sou · GLB3192d3 · 1998-01-01 00:00:00 — (1982), Papuan Languages of Oceania. (1961), Bilingualism and - an Educational Problem Illustrated by Results from a Swedish Dialect Area. Språkförändring och språkkontakt . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Internt motiverad språkförändring . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Språkkontakt som orsak till språkförändring . . . . . . . . . . . . . . . . . Historiskt ursprung samt utbredning i och världen . Historia: språksläktskap och språkkontakt . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Beteckningar, klassifikationer och geografisk utbredning . . . . . . . Konservativ och sammanflätad . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Skriftspråk och standardisering . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Romska grupper och dialekter i . . . . . . . . . . . . . . . . . Några anmärkningar om svenska romanidialekters ursprung Beräkningar av den romska populationens storlek och antalet Undervisning i och behov av språkbeskrivningar . Sammanfattning om i . Denna rapport redovisar ett uppdrag för at t undersöka ställning i . Uppdraget omfattar följand e frågor: 1.Hur länge har talats i ? 2.Vilka varieteter av talas i ? 3.Hur många talare har de olika varieteter av som talas i ? För att ge en bakgrund mot vilken svaren på dessa frågor kan tolkas inleds rapporten med en översikt av några grundläggande fakta om språk - förä ndring och språkkontakt. Denna bakgrund presenteras på s 1-9 . Därefter ges först en historisk översikt över forskningsläget vad gälle r ursprung och spridning över världen i skilda varieteter. n behandlas de nordiska och svenska förhållandena. Rapporten bygger huvudsakligen på publicerad internationell, nordisk och svensk litteratur om romska förhållanden och särskilt om . Källhänvisningarna är tämligen utförliga. Utöver den litteratur so m redovisas har vi använt information som vi fått i samtal med represen - tanter för Nordiska samt andra sa kkunniga, bl a , , och , . Innehållet i denna rapport bör ses mot bakgrund av att författarna inte själva har bedrivit forskning o m eller romska förhållande n utan här närmat sig de frågeställningar angående som uppdraget omfattar utifrån sin bakgrund som allmänlingvister och minoritetsspråksforskare. Rapporten innehåller även en bibliografi över litteratur om . Bibliografin omfattar en förteckning över existerande språkvetenskaplig litteratur om i , de viktigaste arbetena om i de övriga nordiska länderna, samt ett urval av relevant internationell språkvetenskaplig (och i några fall övrig) litteratur. Bibli ografin återfinns som appendix sist i rapporten (s 36). Eftersom hör till de språk som i högre grad än många andra språk kommit att förändras i olika riktningar, särskilt genom sin historisk a kontakt med ett stort antal andra språk, är frågor om språkkontakt oc h språkförändring särskilt relevanta i en diskussion om och dess varieteter. Alla språk förändras ständigt. Detta sker dels genom externt motiverad e förändringar, dvs genom att de är i kontakt med andra språk av vilka de blir påverkade i ordförråd, uttal, grammatisk struktur och sådant so m retoriska uttrycksmedel, dels genom förändringar som inte har si n bakgrund i kontakt med andra språk utan som sker spontant i de processer som språkanvändningen innebär , s k internt motiverade förändringar. Vi inleder med att kort beröra internt motiverad språkförändring för at t därefter närmare behandla språkförändring orsakad av språkkontakt. När det gäller ordförrådet förändras språk bl a av det skälet att talarna s uttrycksbehov förändras. Talare har under givna omständigheter behov av att tala om vissa företeelser. Förändringar som sker i et t samhälle innebär att nya företeelser behöver benämnas. Nya ord introduceras i språket för att beteckna dessa företeelser. sker detta genom att man uppfinner helt nya ord, men det är kanske vanligare att nya ord byggs av befintligt ordmaterial. Ett par exempel på relativt nya ord i svenskan är prya (ägna sig åt praktisk yrkesorientering) och låtsaspappa (den man som mamma lever med). Båda dessa exempel illustrerar att man vid bildandet av nya ord ofta använder redan existerande språkmaterial . får ord beteckna företeelser som tidigare benämnts med ett annat ord. I svenskan har vi sett en tämligen stor spridning av ord som funka och kolla i sammanhang där vi tidigare alltid sagt fungera och kontrollera. Dessa nya ord har först uppträtt i vardagsspråket, men har se n spritt sig även till något mer formella sammanhang. De är exempel på hur förändringar ofta inn ebär förenklingar (tvåstaviga i stället för flerstaviga ord, ord med en tydligare inhemsk prägel i betoningsmö nstret i stället för främmande ord). En annan typ av förä ndring i ordförrådet har vi att göra med när betydelseinnehållet i en viss ordform förskjuts. Det svenska ordet rolig, som förstås har med ro att göra, betydde tidigare, liksom fortfaran- de i danskan, lugn (jfr orolig), men kom sedan att bli synonymt med skojig, komisk etc. I uttalet och grammatiken sker internt motiverade förändringar enlig t Förändringarna av uttalet sker så att vissa existerand e ljuddistinktioner eller möjliga ljudkombinationer går förlorade (dv s fören klingar) eller att nya ljuddistinktioner och ljudkombinationsmöj - ligheter uppstår (dvs komplexifieringar). Språk med ett rikt system a v böjningsändelser utvecklas ofta i riktning mot förenkling av detta system . Detta illustreras tydligt i de germanska, inte minst i de nordiska, språken. Bland de nordiska språken uppvisar isländskan det äldsta systemet va d gäller ordböjning. Man har t ex kasusändelser på substantiven (nominati v hestur, genitiv hests, dativ hesti, ackusativ hest), något som bara finns kvar i form av genitiv-s i de skandinaviska språken. Fornsvenskan hade ett liknande böjningssystem som den moderna isländskan. Utvecklingen går ibland från användning av böjningsändelser till att uttrycka samm a företeel se med enskilda ord (sjungom förändras till låt oss sjunga). Förändringen kan också gå i motsatt riktning, dvs mot att ett böjning ssys- tem tillskapas, och det har antagits att det finns en cyklicitet i språkliga förändri ngar så att ett givet språk över stora tidsrymder går från et t komplext böjningssystem till reducerat böjningssystem och tillbaka till et t komplext böjningssystem igen. Språk förändras också syntaktiskt, dvs nä r det gäller regler för ordföljden, t ex i fråga om huruvida verbet kommer först, sist eller i mitten av en mening. Språkförändringar anses n ormalt ske i en snabbare takt i språk där inte skriftspråket spelar en viktig roll i talarnas dagliga språkanvändning. När talare av ett givet språk bosätter sig på olika håll utan att kont inuer- ligt kunna kommunicera, kommer de språkförändringar som ständig t pågår att ha den effekten att språket splittras i olika varieteter, eller dialekter. De skillnader som förekommer mellan olika dialekter bero r både på att språket ständigt förändras internt och att språket är i kontakt med olika andra språk på de olika platser där det talas. Vad gäller måste man förutsätta att de förändringar som skett i språket liksom i alla andra språk har både interna orsaker enligt det mönster som vi behandlat i detta avsnitt och externa orsaker, dv s förändringar som beror på kontakter med andra språk. Språkkontakt som orsak till språkförändring En språkkontaktsituation är en social situation i vilken människor elle r grupper av människor som talar olika språk behöver kommunicera me d varandra. Ofta är dessa grupper ojämlika vad gäller politisk makt , ekonomiska resurser etc. Den ena gruppen är mäktigare, mer domineran- de, än den andra, som alltså i olika avseenden är dominerad. De n dominerade gruppen är ofta en minoritet, medan den dominerande gruppen då är i majoritet. Minoriteten är pga sin underordnade ställning ofta beroende av majoriteten. Den behöver t ex ofta interagera me d majoriteten för att klara sitt uppehälle och sin livssituation över huvu d taget, medan majoriteten inte har motsvarande behov. Detta leder till att det är minoritetsmedlemmarna som har behov av att lära sig majoritetens språk; majoriteten lär sig inte minoritetens språk. Minoritetsmedlemmarna blir således ofta tvåspråkiga, medan majoritetsmedlemm arna är enspråki- ga. Majoritetsspråk påverkar av detta skäl minoritetsspråk i störr e utsträckning än minoritetsspråk påverkar majoritetsspråk. Romerna har under århundraden kommit i kontakt med ett stort antal olika samhällen och har i stor utsträckning lärt sig dessa samhällens språk . En hög grad av två- eller flerspråkighet är ett karakteristiskt drag fö r romerna. I allmänhet används för intern kommunikation någon form a v , medan kontakten med det omgivande samhället hanteras på dettas språk. Romer är alltid i minoritet i de samhällen där de lever. I jämfö relse med många andra etniska och språkliga minoriteter har dock romer ofta framgångsrikt kunnat bevara det egna språket, men det förekommer ocks å att romska grupper har kommit att gå över till att an vända det omgivande samhällets språk även för intern kommunikation. Varje etnisk och språklig minoritet är unik i fråga om hur kontakte n med den aktuella majoriteten hanteras och vilka språkliga konsekvenser kontakten leder till för minoriteten. Romerna är inget undantag härvidlag . Kunskaperna om språkkontaktens specifika konsekvenser för denna grupp är begränsade, eftersom undersökningar i stor utsträckning saknas . Analyser av dessa förhållanden skulle behöva ta hänsyn till hela de n sociokulturella verklighet som är för handen i olika romska sammanhang . Bl a kan språkkontaktens effekter vara beroende av språkets grundläg- gande betydelse för den etniska identiteten eller sådana för rome r specifika drag som språkets hemliga karaktär (, 1979: 117f). Dessa förhållanden illustreras i följande citat från Yoors (1967: 6), som främst utgår från förhållandena hos lovararomer : Den viktigaste sammanhållande länken vid sidan om härstamning frå n gemensamma förfäder är deras språk, , vars hemlighet bevara s vaksamt.1 Allmänt torde de starka etniska gränser som existerar ha haft stor betydelse för språkbevarandet och för de former i vilka roman i före kommer: Zigenarna har skyddat sin kulturella kontinuitet och identitet genom att gömma sig bakom ett elaborerat system av skyddande skärmfasader, så att verkligheten ofta är den exakta motsatsen till det yttre skenet (ibid.). Det är väsentligt att här tillägga att påståendet att rome r skulle vara särskilt medvetna om etniska gränser och att de skulle vilj a hemlighålla sitt språk inte gäller generellt. Som i alla grupper variera r 1 Här och i alla citat från utländsk litteratur är översättningen vår egen. gränsbevakningen från en situation till en annan och det förhållande t att romer t ex har varit aktiva i utvecklandet av det språkvetenskapliga studiet av , där full öppenhet om språket hör til l förutsättningarna, visar att språkets hemliga karaktär inte alltid upprätthålls. Detsamm a gäller i samband med framställning av undervisningsmaterial och genom- förande av utbildning på . Icke desto mindre existerar företeelsen även bland grupper av romer. Trots att varje minoritetsgrupp således är unik finns det ett antal konse- kvenser som språkkontakter normalt leder till och som i större elle r mindre utsträckning också gäller romerna. Vi ska här ta upp några sådan a generella fakta som kan vara av betydelse för förståelsen av situatione n för . Vi behandlar kortfattat fenomenen språkliga lån, relexifie- ring, regrammatikalisering, pidgin- och kreolspråk, kodväxling samt språkbyte och språkbevarande. Språkliga lån, relexifiering och regrammatikalisering. Tvåspråkiga talare använder ofta ord från sitt ena språk när de talar det andra. Talare ka n göra detta mer eller mindre tillfälligtvis i själva talsituationen genom att inkorporera ordelement från ett språk i det andra språkets, basspråkets, grammatiska ramar (bestående av syntax och böjningsmorfologi sam t formord, dvs artiklar, konjunktioner, prepositioner etc) (jfr Myers- Scotton, 1993). Fenomenet går ibland under benämningen tillfälliga lån. När sådana inlånade ord sprids - också till enspråkiga talare - oc h permanentas brukar man tala om egentliga lånord. Lånord från omgivan- de språk finns i alla språk. Uttalet och hur man grammatiskt hanterar det inlånade ordet brukar på samma sätt som vid tillfälliga lån följa det egna språkets fonologiska resp grammatiska system. För att illustrera de n grammatiska hanteringen av inlånat ordmaterial kan vi se på ett engelskt lånord i svenskan, party, som med svensk obestämd artikel (ett) och svensk pluraländelse (-n) blir ett party - flera partyn.2 Lånord är oftas t hämtade ur de s k öppna ordklasserna, främst subst antiv, men också verb och adjektiv. Ett kontaktfenomen som är besläktat med, men som vissa forskare anser vara skilt från språkliga lån i ordförrådet (se , 1987 : 130), är s k relexifiering. Relexifiering innebär att stora delar av ordförråd et i ett språk ersätts med ord ur ett annat språk, medan de n grammatiska strukturen behålls. Vi behöver inte här ta ställning till i vilken utsträckning dessa fenomen är skilda åt, men medan lexikala lå n som vi såg i avsnittet ovan huvudsakligen sker ur s k öppna ordklasser gå r 2 Skälet till att vi illustrerar med engelskans påverkan på svenskan är rent pedagogiskt; läsare bör kunna båda språken som förekommer i exemplen för att dessa ska ha avsedd effekt. relexifiering längre och omfattar också slutna ordklasser som pronomen, konjunktioner och prepositioner. En annan skillnad är att relexifiering också påverkar basvokabulären, så att centrala ord som t ex gå, ge etc byts ut mot ord från det andra språket. Ord av denna karaktär är sälla n inkorporerade som lexikala lån. Ett exempel på ett relexifierade språk är media lengua (ibid). Detta språk har uppstått bland quechuataland e indianer i Equador. Ordförrådet är till hämtat från spanskan, medan grammatiken är bevarad quechua. Särskilt i en långvarig språkkontaktsituation kan påverkan från de t dominerande språket också gälla andra språkliga nivåer än ordförrådet . Framför allt i syntaxen kan man observera sådana lån, men så småningo m också i fråga om ordböjning. Ett par exempel från (1988: 80f ) illustrerar hur engelskans syntax håller på att påverka svenskan: Han visste inte vad göra i st f ... vad han skulle göra; Han är en läkare i st f Han är läkare. På detta sätt kan ett dominerande språk påverka ett dominerat språ k också i dess grammatiska struktur så att minoritetsspråket blir mer lik t majoritetsspråket. Detta är särskilt fallet när minoritetsmedlemmarn a blivit allt kunnigare i majoritetsspråket. Ett i litteraturen mycket omtalat exempel gäller vissa dialekter av språket konkani, som är ett indoeuro- peiskt språk talat i . Talare av dessa dialekter flyttade till ett område där man talar språket kannada, vilket är ett dravidiskt språk, alltså helt obesläktat med konkani. Konkanitalarna var i minoritet och tvingades bli tvåspråkiga genom att lära sig kannada. Efter långvari g kontakt hade den grammatiska strukturen i konkani påverkats av den i kannada så att de två språken blivit grammatiskt lika, men det egn a ordförrådet hade bevarats (se , 1975). Denna process kallas ibland regrammatikalisering. Vad gäller har alla varieteter av detta språk utvecklats i kontakt med andra språk. De romska varieteterna har i respektive kontaktsituation blivit starkt påverkade främst i ordförrådet men också när det gäller uttal och grammatisk form (jfr Boretzky & Igla, 1994a). Vissa av dagens varieteter av , som vi nedan (se s 17) kommer att diskutera under den gemensamma beteckningen sammanflätad , uppvisar en mycket omfattande användning av omgivande språks grammatisk a struktur. Huruvida dessa varieteter uppstått genom att regrammatikalise- ring har förekommit är omdiskuterat, liksom i vilken utsträcknin g relexifiering spelat en roll för deras uppkomst. Pidginspråk och kreolspråk. I situationer där grupper med olika språk har haft anledning att kommunicera med varandra, t ex för handelsändamål eller på plantager där slavar med olika språk förts samman, har i vissa fal l tämligen stabila kontaktspråk, s k pidginspråk, uppstått. kombinerar element från de språk som är i kontakt med varandra. I planta - gesituationerna eller i koloniala situationer har de ofta hämtat sitt ordförråd från ett tredje språk, nämligen plantageägarnas eller kolonial- herrarnas språk, t ex engelska eller franska. Pidginspråk är förenklad e språkliga system bl a såtillvida att de inte är flekterande (d vs de använder inte böjningsändelser på orden) och att de har en enkel syntax. Ingen talar dessa språk som sitt modersmål. När personer med olika modersmål i sådana situationer fostrar bar n tillsammans och har pidginspråket som kommunikationsmedel sinsemel- lan och till barnet, blir detta språk barnets förstaspråk eller modersmål . När en hel barngeneration växer upp med detta nya språk som sitt end a språk utvecklar de det till ett mer komplext språk, ett språk med samma grad av komplexitet som andra naturliga språk. Sådana pidginspråk som utvecklats till naturliga språk kallas för kreolspråk. (För vidare diskussion av pidgin- och kreolspråk, se , 1987: 175ff.) Anledningen till att vi tar upp en kort karakteristik av pidgin- och kreolspråk här är inte att dessa fenomen nödvändigtvis är relevanta vi d behandlingen av varieteter av . I litteraturen finns det emellertid hänvisningar till dessa språkformer i samband med diskussioner om sammanflätade romanidialekter. Författare har då jämställt avsaknad av traditionell romsk böjningsmorfologi med den avsaknad av böjningsmor- fologi som förekommer i pidginspråk. Kodväxling innebär att tvåspråkiga talare s a s håller båda språken i luften när de kommunicerar med varandra. Talarna växlar allts å mellan att använda de två språkens grammatik och uttal, ofta genom at t säga några ord eller yttranden på det ena språket och sedan några på det andra. Följande exempel kommer från amerikasvenskan (Hasselmo, 1974: 123): Han kunde göra så fint arbete so they said that was the best one to have of all of them; I dont know var det kom ifrån. Att lägga märke till här är att denna typ av tvåspråkig kommunikation använ ds internt mellan tvåspråkiga, där alltså samtalsparterna k an båda språken. (Se Hyltenstam & Stroud, 1991: 54, för vidare diskussion av fenomenet och hur termen används av olika forskare.) Kodväxling kan förekomma i ett antal olika former. I den form so m illustreras ovan växlar talare mellan de två språken genom att säga några ord förs t på det ena och sedan några ord på det andra. De följer därvi d bestämda mönster för när det är möjligt att växla mellan språke n (Poplack, 1980). Andra sätt är att använda det ena språket som basspråk och inkorporera lexikalt material från det andra - eller att växla mellan det ena och det andra språket som basspråk (jfr lånord och relexifiering ovan ) (Myers-Scotton, 1993). Kodväxling har i allmänhet en specifik socia l funktion, även om talarna inte behöver vara uttalat medvetna om denn a (Stroud, 1992). Det rör sig ofta om markering av dubbel identitet i någon bemärkelse eller att man markerar sin lojalitet med andra talare som också är tvåspråkiga och hör till en speciell talgemenskap. Ju bättre tvåspråkiga talare behärskar båda språken, desto skickligare är de också på att växla mellan dem på ett komplext sätt (Poplack, 1980). Kodväxling behöve r således ingalunda sättas i samband med bristande behärskning a v någotdera språken, utan kan tvärtom fungera som ett berikande språkligt uttrycksmedel i stabila tvåspråkiga situationer. Fenomenet förekomme r dock ofta i språkbytessituationer, dvs när talare av ett minoritetssprå k håller på att överge sitt eget språk till förmån för majoritetsspråket. Kodväxling mellan och något annat språk, ofta det omgivande samhällets språk (se , 1979), måste fö rutsättas ha spelat en viktig roll i utvecklingen av vissa romska dialekter. Språkbyte och språkbevarande. Språkbyte är en process där minori - tetsmedlemmarna ger upp sitt eget språk och alltmer går över till at t använda majoritetspråket även för i ntern kommunikation. Bytet av språk sker successivt, ofta över flera generationer (se Hyltenstam & Stroud , 1991). Språkbyte är en mycket vanlig företeelse världen över. Talare av vissa språk börjar använda de mäktigare grannarnas, eller härskarnas , språk och på så sätt försvinner språk som talas av dominerade grupper . Många av de språk som tidigare talats t ex i är nu borta. Någr a exempel är etruskiskan, gotiskan, och dalmatiskan. Etruskiskan, som talades i Mellanitalien, försvann under århundradena före och ersattes helt av latinet. Gotiskan var ett germanskt språk med välutvecklat skriftspråk som försvann genom at t olika grupper av goter assimilerades med de omgivande folken; gotiska talades på . Dalmatiskan var ett romanskt språk, liksom de övriga romanska språken utvecklat ur vulgä rlatinet, som talades längs kust i nuvarande . Den siste kände talaren av dalmatiska dog . Språkbyte sker med accelererad hastighet. Ett stort antal av världens kanske 6.000 språk är hotade. Enligt en aktuel l bedömning av (1992) är det endast språk med någon f orm av officiell status i de länder där de talas eller språk som har ett stort antal talare, åtminston e 100.000,3 som har egentliga utsikter att finnas kvar . Om vi tänker oss fram i tiden är slutsats att det endast kommer 3 Man kan tänka på att medianvärdet för antal talare bland världens språk är 5-6.000. Ett stort antal språk har färre än 1.000 talare medan en handfull har hundratals miljoner talare. SOU 1997:192 Bilaga 4 att finnas ca 500 språk i världen. Vad är då skälet till at t språkbyte sker? Det är ett komplext samspel av faktorer på olika sociala nivåer som i potentiella språkbytessituatione r påverkar en grupp att överge resp bevara sitt språk. Ett tämligen vanligt sätt att gruppera faktorerna är i förhållande till hur de berör relatione n mellan majoritet och minoritet (samhällsnivå), interna förhållanden inom minoritetsgruppen (gruppnivå) resp beteenden och uppfattningar hos enskilda minoritetsmedlemmar (individnivå). Sammanställningen till höger , som hämtats från Hyltenstam & Stroud (1991:112) och som be- skrivs närmare där, visar en sådan gruppering av faktorer. Om denna sammanställning skulle applice- ras på , skulle faktorerna på samhällsnivå gälla romerna s relation till de majoritetssamhäl- len som de lever i kontakt med. Faktorerna på gruppnivå skull e gälla interna romska förhållan - den. Faktorerna på individnivå skulle gälla sådant som romer s specifika socialisationsmönste r vad gäller språk, dvs vilka former för språkanvändning som före - kommer vid barnuppfostran, samt individuella val vad gäller an- vändning av respektive andra språk som individen behär- skar. Graden av språkbevarande bland romanitalande är remarka- bel om man beaktar de här nämn- da faktorerna, eftersom ett stort antal faktorer både på samhälls - och gruppnivå talar för att språke t inte skulle ha bevarats. T ex leder i allmänhet avsaknad av samhäl - leligt erkännande av en minoritets Politiskt-legala förhållanden Majoritetssamhällets ideologi Språklagstiftning Implementering Demografi Storlek Kärnområde Migration Officiellt språk i annat land Talas i mer än ett land Dialekt- eller språksplit- 4 För e tt resonemang om svenskans ev minoritetsspråksstatus inom EU och språket s framtidsutsikter, se Hyltenstam (1996a). språk till stora svårigheter att hålla fast vid språket. der uppsplittring på mindre grup- Förhållandet mellan tal och per och brist på geografiskt kär - nområde (i bemärkelsen områd e där gruppen dominerar be- folkningmässigt) i allmänhet till varierande grad av behärskning av det egna språket, där yngr e ofta behärskar språket sämre ä n innebära att språke t används i allt färre situationer. Avsaknad av skriftspråk eller språket av många användare int e behärskas i skrift samt det att språket inte an-