sou · GLB340 · 1998-01-01 00:00:00 — Vad gäller motionerna hänvisar utskottet till ett förslag från regeringen rörande arbetstiden som är att vänta . har också samlat och analyserat den tillgänliga forskningen som finns vad gäller övertidens påverkan på sysselsättningen. Kommittén anser att sambanden mellan övertidsb- gränsning och positiva sysselsättningseffekter måste göras med tydliga reservationer men kommittén framhåller det samhällsintresse som är kopplat till sysselsättningen. För att ge en kraftfull markering av dessa samhällsintressen föreslår att gränsen för övertidsuttaget sänks per arbetstagare och kalen- derår. föreslår att det blir möjligt att kvitta övertid mot kompensationsledighet, vilket enligt kommittén innebär att övertiden kan användas mer flexibelt. har tagit del av det material om den påverkan på sysselsättningen en arbetstidsförkortning och ett ytterli- gare begränsat övertdisuttag kan komma att få. menar att det inte klart kan visas att sysselsättningen skulle påverkas genom dessa åtgärder. Kommittén lämnar därför inget förslag när det gäller dessa frågor. Kommittén menar också att övriga förslag om hur arbetsti- den kan förläggas inte i första han är sysselsättningssskapande utan måste betraktas som förslag på hur såväl företagens flexibilitet som den enskildes välfärd kan höjas. Unga och arbete 147 Ett förslag som återkommer ofta under de rådslag som pågår i kom- mitténs regi och som också många tilltalas av enligt vår SCB- undersökning är tidigarelagd pensionering. Resonemanget går ofta ut på att det är rimligt att de äldre ger plats åt de yngre. LO har i en rapport föreslagit att staten bör undersöka i vil- ka former man kan öka möjligheterna att få ekonomiskt godtagbara villkor för en förtida pensionsavgång . Man ser en trepartsöverens- kommelse som en tänkbar lösning där staten och arbetsgivarna är med och finansierar förtida pensionsavgångar. LO vill vidare att personer som varit arbetslösa får en fortsatt inkomsttrygghet med bibehållen arbetslöshetskassa fram till pension- åldern. Å r infördes en regel som innebar att personer kunde få pension på rent arbetsmarknadsmässiga grun- der utan någon medicinsk diagnos. Arbetstagarare med tunga och krävande arbetsuppgifter, äldre arbetstagare som varit arbetslösa och personer som rationalisertas bort på grund av struk- turomvandling och teknisk förändring skulle omfattas av möjligheten. Studier visar att personer inte valde att förtidspensioneras framför att arbeta58. De som förtisdspensionerades var inte resursstarka personer med möjlighet att välja mellan förtidspension och arbete. Personer i farliga yrken och i krympande branscher fanns med i gruppen. Likaså särskilt utsatta grupper som ensamstående, lågutbildade och invand- rare tillhörde också de som främst förtidspensionerades. Det rörde sig således om personer som inte kunde hävda sig i konkurrensen med bättre utbildade och mer högprestrande. I de länder som har prövat en sänkt pensionsålder (, och ) för att minska arbetslösheten har detta inte inneburit att företagen har nyanställt. I stället har arbets- uppgifter i hög grad rationaliserats bort. I diskussionerna om en tidigarelagd pensionering har det framkommit att det finns en mycket ojämn åldersför- delning inom olika delar av den offentliga sektorn. Sektorn har vuxit kraftigt varför vissa åldersgrupper är kraftigt 57Att vända på stenar (LO 1996, rapport 1,projekt Ö S) 58Redovisade i Förtidspension-en arbetsmarknadspolitisk ventil? (SOU 1994:148) 148 Unga och arbete överrepresenterade inom fram för allt vårdområdet. En av effekterna av de kraftiga neddragningarna inom den offentliga sektorn är att personer med längre tids anställning blivit kvar på arbetsplatserna medan de senast anställda fått gå. Detta har inneburit dels att åldersfördelningen blivit ojämn, dels att unga fått svårt att få anställning eftersom nyrekryteringebhovet minskat. finns dessutom risk för rekryteringsproblem när stora åldersgrupper går i pension. Detta kan i sin tur få negativa effekter både på verksamheten och på lönebildningen. I den enskilda sektorn har man försökt lösa problemet med en sned åldersfördelning bland annat genom olika former av avtal- spensioneringar. Därmed är problemet inte lika stort för denna sektor. 8.2.2Egen utveckling med vikariat Andelen långtidsinskrivna unga ökar vid den offentliga arbetsförmed- lingen. Som kommittén beskrivit i kapitel tre löper dessa unga där- med större risk att hamna i en rundgång mellan kortare tillfälliga anställningar och arbetsmarknadsåtgärder. tyder den nuvarande utvecklingen på att den totala efterfrågan på arbetskraft knappast kommer att öka dramatiskt. Den framtida situationen på arbetsmarknaden ser därför inte ljus ut för dessa unga. Kommittén har i kapitel ett också pekat på arbetsmarkna- dens dynamik. Vi menar att trots att nettoefterfrågan inte kommer att öka nämnvärt sker stora förändringar på arbetsmarknaden även i lågkonjunkturer. Inte minst medverkar arbetskraftens ålderssamman- sättning till svängningar i arbetskraftsefterfrågan. Det innebär att det kommer att finns behov av ung arbetskraft. Detta måste de unga som är arbetslösa vara förberedda inför. De kunskaper de har från utbild- ning och tidigare arbetslivserfarenhet måste hållas aktuella. De som inte har tidigare arbetslivserfarenhet måste erövra denna för att kunna stiga in på arbetsmarknaden när behoven uppstår. Flera av de slutdokument som inkommit från de rådslag som kommittén initierat innehåller förslag om att öka ungas chanser att få Unga och arbete 149 relevant arbetslivserfarenhet genom att ge de som har arbete möjlig- het att ta tjänstledigt för egen utveckling med ersättning under förut- sättning att någon arbetslös ges möjlighet att arbeta . Ett liknande förslag lades fram i Krokig väg till vuxen (1996). Ungdomsstyrerelsen kallar förslaget för generations- kontrakt och tanken är som hos rådslagen att unga ska få menings- fulla vikariat på arbetsmarknaden som möjligheter ges för redan etablerade på arbetsmarknaden att bedriva kompletterande studier, etablera eget företag eller arbeta ideellt. Mot bakgrund av erfarenheter av hur förtidspensioneringar i andra länder påverkat sysselsättningen avstår kommittén från att föreslå sänkt pensionsålder generellt som ett sätt att minska arbetslösheten. Kommittén anser emellertid att tanken på olika former av generationsväxling där staten, arbetsgivaren och den enskilde arbetstagaren kommer överens om att arbetstagaren lämnar plats för en yngre arbetslös person, är principiellt tilltalande. Detta skulle kunna ske genom en förtida pensionering där arbetsgivaren förbinder sig att anställa en yngre person. För att undvika alltför stora kostnadsökningar och nå syftet att förbättra åldersfördelningen inom den offentliga sektorn bör möjligheterna till en tidigarelagd pensionering erbjudas och vara begränsad till den offentliga sektorn. Generationsväxling skulle också kunna ske genom att erbjuda de med arbete möjligheter till ett friår för aktiviteter som anses önskvärda ur ett samhälleligt perspektiv, t.ex. vidareutbildning, att starta eget eller allmännyttigt ideellt arbete. Arbetsgivaren skulle då förbinda sig att anställa en unga arbetslös person som vikarie som arbetstagaren får någon form av ersättning under friåret. Den unge kan sannolikt inte gå in och överta den lediges arbetsuppgifter men kan få andra arbetsuppgifter inom verksamhetsområdet. 150 Unga och arbete menar att möjligheterna att underlätta och stimulera olika former av generationsväxling skyndsamt bör utredas i syfte att få in unga på arbetsmarknaden och att underlätta en förbättrad åldersfördelning inom den offentliga sektorn. Förutsättningarna för och behoven av generationsväxling såväl vad avser tidigarelagd pensionering som möjligheterna till egen utveckling med vikariat. Utredningen bör särskilt analysera möjliga alternativa tillvägagångssätt, olika delsektorers behov av de ovan skisserade åtgärderna, finansiering, kostnader och kostnadsfördelning mellan arbetsgivare och försäkringssystem, ändamålsenliga åldersgränser samt ersättningar till den enskilde. Unga och arbete 151 9.1Ledamoten (). Jag reserverar mig härmed mot Ungdomspolitiska kommitténs slut- sats att det inte klart kan visas att sysselsättningen skulle påverkas av begränsat övertidsuttag eller en arbetstidförkortning. En arbetstidsförkortning till 6 timmars arbetsdag skulle ni- nebära fler jobb, även om det inte är tillräckligt många för att lösa arbetslösheten. Inom flera sektorer, t.ex. inom sjukvården, går det 152 Unga och arbete inte att rationalisera hur mycket som helst för att kompensera en arbetstidsförkortning. Undersökningar från flera europeiska länder visar dessutom att sysselsättningen ökar när man har sänkt arbetsti- den. Den främsta vinsten med en arbetstidsförkortning ligger dock i den välfärdsvinst vi kommer att göra. Både förtidspension- ringar och arbetsskador kommer att minska som jämställd- heten mellan könen blir bättre och människor får större möjlighet att utvecklas och att styra sina liv. ligger långt efter flera andra europeiska länder på deta område. För att få till stånd en arbetstidsförkortning krävs statligt stöd till försöksverksamhet. Jag reserverar mig mot de nedan angivna förslagen - och deras motiveringar - i delbetänkandet. På varje punkt motiverar jag min reservation. Men jag vill inledningsvis framhålla att grunden för mina ställningstaganden till kommittémajoritetens resonemang och förslag utgörs av den principiella syn på arbetsliv och arbetsmarknad som formuleras i ett särskilt yttrande (undertecknat av mig, , , och ) och de politiska slutsatser som kan dras utifrån detta. För att lösa dagens arbetslöshetskris måste det svenska sam- hällssystemet förnyas i grunden. En bidragande orsak till dagens problem är den grundtro som byggde det gamla och havererande systemet. Nämligen att politiken och politiker kan skapa välfärd. Så är inte fallet. Politik kan på sin höjd fördela välfärd. Men välståndet måste skapas innan det fördelas - och det kan bara människor göra. Fria människor, enskilda och i samverkan. Vad politiken kan göra är att antingen underlätta eller försvåra mänskligt skapande och mänsk- lig växt. Unga och arbete 153 I försvårar politiken skapandet av nytt välstånd. En förändring måste därför ta sin utgångspunkt i behovet att ge människor kontrollen och beslutanderätten över sin egen tillvaro. Ä ven om det innebär att man väljer att arbeta på andra sätt än vad politiker och fackpampar tycker är rimligt. Vad behöver är mer av enskilda människors förkovran, företagsamhet, initiativkraft och utveckling. Politiken måste riva de hinder som finns mot att detta kan ske i den utsträckning som är nödvändig och önskvärd. Och hindren återfinns inte - vilket intrycket ges vid en eg- nomläsning av komittémajoritetens förslag - i detaljerna i det gamla systemet; dvs sättet att fördela pengar mellan myndigheter och metoderna att förvalta en enhetsmodell lika för alla. Hindren ligger i systemet som sådant. I de mekanismer som t ex gör att den offentliga sektorn lägger beslag på merparten av pengarna i samhället och utgår ifrån att alla måste arbeta på samma sätt. För det går att helt pressa tillbaka arbetslösheten och skapa arbete åt alla. Det finns oändliga idéer och behov som kan bli till jobb. Politikens uppgift är att underlätta för alla oss medborgare att skapa. Med hänvisning till detta och det gemensamma yttrandet va- seende principresonemangen, övergår jag härmed till att kommentera resonemang och förslag fr o m kapitel 4 och framåt. Kommittémajoriteten tycks ha en tro på organisatoriska justeringar inom skolan som enligt min mening är överdriven. Det är inte för lite praktik och för dålig syo-verksamhet som försvårar inträdet på arbetsmarknaden. Vad det i verkligheten handlar om är att dagens fyrkantiga kollektivavtal och anställningsregler gör det relativt dyrt att anställa unga människor. Och att skattetrycket nästan helt har utplånat s k lågproduktiva arbeten inom bl a serviceområdet som en väg till etablering i arbetslivet. 154 Unga och arbete Jag reserverar mig på detta område mot förslaget om en tredje termin med praktik i gymnasieskolan samt mot förslaget om utveckling av studie- och yrkesvägledningen. Dessa förslag kommer enligt min mening inte att göra någon skillnad. Och vad gäller den tredje terminen så är inte problemet att den formella skolgången är för kort. Kommittémajoritetens argumentation för dessa två förslag är också mycket tunn. Vad som behövs är inte ytterligare byråkratiska finesser utan en bättre funge- rande arbetsmarknad med fler vägar in. Den föreslagna lärlingsutbild- ningen är ett bra och konkret sätt att bidra till en enklare övergångs- process mellan formell utbildning och arbete. Och skapa fler vägar in i arbetslivet. Inom detta avsnitt delar jag inte heller kommittémajoritetens resonemang om det önskvärda i en ökad bidragsdel i studiemedlen. Belöningen för studier och kunskapsutveckling ska komma i form av möjlighet till en avsevärt högre lön och rimligare marginalskatter. Inte genom bidrag bl a från dem som inte valt att själva studera. Administrationen av studiemedlen bör helt föras över från staten till privata kreditinstitut med staten som garant för lånen. Skuldräntorna för studielån bör vara avdragsgilla. CSN kan helt avvecklas. Möjlig- heten för skattefritt sparande i s k utbildningskonton bör öppnas, för både barn och vuxna. Därmed torde bättre långsiktiga villkor kunna skapas såväl för högskolestudier som för andra former av lärande. 9.2.2Statliga insatser till unga arbetslösa På detta område vill jag framhålla att förändrade regler för utbetalning av olika slags arbetsmarknadspolitiska stödformer tillfäl- ligt kan lindra effekten av en hög arbetslöshet bland unga. Olika medel kan användas mer effektivt. Om de försöksverksamheter som kommittén resonerar om och föreslår kan medföra en sådan effektiv- sering så har de givetvis ett värde. Men förslagen åstadkommer inte några förbättringar i villkoren för hur riktiga arbeten kan skapas. Utan bakgrund i form av en politik som ger förutsättningar för fler jobb, kommer nya eller reformerade stödformer inte att få någon Unga och arbete 155 Målet är ju att så få som möjligt ska behöva vara beroende av arbetsmarknadspolitiska stöd. Parallellt med en reformering av arbetsmarknadens regler och en sänkning av skatten på arbete och företagande borde AMS helt läggas ner. Förutsättningarna för en privatisering av hela arbets- löshetsförsäkringen bör undersökas. Detta skulle leda till tydligare ansvarsförhållanden och därmed att fler aktörer - enskilda försäk- ringsgivare, fristående a-kassor etc - involverades i arbetet med att korta arbetslöshetsperioderna och att drivkrafterna för sådana insat- ser förstärktes. Vi skulle därmed kunna få se fler vägar och fler konkurrerande sätt att hjälpa arbetslösa in i nya arbeten eller utbild- ningar. Kvarvarande offentliga arbetsmarknadspolitiska insatser torde helt kunna kanaliseras via kommunerna. Inom detta avsnitt förs ett resonemang om att informationen kring kooperativ verksamhet måste förbättras. Det är möjligt. Men jag ser det inte som någon angelägen politisk uppgift att påpeka eller ens bidra till detta. Politikens uppgift är att förbättra villkoren för företagande allmänt. Däremot är det en fråga för den enskilde företagaren att välja form för företagandet utifrån den egna situtationen och affärs- idén. Statliga utredningar och riksdagsbeslut har inget med det att göra. Därför reserverar jag mig mot det i och för sig något oprecis- rade förslaget om att göra särskilda insatser för att öka rådgivning- en om den kooperativa företagsformen. Ö vrig rådgivning kring företagande kan och bör utföras fri- stående från statsmakten, t ex via näringslivets egna organisationer och nätverk. 156 Unga och arbete Avsnittet i delbetänkandet innehåller en översiktlig genomgång av olika bidragssystem som ger stöd vid främst arbetslöshet och studier. Här måste det tydligt framhållas - tydligare än vad som emellanåt görs i delbetänkandet - att den övergripande politiska ambitionen ska vara att så få som möjlighet ska behöva bidrag för sin försörjning. Istället för att utreda nya bidrag och ägna en massa kraft åt samordningen av gamla borde - i avvaktan på en total avreglering av hela arbetsmarknaden - insatser med avregleringsprofil kunna göras direkt för att underlätta unga människors inträde i arbetslivet. T ex skulle ett slags regleringsundantag införas för alla mellan exempelvis 18 och , så att personer i denna ålder som inträder i arbetslivet kan göra det utan att behöva vara underkastade gällande arbetsrätt och kollektivavtal. Så skulle de unga ges möjlighet att först vandra på vägen mot en arbetsmarknad baserad på individuella avtal. Därmed skulle behovet av olika former av bidrag minska dramatiskt för alla unga. Kommittémajoritetens förslag i avsnittet avser emellertid - enligt kommitténs tilläggsdirektiv - bostadsbidrget för unga. Systemet för olika slags bostadsstöd måste ses mot bak- grund av dels den orimligt höga skattebelastningen på barnfamiljs- och låglönehushåll, dels att det är svårt - i huvudsak p g a regel- och subventionsdjungeln inom bostadssektorn - att få tag i små och billiga bostäder i . Bostadsbidraget medverkar till att fördröja utvecklingen mot en sund och rörlig bostadsmarknad. Männniskor tar bidragen för givna vid beslutet att ingå hyreskontrakt. Prisbilden förvrängs vilket ytterst får som konsekvens att bostadsbeståndet inte motsvarar människors verkliga önskemål och betalningsvilja. Därmed riskerar behovet av nya subventioner och bidragsprogram öka ytterligare, vilket ytterligare försämrar bostadsmarknadens sätt att fungera osv. Bättre än att trixa med ändrade villkor för bostadsbidragen vore således att möjliggöra för en verklig bostadsmarknad att växa fram. Där människors efterfrågan - inte politiska planer - tillåts styra byggande och boende. Och där skatterna är så låga att heltidsarb- tande kan leva på sin egen lön. Också efter det att hyran har betalats. Här reserverar jag mig således till förmån för att bostads- bidragen helt avskaffas - till att börja med för hushåll utan barn, men för alla. Besparingen kan användas till att delfinansiera skattelättnader för främst låginkomsttagare. Eventuella behov av stöd Unga och arbete 157 för att kunna betala hyran - trots förändringar i beskattningen och i bostadspolitiken - bör täckas via socialbidragssytemet. För att underlätta situationen för studerande borde politiken inriktas på att uppmuntra ansträngningar att förtjäna sitt eget uppe- hälle genom arbete vid sidan av studierna. Sålunda borde fribelopps- gränsen inom dagens studiemedel höjas eller helt avskaffas. Arbetsin- komster vid sidan av studier borde kunna göras skattefria. Tar staten mindre ifrån människor behöver den inte ge så mycket bidrag tillbaka till samma personer. Det gäller såväl för unga som för gamla. 9.2.5Fler i arbete - fler unga i arbete Kommittémajoriteten har, enligt min uppfattning, alltför okritiskt tagit intryck av idéerna om att enhetliga och centralt beslu- tade förändringar av arbetstidens längd och pensionsåldern skulle kunna förbättra situationen på arbetsmarknaden. Sådana idéer utgår från det gamla industrisamhällets syn på arbete som något enhetligt, där människor enkelt kan bytas ut mot varandra. Och att antalet arbeten nu har tagit slut. Så är det inte. Arbeten tar aldrig slut eftersom människans behov är oändliga. Vad som däremot har tagit slut i och stora delar av , är möjligheten att omsätta behov och idéer i form av nya jobb. Bl a genom höga skatter och stelbenta anställnings- regler. Därmed är det återigen dessa problem som ska lösas. Detta ska politiken bidra till. Däremot ska den inte reglera när och hur människor arbetar. En fri, mer rörlig och varierad arbetsmarknad - så som bl a beskrivits ovan och i det särskilda yttrandet - bygger på rakt motsatta förutsättningar. Nämligen att arbetstiden ska kunna variera beroende på uppgift och situation. Mellan olika människor och mellan olika perioder i livet. På en sådan arbetsmarknad finns det plats för alla - unga, medelålders och gamla - som vill göra en insats. Med ett nytt pen- sionssystem byggt på enskilt sparande istället för statliga utbetalning- ar via budgeten, kunde förutsättningar skapas för den enskilde att 158 Unga och arbete själv välja pensionsålder eller olika former av deltidspensionering, förutsatt att sparandet täcker en minimistandard under resten av livet. är ett land där denna flexibilitet finns. Vi svenskar borde också få den möjligheten som utvecklingen av arbetslivet och den egna förmågan till ansvarstagande faktiskt ger. Kommittémajoritetens resonemang om att öka förtidspen- sioneringarna inom offentliga sektorn låser oss bara hårdare vid den gamla struktur som skapat våra problem. I många sammanhang har det påpekats att vi har vi haft för mycket - inte för lite - av förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl som ett sätt att dölja effekten av att politiken försämrat människors möjligheter att kunna få och byta arbete. Visst finns det - och kommer det att finnas - arbeten som är tunga och slitsamma, både fysiskt och psykiskt, och som människor har svårt att ta sig ur. Men detta beror, enligt min mening, återigen på de små möjligheterna att vandra från och till olika anställningar och projekt, snarare än på frånvaron av politiska arrangemang för att hjälpa människor med något som politiken med den andra handen försvårar. Bättre villkor för sparande - både för medarbetaren och arbetsgivaren - i olika former av kompetensförsäkringar och utbild- ningkonton är, vid sidan av avregleringen, ett bättre sätt att främja rörlighet bort från slitsamma och monotona jobb. Därför att en sådan politik bygger på människans rätt och ansvar att själv bestämma över villkoren i sitt arbetsliv och yrkeskarriär. Den dag då en generationsväxling behövs inom offentliga sektorn kommer den att kunna lösas på samma sätt som på andra arbetsplatser. Dvs att en äldre person slutar av egen vilja eller för att gå i pension och att en annan person - förmodligen en yngre - na- ställs. Utan inblandning av särskilda politiska eller byråkratiska arrangemang. Det är inte en politisk uppgift att utpeka en person som lämplig att gå från ett jobb , mot sin vilja. Arbetslivet behö- ver inte vara ett nollsummespel där den enes anställning blir den andres arbetslöshet. Tvärtom kan en politik med den inriktning jag förordar möjliggöra för alla som vill och kan arbeta att också göra det. Istället för att pröva nya enhetliga, byråkratiska arrange- mang för att bolla människor mellan olika kolumner i arbetslöshet- statistiken, borde vi pröva en politik som gör det lättare att skapa fler och nya jobb. Unga och arbete 159 Att politiskt dirigera generationsväxlingar i arbetslivet ge- nom att en äldre medarbetare slutar för att försörjas av det offentliga mot att en yngre person plockas in på samma tjänst, bygger också vidare på synen att unga är en utsatt grupp som måste hjälpas in i olika politiskt konstruerade anställningsformer. Och att tillväxten av nya jobb kommer att vara mycket begränsad (vilket sägs uttryckligen av kommittémajoriteten i dess förutsägelse om att nettoefterfrågan på arbete inte kommer att öka). Men så kommer det bara att vara om man antar - som kommittémajoriteten dessvärre gör - att arbetsmarknaden ska fungera så stelbent som den gör . Detta är, som sagt, inte min uppfattning, varför jag reserverar mig mot förslaget om att utreda olika former av politiskt dirigerade modeller för s k generationsväxling. Istället för nya utredningar av hur arbetslösheten ska förde- las måste politiken koncentrera kraft och resurser på hur arbetslös- heten ska bekämpas. På denna punkt finns idéerna och förslagen. behövs bara en politisk vilja till verkliga förändringar. Jag beklagar att kommittémajoriteten inte förmått visa en sådan vilja. Reservation mot förslaget under punkt 8.2