sou · GLB3164d1 · 1998-01-01 00:00:00 — I körplanen finns angivet datum för utväxlande av bud, förhandlingarnas avslutande, hänvändelse till förlikningsman och regler om fortsatta förhandlingar under förlikningsmans medverkan. har förhandlingarna decentraliserats i större utsträckning och systemet med körplaner har kommit att ifrågasättas. I finns tre förlikningsmän och en ställföreträdande förlik- ningsman. Dessa utses av arbetsmarknadsministern på förslag av Arbets- domstolen. Domarna i den danska Arbetsdomstolen är partsföreträdare. Vid Arbetsdomstolens nominering av förlikningsmän skall det finnas stöd för de föreslagna personerna från minst en domare från vardera arbets- givare- respektive arbetstagarsidan. Förlikningsmännen utses på treåriga förordnanden, och på så sätt att det utses en ny förlikningsman för att tillförsäkra institutionen kontinuitet. Förlikningsmännen utser inom sig en ordförande. Denne är administrativ chef för institutionen, vilket omfattar ansvar för personal, ekonomi och lokaler. Samtliga förlikningsmän har uppdraget som bisyssla och är anställda vid andra myndigheter eller domstolar. Förlikningsmännen delar ärendena mellan sig efter vilken näringsgren som är berörd. Ordföranden svarar för den privata sektorn med undantag för jordbrukssektorn. Av de övriga två förlikningsmännen svarar en för jordbruket samt livsmedelsindustrin och en för den offentliga sektorn. Den ställföreträdande förlikningsmannen biträder de andra förlikningsmännen vid behov. Parterna kan således inte påverka vem som skall vara förlikningsman i en enskild konflikt. Utöver förlikningsmännen utses åtta medlingsmän, vilka vid behov inkallas av förlikningsmännen för att biträda dessa. Det förekommer inte att man därutöver kallar in särskilda medlare. Det finns inte heller regionala medlare med ansvar för ett visst område. Förlikningsinstitutionen har omkring tio personer anställda, varav ungefär hälften på deltid. Varje förlikningsman har en sekreterare med akademisk utbildning till hjälp vid utförandet av uppdraget som i första hand svarar för de administrativa uppgifterna i samband med medlings- uppdragen. Ordförandens sekreterare är huvudsekreterare vid . Sekreterarna har uppdraget och som bisyssla och är anställda vid andra myndigheter eller domstolar. Huvudsekreteraren är anställd tills vidare, men har liksom de övriga uppdraget som bisyssla. Därutöver är två assistenter och två vaktmästare anställda på heltid tills vidare och två receptionister anställda på deltid. Samtliga kombinerar sina uppdrag med arbete för Arbetsdomstolen med mindre belastning för Förlikningsinstitutionen. Det före- kommer inte att utomstående experter kallas in för att biträda förliknings- männen, eller att det tillfälligt knyts andra personer till Förlikningsinstitu- tionen. Förlikningsinstitutionen har sina lokaler i samma hus som Arbets- domstolen, ett antal nämnder och tillfälliga utredningar. B yggnaden används också av för konferenser och sammanträden. Förlikningsinstitutionen har av förhandlingar tillgång till inte mindre än 26 skilda förhandlingslokaler i huset. Utöver dessa förekommer det att huvudorganisationerna ställer lokaler till Förlikningsmannainstitutionens disposition. Förlikningsmännen skall hålla sig informerade om utvecklingen på arbetsmarknaden och om den ekonomiska utvecklingen i landet. Förlik- ningsmännen får löpande den statistik som upprättas av statistik (motsvarighet till ). I övrigt sker inte bevakningen av arbetsmarknaden och den ekonomiska utvecklingen i någon organiserad eller planerad form. I praktiken går det till så att den enskilde förlikningsmannen själv informerar sig genom att följa mass- media och ta del av utredningar och liknande. Förlikningsinstitutionen har för ett anslag om 5,7 miljoner Dkr. Av dessa beräknas användas till lokalhyra medan reste- rande . används till löner och expenser. Förliknings- männen och deras sekreterare ersätts med ett fast belopp. Medlingsmännen ersätts med ett fast grundbelopp och därutöver ett arvode som är avhängigt av medlingsverksamhetens omfattning. När förhandlingar om förnyelse av kollektivavtal strandar och någon part varslar om konfliktåtgärder, är de skyldiga att underrätta förlikningsinstitutionen. Vid förhandlingar om avtal på områden där det inte finns kollektivavtal kontaktas parterna för att få utrett om båda parter önskar medverkan från Förlikningsinstitutionen. Tvister om rätten att teckna kollektivavtal omfattas inte av lagstiftningen, men praxis är att parterna kallas till förlikningsförhandling om båda parter så önskar. När en underrättelse om varsel eller en begäran om biträde från För- likningsinstitutionen inkommer, fördelas den i regel direkt till den förlikningsman som handlägger frågor inom det aktuella avtalsområdet. I särskilda fall kontaktar huvudsekreteraren ordföranden, som avgör hur ärendet skall hanteras. Begär parterna att Förlikningsinstitutionen skall biträda dem, kontaktar förlikningsmannen parterna och därefter fastställs tid för sammanträde med parterna. I de fall parterna inte begär hjälp kan förlikningsmannen på eget initiativ kalla parterna till förlikningsför- handlingar på Förlikningsinstitutionen. Förlikningsmannen tar ofta eget initiativ till förlikningsförhandlingar vid de stora förhandlingsomgångarna på det privata området. På övriga områden gör förlikningsmannen en bedömning i varje enskilt fall om parterna skall kallas till förliknings- förhandlingar. Parterna är skyldiga att komma till förhandlingar när förlikningsmannen kallar. I finns, till skillnad från i , möjligheter för förlik- ningsmännen att skjuta upp varslade stridsåtgärder utan parternas medgivande. Förlikningsman kan när som helst under medlingens gång begära att en varslad konflikt skall skjutas upp . Stridsåtgärder får tidigast genomföras på den tredje dagen efter upp- skovsfristens slut. Möjligheten att skjuta upp varslade konfliktåtgärder används mycket ofta. Det finns dock ingen möjlighet att skjuta upp konfliktåtgärder som har trätt i kraft. Skulle förlikningsmannen stranda förlikningsförhandlingarna före utgången av en uppskovsfrist får stridåt- gärder vidtas tidigast tredje dagen efter strandning. Om tvisten skulle röra livsviktiga samhällsfunktioner, ha en vidsträckt samhällelig betydelse eller ha ett olyckligt inflytande över en allmän konfliktsituation kan de tre förlikningsmännen tillsammans besluta om uppskov med stridsåtgärderna i . Under denna uppskovsfrist är förlikningsmannen skyldig att återuppta medlingsförhandlingarna och söka lösa konflikten. Om detta inte lyckas, strandas medlingsförhandlingarna definitivt och förklaras avslutade. Det har därefter hänt att kollektivavtal förlängts genom lagstiftning till att gälla ytterligare t.ex. . I har förlikningsmannen vissa befogenheter att samordna förhandlingarna mellan olika avtalsområden. Förlikningsmannen medlar i genomsnitt i 25 förhandlingar av de 500 - 600 avtalsområdena på den privata sektorn men kan ändå påverka förhandlingarna inom stora delar av arbetsmarknaden. Om förlikningsman framlagt förslag till en samlad lösning av en konfliktsituation kan han bestämma att medlings- förslaget skall betraktas som en enhet och omfatta ett stort antal av- talsområden, s.k. koppling, vilket innebär att rösträkning efter omröstning om ett medlingsförslag sker genom sammanläggning av resultatet för de olika berörda organisationerna. Det har även inträffat att förlik- ningsmannen vid koppling inkluderat avtalsområden där avtal redan träffats mellan parterna utan medverkan av förlikningsmannen, vilket dock har kritiserats av . Syftet med kopplingen är att småkonflikter inte skall förstöra uppgörelser på en hel arbetsmarknadssektor. Det finns dock möjligheter för huvudorganisationerna att förhindra att förlikningsmannen beslutar om koppling mellan avtalsområden. Det kan ske genom att huvud- organisationerna avtalar om att avtalsområdet skall indelas i områden, vilka var för sig skall ta ställning till avtalsförslaget vid omröstning. Förlikningsmannen har befogenhet att begära att hans förslag går ut på hemlig omröstning i organisationerna antingen bland medlemmarna eller i en särskild församling beroende på organisationens stadgar. För att förslaget skall förkastas av arbetstagarsidan förutsätts att en majoritet av de röstande skall rösta emot och i de fall av de röstberättigade deltagit i omröstningen att av de röstberättigade säger nej. Det norska förhandlingssystemet är förhållandevis centraliserat. har det emellertid genomförts förbundsvisa förhandlingar angående löner för de anställda inom avtalsområdet för () och Näringslivets huvudorganisation (NHO). Inom den del av den privata sektorn som inte ingår i NHO sker förhandlingarna förbundsvis. Det gäller t.ex. inom bank och försäkring, handel samt oljeindustri. Löneavtalen är i regel tvååriga, men med förbundsvisa förhandlingar om lönejusteringar . av de anställda är medlem i någon facklig organisation. Organisationsgraden är därmed lägre än i övriga . Den centrala myndigheten för det norska förlikningsväsendet benämns Riksmedlingsmannen. Institutionen leds av en riksförlikningsman som är överordnad övriga medlare. Riksförlikningsmannen förordnas av rege- ringen för en treårsperiod efter hörande av de centrala parterna på ar- betsmarknaden. Utöver Riksförlikningsmannen utses sju distriktsförlik- ningsmän av regeringen samt en grupp om 10-12 särskilt förordnade förlikningsmän på förslag av Riksförlikningsmannen. För samtliga gäller att de i praktiken måste accepteras av parterna. Det förekommer inte att Riksförlikningsmannen anlitar andra medlare än de som har förordnats av regeringen. Att vara Riksförlikningsman är ett heltidsarbete, medan övriga förlik- ningsmän har sina uppdrag som bisyssla. Flertalet förlikningsmän är domstolsjurister. Två sekreterare tjänstgör på heltid. Det finns inga formella hinder för att anlita tillfällig experthjälp för att bistå förlikningsmännen, men i praktiken är det ovanligt. I stället är det i regel parterna som svarar för expertkunskaperna. Riksförlikningsmannen skall hålla sig underrättad om utvecklingen på arbetsmarknaden. Den viktigaste källan angående norsk lönestatistik är den utredning som görs på uppdrag av regeringen av Tekniske Beregningsutvalget for inntektsoppgjørene och som publiceras i serien offentliga utredningar (NOU), vilken är den norska motsvarigheten till SOU. I Tekniske Beregningsutvalget ingår företrädare för ar- betsmarknadens parter och för staten. Utredningen utgör ett underlag för avtalsförhandlingarna. Utvalget skall i anslutning till avtalsförhandling- arna lägga fram bästa möjliga sifferunderlag för förhandlingarna och presentera det så att oenighet mellan parterna om de ekonomiska förhål- landena så långt möjligt kan undvikas. Bland annat skall prisprognoser utarbetas. Utvalget har även i uppdrag att vid behov presentera underlag angående inkomstpolitiska frågor. Förlikningsmännen har även tillgång till den löpande lönestatistik som publiceras av Statistisk sentralbyrå. Denna statistik grundas på den lönestatistik som norska arbetsgivarföreningen producerar angående löne- utvecklingen på det privata området. Vidare följer förlikningsmännen utvecklingen inom ekonomi och arbetsmarknad genom att ta del av mass- media och utredningar. Riksförlikningsmannen inbjuds till en informa- tionsdag om samhällsekonomi som arrangerar. Riksförlikningsmannen har egna lokaler, som rymmer både kontorsrum och förhandlingslokaler. Under vissa perioder kan lokalerna disponeras av andra myndigheter som saknar sammanträdesrum. har ett statligt anslag på 3 300 000 Nkr. Distriktsförlikningsmännen har en fast ersättning om ca 6 000 Nkr samt ett arvode som grundas på arbetade timmar. Tim- ersättningen uppgår till 240 Nkr . förordnade förlikningsmännen har ingen fast ersättning utan ersätts endast med ett timarvode på 310 Nkr eller om de är självständiga näringsidkare 360 Nkr . Samtliga varsel om arbetskonflikter skall lämnas till Riksförliknings- mannens kansli. Riksförlikningsmannen tar själv hand om större konflikter på riksnivå och konflikter som bedöms vara av central betydelse för landet. Övriga lokala konflikter hanteras av distriktsförlikningsmännen. Det innebär att det kan bli medling på central nivå när det gäller företag med riksomfattande verksamhet. Sålunda blir t.ex. varsel inom oljeindustrin föremål för Riksförlikningsmannens ingripanden. Riks- förlikningsmannen har rätt att kalla in en lokal förlikningsman, eller en särskilt förordnad förlikningsman, för att hantera en central konflikt. Beslut om vem som skall medla i en särskild fråga fattas av Riksförlik- ningsmannen, utan att kontakt tas med parterna. Riksförlikningsmannen är formellt oförhindrad att ingripa i en arbets- tvist så snart han anser det lämpligt. Ingripanden sker emellertid enligt utvecklad praxis först sedan varsel har lagts. Beträffande tvister på den privata sektorn gäller att Riksförlikningsmannen får förbjuda att varslade stridsåtgärder träder i kraft intill dess att medling har avslutats, om han bedömer att stridsåtgärderna på grund av verksamhetens art eller storlek kan komma att skada allmänna intressen. Någon möjlighet att begära överprövning av ett sådant beslut finns inte. För att beslutet skall bli bindande krävs att det expedierats från det att Riksför- likningsmannen fått underrättelse om att förhandlingar inte påbörjats eller strandats. När beslut har fattats om att skjuta upp stridsåtgärder skall medling inledas . Part får begära att medlingen skall avslutas först från det att förbudet mot stridsåtgärder meddelades. Förlikningsmannen har då på sig att avsluta medlingen. Därefter gäller inte fredsplikt och parterna har heller inte några skyldigheter att delta i ytterligare medling. På det statliga området är Riksförlikningsmannen skyldig att ingripa och kalla parterna till förlikningsförhandlingar, så snart han har fått underrättelse om att förhandlingarna strandat. Den obligatoriska medlingen skall börja från det att Riksförlikningsmannen underrättats om strandningen. Förlikningsmannen har från den tidpunkt medlingen inleds på sig att uppnå förlikning. Därefter kan part begära att medlingen skall avslutas. Förlikningsmannen har efter en sådan begäran på sig att förlika parterna. Alla förlikningsförslag av större betydelse brukar skickas ut till parter- nas medlemmar för omröstning. Det är dock parterna själva som bestäm- mer om omröstning skall ske. Vid medlemsomröstning kan förliknings- mannen efter samråd med de berörda huvudorganisationerna koppla samman uppgörelser, och därmed omröstning, för flera fackliga organisa- tioner. I de fall parterna inte kan lösa konflikten kan de besluta att hänskjuta tvisten till Rikslønnsnemnda för bindande a. Rikslønnsnemnda är en fast nämnd som består av sju ledamöter varav några företräder partsintressen och några är neutrala i förhållande till parterna. I tvister som anses kunna skada samhällsviktiga funktioner har det blivit en praxis att regeringen framlägger ett lagförslag om obligatorisk skiljedom s.k. tvungen lønnsnemnd. I är den fackliga organisationsgraden hög. av de anställda är medlemmar i fackliga organisationer. Det finns fyra cen- tralorganisationer för fackförbund som representerar olika personalkate- gorier såsom arbetare, tjänstemän, ingenjörer och akademiker. Arbets- givarna inom den privata sektorn är organiserade i två centralorgansationer där en representerar industrin och en servicenäringarna. har regeringarna eftersträvat inkomstpolitiska uppgörelser med parterna. Vilka sakfrågor som har berörts av uppgörelserna har varierat, men några exempel är löner, socialförsäkringar, inkomster i jordbruket, priskontroll samt konjunkturfonder. De inkomstpolitiska uppgörelserna har ingen direkt rättsverkan utan är att se som gentlemens agreements. Riksförlikningsmannabyrån svarar för det finska förlikningsväsendet. Byrån har självständig beslutsrätt, men den har sitt kansli i anslutning till i . Vissa praktiska funktioner som t.ex. ekonomiadministrationen sköts av ministeriet. Riksförlikningsmannen utses av presidenten för en fyraårsperiod. Beslutet fattas efter framställning av statsrådet i . Arbets- marknadens parter har ett avgörande inflytande på valet av riksförlik- ningsman. Det finns två tjänster för riksförlikningsmän enligt personal- planen, men har endast den ena tjänsten varit tillsatt. finns sex distriksförlikningsmän, som alla har sina uppdrag som bisyssla. Distriktsförlikningsmännen utses av Arbetsministe- riet på förslag av Riksförlikningsmannen och efter hörande av arbetsmark- nadens parter. En av distriksförlikningsmännen förordnas av statsrådet att vara suppleant för riksförlikingsmannen. På framställning av Riksförlikningsmannen kan utse en tillfällig förlikningsman eller en tillfällig visst förlikningsuppdrag. Möjligheten att förordna tillfälliga förlikningsmän och förlikningsnämnder används mycket sällan. har det skett . Två heltidsanställda sekreterare arbetar vid Riksförlikningsmanna- byrån. En av dessa är avdelningssekreterare och personlig sekreterare åt Riksförlikningsmannen. Avdelningssekreteraren sköter bl.a. kontakter med media och arbetsmarknadsorganisationerna. Den andra sekreteraren är assistent åt Riksförlikningsmannen och avdelningssekreteraren. Det finns möjlighet för Riksförlikningsmannen att låna in en jurist och annan nödvändig hjälp från ministeriet. Därutöver gäller enligt lagen om medling i arbetstvister att myndigheter vid behov skall ge förlikningsmannen den handräckning som han behöver för att utföra förlikningsuppdrag. Förlikningsmannainstitutionens behov av att hålla sig informerad om den ekonomiska utvecklingen täcks i första hand genom information i massmedia och utredningar. Något behov av att få del av en mer om- fattande eller fördjupad lönestatistik eller information i frågor som rör den ekonomiska utvecklingen eller arbetsmarknaden föreligger inte. Behovet av lönestatistik täcks genom den löpande information som erhålles från där den finska lönestatistiken förs. I enskilda förlikningsförhandlingar förekommer att parterna lägger fram lönestatistik, men statistikfrågor är i regel inte stora eller kontroversiella frågor i förlikningsförhandlingarna i . Riksförlikningsmannabyrån har egna lokaler som består av kontorsrum och konferensrum. Ett rum är avdelat som pressrum. Det finns även ett arkiv. Totalt utgör lokalerna . Riksförlikningsmannabyrån har ett anslag som uppgår till 1 200 000 FiM . Omkring 1 000 000 FiM används till löner och 200 000 FiM till expenser (en finsk mark motsvarar drygt 1,40 Skr). Kostnader för lokaler belastar inte anslaget. Riksförlikningsmannen har en fast månadslön utan övertidsersättning. Distriktförlikningsmännen har ett fast arvode som grundlön samt därutöver en timersättning för förlik- ningsverksamheten. Ersättningen är föremål för översyn och en höjning kommer att ske. Riksförlikningsmannen har tre typer av arbetsuppgifter: att föreb ygga kon- flikter mellan parterna på arbetsmarknaden, att förlika parterna vid tvister och att utföra utredningsuppdrag. Utöver dessa operativa uppgifter har Riksförlikningsmannen även ansvar för administrationen av förliknings- verksamheten. Den förebyggande verksamheten innebär att Riksförlikningsmannen skall söka främja relationerna mellan arbetsgivare och löntagare och mellan deras organisationer. I det förebyggande arbetet ingår att hålla överläggningar med parterna och kartlägga vilka förändringar av arbets- marknadens regelsystem som kan vara önskvärda. Riksförlikningsmannen deltar även i parternas interna utbildningsverksamhet, vid gränsdragnings- konflikter och som förhandlingsledare. Förlikningsarbetet kan ske på begäran av de tvistande parterna eller på förlikningsmannens eget initiativ. Förlikningsmannen har rätt att ingripa så fort han får kännedom om en arbetstvist som äventyrar arbetsfreden. Det är dock ovanligt att förlikningsmannen ingriper innan varsel har lagts, om båda parter förklarar att man inte önskar medling. Om varsel har lagts är förlikningsman skyldig att ingripa även mot ena eller bägge parters uttryckliga vilja. Part har skyldighet att infinna sig när förlikningsmannen kallar och är skyldig att ställa de uppgifter till förlikningsmannens förfogande som han begär. Varsel skall läggas innan konfliktåtgärder får utlösas. Förlikningsmannen har inga befogenheter att skjuta upp varslade strids- åtgärder utöver de , och han utnyttjar sällan möjligheterna att vädja till parterna om att vänta med att sätta varslade stridsåtgärder i verket. På framställning av förlikningsmannen har möjlighet att förbjuda stridsåtgärder under för att skapa ytterligare tid för medlingsinsatser. En förutsättning är att arbets- inställelsen berör samhällsviktiga områden eller kan komma att skada allmänt intresse. På den offentliga sektorn finns möjlighet att utsträcka förbudstiden med . Distriktförlikningsmännen behandlar lokala arbetstvister inom sitt eget distrikt. De agerar med stor självständighet i förhållande till Riksför- likningsmannen. Meddelanden om lokala hot om arbetsinställelser lämnas direkt till berörd distriktsförlikningsman. Riksförlikningsmannens utredningsuppdrag hänför sig i regel till för- likningsverksamheten eller arbetsmarknadslagstiftningen. Riksförliknings- mannen har också deltagit i beredningen av inkomstpolitiska uppgörelser. Förhandlingssystemet i har förändrats de senaste decenni- erna. Under stora delar av har kollektivavtalet varit det naturliga sättet att reglera frågor mellan arbetsgivare och arbetstagare. Genom de politiska arbetsmarknadsreformerna och det ökade inflytandet från EU-direktiv, har lagstiftningen ökat i betydelse för relationerna mellan parterna. har individuella anställnings- avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare blivit vanligare. Trenden är att omfattningen av kollektivavtal minskar. omfattades av de anställda av kollektivavtal att jämföra . beror minskning på att lönesystemen har decentraliserats så att förhand- lingar på nationell nivå eller branschnivå har blivit mindre vanliga. Andelen fackligt organiserade av de anställda är mindre . har andelen organiserade minskat från till . En viktig förklaring till nedgången är att antalet anställda har minskat i branscher med stor andel fackligt anslutna som inom kol, stål, järnvägar och skeppsbyggnad samt inom offen tliga tjänster. De anställda är organiserade i fackförbund som i sin tur i många fall är medlemmar i centralorganisationen (). I TUC ingår 71 fackliga organisationer, som tillsammans representerar av de fackliga medlemmarna. Många arbetsgivare är organiserade i någon arbetsgivarorganisation. fanns det 220 arbetsgivarorganisationer. Många av dessa organisa- tioner är medlemmar i of som representerar ca 250 000 företag. Staten har erbjudit medlingsverksamhet . Verksamheten har skötts av The Advisory, Conciliation and Arbitra- tion Service (ACAS). ACAS leds av en styrelse. Ordföranden i styrelsen är utsedd för en treårsperiod och arbetar heltid för ACAS. Av övriga elva ledamöter är fyra utsedda efter överläggningar med arbetsgivarorganisa- tioner och fyra efter överläggningar med arbetstagarorganisationer. De övriga tre ledamöterna är oberoende av parterna och har vanligen en bakgrund som arbetsrättsjurister eller forskare i arbetslivsfrågor. ACAS är en statlig organisation, men det framgår av instruktionen att det inte skall förekomma politisk styrning när det gäller sättet organisationen utövar sina uppgifter. ACAS har ca 600 anställda varav de flesta arbetar på något av de fem regionala kontoren. Förlikningsmännen är anställda av ACAS. Stora nationella tvister hanteras av förlikningsmän vid ACAS huvudkontor, men de flesta frågorna sköts av något av de regionala kontoren. Årskostnaden för ACAS uppgår till ca och finansieras genom anslag på statsbudgeten. Den helt övervägande delen av tjänsterna är avgiftsfria, men utgår avgifter för vissa publikationer och de flesta konferenser och seminarier. ACAS har till uppdrag att främja relationerna mellan arbetsmarknadens parter.