sou · GLB391d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Erlagd jaktvårdsavgift är nämligen ett krav för den som jagar och kravet är straffsanktionerat. Vidare torde jägarexamens- registrets främsta allmänna syfte vara kontroll vid ansökan om vapenlicens. Adressuppgifterna i jaktkortsregistret kan även användas för att sprida in- formation till jägare i frågor om jakt och viltvård. Det är enligt utredningen av allmänt intresse att myndigheter, organisationer, m.fl. på detta sätt kan få tillgång till jaktkortsregistret. Ansvaret och kontrollen över vilka som får ta del av uppgifter ligger hos . Handlingar från Datainspektionen visar att det förelegat problem för bl.a. jakttidningar att få del av uppgifter ur jaktkortsregistret. Av minnesanteckningar från sammanträde med Centrala samrådsgruppen för jägarexamen 1996, med bl.a. en representant från , framgår att det efterlystes möjlighet för polisen att ha tillgång till jägarexamensregistret och att fråga uppkom om vem som har tillgång till registret. Utredningen anser att det finns ett allmänt intresse att främja en allsidig information från olika aktörer på jaktens och viltvårdens område. De begränsningar i möjligheten att få ut uppgifter ur jaktkortsregistret som gäller främjar inte denna verksamhet. Det finns ingen lag eller författning som reglerar vad registren skall innehålla för att de skall uppfylla det allmännas krav på kontroll, tillsyn eller information. Det finns inte heller någon författningsreglering som garanterar att myndigheter får ta del av uppgifter ur registret för kontroll, tillsyn eller information. Enligt föreskrifterna för jaktkortsregistret gäller dessutom att meddelanden först skall granskas och godkännas av innan t.ex. en myndighet får tillgång till adressmaterial för att informera jägarna. Regeringens ovan redovisade beslut (se avsnitt 9.5.2) torde utvisa att staten inte kan påverka vem som skall få ta del av uppgifter ur jaktkortsregistret. Det skall, enligt utredningen, inte ankomma på en intresseorganisation att avgöra om myndigheter eller intresseorganisationer skall få ta del av uppgifter ur jaktkortsregistret. Det är dessutom inte önskvärt att en in- tresseorganisation har möjlighet att förhandsgranska myndigheters och andra organisationers informationsmaterial. Vidare är det otillfredsställande att en intresseorganisation utan närmare reglering från det allmännas sida får bestämma vilka avgifter som gäller för att få tillgång på uppgifter ur jaktkortsregistret. Det finns två jägarorganisationer som konkurrerar om bl.a. med- lemmar. Det finns under sådana förhållanden en risk att den organisation som ansvarar för jaktkortsregistret, med landets samtliga jägare, kan dra otillbörlig fördel av registret samt ta ovidkommande hänsyn vid frågan om t.ex. adressmaterial skall utlämnas från jaktkortsregistret. I detta sammanhang har utredningen noterat att i skrift till bl.a. Datainspektionen hänvisat till propositions- och utskottsutta- landen om att förbundet skall bredda sin bas. Enligt ut- redningen måste Svenska jägareförbundets hänvisning förstås så att man till skillnad från anser sig ha ett allmänt uppdrag att värva så många medlemmar som möjligt. Uttalandena har använts för att berättiga handläggningen av vissa ärenden. Dessa uttalanden från det allmännas sida gjordes då endast en intresseorganisation verkade för jägarnas intressen, nämligen . Situationen med två konkurrerande förbund innebär givetvis att förhållandena är an- norlunda. Uttalandena saknar därmed relevans . Nuvarande ordning är således inte bra från informations-, rättssäkerhets- och konkurrenssynpunkt. Detta talar för att en myndighet tar över ansvaret för de båda registren. En myndighet skall enligt regeringsformen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Detta för att intresseorganisationer och andra behandlas lika och motverkar orättvisa. Genom t.ex. revisorer och har staten goda möjligheter att kontrollera myndigheterna och allmänheten har en generell rätt till insyn i den verksamhet som bedrivs. En annan klar fördel med myndighetsformen är att regeringen enkelt kan göra vissa ändringar i en myndighets uppdrag. 472 Administrationen av jakten Trots att nu aktuella register tillkommit för att tjäna allmänna intressen bedrivs den nuvarande verksamheten utan insyn från offentligheten. En grundläggande princip i vårt samhälle är den s.k. offentlighetsprincipen. Det är utredningens uppfattning att nuvarande ordning inte är tillfredsstäl- lande sett utifrån denna princip. Det som i första hand förknippas med offentlighetsprincipen är rätten i 2 kap. tryckfrihetsförordningen att ta del av allmänna handlingar. I tryck- frihetsförordningen finns bestämmelser om vilka slag av handlingar som skall anses som allmänna och därmed vara tillgängliga för offentlig- hetsinsyn samt om hur sådana handlingar skall tillhandahållas den som vill ta del av dem. Syftet med offentlighetsprincipen anges i 2 kap. 1 § tryckfrihetsförord- ningen vara att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Genom allmänhetens insyn kan missförhållanden, felaktigheter eller ineffektivitet uppdagas. Vetskapen om att allmänheten har möjlighet till insyn är ägnad att förebygga felaktigheter och sporra till grundlighet och omtanke i myndigheternas verksamhet. Offentlighetsprincipen sägs på detta sätt garantera effektivitet i förvaltningen. Principen brukar också framföras som en garanti för enskildas rättssäkerhet (SOU 1975:22 s. 87). Insynen i myndigheternas handläggning av ärenden skall motverka rättsövergrepp. Myndighetsstrukturen spelar därvid en viktig roll. Beslut av en myndighet måste i stor utsträckning få skriftlig form och kan som regel ställas under en överordnad myndighets prövning genom överklagande. Förekomsten rent allmänt av dokumenterade beslut, ytt- randen osv. har stor betydelse för offentlighetsprincipen. Rätten att ta del av allmänna handlingar vore inte mycket värd om det i grunden inte fanns en skyldighet för myndigheterna att framställa sådana. fyller offentlighetsprincipen också ett syfte som informationsför- sörjare i vidare mening. Inom myndigheterna finns riklig tillgång till upp- gifter om förhållanden inom den offentliga verksamheten och på det privata området. Genom att åberopa offentlighetsprincipen kan bl.a. forskare, privata företag, journalister m.fl. få fram uppgifter som sedan kan utnyttjas för den egna verksamheten, t.ex. för kommersiella syften. Offentlighetsprincipen är dock inte undantagslös. Av hänsyn till allmänna och enskilda intressen gäller en rad undantag som är tillkomna efter en avvägning mellan motstående intressen. Grundläggande bestämmelser om sekretess finns i tryckfrihetsförordningen medan de mer detaljerade sekretessreglerna finns i sekretesslagen (1980:100). Rätten att ta del av allmänna handlingar får enligt 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen be- gränsas endast om det är påkallat av hänsyn till rikets säkerhet m.m., rikets centrala finanspolitik, myndighets verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn, intresset att förebygga eller beivra brott, det allmännas ekonomiska intresse, skyddet för enskilds personliga eller ekonomiska för- hållanden eller intresset att bevara djur- eller växtart. Vidare finns i 1 kap. 2 § och 2 kap. 3 § regeringsformen bestämmelser som syftar till att skydda den enskilde mot otillbörligt integritetsintrång. aktuella register omfattas inte av offentlighetsprincipen. Datainspektio- nen har på begäran av utfärdat föreskrifter för jaktkortsregistret(vilketinnefattarävenjägarexamensregistret). Enligtdessa föreskrifter får registret användas för information endast från myndigheter, och jakttidskrifterna. Vidare skall det som utsänds godkännas av . Den konkurrerande jägarorga- nisationen, , är inte uppräknad bland dem som får använda registret för information. har ingen skyldighet att lämna ut uppgifter ur jaktkortsregistret för information vare sig till myndigheter eller organisatio- ner. Förbundets ställningstagande går inte att överklaga. De syften som offentlighetsprincipen tjänar skall enligt utredningen även gälla för jaktkortsregistret och jägarexamensregistret. Myndighetsstrukturen har dessutom stor betydelse för offentlighetsprincipen och möjligheten att hindra rättsövergrepp. Beslut av en myndighet skall som regel ha skriftlig form och kunna överprövas. Myndigheten skall vidare vara saklig och opartisk. Om den som begär ut uppgifter inte är nöjd med myndighetens beslut kan han eller hon få sin sak prövad i domstol. När myndigheten handlägger ett ärende rörande utlämnande av allmän handling, utövar myndigheten befogenhet att för enskild bestämma om 474 Administrationen av jakten förmån eller rättighet. Beslutet i ett sådant ärende utgör ett resultat av myndighetsutövning (se t.ex. JO 1974 s. 417). Frågan om beslutets form och innehåll skall besvaras med ledning av bestämmelserna i förvaltnings- lagen (1986:223). Myndighets beslut att inte utlämna en handling skall således avfattas skriftligen och innehålla de skäl som bestämt utgången (, Offentlighetsprincipen, s. 139). Utredningen är sammantaget av den uppfattningen att en myndighet skall vara registeransvarig för jaktkortsregistret och jägarexamensregistret. Registren bör regleras i särskild registerförfattning Enligt 2 a § datalagen (1973:289) behövs inte tillstånd av Datainspektionen för personregister som har inrättats genom beslut av eller regeringen. Sådana register brukar kallas statsmaktsregister. Enligt 6 a och 18 §§ samma lag kan Datainspektionen meddela förskrifter för registret i den mån riksdag eller regering inte har gjort det. Regeringen har i prop. 1990/91:60 om offentlighet, integritet och ADB uttalat att målsättningen bör vara att register med ett stort antal registrerade och ett känsligt innehåll skall regleras i lag. ansåg (KU 1990/91:11) att det allmänt sett är av stor betydelse att en för- fattningsreglering kommer till stånd i syfte att stärka skyddet för de regi- strerades integritet i samband med nödvändig registrering av känsliga uppgifter i myndighetsregister. Statsmakterna har, i t.ex. prop. 1995/96:125 Åtgärder för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik, framhållit vikten av att bl.a. förbättra tillgängligheten till de grundläggande offentliga databaserna. Det är därvid viktigt att onödiga begränsningar inte sätts upp. Det finns vissa gränser för ett informationsutbyte när det gäller utnyttjande av personuppgifter. Dessa gränser sätts bl.a. genom och rådets direktiv /46/EG om skyddet för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter (EG-direktivet) som antogs . Direktivets innehåll har analyserats ingående av i betänkandet Integritet, Offentlighet, Informationsteknik (SOU 1997:39). behandlas i jaktkortsregistret och jägarexamensregistret måste vara tillåtliga enligt detta EG-direktiv. I artikel 7 EG-direktivet anges att medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter får behandlas bara i de sex fall som räknas upp i artikeln. Uppgiftsbehandling i andra fall är inte laglig. De fall som kan vara aktuella för nu aktuella register är dels om behandlingen är nödvändig för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse eller som är ett led i myndighetsutöv- ning som utförs av den registeransvarige eller tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut, dels behandlingen är nödvändig för ändamål som rör berättigade intressen hos den registeransvarige eller hos den eller de tredje män till vilka uppgifterna har lämnats ut, utom när sådana intressen uppvägs av den registrerades intressen eller dennes grundläggande fri- och rättigheter som kräver skydd. Gemensamt för statliga myndigheter är att verksamheten styrs av be- stämmelser i författning. En del av verksamheten innebär dessutom myn- dighetsutövning. Så är fallet med verksamheten med jaktvårdsavgift och jägarexamen. Detta är en form av verksamhet som får anses angelägen och som genom författningsstöd får anses ha ett allmänt intresse. Kravet i EG- direktivet får anses uppfyllt genom att behandlingen av personuppgifter i nu aktuella register är nödvändig för arbetsuppgifter av allmänt intresse eller för myndighetsutövning. Enligt EG-direktivet är det den registeransvarige som ensam eller till- sammans med andra bestämmer ändamålen och medlen för behandlingen av personuppgifter. Eftersom ändamålen och medlen för behandling av personuppgifter i jaktkortsregistret och jägarexamensregistret skall be- stämmas av statsmakterna bör också en myndighet vara registeransvarig. När det gäller regleringen av registren föreslår utredningen att en särskild registerförfattning skapas. Av den skall framgå registerändamål, vilket innehåll registret skall ha, vem som är registeransvarig, urval och bearbetning av personuppgifter och andra begränsningar samt förut- sättningarna för att ta ut avgifter vid användningen av registren. Register- författningens innehåll kommenteras närmare i författningskommentaren. 476 Administrationen av jakten Enligt utredningen kan det finnas behov av särskilda sekretessregler för jaktkortsregistret. Utredningen anser att behovet av sådana regler bör över- vägas. skall vara ansvarig registermyndighet Utredningen anser att registren skall föras centralt och menar därför att länsstyrelserna inte bör komma ifråga som registermyndigheter. Utredningen har särskilt övervägt fyra olika alternativa ansvariga register- myndigheter. De myndigheter som varit föremål för övervägande är Natur- vårdsverket,,SkogsstyrelsenochStatistiskacentralbyrån. För var och en av dessa myndigheter kan finnas argument som talar för att myndigheten är lämplig som registeransvarig myndighet. Samtliga myn- digheter torde ha möjlighet att inom myndigheternas befintliga datasystem föra nu aktuella register. Utredningen anser att det är naturligast att , som har det centrala tillsynsansvaret för jakten och viltvården, även har ansvaret för nu aktuella centrala register. I sin roll gör kontinuerligt en översyn av jaktlagstiftningen och är vidare den myndighet som har före- skriftsrätt i förekommande frågor som lyder under jaktlagen. Naturvårds- verket har därmed det centrala tillsynsansvaret över verksamheten med såväl jaktvårdsavgift som jägarexamen. och jaktkortsregistret bör vara en del av detta ansvar. Ansvaret för denna verksamhet bör inte splittras upp på flera myndigheter. Utredningen anser att båda registren skall bekostas av medel ur jaktvårds- fonden. Det är inte lämpligt att registren har två finansieringskällor. Det innebär att finansieringen av jägarexamensregistret, som är tänkt att vara självfinansierande genom avgifter från provverksamheten, ändras. Ut- redningen kan av handlingar från protokollerade möten samt annat material från konstatera att jägarorganisationerna inte lyckats finansiera denna verksamhet. Handlingarna utvisar att den centrala verksamheten, inkluderande främst jägarexamensregistret, går med stor förlust som regionerna har stora överskott. En ändring av nuvarande ordning torde innebära att avgiften för att avlägga jägarexamens- prov kan bli lägre som den centrala verksamhetens problem Utredningen anser att det skall vara möjligt att ta ut avgifter för utnyttjande av tjänster från de båda registren. När det gäller försäljning av adress- uppgifter till myndigheter eller intresseorganisationer som främjar viltvård och jakt bör dock kostnaderna till stor del kunna bäras av jaktvårdsfonden om det är fråga om information om viltvård och jakt. De närmare över- vägandena av hur ett sådant avgiftssystem skall se ut bör överlämnas till Nedan beskriver utredningen myndigheters och organisationers informa- tions- och upplysningsverksamhet, vilka problem som finns eller kan förutses vad gäller såväl den egna verksamheten som den utanför den egna myndigheten eller organisationen. Beskrivningen bygger på uppgifter som myndigheterna och organisationerna lämnat som svar på en enkät från utredningen. Svaren nedan bygger på följande frågor från utredningens sida. –Vilket arbete bedriver myndigheten/organisationen som är att hänföra till informations- och upplysningsverksamhet i jaktfrågor och viltvårdsfrågor? –Vilka problem anser myndigheten/organisationen finns eller kan förutses vad gäller egna informations- och upplysningsverksamheten i jaktfrågor och viltvårdsfrågor? –Vilka problem anser myndigheten/organisationen finns eller kan förutses vad gäller informations- och upplysningsverksamheten i jaktfrågor och viltvårdsfrågor utanför den egna myndigheten/organi- sationen? Vilka åtgärder behöver vidtas för att komma till rätta med problemen? 478 Administrationen av jakten försöker att så ofta som möjligt hålla informationsmöten med berörda handläggare på länsstyrelserna och tjänstemän på läns- jaktvårdsföreningarna. Därutöver drivs från tid till annan särskilda in- formationsprojekt som det nu pågående "Viltvård i samverkan". Dessutom har verket genom täta kontakter per brev och telefon en ständig in- formations- och upplysningsverksamhet riktad till andra myndigheter, organisationer och allmänhet. I den mån tiden medger försöker personalen därtill att i största möjliga utsträckning ställa upp på allmänna lokala och regionala informationsmöten. Det är alltid svårt att nå alla berörda med information. Faunavård berör så många och det finns risk att några glöms bort. På grund av det omfattande arbetet inom myndigheten och det ringa antalet handläggare är det därtill svårt att alltid uppfylla kravet på tillgänglighet. Verkets uppgift måste där- för främst vara att hålla berörda myndigheter och organisationer väl informerade så att dessa i sin tur kan ge rätt information till allmänheten. SKS bedriver ett omfattande informations- och upplysningsarbete inom jakt- och viltvårdsområdet. Detta sker främst via tre huvudkanaler: –Utgivningen av tidningen , –innehållet i organisationens ordinarie rådgivningsverksamhet, –SKS förlagsproduktion. Skogseko – Tidningen ges ut i fyra nummer och distribueras gratis till 280 000 skogsägare (med mer än 5 ha skog). Antalet skogsägare med detta minimiinnehav är egentligen större men distributionen har anpassats till flerägande m.m. Tidningen presenterar ofta artiklar som berör jakt- och viltvårdsfrågor, och i samband med kampanjen ägnades ett helt nummer dessa frågor. Skogseko är en mycket uppskattad tidning med stigande popularitet, vilket framkom vid SKS:s senaste IMU- undersökning . Där jämfördes tidningen med flertalet andra skogstidningar och erhöll det största läsvärdet. SVO:s rådgivningsverksamhet – Organisationens rådgivningsverksamhet omfattar totalt och möter över 100 000 skogs- ägare i skilda rådgivningssituationer. Där är det naturligt att viltvårdsfrågor behandlas på olika sätt, alltifrån specifika viltvårdssats- ningar till spontana diskussioner kring olika förhållanden i skogen som berör viltet och dess vård. SKS:s förlag – Förlagsverksamheten arbetar i princip under marknads- mässiga förutsättningar med produktionsstöd anpassat till myndighetsin- formationens omfattning. Förlaget har givit ut följande produktioner med bäring på jakt- och viltvård: Faunavård i Skogsbruket (allmän del, den lägre faunan, N.Sverige), Skyddsvärda fågelbiotoper (S.Sverige), Rikare skog, 100 frågor om Älgen, Viltvård i Skogsbruket, Tjädern en skogsfågel, Tjädern och Skogsbruket, Skogen – virket, viltet, skötseln och . Av ovanstående produktioner har exempelvis "100 frågor om Älgen" och "Viltvård i Skogsbruket" producerats i samarbete med . Utgivningen av "Skogseko" sker inom ramen för organisationens myndig- hetsanslag vilket begränsar förutsättningarna. Tidningen innehåller inga externa annonser. "SkogsForsk" deltar med egen redaktionell text som de finansierar. Förlagsverksamhetens utgivning är styrd av myndighetens instruktion vilket kommersiellt begränsar verksam- heten. Detta tillsammans med att utgivningen relativt sett riktar sig till en begränsad målgrupp gör att ekonomin "dignar under den lilla upplagans ok". Detta gäller inte alla produkter, men tillräckligt många för att göra finansieringsfrågor och prissättning besvärliga. För att informations- och upplysningsarbetet skall bli fram- gångsrikt, totalt sett, krävs det också en opartisk aktör på området. Utöver den information som olika intressen (jägare, markägare, bevarandeintressen m.fl.) förmedlar är det viktigt med en sammanvägd opartisk helhetssyn som ser till viltstammarnas roll i hela ekosystemet och samhället. SKS anser att detta bäst sker genom olika myndighetsinsatser på informationsområdet. SKS:s tidningsutgivning och förlagsproduktion rymmer i detta sammanhang mycket stora möjligheter. Förutom en bra produktionsapparat finns ett väl utvecklat nätverk för distribution och försäljning i . Med målsättningen att snabbt och effektivt sprida opartisk information till olika målgrupper krävs ökade ekonomiska resurser. Dessa bl.a. disponeras som produktionsbidrag vilket sänker producentpriset till den nivå där material når tillräcklig spridning. Bland de konkreta projekt som SKS:s nu måste ta ställning till är att förnya delar av ovan beskrivna faunavårdsserie. Förutom dylika produktionsbidrag till olika grafiska produkter skulle en insats att utöka Skogsekos utgivning till sex nummer ge mycket stora möjligheter att på ett kontinuerligt och kostnadseffektivt sätt sprida övergripande information om jakt- och viltvård till viktiga målgrupper. Även information riktad till ett län eller en region kan genom "inblandning" av regionala sidor i tidningen snabbt spridas i det aktuella 480 Administrationen av jakten På så vis skulle exempelvis den regionala jaktmyndigheten eller länsviltnämnden snabbt nå ut med information i exempelvis policyfrågor. Jordbruksverketbedriverinteinformations-ellerupplysningsverksamhetnär det gäller jakt och viltvård. SVA bedriver en aktiv och omfattande informations- och upplysnings- verksamhet till allmänheten och jägare rörande veterinärmedicinska vilt- frågor. Denna informationsverksamhet är bl.a. nödvändig för att bibehålla en medvetenhet om viltsjukdomsproblematiken och epizootiövervakningen. Detta arbete bedrivs till stor del via Svenska Jägareförbundets länsföre- ningar och jaktvårdskretsar, men också via massmedia eller andra kanaler. Det är enkelt att via läns- och lokalavdel- ningar komma i kontakt med huvuddelen av den svenska jägarkåren. Dessa läns- och lokalavdelningar är praktiskt förankrade i verkligheten och har nära kontakt med fältet. Denna fältkontakt och lokalkännedom är en förutsättning för ett bra arbete i dessa frågor. I den händelse denna organisationsform förändras och dras ner, kan detta innebära svårigheter med den lokala anknytningen. utgör länsföre- ningarnas personal en resurs som ofta anlitas för upplysnings- och informationsarbete i SVA:s tjänst, men också till att bistå med insamlingar av material m.m. i sjukdomsutredningar. Ett exempel på detta är den pågående utredningen om Newcastlesjukan på fjäderfä i . sker mycket av den "officiella" informationen rörande jakt och viltvårdsfrågor via jaktpressen, inkluderande Svenska jägareförbundets tidning . Denna information kan i vissa lägen bli sensationsvin- klad och inte alltid utgöra en objektiv redogörelse av fakta. Det vore en fördel om officiell information inom jakt- och viltvårdsområdet, inne- fattande information från departement, naturvårdsverk, länsstyrelser och eventuella andra myndigheter, kunde publiceras i någon form. Detta kan förslagsvis ske via förlagsverksamhet. Ett annat förslag är att jägareförbunden i sina medlemstidningar har ett avsnitt, som regelbundet på ett officiellt och ovinklat sätt återger informationen. Motivet för denna officiella roll skulle vara de medel jägareförbunden erhåller från jaktvårdsfonden. Vid SLU ingår det aktuella området i utbildningen både för jägmästare, skogsmästare och agronomer. satsar på att ytterligare öka antalet studenter inom dessa områden i betydande utsträckning.