sou · GLB3116d5 · 1998-01-01 00:00:00 — 14 Barn i behov av särskilt skydd Det finns ett antal artiklar i som syftar till att ge särskilt skydd åt barn mot övergrepp och utnyttjande. Det handlar om en särskild sorts rättigheter som är en vidareutveckling av de "traditionella mänskliga rättigheterna" – medborgerliga och politiska fri- och rättigheter eller ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Dessa rättigheter är unika för på så sätt att de är samlade och särskilt förtydligade. Det handlar om situationer där "vuxenvärlden" beter sig på ett sådant sätt att barnets integritet kränks och där beteenden från olika intressen hindrar att barn respekteras. Det grundläggande synsättet i är att barn skall respekteras, att barn också är människor med rättigheter, som kommer till uttryck på så sätt att samhället åläggs särskilda skyldigheter för att skydda barn där familjens skyddsnät inte räcker till. De artiklar det handlar om är artikel 19 – skydd mot övergrepp i familjen, artikel 32 – skydd mot ekonomiskt utnyttjande (barnarbete), artikel 34 – skydd mot sexuellt utnyttjande, artikel 35 – handel med barn, artikel 36 – andra former av skadligt utnyttjande samt artikel 38 – barn i väpnade konflikter. Under detta avsnitt hamnar också de artiklar som tar sikte på barn som har begått brott, barn i rättsprocessen – artiklarna 37 och 40. Artikel 39 handlar om rehabilitering och social återanpassning av barn som har utsatts för vanvård, utnyttjande eller övergrepp, tortyr eller någon annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning; eller väpnade konflikter. Artiklarna 20, 25 samt 3.3 handlar om samhällets skyldigheter när det gäller omhändertagna barn, krav på institutioner, tillsyn m.m. Artikel 33, slutligen, handlar om skydd mot narkotika och psykotropa ämnen. Behovet av ett skydd för barn på grund av deras sårbarhet och omognad mot alla former av exploatering/utnyttjande kom först till uttryck Genèvedeklaration om barnets rättigheter – Barn i behov av särskilt skydd "barnet skall skyddas mot varje form av utnyttjande" (the child must be protected against every form of exploitation) och upprepades och utvidgades deklaration "Barnet skall skyddas mot alla former av ... utnyttjande. Han skall inte vara föremål för någon form av handel." (The child shall be protected against all forms of ... He shall not be the subject of traffic in any form.) I utvecklas denna grundsats ytterligare, olika former av utnyttjande specificeras och belyses och ett generellt förbud mot alla former av utnyttjande införs. Rätten till samhällets skydd mot uttnyttjande är absolut, på samma sätt som de medborgerliga och politiska fri- och rättigheterna. Staternas åläggande i artikel 4 förstärks dessutom genom särskilda skrivningar i varje artikel, där även skyldigheten till åtgärder av förebyggande och upplysningskaraktär har skrivits in. artikel 19 – "alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i utbildningssyfte". artikel 32 – "lagstiftnings-, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i upplysningssyfte" artikel 33 – "alla lämpliga åtgärder, innefattande lagstiftningsåt- gärder, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i upplysningssyfte" artikel 34 och 35 – "särskilt vidta alla lämpliga nationella, bilaterala och multilaterala åtgärder" artikel 36 – "skall skydda barnet" artikel 37 – "skall säkerställa" artikel 38 – "vidta alla tänkbara åtgärder" artikel 39 – "alla lämpliga åtgärder" artikel 40 – "skall särskilt säkerställa" 14.2Skydd mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande i familjen Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i utbildningssyfte för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshan- Barn i behov av särskilt skydd del eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavares eller annan persons vård. Sådana skyddsåtgärder bör, på det sätt som kan vara lämpligt, innefatta effektiva förfaranden för såväl upprättandet av sociala program som syftar till att ge barnet och dem som har hand om barnet nödvändigt stöd, som för andra former av förebyggande och för identifiering, rapportering, remittering, undersökning, behandling och uppföljning av fall av ovan beskrivna sätt att behandla barn illa samt, om så är lämpligt, förfaranden för rättsligt ingripande. Som framhållits tidigare under avsnitt 10 är familjen den grundläg- gande enheten i samhället och den naturliga miljön för barnets utveckling och välfärd. Därför är också den principiella utgångs- punkten för att skydda barn mot misshandel och vanvård att stödja familjen när det behövs. Ett ingripande av staten i form av separation av ett barn från dess familj är en extrem lösning i en extrem situation. Därför har skälen för en sådan separation definierats för att undvika godtyckliga ingripanden. Innebörden av artikel 19 är att barn skall skyddas mot alla former av missförhållanden, vanvård, skada eller våld medan de är under föräldrarnas eller annans vård. I de fall sådana situationer uppstår, får principen om familjens privatliv ge efter för statens intervention i syfte att tillförsäkra barnet den bästa miljön för en harmonisk utveckling, Uttrycket "för att skydda barnet" är centralt. Artikeln innehåller en lista på åtgärder som staten är skyldig att vidta; lagstiftningsåtgärder, administrativa åtgärder, sociala åtgärder och åtgärder i utbildnings- syfte. Artikeln är till sitt syfte såväl förebyggande som ingripande. Staten har en skyldighet att vidta sådana förebyggande åtgärder att ett barn inte utsätts för övergrepp, vanvård, sexuella övergrepp, men också en skyldighet att ingripa och omhänderta barnet när det värsta har hänt – att barnet har råkat illa ut. Artikeln innehåller en uppräkning av olika former av vanvård och övergrepp, som barnet måste skyddas mot; Barn i behov av särskilt skydd –fysiskt och psykiskt våld, –skada eller övergrepp, –vanvård eller försumlig behandling, –misshandel eller utnyttjande, Något förbud mot aga har inte uttryckligen tagits in i Barnkonven- tionen, men har tolkat bestämmelsen i artikel 19 som att den innefattar även ett förbud mot aga – alla former av fysiskt ... har poängterat att den bestämmelsen i artikel 19 är avsedd att uppmuntra staterna att vidta åtgärder för att förändra en våldsmentalitet i samhället, som ofta försvaras med att det är tradition eller sedvana. Bl.a. skriver kommittén i en kommentar (fritt översatt) "I det sammanhanget bör allmänna upplysningskampanjer sättas igång för att betona barnets rätt till fysisk integritet. Sådana åtgärder kan hjälpa till att skapa ett opinionsklimat för att ändra sociala attityder till icke-accepterandet av bruket av fysisk bestraffning i familjen och till accepterandet av ett legalt förbud för fysisk bestraffning av barn".1 Bestämmelsen har ett klart förebyggande perspektiv. Så långt möjligt skall insatser ske i familjen. Detta framgår av den – icke uttömmande – lista i punkt 2 av artikeln över olika åtgärder som staten skall vidta för att skydda barnet (sådana skyddsåtgärder bör ... –upprättande av sociala program för att ge barnet och den som har hand om barnet nödvändigt stöd –andra former av förebyggande –rapportering, remittering, undersökning, behandling och upp- följning –förfaranden för rättsligt ingripande Uttrycket "ge barnet och dem som har hand om barnet nödvändigt stöd" skall ses i belysning av den bärande inställningen i konventio- nen att familjen är den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för barnets uppväxt och utveckling. Artikeln talar om när det för barnets bästa är nödvändigt att samhället går in och bryter förhållandet i en för barnet skadlig miljö. Principen är att det är till 1 Pais M, 1997 Barn i behov av särskilt skydd barnets bästa att vistas i och omvårdas av sin familj, men när föräldrarna agerar så att det skadar barnet eller inte kan ge barnet det skydd det har rätt till, har staten en skyldighet att utifrån principen om barnets bästa vidta åtgärder för att skydda barnet. Artikeln skall också ses i belysning av principerna i artikel 3 om barnets bästa och i artikel 6 om barnets rätt till liv och utveckling. Barnet har rätt till sina föräldrar, men föräldrarna har ingen äganderätt till barnet. En diskussion om artikel 19 måste föras tillsammans med artikel 20, som beskriver statens ansvar för ett barn som har tagits från sin familjemiljö och artikel 25, som reglerar en skyldighet för staten att ha en regelbunden översyn av den vård och behandling som ges ett barn som har omhändertagits. Ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö skall ha rätt till särskilt skydd och bistånd från statens sida. 2.Konventionsstaterna skall i enlighet med sin nationella lag- stiftning säkerställa alternativ omvårdnad för sådant barn. 3.Sådan omvårdnad kan bl.a. innefatta placering i fosterhem, kafalah i islamsk rätt, adoption eller, om nödvändigt, placering i lämpliga institutioner för omvårdnad om barn. Då lösningar över- vägs skall vederbörlig hänsyn tas till önskvärdheten av kontinuitet i ett barns uppfostran och till barnets etniska, religiösa, kulturella och språkliga bakgrund. Artikeln handlar om statens skyldigheter för de barn som tillfälligt eller permanent har berövats eller flyttats från sin familjemiljö. Det handlar dels om situationer där föräldrarna av någon anledning skiljts från barnen – fängelse, administrativt omhändertagande, utvisning och liknande – dels där barnet för sitt eget bästa skiljts från föräldrarna. Staten har i sådana fall en skyldighet att sörja för barnets omvårdnad såväl praktiskt som ekonomiskt. Uttrycket "skall ha rätt till" (i den engelska texten "shall be entitled to") betonar att när föräldrarna inte kan ta hand om barnen är det statens skyldighet att sörja för dessa barn. Att texten anger familjen och inte föräldrarna har en särskild betydelse. Under den diskussion som föregick den slutliga utformningen av ägnades mycket tid åt just dessa formuleringar. Som framgår av artikel 9, kan det ibland vara till ett barns bästa att skiljas från sina föräldrar, men staten skall först söka en placering i barnets utvidgade familj, såsom anges i artikel 5, innan Barn i behov av särskilt skydd andra alternativ söks. Deklarationen om sociala och rättsliga principer rörande skydd av och omsorg om barn, särskilt med hänsyn till nationell och internationell placering i fosterhem och adoption,2 som också nämns i preambel, anger i artikel 4 en rangordning för olika former av alternativ omvårdnad: "When care by the childs own parents is unavailable or inapproriate, care by relatives of the childs parents, by another substitute – or adoptive – family or, if necessary, by an approriate institution should be considered". Denna uppräkning återspeglas i artikel 20. Artikeln betonar vidare önskvärdheten av kontinuitet i ett barns uppfostran och barnets etniska, kulturella och språkliga bakgrund. Kontinuitet i uppfostran innebär kontakt så långt möjligt med föräldrar, familj och barnets vidare sociala nätverk. Det innebär också att familjehem eller adoptivhem skall sökas från samma kulturella bakgrund som barnets.3 Konventionsstaterna erkänner rätten för ett barn som har omhän- dertagits av behöriga myndigheter för omvårdnad, skydd eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa till regelbunden översyn av den behandling som barnet får och alla andra omstän- digheter rörande barnets omhändertagande. Denna artikel tar, liksom artikel 3.3 (vilken har behandlats i avsnitt 6, Barnets bästa), sikte på statens skyldighet till övervakning av alla slag av vårdnadsformer och institutioner, där barnet har placerats. Skillnaden mot artikel 3.3 är den att den förra riktar sig mot institutioner och anställda, medan artikel 25 handlar om det enskilda barnets behandling. Syftet med artikeln är dels att skydda barn från övergrepp och vanvård, men också att tillförsäkra att den vård och behandling barnet får är till dess bästa och ger resultat. har i sin tolkning av artikeln lagt in att granskningen även skall beakta principerna om icke-diskriminering, barnets bästa och respekten för 2Antagen av genom resolution 41/85 3Hodgkin R, P, 1997 Barn i behov av särskilt skydd Utifrån kommitténs tolkning kan utläsas olika delar av översynen –granskning av juridiska eller administrativa myndigheter för att övervaka lämpligheten av tvångsplaceringar, –granskning av de inblandade yrkesgrupper för att tillförsäkra framsteg i vården, samt –granskning av självständiga personer som en säkerhet mot övergrepp och att se till barnets allmänna välbefinnande. del i denna översyn är att barnet skall ha möjlighet att enskilt prata om hur det har behandlas.4 Rätten för föräldrar att i uppfostringssyfte aga sina barn ansågs i äldre tider helt självklar. Vissa bestämmelser fanns också om att föräldrar kunde vara skyldiga att aga sina barn. I lagen om barn i äktenskap (1920) stadgades bl.a. att "om det för barnets uppfostran var nödigt föräldrarna ägde tukta barnet på sätt med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter fick anses lämpligt". började man diskutera ett agaförbud och 1952 togs skolagan bort. 1952 ändrades också strafflagens bestämmelser så att det i princip blev lika straffbart att slå sina egna barn som att ge sig på någon annan människa. Barnagan förbjöds helt 1979. Bestämmelsen om förbud mot aga finns i 6 kap. 1 § och lyder: "Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn skall behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling". Syftet med att införa en sådan bestämmelse i var i första hand att klart visa att det inte är tillåtet att kroppsligen bestraffa 4 Se föregående not Barn i behov av särskilt skydd Dessutom ville man genom allmän föräldrautbildning visa på vikten av att ge barn en god omvårdnad. I förarbetena till bestämmelsen anförde föredragande statsråd: Vad som i allmänt språkbruk kallas barnmisshandel är ett allvarligt ont som samhället med all kraft måste bekämpa. De medel som bör användas är inte bara straff och andra ingri- panden från det allmännas sida i de konkreta fallen utan också olika former av förebyggande insatser. – – – Med en sådan bestämmelse når man slutpunkten i en rättsutveckling som har inneburit att samhället allt mer har ställt sig avvisande till aga som uppfostringsmedel. Denna utveckling speglar i sin tur den numera förhärskande inställningen att barnet är en självständig individ som kan kräva full respekt för sin person.– – – Med kroppslig bestraffning menas främst handling som medför att barnet tillfogas kroppsskada eller smärta, även om störningen är helt lindrig eller hastigt övergående. Det är endast användande av våld i bestraffningssyfte som avses, dvs. åtgärder som riktas mot barnet i efterhand, för något som det har gjort eller underlåtit. – – – Även fysiska åtgärder mot barn som inte har betraffningssyfte kan emellertid i vissa fall innebära sådan kränkande behandling som förbjuds i andra ledet av bestämmelsen. – – – Rumsarrest o.d. – – – kan skapa ångest hos barnet och kan vara att beteckna som en otillåten kränkning av barnet. – – – Förbudet riktar sig mot behandling som innebär fara för barnets personlighetsutveckling. Som exempel kan nämnas att föräldrarna systematiskt fryser ut barnet eller förlöjligar det. – – – Jag räknar med att den nu förordade bestämmelsen i praktiken kommer att uppfattas som en norm med giltighet för alla som har hand om barn.5 Bestämmelsen har inte varit okritiserad. Dels har anförts att en sådan bestämmelse skulle vara till intet förpliktigande, eftersom den inte innehåller någon form av sanktion mot den som bryter mot bestäm- melsen. Men bestämmelsen har också kritiserats för att den griper in i föräldrarätten, föräldrars rätt att själva få avgöra hur de ska få uppfostra sina barn. En grupp föräldrar förde upp frågan i den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna i syfte att få bestämmelsen underkänd såsom stridande mot bl.a. artikel 8 i , vilken handlar om rätten till skydd för privat- och familjelivet. De anförde att en sådan bestämmelse inkräktade på föräldrars rätt att själva avgöra vilka uppfostringsmetoder som var mest lämpade. Kommissionen uttalade att uppfostran av barn är en naturlig aspekt på familjelivet, men fann att den svenska lagen var Barn i behov av särskilt skydd avsedd att skydda potentiellt svaga och sårbara medlemmar av samhället och avvisade därför talan om att skulle bryta mot konventionen.6 SCB har i en nyligen publicerad demografisk rapport, Barn och aga 1996:1.1, beskrivit dels allmänhetens, dels högstadieelevers erfarenheter av aga, kunskap om lagen som förbjuder barnaga samt inställning till barnaga och andra uppfostringsmetoder. Undersök- ningen visar att de flesta högstadieelever, och drygt hälften av de vuxna, är emot alla former av kroppslig bestraffning av barn. Dessa siffror kan jämföras med tidigare undersökningar. Enligt en gallupundersökning ansåg av svenska folket att kroppslig aga var ett omistligt redskap när det gäller barnuppfostran. I en liknande undersökning uppgav endast drygt en tredjedel att barnaga var nödvändigt. I den ovan refererade undersökningen uppgav av de vuxna att de kan tänka sig att bestraffa sitt barn kroppsligt när de blir provocerade, anser att det är tillåtet att ge barn en örfil. I påståendet "måttlig kroppslig bestraffning är ibland nödvändig i uppfostringssyfte men ska då vara noga övertänkt och inte en effekt av ilska" instämde helt eller delvis av de vuxna. av högstadieeleverna och en något högre andel av de vuxna uppgav att de hade blivit utsatta för kroppslig bestraffning före tonåren. Cirka var sjätte av såväl de vuxna som högstadie- eleverna hade också varit med om att bli agade under tonåren. har i en undersökning tillsammans med vid visat att antalet barn som vårdats på sjukhus efter barnmisshandel har ökat kraftigt . fördubblades antalet barn som behövde sjukhusvård. Uppgifterna är hämtade ur patientregistret. I har antalet barn som har vårdats på sjukhus efter misshandel sjunkit, men ökningen bland de minsta barnen är så stor att hela visar en ökning . Brottsstatistiken visar att antalet anmälda misshandelsfall mot barn ökar. polisanmäldes 3 806 fall av misshandel mot barn i åldrarna där gärningsmannen var bekant med offret och anmäldes 3 761 fall. En viss försiktighet måste dock tillämpas 6 Application no 8811/79, Decision and Reports of commission of Human Rights – DR No 29, p. Barn i behov av särskilt skydd vid analysen av statistiken, eftersom siffrorna inte särskiljer misshandel som begåtts av någon förälder från misshandel av annan. har antalet polisanmälda misshandelsbrott mot barn femfaldigats. har i sin årliga rapport från Barnens hjälptelefon framfört en oro över att barnmisshandeln synes öka. Av de 11 169 statistiskt bearbetade samtalen till , gällde fysisk eller psykisk misshandel. Av vuxensamtalen till gällde misshandel. Vid såväl barn- som vuxensamtalen uppgavs någon av föräldrarna som förövare i av fallen, om man räknar in styvföräldrar. Samtalen om fysisk misshandel har mer än fördubblats och fortsatte samtalen om misshandel att öka med ca 5 %.7 Som nämnts ovan finns det inga särskilda straffrättsliga regler när det gäller misshandel av barn, utan de allmänna reglerna gäller alla. bestämmelser om misshandel i 3 kap 5 och 6 §§ täcker fysisk misshandel och orsakande av mer påtagliga former av psykiskt lidande. Även bestämmelsen om vållande av kroppsskada eller sjukdom i 3 kap. 8 § kan vara tillämplig i vissa fall. I bestämmelser om sexualbrott finns en särskild bestämmelse, 6 kap. 4 §, om sexuellt utnyttjande av närstående barn "Har någon sexuellt umgänge med den som är och som är hans avkomling eller står under hans fostran eller vars vård eller tillsyn han har att svara på grund av myndighets beslut, döms för sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse i högst ." Om brottet är grovt är påföljden fängelse i högst . Socialrättslig reglering för att skydda barn I socialtjänstlagen (1980:620) ges grundläggande bestämmelser för samhällets skyldighet att se till att barn och ungdomar får växa upp under trygga förhållanden. Om barn och ungdomar riskerar att utvecklas ogynnsamt skall socialnämnden, i nära samarbete med hemmen, sörja för att de får det skydd och det stöd som de behöver och – om det är motiverat med hänsyn till den unges bästa – vård och fostran utanför det egna hemmet (12 §). Barn i behov av särskilt skydd också för att den som genom nämndens försorg tas emot i ett annat hem än det egna får god vård (26 §). Vården bör utformas så att den främjar den unges samhörighet med de anhöriga och kontakt med hemmiljön (22 §). Vård utanför hemmet skall övervägas av socialnämnden minst var sjätte månad ( 28 §) och när behovet av vård har upphört skall vården avslutas. insatser för barn och ungdom bygger på frivillig medverkan och samtycke och skall utformas i samråd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare. Om insatser i frivillig form inte är tillräckliga eller erforderlig vård utanför hemmet inte går att genomföra med samtycke, skall länsrätten, efter ansökan från socialnämnden, besluta om vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Vård enligt LVU skall beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (2 §). Vård enligt LVU kan även, enligt 3 §, komma i fråga vid brister i den unges beteende, de s.k. beteendefallen (dock inte aktuellt i belysning av artikel 19). Även vård med stöd av LVU skall utformas så att den främjar den unges kontakt med anhöriga (14 §). Socialtjänstlagens bestämmelser om god vård gäller även i dessa fall. skall, minst en gång var sjätte månad överväga/ompröva om den vård som ges utanför det egna hemmet fortfarande behövs (13 §). När vården inte längre behövs, skall den upphöra (21 §). Länsrätten kan efter ansökan av socialnämnden besluta om flyttningsförbud eller tills vidare (14 §). Som förutsättning gäller att det finns risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas om han skiljs från det hem där han stadigvarande vårdas och fostras. Samma grundförutsättning med avseende på riskbedömningen skall gälla för flyttningsförbud som för omhändertagande för vård. Flyttningsförbud är en temporär åtgärd som inte bör få pågå än nödvändigt. Ett flyttningsförbud bör som regel tjäna syftet att med insatser från sida göra det möjligt för barnet att återvända till föräldrahemmet utan risk för skada. Flyttningsförbudet skall övervägas . Barns rätt att komma till tals regleras i 36 §. Där sägs att barn som är bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att barnet inte tar skada av att höras. I förarbetena till LVU uttalar föredragande bl.a. följande: Barn i behov av särskilt skydd En lag som reglerar möjligheterna att i vissa fall skydda barn mot t.ex. deras föräldrar måste ha sin utgångspunkt i det förhållandet att barn är sårbarare än vuxna och att barn inte på samma sätt som vuxna kan föra sin talan. – – – Det behövs mot denna bakgrund en betydande observans från sida när det gäller de små barnens situation. Det förhållandet att de vuxna i familjen inte alltid är medvetna om de skadliga följderna av sitt handlande får inte innebära att barnets rätt till skydd och vård åsidosätts. – – – Barns grundläggande behov måste vara styrande vid en lagstiftning som är avsedd att skydda barn och ungdomar.