sou · GLB339d2 · 1998-01-01 00:00:00 — De föreslagna bestämmelserna motsvarar och ersätter de regler som finns i 1–13, 15–20 och 22–25 §§ datalagen. I datalagen finns emellertid också vissa andra regler som inte har ett sådant samband med persondataskyddet att de bör finnas i en ny persondatalag. Det gäller reglerna om N viss dokumentationsskyldighet för myndigheter som använder automa- tisk databehandling vid ärendehandläggning (14 §), N straff för dataintrång (21 §) och N det statliga person- och adressregistret (26–28 §§). Dessa regler bör föras över till annan lagstiftning. I 14 § datalagen finns en regel om viss dokumentationsskyldighet för myndigheter. Om en myndighet för handläggningen av mål eller ärende använder sig av upptagning för automatisk databehandling, skall upptag- ningen tillföras handlingarna i målet eller ärendet i läsbar form, om inte särskilda skäl föranleder annat. 462 Regler i datalagen som bör flyttas till andra lagar SOU 1997: 39 ansåg att en regel av sådan innebörd får anses höra mera hemma i 15 kap. sekretesslagen än i en ny datalag.342 IT-utred- ningen ansåg å sin sida visserligen att regeln borde upphävas såsom över- flödig, men anförde att ett upphävande borde kombineras med betydande informationsinsatser.343 Vi anser för egen del att det är bäst att behålla en uttrycklig regel av nu avsedd innebörd; därmed slipper man bl.a. lägga ned pengar på att infor- mera om att ett borttagande inte innebär någon saklig ändring. Vi anser vidare i likhet med att regeln bör placeras i 15 kap. sekretesslagen. I avsnitt 21.4.3 berörs närmare våra förslag rörande reglerna i 15 kap. sekretesslagen, inklusive den nu aktuella regeln. I 21 § datalagen finns en bestämmelse om straff för dataintrång. Da- tastraffrättsutredningen har redan föreslagit att den bestämmelsen förs över till brottsbalken.344 Vi instämmer i det förslaget. 13.4Det statliga person- och adressregistret I 26–28 §§ datalagen finns bestämmelser om det statliga person- och adressregistret (SPAR). Dessa bestämmelser kan – tillsammans med en an- knytande förordning i ämnet – sägas utgöra en särskild registerförfattning som har tagits in i den i övrigt generella datalagen. Enligt vår mening bör de nu aktuella bestämmelserna brytas ut ur den generella persondataskyddslagstiftningen och placeras i en särskild regis- terförfattning. Mot bakgrund av att alla särskilda registerförfattningar torde behöva ses över före ikraftträdandet av en ny persondatalag och att en översyn av dessa författningar inte kan anses ingå i vårt uppdrag (se avsnitt 8.2.1), lämnar vi inte något utarbetat förslag till särskild registerförfattning 342Se SOU 1993:10 s. 468. 343Se SOU 1996:40 s. 264. 344Se SOU 1992:110, särskilt s. 182 ff. Frågan bereds inom Justitie- departementet. SOU 1997: 39 Regler i datalagen som bör flyttas till andra lagar 463 för SPAR, lika litet som till andra registerförfattningar. Eftersom det är fråga om bestämmelser som ingår i datalagen har vi emellertid ansett oss böra lämna synpunkter på förhållandet mellan SPAR och EG-direkti- vet. Vid den praktiska tillämpningen av datalagen tilldrog sig redan tidigt förekomsten av s.k. befolkningsregister särskild uppmärksamhet. Datala- gen i dess ursprungliga lydelse reglerade inte särskilt tillåtligheten av re- gister som upptar stora delar av befolkningen inom hela riket eller delar av det. Datainspektionen var emellertid från början restriktiv och iakttog den principen att ingen, vare sig en myndighet eller ett företag, borde ha fler personer registrerade än vad som överensstämde med registrets ändamål. För företagens och organisationernas del innebar synsättet att endast per- soner som redan var kunder, anställda eller medlemmar eller som frivilligt medgett registrering fick registreras. Sedan regeringen i ett besvärsärende underkänt Datainspektionens dåvarande praxis blev frågan föremål för lag- stiftning. intog ståndpunkten att inga personregister som fördes med automatisk databehandling borde få innehålla uppgifter om andra fy- siska personer än som svarade mot myndigheternas eller organisationernas arbetsuppgifter eller verksamhetsområden. Det ansågs naturligt att ställa upp den presumtionen att den som bedriver en viss verksamhet saknar an- ledning att registrera alla eller ett betydande antal av de personer som är bosatta inom riket eller ett visst område. Det antogs vidare, att om ett centralt statligt personregister för registeraktualisering, personnummersätt- ning, personnummerkontroll och urvalsdragning inrättades, så skulle vissa befolkningsregister bli obehövliga eller kunna inskränkas till sitt innehåll. beslöt inrättande av SPAR och antog en ny paragraf, 3 a §, i datalagen. Enligt den nuvarande lydelsen av denna paragraf får tillstånd att inrätta och föra personregister som omfattar andra än med- lemmar, anställda eller kunder hos den registeransvarige eller personer som har annan därmed jämställd anknytning till denne meddelas endast om särskilda skäl föreligger. I datalagen infördes vidare, dock först , i 26–28 §§ särskilda bestämmelser om SPAR. Statens person- och adressregisternämnd () är huvud- man och registeransvarig myndighet för SPAR. Drift och marknadsföring av SPAR sköts av . SPAR får an- vändas av såväl enskilda som myndigheter. Uppgifterna i SPAR hämtas från skatteförvaltningens register. Utlämnande från SPAR är avgiftsbelagt. (Fi 1996:06) överväger hur vissa centrala databasers tillgänglighet, service och kvalitet skall förbättras 464 Regler i datalagen som bör flyttas till andra lagar SOU 1997: 39 som uppgiftslämnandet effektiviseras, samhällets kostnader min- skas och integritets- och säkerhetsaspekter beaktas. Uppdraget omfattar bl.a. SPAR. När SPAR kom till ansågs ett särskilt register för det breda tillhanda- hållandet vara bäst från integritetssynpunkt. Huruvida detta är den bästa lösningen torde komma att ta ställning till. Alltjämt synes dock gälla att det från integritetssynpunkt inte torde vara önskvärt att ett flertal personregister över totalbefolkningen kommer till stånd. SPAR synes därjämte fungera väl och tillgodose de behov som finns. torde det inte ha funnits skäl att frukta tillkomsten av privata register över totalbefolkningen. Tekniska skäl har hindrat en sådan utveck- ling. Läget är nu ett annat. Visserligen kan elektroniska uttag ur register inom det allmänna med tillämpning av de ändrade regler vi föreslår för offentlighetsprincipen förhindras genom en uttrycklig bestämmelse därom i en registerlag för SPAR eller andra stora register inom det allmänna. En- ligt offentlighetsprincipen måste dock de allmänna uppgifter som inte är sekretessbelagda lämnas ut på pappersmedier. Tekniken medger nu att så- dana pappersbaserade uppgifter skannas in på elektroniska medier med på- följd att tanken på privata register över totalbefolkningen är opraktisk. Tillkomsten av elektroniska register över totalbefolkningen kan därför bara förhindras i den mån EG-direktivet medger det. Ett ändamål enligt artikel 6 för insamling av personuppgifter skulle kunna sägas vara affärs- verksamhet för tillhandahållande av uppgifter om t.ex. namn eller adress rörande befolkningen i dess helhet till dem som har behov av sådana upp- gifter. Den bestämmelse som skulle kunna utgöra grund för upprättande av privata totalregister över befolkningen – ett offentligt sådant torde vara av allmänt intresse och därför kunna inrättas enligt punkten e i artikel 7 – är punkten f) i samma artikel, som anger att personuppgifter får behandlas om behandlingen är nödvändig för ändamål som rör berättigade intressen hos den registeransvarige eller hos den eller de tredje män till vilka uppgifterna har lämnats ut, utom när sådana intressen uppvägs av den registrerades in- tressen eller dennes grundläggande fri- och rättigheter som kräver skydd under artikel 1.1 (som särskilt innefattar rätten till privatliv). För många europeiska länder torde den omfattande svenska personregi- streringen framstå som främmande. Det säger sig själv att det knappast kan SOU 1997: 39 Regler i datalagen som bör flyttas till andra lagar 465 ha föresvävat direktivets upphovsmän att direktivet skulle framtvinga ett svenskt medgivande till att antalet sådana register väsentligt utvidgas. Enligt punkt 22 i ingressen till direktivet bör medlemsstaterna i sin lagstiftning eller genom andra bestämmelser som antas för att genomföra direktivet närmare ange de allmänna villkoren för att en behandling skall vara tillåten; särskilt artikel 5 jämförd med artiklarna 7 och 8 tillåter med- lemsstaterna att, oavsett de allmänna regler som gäller, ange särskilda vill- kor för behandlingen av uppgifter på särskilda områden och för de olika kategorier av uppgifter som behandlas i artikel 8. Enligt vår mening bör en avvägning enligt artikel 7 punkt f) med hän- syn till behovet av skydd för privatlivet leda till att antalet register över totalbefolkningen eller andra stora befolkningsgrupper begränsas så mycket som möjligt. Allas behov bör kunna tillgodoses av det eller de all- männa register som kan bli resultatet av arbete. Erforderlig konkurrens kan tillgodoses i samband med upphandlingen av driftansvariga för sådana register. Vi förordar att i en registerlag rörande befolkningsregister införs bestämmelser som står i samklang med 3 a och 26–28 §§ datalagen. Vi vill understryka att, i likhet med vad som gäller , sådana bestämmelser inte kan hindra utlämnande av person- uppgifter enligt offentlighetsprincipen.