sou · GLB3113 · 1998-01-01 00:00:00 — menar att det är här, i prostitutionssituationen, som de visuella intrycken blir dominerande i sexualiteten. Dagens erotik tycks leva kvar i 1800-talsmodellen. Många av våra sexuella fantasier utgår från den. Snörlivet, ett typiskt 1800-talsplagg, tas fram i erotiska sammanhang, tillsammans med de svarta strum- porna, också det ett gångna tiders klädesplagg. blottas, bröst och stjärtar lyfts upp. Kvinnor klär upp sig och ska genom sitt uppträdan- de locka männen till aktivitet. En titt i kvällstidningarnas söndagsbi- lagor visar att modellen är gångbar, inte minst för att skapa glöd i det äktenskapliga samlivet. Dagens heterosexuella spelar upp 1800-talets erotiska teaterstycke, om och om igen. De homosexuella tycks däremot ta sig större friheter och behand- lar 1800-talets erotiska figurer som karnevalsfigurer att leka med. Håller de på att upphäva paradigmet? Det är svårt att säga, men det bevingade ordet som säger att historien upprepar sig en första gång som tragedi och en andra gång som komedi, passar väl in kvinnliga och manliga, heterosexuella respektive homosexuella, beteenden. Men svårigheter uppstår, särskilt för heterosexuella, när de offent- liga relationerna i samhället direkt motsäger de maktförhållanden som de vanligaste erotiska figurerna bygger på. Inte minst syns det på männens osäkerhet inför dagens kvinnor. Svårigheterna förstärks av att det moderna samhällets organisering har gett upphov till en ny form av fattigdom: tidsfattigdom. Begreppet är hämtat hos den Som all fattigdom tycks tidsfattigdomen vara särskilt företrädd bland kvinnor. Tidsanvänd- ningsstudierna visar tydlig att kvinnor, förutom att de yrkesarbetar, tar huvudansvaret för hem och familj. Detta får konsekvenser för den kvinnliga, liksom den manliga, sexualiteten. Sexualrådgivare vittnar om att de vanligaste sexuella problemen för dagens människor är bristande lust hos kvinnor och impotens hos män – två olika uttryck för samma problem. Dagens tidsfattiga kvinnor orkar/hinner vare sig älska eller spela med erotiska lustspel – utan vilket sexualiteten tycks falla platt. Och männen verkar sakna handlingsal- ternativ när kvinnor lägger undan den gamla rollbeskrivningen. redogörelse över den reglementerade prostitutio- nen heter Den disciplinerade dubbelmoralen: Studier i den regle- menterade prostitutionens historia i –1918 , (1982). avhandling : Prostitution och repression i folkhemmet (1992) beskriver med inlevelse de prostitue- rade kvinnornas klammeri med rättvisan och samhällets normer heter. har gjort en mycket personlig tolkning av prostitu- tionens historia och könens ojämlikhet i antologin och , red. (1995). En uppsats av om prostitutionen i finns i Historielärarnas förenings årsskrift 1989/1990 . forskning om kvinnorna som kämpade mot prostitutionen kommer att publiceras /1998 i antologierna Tystnader, red. och (under utgivning) och Seklernas sex, red. och (under utgivning). har också, i olika böcker och artiklar, gett sin tolkning av dessa kvinnors idéer. redogörelse för hur det gamla bondesamhället såg på dem som fick barn utanför äktenskapet heter Horan i bondesamhället (1977). Den franske historikern stora genomgång av pro- stitutionens historia i franskt 1800- och 1900-tal, heter Les filles de noce och gavs ut första gången . Den finns nu översatt till engelska. På engelska kan man också med fördel läsa olika analyser av prostitutionens historia. Slutligen skriver författaren till denna artikel mer specifikt om sexualpolitikens historia i den kommande antologin sex. Vad konstituerar maktlöshet? – läsövning i textilens text Vad gjorde kvinnorna när männen skrev historia? Så börjar en sång jag skrev . I vers efter vers beskrivs hur kvinnor tvättade, diskade, lagade mat, födde barn alltmedan männen erövrade världen, skrev odödliga verk, komponerade storslagna symfonier eller byggde grandiosa teoretiska modeller. Det männen gjorde var synligt och bestående, det kvinnorna gjorde osynligt och förgängligt. Ja, osynligheten var till och med ett kännetecken: arbetet blev synligt först när det inte gjordes – så länge det gjordes var allt som det skulle, normalt. Det gällde också barnen. Moderns nedlagda arbete resulterade i att barnen utvecklades normalt. Allt var som det skulle, helt naturligt. Först när något var onormalt synliggjordes moderns ogjorda arbete, hennes försummel- ser. I sången anlade jag omedvetet ett mansperspektiv, såg från den dominerande kulturens värdesystem. Det som räknades var det som syntes, som fanns i det offentliga rummet, verket som blev bestående. satte jag rubriken osynliga blir synligt förändras världen: Om kvinnokulturens materiella bas på en artikel i mänskors temanummer om kvinnokultur (1977:4). I stället för att se kvinnors arbete som enbart reproduktivt och återställande såg jag nu också den produktiva delen. Kvinnor ansvarade för den bokstavli- gen livsviktiga bas som samhället vilade på: människorna. Den barnafödande delen var den minsta – den största delen utgjordes av att ständigt skapa och återskapa betingelserna för människors liv och välbefinnande. Perspektivet hade förändrats. Jag såg inte länge kvinnors osynlig- hetsarbete ur den dominerande (mans)kulturens perspektiv, jag såg på världen ur den dominerade (kvinno)kulturens perspektiv. Och världen förändrades. Att växla perspektiv – mellan utifrån och inifrån, mellan uppifrån och nerifrån, mellan en manlig och en kvinnlig erfarenhetssfär – är givande. Begrepp och värdeskalor relativiseras, förändras. Det gäller också synen på makt och maktlöshet. Från början närmade jag mig kvinnokulturen ungefär som en antropolog: jag studerade en för mig främmande kultur. Allteftersom mina egna erfarenheter växte blev ansatsen närmast en etnologs: ett försök att förstå den egna, vardagliga kulturen. Allteftersom tiden gick tycktes det handla om en historisk studie av en utdöende kultur. Just nu undrar jag om det inte är en framtidsstudie. Det är i alla fall en av mina utgångspunkter i den här texten. Jag vill pröva att se på en kvinnligt definierad värld, textilens, med begrepp lånad från en manligt definierad värld av offentlighet, ekonomi, makt. Jag är inte så mycket ute efter att upptäcka det osynliggjorda som efter att avtäcka det dolda. Osynligt och dolt är inte riktigt samma sak. skriver i Kultur och medvetande att osynligheten kan vara av två slag. Den dominerande kulturen blir osynlig därför att den uppfattas som självklar. De dominerade kulturerna blir osynliga därför att de osynliggörs av den dominerande kulturen. nämner arbetarkulturen och kvinnokulturen som exempel: Mätt med den dominerande kulturens mått ter de sig ofta vaga, konturlösa och föga institutionaliserade. De artikuleras inte på samma sätt och kan till och med bli otydliga för de egna med- lemmarna. Osynligheten kan alltså komma såväl från en självklar dominans som från ett osynliggörande. Det dolda däremot innebär att dölja något. Det är synonymt med att gömma, förtiga, mörklägga. Makten döljer sig gärna. Men också den till synes maktlöse kan dölja sig för att på dolda vägar uppnå sitt mål utan att öppet utmana makten. Att dölja är något man gör , att osynliggöras är något man blir. Det ena är aktivt, det andra passivt. Osynligheter är en fråga om makt – och maktlöshet. Den som är osynlig i kraft av sin dominans har makt. Den som är osynliggjord är maktlös. Eller är det en synvilla? Kan det osynliggjorda bära på maktstrukturer som är dolda för de synliga makthavarna? Vad är osynliggjort och vad är dolt? Kan olika värdesystem leda till olika definitioner av makt? Vad vill man ha makt över – sitt eget liv eller andras? Vad är viktigast – tillgång till tid eller tillgång till pengar? Hur förhåller sig formell makt till reell makt? Det är några av de frågor jag tänker problematisera med textilens värld som exempel. Till mina vanor när jag grubblar över begrepp hör att gå till ordböck- erna för att se vad orden ursprungligen kommer från och hur betydelsen förändrats. Ordet makt kommer från tyskan och har samma ursprung som mögen , att kunna, förmå, mäkta. Makt har många olika betydelser. En del handlar om övertag, tvång, auktoritet, inflytande – dvs. makt över någon/något. Andra om kraft, energi, intensitet, väsen – dvs. makt i någon/något. En vanlig definition av makt är att A har makt om han kan tvinga B att göra något – dvs. makt i den första betydelsen. Kvinnoforskare har ofta betonat makt i betydelsen självbestämmande, autonomi, självförverkligande – en definition som ligger den andra betydelsen närmare. Maktlös är då motsatsen till detta. Mot makten över svarar synonymen vanmäktig, mot makten i svarar synonymen kraftlös. I mina resonemang är det just dessa dubbla innebörder som är intressanta. Vad orden betyder avgörs av vem som har rätt att bestämma vad orden betyder, som Humpty Dumpty påpekar i . Vem som upplever sig ha makt och vem som upplever maktlöshet beror till stor del på vilken värdegrund man utgår från. Om tid är det viktigaste värdet kan möjligheten att fritt disponera tiden upplevas som makt i betydelsen självbestämmande. Om pengar är viktigast är makt över centralt. Att gå på maktjakt är ett populärt nöje, såväl bland journalister som bland forskare. Maktens karaktär av att till dels vara såväl osynlig som dold gör att den inte alltid låter sig gripas men den kan inringas. Till dem som hjälpt mig i mitt tänkande hör, förutom som jag redan nämnt, . Med sina begrepp fält, kapital, habitus har han fångat den del av makten som inte är avläsbar i t.ex. pengar eller titeldefinierade maktpositio- ner. begreppsapparat är skapad för att beskriva och analyse- ra maktkampen på den offentliga scenen. Han definierar maktcentra. Med fält menar han ett område, där personer och institutioner strider om makten att bestämma vad som är viktigt respektive oviktigt inom det område de har gemensamt. Kapital kan vara inte bara ekonomiskt utan också kulturellt eller symboliskt. Ett symboliskt kapital är något som av sociala grupper erkänns som värdefullt. Habitus kan översättas med en människas totala uttrycksform. För att smälta in i en miljö måste man ha en habitus som miljön erkänner och godkänner. ringar in dolda maktcentra när han beskriver den borgerliga offentlighet som utvecklades i kaffehus och litterära salonger. Där fördes ett medborgerligt politiskt samtal som kom att bidra till samhällets förändring. är till ständig hjälp när det gäller att få tankarna att klarna. I sin Essä om Gemeinschaft och Gesellschaft diskuterar han klassiska begrepp utifrån dagens situation. Gemeinschaft, gemenskapen, är med ord en naturlig och oplanerad social enhet, en organism, som i bygemenskapen eller familjen. Gesellschaft, samhället, är någonting uttänkt och konst- gjort, en mekanism. Människorna i Gemeinschaft är delaktiga i varandras liv, på gott och ont: mot sina vänner är man god, mot sina fiender ond. Arbetet är ett självändamål: det är ett skapande arbete som frambringar ägodelar eller sådant man rår om. Det är belönat snarare än avlönat. I Gesellschaft utgörs själva organisationsprincipen av konkurrens och konflikt mellan olika ekonomiska intressen. Människan är en homo economicus, en ekonomiskt rationell människa. Arbetet är ett medel för att frambringa profit och förtjänst. Centralt i analys är att han inte ser skillnaden mellan Gemeinschaft och Gesellschaft som en motsättning mellan ont och gott. Priset för gemenskapen är t.ex. den personliga fiendeskapen, poängen med marknadens opersonlighet är t.ex. en rationell neutrali- tet. Det mänskliga mötet i är en relation – vänskaplig eller fientlig – medan mötet på marknaden i Gesellschaft är en transaktion, där man värderar varandra efter (egen)nytta. Går det att analysera vår tid med begrepp skapade för att beskriva övergången från ett förindustriellt samhälle, b yggt på bruksek onomi, till ett industriellt, byggt på marknadsek onomi? befarar själv att han är ute i sista stund. Inom en inte alltför avlägsen framtid kommer kanske tankar att framstå som närmast obegripliga. För ingen av dessa män, som skarpsinnigt analyserat maktstruktu- rer och värdesystem, är könsmakten speciellt viktig. Det är den däremot för många kvinnoforskare. bok : Begränsade strategier och omåttliga önskningar fick stor betydelse för tänkandet när den kom . Hon blottlade en kvinnlig föreställningsvärld som avvek från den offentligt erkända. Genom att arbete definieras som lönearbete förmådde den ekonomiska analysen inte innefatta privatlivets värdeskapande intresse- och arbetssfär. Kvinnors arbete inom hushållets, familjens, uppfostrans och sällskapslivets område kom därför att ses som improduktivt och icke kreativt. Men om man i stället ser ur kvinnoperspektiv, med kvinnan som subjekt, producerar kvinnor inte bara materiella utan också immateriella värden: trivsel, välbefinnande. Det imaginära är en del av kvinnors vardagsliv. Kvinnorna formulerar önskningar om inredning, möbler, kläder, utflykter, de gestaltar familjesfären, söker former för perception, fantasi, spontanitet, imagination. Den traditionella kvinnokulturen (i hem och familj) bygger på en behovs- och relationsorienterad Det är inte genom formaliserade regler utan genom förståelse och inlevelse som enighet uppnås. På samma tankespår är när hon i In Another Voice – på svenska missvisande översatt till Med kvinnors röst – kartlägger två olika moraliska värdesystem. Det ena kallar hon rättighetsetik, det andra omsorgsetik. Rättighetsetiken finner hon främst hos män, medan omsorgsetikens annorlunda röst kommer från kvinnor. Men hon är noga med att understryka att hon inte primärt ser det som en skillnad mellan män och kvinnor utan som två kompletterande moraliska system. Rättighetsetiken utgår från individer, omsorgsetiken från relatio- ner. Med rättighetetiken kan man uppnå jämlikhet (equality) men den är ingen garanti för rimlighet (equity) eftersom den inte har utrymme för olikheter och undantag (rättvisan är blind). Det kan däremot omsorgsetiken (åt var och en efter behov) – men den kan å andra sidan leda till orättvisa och ojämlikhet. Problemet är, menar , att vi bara erkänner den ena etiken: Oförmågan att se den annorlunda verkligheten i kvinnors liv och höra skillnaderna i deras röster bottnar delvis i antagandet att det bara finns en enda form av social erfarenhet och tolkning. Genom att i stället räkna med två olika former kan vi beskriva den mänskliga erfarenheten i en mer komplex gestalt. Textil har samma ursprung som text: det latinska texo, att väva, fläta, spinna. Trots att textila hantverk historiskt varit främst manliga (och högt värderade) professioner är det textila som text – som kultur, som kulturarv, som kunnighetsarv – främst en kvinnlig skrift. Textilens text kan läsas som en eländighetsbeskrivning, ett av de svartaste kapitlen i kvinnohistorien vad gäller exploatering, utsvett- ning, orimliga arbetsförhållanden och närmast obefintliga löner. Den kan läsas som en värdighetsbeskrivning: stoltheten över linneskåpet som går igen från adelsdamer, bondmoror och borgarfruar till arbetarkvinnans och statarhustruns värnande om enstaka lakan, dukar, gardiner. Jag väljer en tredje läsart: berättelsen om överlevnadsstrate- gier under textilens täckmantel. Att kunna avläsa textilens text förutsätter kunskap om kvinnors historia, villkor och kultur. Först då kan man tolka den dolda undertexten. Den handlar om samvaroformer, överlevnad i mellan- rum, vägran att låta formell brist på makt motsvaras av reell maktlös- het. Syjuntan är ett exempel på hur textilens täckmantel fungerat som skydd för vad jag kallar en dold kvinnlig offentlighet. Junta kommer av latinets junctus, som betyder förenad. På svenska finns det i två sammansättningar: militärjunta och syjunta. I grunden handlar det om samma junta: principen om den slutna gruppen som en förutsättning för den absoluta öppenheten. En junta går man inte in i eller ut ur efter eget val. Man väljs in som ett tecken på förtroende. Man utesluts om man förråder gruppens hemligheter. Men det finns också skillnader som har med makt och kön att göra. I en militärjunta bygger män koalitioner, i en syjunta bygger kvinnor relationer. Med textilen som täckmantel utvecklade kvinnor en mötesform där nyttan (de sysselsatta händerna) förenades inte bara med nöjet (det egna skapandet) utan också med behovet av att på egna villkor diskutera de problem som man själv definierade som viktiga. Man skaffade sig information, skapade allianser, fick råd, tröst och vägledning. Syjuntan fungerade som en legitim anledning att lämna hemmet och umgås med andra kvinnor. På mindre orter kunde syjuntan fungera som en skuggregering. Från syjuntan gick man hem och påverkade sin man att i byalaget eller kommunfullmäktige arbeta i den riktning juntan önskade. Det gick inte att direkt härleda påtryck- ningarna till syjuntan. Den indirekta maktutövningen förblev dold, den synliga manliga makten förblev ohotad. På liknande sätt har kvinnor i andra kulturer format halvhemliga samtalsgrupper, låtit männen ha den formella makten men inte avstått från reellt maktin- flytande. är ett annat exempel på dold kvinnlig offentlighet. Det är en öppnare form än den slutna juntan. Till skillnad från syjuntan hör syföreningen ofta ihop med en rörelse eller organisation: arbetarrörelsen, idrottsrörelsen, , kyrkan, missio- nen, partierna. vilar på en bädd av syföreningar. Inom syföreningarnas ram har kvinnor förvandlat obetald tid till samhälleliga pengar. Inte bara som stöd åt rörelser och organisationer utan också för egna behov. Tidningen , av vilken jag gått igenom årgångarna 1945–1980, anordnade tävlingar om bästa syförening. Där kan man träffa på syföreningar som sydde ihop till vägbeläggningar, gatubelysning, kollektiva tvättstugor – ja t.o.m. till en fyr på . Det som kommu- nen inte ansåg sig ha råd med men kvinnorna ansåg nödvändigt sydde de ihop till. beskriver i Den skötsamme arbetaren hur kvinnornas mötesformer tog sig andra uttryck än männens. När kvinnorna bildar en socialdemokratisk kvinnoklubb i integrerar de från första början diskussion, trivsam samvaro och husligt arbete. Mötena blir en kombination av kafferep, symöte och diskussionsklubb. Kvinnorna tar också delvis upp andra frågeställ- ningar som har med grundläggande mänskliga behov att göra, föda, hälsa, sexualitet, barnavård. Man kan tala om en inriktning på det näraliggande och på familjens problem. Den traditionella könsrollen gjorde att kvinnorna hade svårt att göra sig gällande i den lokala offentligheten. Ur dessa förutsättningar formade kvinnorna en politisk debatt långt mer levande och perspektivrik än den som förs i den manligt dominerade arbetarkommunen, skriver . Medan männens perspektiv begränsas av den praktiska politiken får kvinnorna till följd av könsrollens begränsningar ett ideologiskt utrymme, som de också utnyttjar. En modern variant av syjuntetraditionen är de textila studiecirk- larna, ett märkligt fenomen i ett modernt samhälle, en mycket stor verksamhet inom de flesta studieförbund. Varför väljer dubbelarbetande kvinnor att prioritera något som är garanterat icke-meriterande, icke-lönedrivande, icke status-befrämjande? Som tvärtom närmast har lågstatus som förspilld kvinnokraft? Själva fenomenet väcker aningar om en dold motkultur. Som en seg struktur för den vidare den dolda kvinnliga offentligheten, där man på egna villkor samtalar om det man anser viktigt, som händerna är sysselsatta. När jag i forskningssyfte deltog i ett antal textila studiecirklar och bl.a. noterade samtalsämnena så diskuterades där de samhällsfrågor som berörde det egna livet som arbetslöshet, social nedrustning, datorisering, men också globala problem som miljöförstöring. Partipolitik, rikspolitik och utrikespolitik lämnades därhän. Det påminner om vad beskriver från . Kvinnorna där talade om de nära förhållandena men också om de stora ideologiska frågorna. Engagemanget pendlar mellan familjen och samhället och stannar sällan vid det som ligger däremellan, kommunen. Denna torde ha uppfattats som en de manliga kamraternas angelägenhet. Textilcirkeln, liksom syjuntan, innebär en legitim anledning att lämna hemmet och familjen. Den bestämda tiden och platsen gör att tiden inte slukas av annat. Den ofta rätt höga deltagaravgiften bidrar på sitt sätt till att cirkeltiden respekteras. På så sätt fungerar textilcir- keln som ett sätt att freda tid i en tidspressad tillvaro, styrd av andras behov. En tid helgad den egna lusten. Ett andningshål och en ventil där man luftar sina tankar medan man till synes sysslar med annat. Vid omsyning, lappning och stoppning, omfärgning o.s.v. framträder det värdeskapande momentet i husmoderns arbete särdeles tydligt, skriver nationalekonomen i Husmoderns ekonomiska gärning . Genom att nedlägga en viss mängd arbete ger man utan nämn- värda kostnader för material obrukbara och värdelösa saker brukbarhet och nytt värde. Detta är sannerligen produktion så god som någon. Harmaja lyfter fram det som än ofta glöms bort: produktio- nen i det så kallade reproduktiva arbetet. Därmed synliggör hon det ekonomiska värde som gärna försvinner i beskrivningar av det obetalda arbetet. Hon ger också andra aspekter på det obetalda hemarbetet: Hemhushållningen uppfyller alla de förutsättningar under vilka smådriften funnits vara livskraftig: Här är det ju alltid fråga om en liten krets av människor och en begränsad konsumtion. Här om någonstädes gäller det individuell smak och anpassning efter förhållandena. Här komma de, som utföra arbetet, i den allra in- timaste beröring med dem, för vilkas behov det sker, och här är det alltid fråga om sådana nyttigheter, vilka produceras för ome- delbar konsumtion. Mycket av hemarbetet är svårt att synliggöra eftersom det omedel- bart förbrukas. Här särskiljer sig det textila arbetet. Det resulterar i synliga resultat som antingen kan bevaras för eget bruk – linneskåpet! – eller säljas och därigenom omvandlas till pengar. När symaskinen introducerades blev inkomstmöjligheten ett viktigt argument. På ett sätt som saknar motstycke vad gäller tekniska innovationer i hemmen slog symaskinen igenom i kvinnornas värld. Från att hemsymaskinen introducerades tog det inte mer än drygt innan den var spridd över i stort sett hela världen och i de flesta samhällsklasser – ett märkligt faktum med tanke , kommunikationerna och kvinnornas ställning. Förklaringarna är flera. Symaskinen skapades av män för män – manliga hantverkare. Men insikten (tillskriven ) att det var kvinnor som sydde mest, trots att sömnadsprofessionerna var förbehållna männen, innebar en revolution, som fick en rad konsekvenser. Symaskinen feminiserades med mjuka linjer, guld, pärlemor – den skulle vara som ett smycke i förmaket, sade – och förevisades i vackra salonger av eleganta damer. Hela försäljningssystemet anpassades efter den hem-liga kvinno- marknaden. Betalningen delades upp i avbetalningar, som gjorde det möjligt att skaffa denna dyra kapitalvara: några kronor från ä ggkassan eller hushållspengarna gick alltid att få fram. Agenter sökte upp konsumenten på plats: i hemmet. Agentens månatliga besök innebar inte bara inkassering av avbetalningen utan också hjälp med småreparationer och råd – en antagligen nödvändig introduktion i den för de flesta kvinnor främmande (kanske skräm- mande) tekniska världen. Symaskinen födde såväl avbetalnings- som agentsystemet, som sedan kom att övertas av andra producenter av dyra kapitalvaror. Men varifrån kom då kvinnornas beredskap att ta emot den nya innovationen, något som gick på tvärs mot det motstånd som införande av teknik i hemmen vanligtvis mött? Ekonomin är antagligen den viktigaste förklaringen. Symaskinen innebar inte bara att man kunde spara tid utan också att man kunde tjäna pengar. Med hjälp av symaskinen – ett egenägt produktionsmedel i industrisam- hället – fann kvinnor mellanrum och nischer i då de flesta yrken och utbildningar var stängda för dem.