sou · GLB3113 · 1998-01-01 00:00:00 — antogs en förordning som stipulerade att även en gift kvinna var ekonomiskt ansvarig för sin egen rörelse. Det innebar att gifta kvinnor som var egna företagare blev myndiga för sin rörelse, men inte i äktenskapet. Mannen kunde inte heller bestämma om hustrun skulle få driva sin rörelse eller ej. När den nya näringslagstiftningen kom togs dock detta bort. Likaså försvann handelskollegiets roll som den som beslutade Kvinna med eget företag – om vilka som skulle få tillstånd att driva egna rörelser. Istället blev det den äkta mannen som bestämde om hans hustru skulle få driva egen rörelse. Dessutom blev han ekonomiskt ansvarig för henne och hennes rörelse. Att den offentliga kontrollen av medborgarna blev allt mindre innebar alltså ingen ökad frihet för de gifta kvinnorna. som 1800-talets liberala idéer spred sig och ökade männens handlingsut- rymme fördes gifta kvinnor allt hårdare in under sina egna mäns kontroll. Först fick den gifta kvinnan rätt att genom äktenskapsför- ord förvalta sin enskilda egendom och rätt att bestämma över sin egen inkomst. Men vilka kvinnor vågade riskera att de kränkte sin blivande man genom att kräva att ett äktenskapsförord skulle skrivas före ingången av äktenskapet? I praktiken hade inte den gifta kvinnan rätt att bestämma över sina egna tillgångar och sin egen lön . Då var man tvungen att skriva om eftersom den första omröstningen, som skulle ge kvinnor rösträtt hade varit 1919. Den andra omröstningen skulle ske och omyndiga personer kunde inte ges rösträtt. Det var på grund av detta som lagen ändrades. Att vara vuxen och ogift betraktades länge av samhället som ett övergångsstadium. Uppfattningen gällde både män och kvinnor men lagstiftningen som rörde deras självständighet var helt olika. Mannen var i allt helt oberoende av sitt civilstånd. Han blev myndig och fick då gifta sig med vem han ville. Föräldrarnas makt över sin vuxne son inskränkte sig till att de kunde göra honom arvlös om han gick emot deras vilja vid exempelvis valet av maka. En ogift kvinna var däremot omyndig, hon var tvungen att ha förmyndare och kunde inte gifta sig utan samtycke från sin giftoman. Så länge fadern levde var det han som var giftoman. Om han dog blev det modern tillsammans med manliga släktingar. En yngre bror kunde faktiskt vara giftoman för sin äldre syster. Detta gällde , för adelns döttrar till 1882. Den ogifta, omyndiga kvinnan kunde års näring- slagstiftning inte driva vilken rörelse hon ville. Men började allt fler i landets styrande skikt inse att lagstiftningen som reglerade handel och hantverk var omodern. riksdag kom fram till att varje vuxen ogift kvinna borde ha rätt idka såväl handel som ett stort antal hantverk. Det var borgarståndet som var de drivande bakom lagförslaget. manliga borgare ville underlätta för kvinnorna är uppseendeväckande eftersom det var de som i så fall skulle komma att utsättas för en ökande konkurrens från kvinnorna. Men innehöll förslaget en begränsning: kvinnorna skulle inte få anställa manliga biträden, vilket var ett sätt att se till att begränsa storleken på rörelserna. var inte beslutande, utan kunde bara kom- ma med förslag till nya lagar. Det var kungen som i sista hand beslutade vilka lagar som skulle antas. Först såg det ut som om kungen skulle acceptera lag- förslag. Men så inkom besvär från bland annat magistraten i , förslaget fördröjdes ytterligare genom administrativa rundor och efter de brödupplopp som kvinnor initierade i bland annat blev statsrådet och kungen betänksam- ma till hela förslaget och alltsammans sköts upp. Skälet till att lagförslaget hade vunnit gehör bland manliga borgare och i var troligen de stora sociala problem som fanns i . Fram till näringslagstiftningens genomförande kunde änkan efter en mästare fortsätta driva den rörelse som mannen innehaft så länge hon inte gifte om sig. Gjorde hon det blev följden antingen att familjen förlorade det burskap som änkan varit ställföreträdande innehavare av eller så övergick rörelsen till hennes nye man. Inom många hantverk var rörelsen beroende av både man och kvinna. De kompletterade varandra genom att utföra skilda arbetsuppgifter. Det är endast lite forskning gjord på giftermålsmönstret bland hantverkare och småhandlare, men sådana studier skulle kunna avslöja inom vilka yrkesgrupper det var nödvändigt med förkunskaper i yrket hos den blivande bruden. De pojkar som ville lära sig ett borgerligt hantverksyrke var tvungna att utbilda sig. För flickorna var dessa utbildningar helt stängda. De enda flickor som hade en chans att lära sig ett borgerligt yrke var borgerskapets egna döttrar, och det skedde inom hemmet och rörelsen. Hantverkarnas döttrar lärde sig föräldrarnas hantverk och de mindre handelsmännens döttrar lärdes upp i föräldrarnas handelsgren. De högre skiktens döttrar fick teoretisk skolning i hemmet av guvernant eller informator. Hattmakarnas historia och familjebildning har studerats av . Han ser ett tydligt mönster där hattma- kardöttrar och hattmakaränkor ofta gifte sig med gesäller eller mästare som redan var hattmakare. På så sätt kunde yrket finnas inom Kvinna med eget företag – samma familj i generationer på såväl mans- som kvinnosidan. Kvinnornas självständiga yrkeskunskaper framkommer i ett fall där en hattmakare som blivit änkling sade upp sitt burskap med hänvis- ning till att han inte kunde driva rörelsen vidare eftersom hustrun hade dött. Jag har jämfört antalet änkor på som drev borgerlig rörelse med varandra. Jämförelsen visar att betydligt fler änkor drev sina mäns rörelser vidare än . Detta gällde alla typer av borgerlig rörelse förutom handelsrörelser. Änkornas rörelser var en del av den manliga arbetsmarknaden och avsikten var inte att änkorna skulle finnas inom dessa rörelser . Ur det perspektivet är det anmärkningsvärt att alltfler änkor drev rörelserna . Av dem som var aktiva var endast tre kvar . Men av dem som drev rörelse var elva fortfarande aktiva . var den i särklass största staden i landet. hade cirka 75 000 innevånare, medan som var landets andra stad hade cirka 17 000. hyste förutom borgarna och stadens administration även den statliga administrationen, vilket innebar att det fanns många män ur de lägre tjänstemannaskikten. Dessutom hyste arbetare, soldater och sjömän i en helt annan omfattning än riket i övrigt. Många av dessa män var synnerligen lågt avlönade. Stora grupper av gifta kvinnor i var därför tvungna att yrkesarbeta, för att familjerna inte skulle ligga fattigvården till last. Härvidlag var myndigheternas inställning klar: endast de som inte klarade av att arbeta var berättigade till fattigförsörjning. Den så kallade tjänste- hjonsstadgan stipulerade att alla som inte hade egen förmögenhet eller egen näring var tvungna att ha anställning. Kvinnor som saknade tjänst kunde sättas på och män kunde fram tas ut i militärtjänst. Även ur andra synpunkter var befolkningssammansättningen i och senare helt annorlunda än i övriga landet. som befolkningstillväxten i som helhet gick allt snabbare, hade en överdödlighet som var högst bland barn och män. Spädbarnsdödligheten var länge mer än dubbelt så hög som övriga landet. varierade den mellan och först gick spädbarnsdödligheten ner . Männen som dog var ofta i sina produktiva åldrar. Varför männen men inte kvinnorna led av denna överdödlighet är oklart. Förklaringar som dålig luft och dåligt vatten håller inte eftersom kvinnorna andades samma luft och drack samma vatten som männen. Ett skäl som ofta åberopas är männens enormt höga spritkonsumtion. En annan faktor som kan förklara männens dödlighet är den sjunkande giftermålsfrekvensen. De ogifta männen i produktiva åldrar hade betydligt högre dödlighet än de gifta männen i samma åldersgrupper. Ensamliv för en man innebar dålig mathållning och ett oregelbundet liv. Den i dikt och sång så flitigt prisade friheten var ofta livsfarlig för männen. Exempelvis hade ogifta män i åldrarna mer än dubbelt så hög dödlighet som gifta. var mortaliteten bland gifta män i denna åldersgrupp dubbelt så hög som den för gifta kvinnor. Sammantaget innebar det att mortaliteten i staden var större än nativiteten. var därför beroende av inflyttning för att inte minska befolkningsmässigt. minskade invånarantalet, men för det mesta skedde trots allt en långsam ökning. andra hälft började en betydligt snabbare befolk- ningstillväxt. Den låga giftermålsfrekvensen och höga manliga dödligheten skapade ett stort kvinnoöverskott och därmed ett stort behov av avlönat arbete för dessa kvinnor. Andelen ogifta kvinnor ökade i snabb takt i staden, liksom antalet utomäktenskapliga barn. Andelen barn födda utanför äktenskapet uppgick i till mellan – siffror som var helt unika för landet. De ogifta mödrar som ville behålla sina barn hade svårt att tjäna som pigor. När många arbetstillfällen för kvinnor försvann, framförallt inom manufakturerna, blev försörjningsproblemen oroväckande. Även bland de gifta kvinnorna fanns ett ovanligt stort behov av egna inkomster. Endast en mindre del av männen i var borgare. För alla dem som arbetade inom stadens eller statens förvaltning och för sjömän, arbetare och soldater räckte lönerna ofta inte till för att försörja en hel familj. Den höga dödligheten innebar att många män var sjukliga innan de dog. Kvinnorna i dessa familjer var alltså i behov av en egen inkomst, först som hustrur till sjukliga män och senare som änkor. Kvinnor med egna näringar De flesta kvinnor som yrkesarbetade i det förindustriella arbetade i andras hem eller inom näringar som låg i anslutning till någon annans hem. De var helt enkelt pigor av något slag. Kvinna med eget företag – fanns en mängd arbeterskor av olika slag, främst i städerna. Ett gammalt talesätt säger att inom alla yrken som inte var förbjudna för kvinnor fanns de. var det främst två grupper av kvinnor som var i stort behov av lämpliga arbetsuppgifter. Det var borgerskapets ogifta döttrar och det var gifta kvinnor från de samhällsgrupper som man skulle kunna kalla småborgerskap. Myndigheterna ansåg att det var samhällsekonomiskt fördelaktigt att gifta kvinnor övertog familjeför- sörjaransvaret om männen inte klarade av den uppgiften. Även för borgerskapets ogifta döttrar behövde man finna försörjningsmöjlig- heter. De blev bara fler och fler under slutet av 1700- och och för många fäder var det svårt att försörja vuxna döttrar. Månglerskorna var den största gruppen bland de kvinnor som drev handel. Mångleri betraktades inte som borgerlig rörelse och det innebar att så gott som enbart kvinnor fanns inom detta yrke. För att få driva mångleri var man tvungen att ha handelskollegiums tillstånd. Ingen utbildning krävdes, men den blivande månglerskan skulle kunna visa att hon var i behov av rörelsen. Månglerskorna sålde matvaror, men deras sortiment var strängt reglerat. Avsikten var att deras handel inte skulle kunna inkräkta på något av de manliga handlarnas områden. Det var främst gifta kvinnor som fick tillstånd till mångleri. Att många var gifta med män som var sjukliga på olika sätt märks genom att en stor del av kvinnorna blev änkor efter endast som månglerskor. fick dock allt fler ogifta kvinnor tillstånd till mångleri, trots att ingen lagändring hade skett. Men försörjnings- problemen för de ogifta kvinnorna ökade i takt med att giftermålsfre- kvensen sjönk allt mer och en stor del av kvinnornas arbetsmarknad försvann. var inte längre lika noga med att kvinnan skulle kunna bevisa sitt behov av att driva rörelse och man insåg att även döttrar till inte totalt utblottade borgare kunde behöva få sin försörjning tryggad. Med tanke på att mångleri endast skulle tillåtas för den som var tillräckligt fattig fanns en bestämmelse som kan förefalla ologisk. Den som inte kunde betala sin avgift till staden riskerade att få sitt tillstånd indraget. fanns inga restriktioner för dem som tjänade mycket bra på sina rörelser. Varje månglerska fick dock bara inneha ett näringstillstånd. första del var antalet månglerskor ganska kon- stant, cirka 250 personer var verksamma . Detta berodde givetvis på att handelskollegium inte delade ut fler tillstånd än vad man ansåg skulle vara lönsamt. Med näringslagstift- ning flerdubblades antalet månglerskor och i och med detta minska- des givetvis möjligheterna för enskilda personer att bli förmögna på den typen av rörelse. Förutom mångleri fanns det fler verksamheter inom handeln som inte räknades som riktiga borgerliga rörelser och därmed var öppna för kvinnor. Exempel på sådana är klädmäkleri samt kram- och nipperhandel. Klädmäkleri var handel med begagnade möbler och kläder samt nya skor. Av protokoll från rättegångar framkommer att klädmäklerskorna dessutom ofta tycks ha fungerat som pantbanker. Det var ganska naturligt med tanke på att de handlade med begagnade varor. Om någon lämnade in en rock till den delen av verksamheten som var pantbank och sedan inte kunde lösa ut den, hamnade rocken bara i klädmäklerskans ordinarie sortiment. Kram- och nipperhandel var handel med allehanda småsaker som garn, tråd, strumpor, handskar, knappar, kragar med mera. Varorna fanns fastställda kramhandelsförordning. Nipperhandlers- korna skulle vara fattiga för att erhålla tillstånd, men arbetet ansågs lämpligt för kvinnor som kom från lite bättre förhållanden från början. Av ogifta kvinnor krävdes att de var myndigförklarade. Mellan nipperhandlerskorna och siden- och kramhandlarna fanns en mer eller mindre ständigt pågående fejd där männen försökte få kvinnornas tillstånd indragna. De misslyckades dock med detta och nipperhandeln fanns kvar ända . Tobakshandeln var ett annat område som var öppet för kvinnorna. Området var delat mellan kvinnor och avsigkomna borgare och sådana, som under krig blivit ur stånd att försörja sig på annat sätt. I fick männen till och med lov att bilda societet , fanns oorganiserade kvinnor inom samma yrkesområde. Alla de branscher som jag räknat upp ovan förblev i kvinnornas händer även när näringslagstiftningen skrevs om . Månglerirö- relserna blev mjölk- och brödbutiker, fruktaffärer, blomsteraffärer och charkuteributiker. Kram- och nipperhandel blev sybehörsaffärer, tygaffärer och affärer med konfektionstillverkade kläder. Marknaden för begagnade varor försvann nästan helt av , men har kommit mer och mer tillbaka . Så kan man fortsätta att följa de flesta delar av detaljhandeln som löd under speciell lagstiftning och 1864. Efter näringlagstiftningen 1864 gick kvinnornas andel bland handlarna ner. Det fanns flera orsaker. En var den växande arbets- marknaden utanför företagandet. De nya yrken som kom med industrialiseringen och det växande tjänstesamhället gav möjligheter till arbeten där det egna ekonomiska risktagandet var mindre än som Kvinna med eget företag – Det lockade i hög utsträckning medelklassens kvinnor. hade medelklassens värderingarna förändrats, så att yrkesarbete efter giftermålet inte stämde inte med tidens ideal. Kvinnorna skulle helst bli hemmafruar. Att starta eget företag innebar ett mer definitivt åtagande än att ta en anställning som lätt kunde lämnas vid giftermål. Med industrialiseringen övergick många gamla hantverk till att bli fabriksrörelser, så kategorierna är svåra att hålla isär och sättet att föra statistiken gör att det blir svårt att jämföra bakåt i tiden. Men uppskattningsvis var mellan av dem som drev hantverks- eller fabriksrörelse kvinnor. Det fanns ytterligare ett område där kvinnorna utgjorde en stor del av de aktiva . Det var inom utskänkningsrörelserna. beslutades att krögarna som regel inte skulle få burskap. Krogrörelserna öppnades därmed för kvinnor- na. Myndigheterna i skilde noga mellan olika former av utskänkningsrörelser. Källarna drevs av källarmästare eller vinskän- kar. Dessa bildade en egen societet. På källarna fick importerad sprit och vin serveras till bättre folk. Även traktörerna bildade en egen societet. De skulle servera mat, vin samt inhemsk och importerad sprit vid dukade bord. Spiskvarteren, som i allmänhet saknade spritservering skulle servera mat till bättre folk, och medellösa kvinnor inom borgarklassen ansågs lämpliga för att driva spiskvarter. Krogarna var öppna för de arbetande klasserna och även här skulle lagad mat serveras. Dessutom fick krogar servera dricka och inhemsk sprit. fanns det omkring 1 200 utskänkningsställen i . kom en ny lag med nykterhetspolitiska ambitio- ner. Då drogs antalet krogar ner från 700 till 400 stycken och traktörsställena skulle hädanefter inte få överstiga 50 stycken. För de krögerskor som lyckades hålla sig kvar inom näringen blev den nya lagen lyckosam. Den tidigare överetableringen hade medfört att det var näst intill omöjligt att driva en krog så att den blev mycket lönsam. lyckades en del kvinnor arbeta upp sina krogar till den tidens lyxrestauranger. När en krögerska fick tillstånd att driva krog var avsikten att hon skulle få en så pass stor inkomst så att den kunde hålla henne och hennes familj borta från fattigförsörjningen. såg myndigheterna hur lönsamma många av krogarna var och förstod att även staden kunde få inkomster av dem. slutade man att ge tillstånd till den som var i behov av det och auktionerade istället ut dem till högstbjudande. För kvinnornas del blev detta förödande – de var inte Inte en enda kvinna lyckades bli innehavare av ett krogtillstånd efter denna förändring. Krognäringens utveckling illustrerar något som förefaller ha varit typiskt svenskt. Svenska kvinnor gavs möjlighet till att skaffa sig en egen försörjning, enbart för att fullt friska arbetsföra personer, oavsett kön, inte skulle behöva försörjas av det allmänna. I många andra länder skulle myndigheterna ha låtit de här kvinnorna och deras barn försökt klara sig så gott de kunde. Hade de svultit ihjäl så hade de. Varför svenska myndigheter månade om människors överlevnad kan man spekulera om. Det ligger dock nära till hands att tro att det styrande skiktet i det glest befolkade insåg behovet av befolkningstillväxt. Men det är också uppenbart att målet var att kvinnorna skulle just överleva – inte att de skulle bli förmögna. När myndigheterna förstod att krogar kunde bli lukrativa rörelser som män i allra högsta grad var intresserade av att driva, ändrades inställningen. Man förbjöd inte kvinnor att köpa de dyra krogtillstån- den, men myndigheterna måste ha varit mycket medvetna om vilka som hade möjlighet att betala för dem. När liberala demokratiska ideal långsamt vann allt större gehör i samhället fick det helt olika konsekvenser för kvinnor och män. Den övre medelklassens män var de stora segrarna i första skedet. Därefter fick män i en fallande social skala successivt allt större medborgerliga rättigheter. För kvinnorna blev utvecklingen annorlunda. Kvinnor hade redan, genom lagstiftning och uppfostran, en underordnad position i samhället. Den omyndighet som alla kvinnor, utom änkor, löd under möjliggjorde en fortsatt särbehandling av kvinnor i förhållande till män. När samhällets bestämmanderätt över medborgarna minskade, innebar det inte medborgerliga rättigheter och utökad frihet för kvinnorna. Istället var det männen i dessa kvinnors närhet, de äkta männen och fäderna, som fick utökad bestämmanderätt över dem. Den enskilda individens möjligheter att erhålla makt fick en allt närmare knytning till hans ekonomi. Det blev socialt godtagbart att tjäna pengar, inte bara att vara ägare av dem. I enlighet med denna nya ideologi började män i alla samhällsgrupper ställa ökade krav på att få möjlighet att uppbära rollen av familjeförsörjare. Ju högre upp i samhällshierarkin desto tidigare märks denna ideologiska förändring. De många kvinnor som drev egna företag tillhörde småborgerlig- heten. Den gruppen låg såpass långt ner i samhällshierarkin att de inte Kvinna med eget företag – känner av denna ideologiförändring förrän . Det kvinnliga företagandet minskar då i omfattning. Med det framväxande industrialiserade samhället fick borgerska- pets ogifta döttrar en betydligt större arbetsmarknad att välja inom, vilket innebar en minskning av eget företagande även bland dem. En rad nya yrken, som krävde utbildning, ansågs lämpliga för kvinnor. Det var i folkskolan, inom post och telegraf, på banker och försäkringsbolag och inom vården. Visst har det funnits kvinnliga storföretagare, men kvinnor har alltid drivit små företag i mycket större omfattning än män. Än driver kvinnor främst små företag. Nya branscher har tillkommit, men inom de områden som fanns redan för 100, råder i stort sett samma könsfördelning. första del försvann de kvinnliga företagarna mer och mer, men i dagens samhälle är de en växande grupp. För kvinnors företagande historiskt är i –1846 (1960) det klassiska verket. hantverkarklass –1772, Sociala och ekonomiska förhållanden (1943) är den bok som mest ingående behandlar förhållandena för hantverkarna i . behandlar hantverkare i Bördor och bärkraft. Borgare och kronotjänare i –1672 (1991). De statistiska uppgifterna är hämtade från sociala omgrupperingen i efter 1866, som finns i Samhälle och riksdag del 1 (1966), Tabell-Commissionens Berättelse för åren 1846 och i Statistisk årsbok för . artikel Gift kvinnas rättsliga ställning enligt lag som finns publicerad i ägnad lag del II (1934) är den mest ingående beskrivningen av lagstiftningen rörande gift kvinna under 1700- och 1800-tal som finns. Kvinnliga företagare allmänt behandlas av och i Kvinnor som företagare (1989). Månglerskornas historia och förhållandena i finns mer ingående beskrivna i Månglerskor. Att sälja från korg och bod i –1846 (1991). Hemmet är vårt kall! – en kyrklig kvinnokongress 1920 Tidens kvinna fann inte nåd hos överste . I Kompassen, en tidskrift för sjömansmission, diagnosticerar han den sjukdom som lider av: brist på karlar, lugna, fasta, kristna. Orsaken spårar han till landets hustrur och mödrar – eller rättare: bristen på fromma, kärleksfulla mödrar. Överste är övertygad om att de unga kvinnor som omger honom, dessa andefattiga, intresselösa, flinande, utklutade, dansande och hoppande varelser i kjolar, som än äro för långa och än för korta / / dessa modejournal- och romanläsande dockor, som dansat one step och two steps ända fram till vigselpallarna, helt saknar förmåga att fostra de män som behöver. Kvinnan som dansar ut ur överste tavla är den gestalt vi ofta förknippar med tjugotalet, med slank silhuett, drink och cigarrett. Och visst existerade hon, både som flirtig biohjältinna och som frigjord new woman i ett där världskriget stöpt om 1800- talets pryda viktorianska kvinnoideal. Också kunde, om än i diskretare form, uppvisa sin nya kvinna. Ändå levde majoriteten kvinnor under helt andra villkor än denna mondäna minoritet. För de flesta betydde det glada tjugotalet mörka bostäder, långa arbetsda- gar och usel lön. beslutade Diakonistyrelse att arrangera en kyrkligt-social kvinnokongress för att vinna förbindelse och samverkan med kvinnor verksamma inom det sociala området. , den 8–, samlades 570 kvinnor från hela det politiska och ideella fältet i KFUM:s stora hörsal i för att i – som det senare hette i en rapport från kongressen – gemensamt rådslå om de stora uppgifter, som från kvinnohåll nu bida på sin lösning. När arrangörerna formulerade rubriker och bjöd in talare verkar de varken ha haft shinglade garçonner eller underbetalda fabriksflickor för ögonen. I stället anar man konturerna av ytterligare en kvinna: seriös, ansvarstagande och kompetent. av agitation och petitioner skulle kvinnor 1921 äntligen få gå till val; Hemmet är vårt kall! Program vid i den 8–. Finns endast i den tryckta versionen skulle den gifta kvinnan bli myndig och med behörighetslag skulle kvinnor beredas tillträde till de flesta statliga tjänster (undantaget bl.a. som präst). Den kvinna som var i färd med att erövra medborgarskap, utbildning och ett expanderande yrkesfält steg fram som självbestämmande och självförsörjande, med alltmer inflytande över sitt liv och över samhället.