sou · GLB3192d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Från sida har man överlåtit å t ansvariga myndigheter i de länder som ratificerar konventionen att, med beaktande av konventionens definition i artikel 1, göra en bedömning av vilka språk som är landsdels- eller minoritetsspråk i det egna landet. innebär att kommittén har i uppdrag att göra en sådan bedömning för svenskt vidkommande. I de t följande skall vi dä rför med utgångspunkt från konventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk i artikel 1 och med beaktande av konventionens syfte, göra vår bedömning av vilk a språk i som är landsdels- eller minoritetsspråk och vilka språk eller dialekter som faller utanför konventionens tillämpning. Vi vill redan i detta sammanhang understryka att vår bedömning be - gränsar sig till att avgöra vilka språk som faller in under konventionen s tillämpningsområde. När vi i det följa nde tar ställning bl.a. till den komplicerade frågan om vad som är att anse som ett språk och vad som är att anse som en dialekt sker detta enbart med sikte på konventionens tillämpning. Ett språk som vi inte finner är ett landsdels- eller minoritetsspråk i konventionen s mening kan ändå anses vara ett minoritetsspråk i andra sammanhang . Också i samband med konventionens tillkomst har man uppmärksammat att sådana situationer kan uppkomma. Av artikel 1 punkt b) och av kon- ventionskommentaren framgår exempelvis att konventionen inte kan tillämpas på språk som talas av alltför få personer eftersom detta skull e leda till allt för stora praktiska svårigheter. Även om sådana språk ä r minoritetsspråk bör de inte ses som landsdels- eller minoritetsspråk som konventionens bestämmelser skall tillämpas på. Vi vill också inledningsvis påpeka att om skulle ratificer a konventionen, så kommer konventionens bestämmelser i del II att gäll a för Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? alla landsdels- eller minoritetsspråk i som omfattas av konventio- nens definition av sådana språk medan bestämmelserna i del III bar a kommer att gälla för de språk som väljer skall omfattas av dem. Språk utan geografisk bas kan enligt konventionen inte omfattas av bestämmelserna i del III. Vår utgångspunkt har varit att vid en eventuell anslutning til l konventionen också kommer att ratificera bestämmelserna i del III för de språk som har en historisk geografisk bas. Vi har därför när vi pröva t frågan om vilka språk som kan omfattas av en svensk tilllämpning a v konventionen också behandlat frågor som har anknytning till tillämpning- en av del III i konventionen. 4.1Språk och dialekter i som inte kan anses omfattade av konventionen De två huvudkrav som ett språk, enligt definitionen i artikel 1 i konven- tionen, måste uppfylla för att anses vara ett landsdels- eller minoritets - språk är, att språket skall användas av hävd i ett visst territorium inom en sta t av medborgare i staten, (invandrarspråk omfattas inte av konventionen) och att språket skall vara annorlunda än det officiella språket (dialekte r omfattas inte av konventionen). Av artikel 1 punkt b) och konventionskommentaren framgår också at t tillräckligt många personer måste använda ett språk för att konventionen skall kunna tillämpas på språket. Även om ett språk inte kan uppfylla kravet på historisk geografis k anknytning kan det omfattas av vissa av konventionens bestämmelser i del II såsom ett territoriellt obundet språk. Med utgångspunkt i definitionen i artikel 1 och konventionens över - gripande syfte skall vi i det följande behandla några språk och dialekter i som enligt vår uppfattning faller utanför konventionen s tillämpningsområde. Det första kravet enligt artikel 1 i konventionen, att ett språk skal l användas av hävd, innebär att språket skall ha använts under lång ti d tillbaka i landet och fortfarande användas där. Invandrarspråk omfatta s således inte av Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? konventionen och inte heller språk som har talats i landet men numera inte längre talas där. Tidsgränsen för när ett språk övergår från att vara ett invandrarspråk till att vara ett språk som används av hävd i konventionens mening finns inte angiven i konventionen. Det är dock klart att ett språk som först är att anse som ett invandrarspråk i ett land kan övergå till att anses använt av hävd. Svensk befolkningsstatistik omfattar inte uppgifter om etnisk tillhörig- het eller språktillhörighet. Det är därför svårt att få fram uppgifter so m kan ligga till grund för en bedömning av vilka språk som använts i och fortfarande används . Det står emellertid klart att det i till följd av invandring från andra länder, tala s många andra språk än svenska. Med få undantag har dock dessa int e använts i före . Detta har att göra med at t invandringen till före var mycket begränsad . När det gäller språk som börjat användas i först efter andr a världskriget anser vi att de klart faller utanför konventionens tilllämp - ningsområde eftersom de har använts för att de skal l kunna anses använda av hävd. Dessa språk får istället betraktas so m invandrarspråk som faller utanför konventionens tillämpningsområde. Vi anser inte att det är lämpligt att fastslå någon absolut, generel l tidsgräns för när ett språk övergår från att vara ett invandrarspråk till att anses som använt av hävd i . Det är enligt vår uppfattnin g lämpligare att ta ställning till detta från fall till fall med utgångspunkt frå n varje språks särskilda historia i . I avsnitt 4.2 behandlar vi därför vart och ett av de språk som vi anser kan bli aktuella att bedöma so m använda av hävd i och tar ställning till om de kan anses omfattade av konventionen. Det andra kravet i konventionen, att språket skall vara annorlunda än det officiella språket i staten innebär att dialekter av det officiella språke t undantas från konventionens tillämpningsområde. Frågan om när ett uttryckssätt skall anses vara en dialekt och när de t skall anses vara ett språk är komplicerad och involverar såväl lingvistiska som sociologiska och politiska bedömningar. Vi hänvisar i denna del till det expertutlåtande som inhämtats från professor , bilaga 3. I konventionen ges inga närmare riktlinjer för bedömningen . Varje land som ratificerar konventionen får självt avgöra vad som är att anse som Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? dialekter av det officiella språket som inte omfattas av konventionens bestämmelser. För svenskt vidkommande uppkommer i detta sammanhang frågan om hur de genuina dialekter eller folkmål, som finns i skall betraktas i relation till konventionen. Som exempel på folkmål kan nämna s älvdalsmål, gutniska och skånska. Dessa folkmål talades tidigare i g anska stor utsträckning i olika delar av landet men har till följd av bl.a. störr e rö rlighet i befolkningen, inflyttningen till städerna och massmedias inflytande kommit att talas och förstås av allt färre personer. t lingvistiskt kan folkmålen vara mycket olika nutida rikssvenska. Folkmålen är när a förknippade med den bygd där de har talats och är en del av bygdens kultur och historia. Det kan därför hävdas att det finns ett intresse av att folkmålen bevaras som en viktig del av den svenska landsbygds- och kulturhistorien. Frågan är emellertid om folkmålens kulturhistoriska värde gör att de bö r omfattas av konventionens bestämmelser. En invändning mot att tillämpa konventionen på folkmålen är att det är tveksamt om de kan anses som språk. Den allmänna uppfattningen är no g snarare att de är dialekter och som sådana omfattas de i så fall inte a v konventionens definition av landsdels- eller minoritetsspråk. Ett annat skäl mot att tillämpa konventionen på folkmålen är att det är ett fåta l personer som använder dem som sitt dagliga uttrycksmedel. Det viktigaste argumentet mot att tillämpa konventionens bestämmelser på folkmålen är dock enligt vår uppfattning, att en sådan tillämpnin g skulle rimma illa med konventionens syfte. Som vi angett i kapitel två är ett av konventionens övergripande syften att stärka landsdels- elle r minoritetsspråkens ställning i det offentliga livet, såsom i domstolar, hos myndigheter, i näringslivet m.m. Det finns enligt vår uppfattning int e någon anledning att stödja de gamla och lokalt färgade uttrycksforme r som folkmålen är, genom en ökad användning av dem i offentlig a sammanhang. Vi tror inte heller att en sådan användning av folkmålen i det offentliga livet skulle stödja folkmålens bevarande. Vid en samlad bedömning anser vi därför att en tillämpning a v konventionen i inte kan omfatta folkmålen. har vänt sig till kommittén med en begäran om att konventionens bestämmelser skall tillämpas på teckenspråket som ett territoriellt obundet språk. Kommittén vill erinra om att teckenspråket har en stark ställning i det svenska samhället. Genom beslut av har Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? som första land i världen officiellt erkänt teckenspråket so m dö vas modersmål och erkänt dövas rätt till tvåspråkighet avseend e teckenspråket och svenska språket. När det gäller undervisning oc h forskning, anges i läroplanen för specialskolan för döva och hörselska - dade, att teckenspråket och svenska är de två undervisningsspråken, och vid i har forskning i teckenspråket bedrivits . Samhället tillhandahåller också teckenspråkstolkar för döv a genom landstingens försorg. Enligt Dövas Riksförbun d föreligger dock fortfarande brist både på teck enspråkstolkar och teckens- pråkslärare. Att teckenspråket är ett språk är således redan fastslaget i . Likaså finns bestämmelser och åtgärder till skydd och stöd för teckensprå - ket på flera områden. Den fråga vi har att ta ställning till är om teckens- pråket kan anses falla inom definitionen för landsdels- eller minoritets - språk enligt artikel 1 i minoritetsspråkskonventionen och om teckensprå- ket kan anses omfattat av det övergripande syftet med konventionen. Det ena kravet på ett landsdels- eller minoritetsspråk enligt artikel 1 i konventionen att språket skall vara annorlunda än det officiella språke t måste anses uppfyllt vad gäller teckenspråket. Det andra kravet enligt konventionen att språket skall användas av hävd inom staten skulle kanske kunna anses uppfyllt eftersom det finns uppgifter om att teckens- pråket använts i offentliga sammanhang i så tidigt som . Enligt vår uppfattning kan emellertid främjande av teckenspråket inte rymmas inom konventionens övergripande syfte. Konventionen sägs v ara en kulturkonvention som tar sikte på att stödja historiska språk som en de l av mångkulturella arv. Den tar följaktligen i första hand sikte på språkets kulturella funktion. Genom att stödja landsdels - eller minoritets- språken hoppas man att också stödja den kultur och historia som ä r förbund en med språken och dem som använder dem. Även om döv a själva ser sig som en språklig och kulturell minoritet med teckenspråket som en viktig del av dövkulturen, kan teckenspråkets funktion enligt vår uppfattning inte i första hand ses som kulturell. Språket får snarare i först a hand ses som ett kommunikationsmedel för döva, ett sätt för döva att trot s sitt handikapp kunna kommunicera med omgivningen. De skäl som finns för att stödja teckensp råket ligger därför enligt vår uppfattning vid sidan av konventionens huvudsakliga syfte som en kulturkonvention. Det anförda hindrar i och för sig inte att man skulle kunn a utsträcka och anpassa en tillämpning av konventionens bestämmelser till teckenspråket. Vi anser emellertid inte att det finns någon anledning att göra detta. Teckenspråket har en officiell ställning som språk i . Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? och med detta och de åtgärder som vidtas från samhällets sid a till stöd för teckenspråket, skulle en ratificering av konventionen fö r teckenspråket som ett territoriellt obundet språk, enligt vår bedömning , inte leda till något ytterligare stöd för språket. Teckenspråket skall därför enligt vår uppfattning inte omfattas av e n eventuell svensk ratificering av minoritetsspråkskonventionen. 4.2Landsdels- eller minoritetsspråk i I det föregående har vi angett att d et finns anledning att närmare granska några språk i som har talats i landet för att se om de uppfyller konventionens krav på landsdels- eller minoritetsspråk. Som vi ovan har angett förs inte statistik i över språktillhörighe t eller etnisk tillhörighet. Detta försvårar naturligtvis bedömningen av vilka språk som kan anses använda av hävd i . Före var emellertid befolkningen i mycket homogen vilket påpekas i den då redovisade statistiken (se t.ex. SOS , V och , IV , Folkräkningen den . I inledningen till statistik om folkmängdens fördelning efter hushåll, trosbekännelse, födelseort m.m . anges att de enda väsentliga undantagen från denna homogenitet ä r "lappar och ". Annan statistik visar att det utöver dessa gruppe r också funnits romer och judar i . Mot denna bakgrund har vi funnit anledning att närmare överväga om samiska , finska, meän kieli (tornedalsfinska), chib (zigenska) och jiddisch är att anse som landsdels- eller minoritetsspråk i i minoritetsspråkskonventionens mening. För at t konventionen skall kunna tillämpas på ett språk måste språke t uppfylla de krav på landsdels- eller minoritetsspråk som definitionen i artikel 1 av konventionen innehåller. Det ena huvudkravet är att ett språk skall vara annorlunda än det officiella språket. Detta krav uppfylle r samtliga de språk som vi funnit anledning att överväga, varför vi int e närmare behöver beröra detta i det följan de. Det andra kravet, att språket skall användas av hävd inom ett visst territorium i , finns det däremot anledning att granska närmare . Vi har också ansett att det finns anledning att överväga om olik a varieteter av språken bör behandlas som särskilda språk vid en eventuell svensk ratificering av konventionen. Begreppet varietet som vi valt att använda anges i språkrapporten bilaga 3 vara liktydigt med språkform, antingen språkformen anses som ett språk eller en dialekt. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? således en mer generell term än språk och dialekt. Vad gäller frågeställ- ningen om en viss varietet av ett språk bör behandlas som ett särskil t språk, har vi funnit att den måste bedömas mot bakgrund av syftet me d konventionen och vilka effekter en tillämpning av konventionen kan få i olika situationer. Slutligen finns det anledning att pröva om språken används av et t tillräckligt antal personer för att motivera en tillämpning av konventio - nens bestämmelser och vilka geografiska områden detta i så fall gäller (jfr artikel 1 punkt b) och konventionskommentaren.) Den följande beskrivningen av det samiska språket i bygge r huvudsakligen på uppgifter hämtade ur (SO U 1989:41, SOU 1990:84 och SOU 1990:91) och (SOU 1975:99 och SOU 1975:100). Vi har valt att redovisa uppgifter som är av betydelse för om, och i så fall hur, konventionen bör tillämpas på de t samiska språket. För en mer utförlig redogö relse beträffande det samiska språket och samernas historia i hänvisar vi till våra källor. Samerna har i vart fall sedan vår tideräknings början bebott de norr a delarna av nuvarande , , och norra i . De finns omtalade såväl hos romerska historieskrivare som i nordiska källor. Samerna fanns alltså i innan de nuvarand e nordiska staterna växte fram. försörjde sig samerna på jakt och fiske och flyttad e mellan olika jakt-, fiske- och fångstområden alltefter årstidens växlingar. började samerna hålla renhjordar som de följde mellan de olik a årstidsbundna betesmarkerna. När jorden började odlas upp allt längre norrut i Skandinav ien trängdes samerna undan för undan bort från de områden som de tidigare had e bebott. Först odlades jorden upp i kusttrakterna och sedan allt längre inåt landet. Rennäringen kom följaktligen efter hand att bedrivas allt längr e upp mot fjälltrakterna dit jordbruksbebyggelsen inte hade nått. ägnar sig en förhållandevis liten andel av den samiska befolkning - en åt renskötsel, uppskattningsvis 2 500 av totalt 15 00020 000 svenska Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Det område inom vilket rennäringen numera utövas i Sverig e sträcker sig genom inlandskommunerna från i i söder til l i norr. I dessa traditionella samiska bosättningsområden bor också många samer som inte sysslar med renskötsel. Många samer är numer a också bosatta i kusttrakterna i norra och i . Totalt uppskattas den samiska befolkningen i till mellan 50 00075 000 personer, varav 30 00050 000 i , 15 00020 000 i , 4 0005 000 i och ca 2 000 i . Samernas språk, samiskan, har liksom andra språk förändrats unde r tidens gång. Samiskan är ett finsk-ugriskt språk. Man anser att ursamiskan växte fram mellan år 1 och år . De olik a samiska språkvarieteterna hade i allt väsentligt hunnit utveckla sig för e 700-talet. Av de äldsta skriftliga källorna från 1500- och 1600-tale n framgår att ungefär samma varieteter av samiska talades då som n u, inom i stort sett samma geografiska områden. Bilden nedan illustrerar vilka varieteter av samiska som används i olika delar av det samiska bosätt - ningsområdet. Bilden finns endast i den tryckta verksionen Bild 1, Professor . Den samiska språkkartan är för överskådlighetens skull förenklad. Dialektområden utanför svenskt område har inte markerats och i har samiskan i , dvs. arjeplogssamiskan (tidigare kallad pitesamiska), och samiskan i och södra betecknats som lulesamiska. Umesamiskan med både sydliga och nordliga drag motiverar dock en avgränsning som särskild varietet. Markeringen av yttergränserna för samernas bosättningsområde grundar sig på var samer kontinuerligt bott och ännu bor samt livnär sig av samiska naturnäringar. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Mellan de olika samiska språkvarieteterna finns inga absoluta gränser . Inom hela språkområdet gäller att den ömsesidiga förståelsen är störr e mellan varieteter som talas i geografiska områden som gränsar til l varandra än mellan varieteter som ligger geografiskt långt ifrån varandra (t.ex. har nordsamiska och sydsamiska mindre ömsesidig förståels e sinsemellan än vad nordsamiska och lulesamiska har. Förståelsen mellan sydsamiska och nordsamiska har liknats vid förståelsen mellan isländska och svenska). dominerade samiskan som språk i stora delar av det traditionella samiska bosättningsområdet. Präster oc h myndighetspersoner liksom stora delar av nybyggarbefolkningen lärde sig samiska för att kunna kommunicera med samerna. I Sameutredninge n anges som exempel på samiskans inflytande att så sent som vid sekel - skiftet talade en stor del av bondebefolkningen i ofta samiska i hemmen. Allteftersom nybyggarbefolkningen växte och blev större i antal än den samiska befolkningen trängdes emellertid samiskan tillbaka och svenskan kom alltmer att dominera både i skolan, i kyrkan och i hemmen. uppskattas ca 35 000 personer av den totala samiska befolkningen tala samiska. I antar man att antalet samisktalande är ca 9 000. Siffrorna är dock mycket osäkra och bygger på uppskattningar. För s vensk del lät utföra en intervjuun - dersökning med samisktalande personer där man bl.a. försökte kartlägga de svenska samernas språkkunskaper och språkvanor (SOU 1975:100, bil. Se även , H. (1977): Samerna och sameundervisningen i . : Akademisk avhandling vid Samhällsvetenskapliga fakul- teten ). Av undersökningen framgick att majoriteten av befolkningen kunde tala och förstå samiska medan betydligt färre kunde läsa och skriva språket. Av undersökningen framgick också att kunskaper - na i samiska var störst i det nordsamiska området och bland dem so m bodde i fjälltrakterna samt bland den renskötande befolkningen. Någon genomgripande och heltäckande undersökning av hur mång a som använder samiska , i vilken utsträckning de som använde r språket behärskar det och i vilka geografiska områden det används, finns inte. De uppgifter som finns om samiskans användning får därfö r ses som relativt osäkra. Samiskan har av tradition i huvudsak varit ett talat språk där kunskaper och färdigheter och kultur förmedlats muntligen. De första böckerna på samiska kom dock som ett led i missionssträvandena bland samerna. finns tre olika samiska skriftspråk i , ett nordsamiskt, ett lulesamiskt och ett sydsamiskt. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? Används samiska av hävd inom ett visst territorium i ? För att ett språk skall anses som ett landsdels- eller min oritetsspråk enligt minoritetsspråkskonventionen skall språket användas av hävd i ett viss t territorium inom en stat. För att konventionens bestäm melser skall kunna tillämpas på ett språk krävs också att språket fortfarande används a v tillräckligt många för att motivera en tillämpning av konventionens be - stämmelser I konventionskommentaren uttrycks detta så att konventionens bestämmelser skall tillämpas i de områden där "språket talas i betydande utsträckning, även om det bara talas av en minoritet, och som motsvarar språkets historiska bas". När det gäller det samiska språkets historiska geografiska förankrin g anses det som ovan angetts att de olika samiska varieteterna har talats . Det finns skriftliga belägg för att samiskans olika varieteter talats inom ungefär samma geografiska område som (se bilden ovan). Det framgår också av de uppgifte r som redovisas av att samiska i alla varieteter fortfarande talas i dessa områden. Konventionens krav att ett språk skall användas av hävd inom et t visst territorium för att vara ett landsdels- eller minoritetsspråk ä r därför enligt vår uppfattning uppfyllt vad gäller samiska. Samiska ha r använts inom ungefär samma geografiska område i . Tillsammans med en gemensam kultur och historia har språket förts vidare från generation till generation fram till våra dagar. I vilken del av det traditionella språkområdet används samiskan i tillräcklig utsträckning för att motivera en tillämpning av konventionen? Mer svårbedömd är frågan inom vilken del av det traditionella språkområ - det för samiska som samiskan , enligt konventionen, är ett uttryck- smedel för ett så stort antal personer att det motiverar en tillämpning av konventionens bestämmelser. Denna fråga är av betydelse för att avgöra i vilka områden de bestämmelser i konventionen som har en regiona l begränsning skall gälla. Så som kommer att framgå av vår redogörelse för gällande bestäm - melser i de två följande kapitlen, gäller visserligen merparten av d e svenska regler som finns till stöd och skydd för samiskan över hela landet. I detta avseende går de svenska reglerna längre än vad konventio- nen kräver. Vi har ingen avsikt att föreslå inskränkningar i dessa reglers giltighet. Vilka språk ... är landsdels- eller minoritetsspråk? inskränkning skulle också strida mot konventionens artikel 4 punkt 2. Utöver nu gällande rikstäckande regler föreslår vi tvärtom nya rikstäckan- de regler till stöd för samiskan. Som framgår av våra förslag (avsnitt 7.2) anser vi dock att vissa av vå ra förslag till nya åtgärder till skydd och stöd för samiska i enlighet med v ad konventionen föreskriver skall gälla regionalt i de geografiska område n där samiskan har sina historiska rötter och fortfarande används i tillräckli g utsträckning. Detta gäller förslag till regler om rätt att använda samisk a i kontakt med kommunala och statliga förvaltningsmyndigheter och vid domstolar m.m. De närmare skälen för att ge sådana regler en regiona l tillämpning i de regioner där språken används av hävd och fortfarand e används i tillräckligt stor utsträckning redogör vi för i kapitel 7.2. För att kunna avgöra var dessa regler skall tillämpas måste det område där samiska används av hävd och fortfarande används i tillräcklig ut - sträckning för att motivera bestämmelsernas tillämpning bestämmas. Utgångspunkten för denna bedömning är konventionens bestämmelse i artikel 1b).