sou · GLB3139 · 1998-01-01 00:00:00 — När det yngsta barnet var mellan ett och var det bara drygt en tredjedel av mödrarna som inte alls förvärvsarbetade. Istället deltidsarbetade kvinnorna med barn i mycket stor utsträckning. Det gjorde nästan sex av tio av dem som hade barn mellan två och . Bland mödrarna till tonårsbarn är det däremot en majoritet som arbetar heltid. Tabell 12 Yngsta barnets ålder och mödrarnas arbetstider. mellan ett och två år mellan två och sju år mellan sju och tretton mellan tretton och sexton Väldigt många av de deltidsarbetande kvinnorna uppger att de gjort detta val på grund av familjen. Det gäller hälften av kvinnorna totalt, men andelen av småbarnsmödrarna är större. Av småbarnsmödrar som jobbar kort deltid () svarar att de gör det av familjeskäl. Bland dem som arbetar lång deltid är siffran 64 Det är dock få kvinnor () som menar att det var deras make som påverkade dem att arbeta deltid. Det tycks helt klart att valet av deltidsarbete är en anpassning till familjeför- hållandena (se mera nedan). bör dock tilläggas att av kvinnorna uppger att svårigheter att få ett heltidsarbete har inverkat på deras beslut att arbeta deltid. Det finns förstås åtskilliga skäl till att många kvinnor med små barn gärna väljer att arbeta deltid. Har de ensamma huvudansvaret för barn och hem kan det helt enkelt bli för arbetsamt att också förvärvsarbeta på heltid. Även om mannen tar en del av ansvaret för arbetet hemma kan det vara tungt att jobba heltid. Det tycker åtminstone som berättar att det för henne är jobbigt, mycket jobbigt. För man går hemifrån och [när man] sedan kommer hem det är barn hemma, tvätta kläder, läxor och allt. Ett annat motiv är att barnen om båda föräldrarna heltids- arbetar får för långa dagar hos dagmamman eller på dagis. Både egna och andras erfarenheter påverkar. En undersökning av relationer mellan föräldrar och daghemspersonal exemplifierar några föräldrars erfarenheter av att hämta sina barn först fram emot kvällen. Inte nog med att barnen är trötta. Kanske har de också slussats över till en annan avdelning med annan personal. Så här beskriver en av mammorna i undersökningen en sådan situation: Då var det fel avdelning, fel personal och därmed ställde jag mig aldrig frågorna att exempelvis: Har det varit något särskilt? Vad har ni ätit till middag? (, 1997:39). Ett citat ur en intervju med en trebarnsmamma från vår undersökning visar att det både handlar om ork och om barn. Hon är gift med en man som jobbar heltid och har ganska långa restider. På frågan varför hon har valt att arbeta deltid svarar hon först att det för henne var en fråga om [hon] vill jobba heltid och sköta allt och tillägger sedan: Det skulle inte gå runt. Jag skulle inte orka eftersom det är jag som både hämtar och lämnar [barnen på dagis]. Det blir för långt och för jobbigt, både för dom och för mig. Också blivande mödrar planerar ofta för att arbeta deltid. Liksom för i citatet ovan är skälet både att de tror att det är svårt att förena föräldraskap med ett heltidsjobb och att de inte vill att deras barn ska vara borta alltför många timmar från hemmet. Medan kvinnornas anpassning av sina yrkesliv efter barnen alltså är tydlig, är en motsvarande förändring nästan obefintlig bland männen. av männen i vår undersökning har av familjeskäl jobbat deltid mer än i sträck. som den könsmässiga uppdelningen mellan yrkesliv och Fördelningen mellan förvärvsarbete och hemarbete familjeliv är uppenbar finns det dock variationer mellan olika familjer. Tabell 12 visar att var femte kvinna arbetade heltid när hennes barn var mellan ett och och var fjärde när barnet var mellan två och . Det är framförallt småbarnsmödrar med tjänstemannajobb och högre utbildning som förvärvsarbetar på heltid. Drygt hälften () av dem med akademisk examen gör så jämfört med en fjärdedel () av dem med tvåårigt gymnasium. På frågan hur arbetstiden idealt skulle se ut om kvinnorna fick välja fritt är det dock bara en fjärdedel av dem med akademisk examen som uppger att de skulle välja att arbeta heltid. Motsvarande siffra för dem med tvåårigt gymnasium är (jfr också Kvinnors och mäns liv , 1995:2.1:40). Också när det gäller föräldraledighet finns skillnader mellan olika grupper. Det är något vanligare att kvinnorna i arbetarfamiljer tagit ut hela föräldraledigheten () än i högre tjänstemannafa- miljer (). Och som vi nämnde tidigare tog ungefär hälften av männen med akademisk utbildning ut minst en tiondel av föräldraledigheten jämfört med cirka en tredjedel inom andra grupper. Också analyser visar att en större andel pappor med hög utbildning () än med låg utbildning () tar ut föräldraledighet ( , Statistisk rapport 1993: 3). Enligt en analys av är det dock egentligen kvinnans utbildningsnivå som är avgörande. Effekten av mannens egen utbildningsnivå försvann nästan helt när man i analysen kontrollerade för kvinnans utbildning. Det var oavsett mannens egen utbildning vanligare att han tog ut minst en månads föräldraledighet när hans hustru eller sambo var högutbildad (Kvinnors och mäns liv , 1995:2.4:18). I några avsnitt framöver ska vi diskutera dessa resultat med ut- gångspunkt från de teoretiska perspektiv som diskuterades i inledningskapitlet: i vilken utsträckning det är normativa föreställ- ningar om moderskap och faderskap, ekonomisk rationalitet eller makarnas relativa resurser som formar förhandlingarna. Vi ställer dessutom våra resultat i relation till ytterligare ett par vanligt förekommande tolkningar. Den ena förklarar männens ringa andel av föräldraförsäkringen med att kvinnorna inte vill släppa barnen ifrån sig. I den andra är det negativa attityder från arbetsgivare och arbetskamrater som får förklara att männen inte vill vara hemma med sina barn. Som vi ska se ger dock vår undersökning knappast stöd för någon av de senare hypoteserna. Föreställningar om moderskap och faderskap I förra kapitlet sade vi att det inte finns några starka normer när det gäller hur hushållsarbetet ska fördelas mellan makar och sambor. Även om kvinnor gör mera och könsmärkningen av uppgifter är tydlig har könsrollerna blivit uppluckrade. Det är inte på samma sätt som tidigare på förhand givet vem som ska göra vad hemma. På ett allmänt plan finns istället ett starkt stöd för uppfattningen att båda makarna eller samborna ska dela på ansvaret för hushållsarbetet. När det gäller synen på föräldrarollerna är det annorlunda. Här vägleds handlingarna i hög grad av könsnormer. I synnerhet gäller detta förväntningar knutna till moderskapet. Medan en man kan vara pappa på flera kulturellt accepterade sätt – han kan välja att ta en aktiv del i barnens uppväxt eller han kan välja att satsa helhjärtat på sitt yrkesliv och sin karriär – förväntas en kvinna alltid att sätta barnet i det främsta rummet när hon blir mamma. Man kan säga att föreställningen om vad som är en bra mamma är betydligt entydigare än den om en bra pappa. Det är betecknande att det hos en del av de intervjuade småbarnsföräldrarna och blivande föräldrar- na överhuvudtaget inte hade förekommit någon diskussion alls om att de kunde dela på föräldraledigheten. Det framstod som en självklar- het att det var mamman som skulle vara hemma. Det blev nog bara så tror jag. Det är väl något som jag har velat, vara hemma när barnen är små (). Det var aldrig någon diskussion. Nej, jag är inte sådan [som är hemma med barn]. Jag har aldrig haft något skrik efter barn. I en engelsk sociologisk studie av hemmafruar för sedan, beskriver hur myter om moderskap starkt medverkar till att upprätthålla status quo i arbetsfördelningen inom familjen (, 1974). En av myterna är föreställningen att barn (framförallt) behöver sina mödrar, en annan att (framförallt) mödrar behöver sina barn. Sådana föreställningar har utan tvekan ännu stort inflytande på i synnerhet makars beslut om föräldraledighet. Intervjuerna med blivande föräldrar illustrerar detta väl. Nästan alla hade planerat för att kvinnan skulle vara föräldraledig under . Att det var just kvinnan som skulle vara hemma från början uppfattades i det närmaste som en självklarhet. Man ansåg en sådan lösning som mest naturlig därför att barnet är mer beroende av mamman . De blivande papporna tänkte i allmänhet ta ut föräldraledighet när deras barn blivit större, dock inte Fördelningen mellan förvärvsarbete och hemarbete nödvändigtvis någon sammanhängande ledighet utan då och då. Så tycker vi att det är mest naturligt att jag är hemma eftersom jag ammar . Och att är hemma sen. Om det går. Det känns mest naturligt. Och jag tror att det är roligare för hans del också. När barnet är lite mer moget och större. Så att det klarar sig bättre själv. Eller tillsammans med . Men inte är beroende av mamman . Det är ju tyvärr, inte tyvärr men det är ju så i början. Det är ju biologiskt så. , det låter kanske traditionellt, men jag tror att det är ganska viktigt för barnet med en nära relation till mamman. Man har ju haft det extremt innan man föds. Och så tror jag att det är ganska väsentligt att ha det efter också, . Ja, det är väl mest naturligt [att mamman är hemma först]. Dom är ju så himla beroende av sina mammor. Det blir nog bara knasigt om man är hemma och stökar till det. Mot , då dom kanske kan klara sig lite bättre. Föreställningen att modern och barnet har en speciell relation är djupt rotad både hos kvinnor och män. Även om en allmän uppfattning tycks vara att kvinnor och män ska dela på ansvaret för såväl familjens arbete som ekonomi finns en utbredd uppfattning att kvinnor bör vara hemma med barnen när de är små (jfr också , 1996). av kvinnorna, och av männen, instämmer i att mamman ska vara hemma med barnen när de är små (se tabell 13). tar helt eller delvis avstånd från det påståendet. finns dock betydande skillnader mellan olika kvinnor. Bland kvinnorna i högre tjänstemannafamiljer är det bara en dryg tredjedel som instämmer i ovanstående påstående jämfört med nästan två tredjedelar av kvinnorna i arbetarfamiljer. (För männen finns denna klassvariation knappast alls.) Det är också, intressant nog, en mindre andel av småbarnsmödrarna som instämmer i att mammor bör vara hemma när barnen är små () än bland kvinnorna i unga barnlösa par (). Tabell 13 Andel av kvinnor respektive män som instämmer helt eller delvis i påståenden om könsroller. Kvinnan bör lika mycket som mannen bidra till Ett förvärvsarbete är nödvändigtför att en kvinna ska Män bör lika mycket som kvinnor ta ansvar för det praktiska arbetet med hem och barn Det skulle vara bättre för barnen om pappor tog ut mer Kvinnor bör vara hemma med barnen när de är små Trots att av männen i vår undersökning hade tagit ut mer än en tiondel av föräldraledigheten, är det inte mer än en fjärdedel av kvinnorna som uppger att de önskar att deras man hade utnyttjat flera av föräldraledighetens dagar. Och av tabell 13 framgår att det är många kvinnor som inte anser att pappaledighet är så viktig, åtminstone inte för barnen. Bara drygt hälften av de tillfrågade instämmer i påståendet att det skulle vara bättre för barnen om pappor tog ut mer föräldraledighet. Vi har skapat ett index av påståendena att kvinnan bör lika mycket som mannen bidra till familjens försörjning och kvinnor bör vara hemma med barnen när de är små. De som instämmer i det första påståendet men tar avstånd från det andra har jämställda attityder, medan de med traditionella attityder tar avstånd från det första påståendet och instämmer i det andra. Personer med en ambivalent inställning svarar traditionellt på ett av påståendena men inte på det andra. Det är enligt denna kategorisering många som har ambivalenta attityder. Det gäller nästan två tredjedelar av både kvinnorna och männen. Bara en en femtedel av kvinnorna och en ännu mindre andel bland männen har jämställda attityder. Resten svarar traditionellt på båda frågorna (se tabell 14). Fördelningen mellan förvärvsarbete och hemarbete Tabell 14 Attityder till könsroller och föräldraledighet. mer än 1/10 *Kvinnors svar inom parentes Det är framförallt kvinnor med traditionella attityder som inte önskar att deras man hade tagit ut mer föräldraledighet. Nästan inga av dem önskar detta. Det gör däremot cirka en tredjedel av kvinnorna med jämställda attityder. Bland männen är det ganska vanligt att önska att man hade tagit ut en större andel av föräldrapenningens dagar. Det uppger ungefär fyra av tio män. Nästan hälften av männen med jämställda attityder uppger att de önskar att de hade tagit ut mera ledighet. Något förvånande är det kanske att också en tredjedel av männen med traditionella attityder svarar på samma sätt. Män med jämställda attityder till könens roller har dock i större utsträckning än de med en traditionell inställning tagit ut föräldraledighet (se tabell 14). Medan kvinnan tog ut alla dagarna i nästan tre fjärdedelar av familjerna där mannen har en traditionell inställning, är motsvarande andel för dem med jämställda attityder knappt hälften. Kvinnornas attityder och männens uttag av föräldrapenning varierar på ett likartat sätt. Män och kvinnor med en jämställd inställning delar alltså i större utsträckning på föräldraledigheten än de med ambivalenta och traditionella synsätt. Detta tyder på att normativa föreställningar har en inverkan på fördelningen. Men det räcker inte alltid med att vilja. För och hennes man är det ojämlika ekonomiska realiteter som i praktiken har styrt många av deras val (se mera nedan). I och för sig tycker jag att det ska vara delat, bägge ska ta lika stort ansvar. Men det är tyvärr så att [männen] tjänar ju mer, så de har ju det ekonomiska att hyran blir betald. Jag skulle vilja att det var mer jämnt fördelat på kvinnor och män. Men jag tycker att det är för jävligt att han tjänar så mycket mer, nästan mer, än vad jag gör. Enligt en studie av (1994) har män och kvinnor olika motiv till att ta ut föräldraledighet. Tendensen är att männen mer än kvinnorna betraktar barnomsorg och hushållsarbete som något som ska vara utvecklande för dem själva. Männens motiv för att vara pappalediga handlar alls inte om någon strävan efter jämställdhet. Inställningen hos några av männen som vi har intervjuat överens- stämmer inte helt med den bilden. En del betonar tvärtom att det just för jämställdheten är viktigt att pappor tar ut föräldraledighet. jag tror att det är en viktigt grej för jämställdhet om man har barn så är det viktigt att pappan är pappaledig. Det förändrar ens syn på det här med jämställdhet och hur det är att vara hem- ma och sköta om barn. Har man inte prövat det så tror jag att man inte vet det. Men det finns också både bland de blivande papporna och små- barnspapporna män som på ett annat sätt än kvinnorna betonar att barnledigheten är något som de själva måste få utbyte av. När som var hemma med sitt första barn förklarar varför han inte ville vara föräldraledig med det andra barnet, eller med det tredje som var på väg, påpekar han att han inte behövde testa igen för nu visste han hur det var och att tror inte att det skulle ge lika mycket en andra gång. Jag tror att första gången så gav det någonting ändå. skulle vara tre och ett halvt och två och ett halvt, och se- dan med en bebis som är , eller något. Det skulle inte bli samma kontakt med det här lilla barnet som det var med det första, tror jag. Som framgått är skillnaderna i förväntningar på en mammas och en pappas föräldraskap stora, betydligt större än de som gäller hushålls- arbetet. Även om det skett förändringar i papparollen uppfattar i stor utsträckning både kvinnor och män att det är naturligt eller självklart att mamman ska vara hemma med barnen när de är små. som sker på grundval av sådana önskningar tenderar förstås att reproducera könsarbetsdelningen mellan hemarbete och förvärvsar- bete. När orsakerna till makars arbetsfördelning söks i normer om moderskap och faderskap utgår man implicit från att uppdelningen mellan förvärvsarbete och hemarbete är ett resultat av kvinnans och mannens (internaliserade) önskningar. En alternativ – och populär – förklaring är att männen egentligen vill vara hemma med sina barn, Fördelningen mellan förvärvsarbete och hemarbete men att kvinnorna inte släpper barnen ifrån sig. Kvinnorna vill vara hemma och ser inte gärna att männen inkräktar på detta traditionellt kvinnliga område (jfr Jalmert och Vrysela, 1992; Pappagruppens slutrapport, 1995). Pappornas ringa andel av föräldraförsäkringen skulle alltså vara en effekt av maktutövning från kvinnornas sida. Det är de som hindrar sina män från att uppfylla sina önskningar. Det kan tyckas som om våra resultat ger visst stöd för denna teori. Det har framgått att det i allmänhet finns en stark vilja hos kvinnorna att vara hemma med sina barn . Bara en fjärdedel uppger att de önskar att deras man hade tagit ut en större andel av föräldraförsäkringens dagar. av männen svarar däremot att de önskar att de hade tagit ut mera ledighet. Det önskar också . Han var hemma med sitt första barn och med det andra i fem. Han hade gärna stannat hemma längre. Men även om också hans sambo gärna ville vara hemma med barnen, vore det fel att säga att hon hindrade honom från att ta ut . Jag tror inte vi diskuterade så mycket [hur vi skulle dela på för- äldraledigheten]. Det föll sig nog ganska naturligt. Dels för att jag har det jobbet som jag har. Vi är få till antal. Det är svårt att, svårt att ta ledigt är det väl inte men de har svårare att för- stå det här med eftersom de är en äldre generation. Plus att jag tjänar lite bättre. Sedan tror jag att hon ville gå hemma. sambo ger en liknande version. Det bara blev så på något sätt. Och sedan ville jag nog hemskt gärna vara hemma. Fast tyckte också det var jättemysigt att vara hemma det tyckte han verkligen. Men jag tror nog att jobbet betyder mer för honom. Plus att lite ekonomiskt är det ju alltid eftersom han ändå är den som tjänar mer än vad jag Men jag var nog lite egoistisk där också att jag ville vara hemma. För och tycks flera motiv ha samverkat när det gäller fördelningen av föräldraledigheten (vilket är fallet för de flesta intervjuade par). Att ville vara hemma utgör ett av dessa motiv. Men kanske var huvudmotiven till att inte tog ut ändå arbets- och inkomstrelaterade. Arbetet tillät honom inte att ta ut , och familjen skulle förlora ekonomiskt. Och arbetet betyder mycket för . På frågan varför , och inte han, arbetar deltid, svarar att han tycker att hans jobb är viktigare för familjen, såväl ekonomiskt som ur framtidssyn- punkt. Ur familjens synpunkt anser jag [mitt jobb] viktigast. Men om hon också skulle ha ett bra jobb som hon trivdes med, med bra framtid, så skulle jag nog personligen tycka det är lika viktigt. Som situationen ser ut så är mitt mycket viktigare. (Varför då?) Dels på grund av lönen På grund , det ser ljust ut. Och att eftersom vi nu äger det så är det ju ett jobb som jag styr ganska mycket själv. Det tycker jag är mycket värt. Att kvinnor i allmänhet finner sig väl tillrätta med tanken på att själva vara hemma med sina barn är inte detsamma som att de inte också vill att papporna ska vara hemma. I våra intervjuer är det tvärtom typiskt att kvinnorna gärna ser att deras män är hemma med barnen . Detta gäller nästan alla blivande mödrar som poängterar att de anser att det är viktigt att också mannen tar ut föräldraledighet. Jag har känt att det är klart att ska vara hemma, för att uppleva det här. För jag tror att väldigt många pappor går miste om när barnen är väldigt små, att de inte umgås med [barnen] lika mycket som vi mammor gör. Jag är oerhört glad att vill vara hemma med vårt barn. Jag har inga problem med att släppa på det. Många kvinnor är ju så att jag ska ha allt. Också småbarnsmödrarna var i allmänhet positivt inställda till att deras män var hemma. I de fall mannen inte alls hade tagit ut någon föräldraledighet, var det antingen något han inte önskade (som som aldrig haft något skrik efter barn) eller också fanns ekonomiska motiv med i bilden (som hos familjen där endast mannen hade ett jobb). Däremot finns i våra intervjuer exempel på att kvinnan, men inte mannen, önskade att han skulle vara föräldraledig. Vi berättade tidigare om som inte ville vara hemma med sitt andra och tredje barn eftersom han trodde att det inte skulle ge så mycket. Hans hustru trivdes dock inte särdeles väl med att uteslutande vara hemma med barnen under långa perioder. Hon saknade arbetet och vuxenkontakterna där. önskade att skulle vara hemma med de andra barnen också. När det stod klart att han inte ville det blev hon lite sur (pappamånaden som infördes skulle han ta ut istället för semester) men några öppna konflikter var det inte fråga om. tycker att papporna själva ska få välja om de ska vara hemma med sina barn eller ej. Det skulle därför inte falla henne in att försöka tvinga att ta ut föräldraledighet. Hon vill minst av allt bli Fördelningen mellan förvärvsarbete och hemarbete någon typ av satkärring .... Makarnas förhandlingar om föräldrale- dighetens fördelning skedde med all tydlighet på olika premisser. Jag tycker så här: att om ett par får barn, säger vi, så tycker jag att om båda vill och båda har jobb, då tycker jag mannen ska ha möjlighet att vara hemma. Men om han inte vill så ska han inte vara det, förstår du, bara med lagar och sådant tjafs. (Om hon inte vill heller då?) Då ska man ju inte skaffa barn. Det skulle aldrig falla mig in att tvinga honom, aldrig, för det måste ju komma inifrån och sedan behöver ju inte han älska sina barn mindre för det. Denna dolda maktmekanism (Komter, 1991) – att både och på ett ganska oreflekterat vis sätter hans behov i främsta rum – var verksam i flera familjer. man hade inte alls utnyttjat föräldraförsäkringen. Under intervjun med framkom det dock att hon önskade att hennes man hade varit hemma med barnen. Eftersom hon märkte att han inte riktigt kan enas med tanken att vara hemma ville hon dock inte kräva detta av honom. Hon upplevde att hon måste respektera sin mans inställning. Men det är helt klart så att arbetet är väldigt viktigt [för honom], och han måste verkligen få känna att han har ett bra jobb. Det är viktigt för honom och det utrymmet måste han få. Det känner jag att det är viktigare att han får det än att jag får det. För hans skull. tycker liksom sin man mycket om sitt arbete. Hon upplever att man är någon helt enkelt när man jobbar. Den känslan kan vara svårare att erhålla när man är hemma för då är man bara mamma på något sätt . Men när kände att hennes man inte ville vara hemma var hon ändå beredd att ta hela ledigheten själv. Hon upplever inte detta som ett offer eftersom det trots allt för henne var okej att vara hemma. Däremot önskar att hennes man hade prioriterat på ett annat sätt. Då skulle han ha fått en ännu tajtare relation till barnen redan från början. Och han skulle, liksom hon själv, fått ett välbehövligt litet brejk i livet och hunnit fundera en hel del, få en liten paus och kliva åt sidan lite. Varför tycker och att deras män, men inte de själva, har rätten att välja om och hur mycket de vill vara hemma med sina barn? Ett möjligt svar ger . (1991) teori om kärlekens (d.v.s. omsorgens och den erotiska extasens) könsskilda villkor. Teorin utgår från att kvinnor och män intar olika positioner i den socio-sexuella sfären och att männens position tilldelar dem rätten att ta kvinnornas kärlek och omsorg i anspråk (vare sig det gäller för sina barns räkning eller för sig själva). Även om kvinnorna frivilligt ger sin omsorg och kärlek till sina män och barn är detta fråga om en maktrelation: i kraft av sin strukturella position kan männen exploatera kvinnornas kärlekskraft (se också och , 1993). . understryker att hennes teori inte bygger på essentialistiska antaganden av typen att kvinnor skulle ha en inneboende, naturligt förmåga att utöva omsorg och kärlek som männen saknar.