praktiken. För att stärka elevernas ställning och markera att de är kompe- tenta att ta ett större ansvar i skolan lade vi fram några förslag som rör elevernas formella inflytande. Vi föreslog att den s.k. portalparagrafen i skollagens första kapitel skulle omarbetas med ett tydligare elevperspektiv. Vi föreslog vidare en skärpning av skrivningen i tredje kapitlet grundskoleförordningen, som stadgar att varje klass eller undervisningsgrupp ska ges tillfälle att tillsammans med läraren behandla frågor som är av gemensamt intresse för eleverna. Motsvarande formulering borde också föras in i gymna- sieförordningen och ersätta den nuvarande bestämmelsen om klassråd. Vi föreslog också att det i läroplanerna skulle läggas ett särskilt ansvar på rektorn för att skolans undervisnings- och beslutsformer utvecklas på ett sådant sätt att eleverna får ett verkligt inflytande. 57 (1994): !TTITYDER TILL SKOLAN SKOLBILDSUNDERS¶KNINGEN , Skolver- kets rapport nummer 72, , . Urvalet bestod av 1 918 perso- ner, varav svarade. När det gäller gymnasieskolan föreslog vi att en möjlighet skulle öppnas för kommunerna och landstingen att anordna en försöksverk- samhet, där en rad beslutsfunktioner, som ligger på styrelsen för utbildningen eller på rektorn för en skola, får överlåtas till en lokal sty- relse, i vilken eleverna är i majoritet. Förslagen rörde den formella sidan av elevernas inflytande. Vi anser emellertid att det finns ett samband mellan detta och elevernas infor- mella inflytande. Genom att föreslå att eleverna i gymnasieskolan betros med att delta i viktiga beslut som gäller hela skolan, ville vi markera att vi anser att det är rimligt att de får inflytande också på de vardagsbeslut som gäller den löpande undervisningen. Sedan vi lämnade vårt delbetänkande har följande skett: Betänkandet har remissbehandlats, det har legat till grund för en proposition, har fattat beslut med anledning av propositionen och regeringen har utfärdat en förordning som reglerar försöksverk- samheten.58 Propositionen, riksdagsbeslutet och förordningen överens- stämmer i huvudsak med vad vi föreslog.