sou · GLB3149 · 1998-01-01 00:00:00 — Markförsurning på grund av atmosfäriskt nedfall av föroreningar fö- rekommer inom många områden i , särskilt på isavlagrade sandiga jordar i , och intilliggande områden i samt i , och . De på- verkade jordarna karaktäriseras av att de har en mycket låg förmåga att oskadliggöra (neutralisera) försurande ämnen. Markförsurning fö- rekommer också i mera motståndskraftiga jordar i de industrialiserade Den kritiska belastningsgr änsen definieras som den högsta tillförsel av försurande ämnen som ett område (mark eller vatten) kan ta emot utan att skador uppstår. regionerna i södra , och östra . Sjöförsurning förekommer främst i , , och näraliggande områ- den i . Sjöförsurning har också i viss utsträckning kunnat konstateras i och i de norra delarna av . Skogsskador utgör ett allvarligt problem i stora delar av . Luft- föroreningar kan bidra till skogsskador dels direkt via gasformiga för- oreningar, den viktigaste av dessa är ozon, dels indirekt via försurade jordar som urlakats och förlorat viktiga näringsämnen. Studier ge- nomförs regelbundet med hjälp av så kallade kronundersökningar. Av det totala antalet undersökta träd (mer än 150.000) hade en fjärdedel tappat av sina blad eller barr och klassificerades som skadade. Skogarnas tillstånd har utan tvekan blivit sämre i som helhet. I vissa regioner visar emellertid vissa trädslag och åldersgrupper av träd tecken på förbättring. Framtida nedfall av försurande ämnen På grund av lägre utsläpp, särskilt av svaveldioxid, beräknas nedfallet av försurande föroreningar över minska betydligt . Åtagandena som länderna gjort inom ramen för det andra svavelprotokollet till om långväga gräns- överskridande luftföroreningar () är emellertid inte tillräckliga för att ge tillräckligt skydd åt alla känsliga ekosystem. Delar av de skandinaviska ekosystemen kommer exempelvis fortfa- rande att få ta emot ett surt nedfall som är större än den kritiska be- lastningsgränsen för försurning. Effekter kommer därmed att bli kvar . Ytterligare minskningar av de försurande utsläppen kommer att ske när och om de olika delarna av och det pla- nerade andra kväveprotokollet till genomförs. För framtiden gäller att betydande utsläppsminskningar förväntas vilket kommer att leda till minskat ned- fall. Det är emellertid ännu för tidigt att göra några detaljerade beräk- ningar av det framtida kvävenedfallet. Förutom den försurande effekten har nedfallet av olika kväve- föreningar en eutrofierande (gödande) effekt på ekosystemen. Det finns emellertid skillnader när det gäller hur långt de olika kväve- föreningarna transporteras i atmosfären innan de deponeras. Ammo- niakutsläppen deponeras i stora mängder nära utsläppen. Ekosystem i områden med stor kvävetillförsel kan drabbas av kraftiga övergödningseffekter (eutrofiering). Nedfall av kväveföre- ningar har eutrofierande effekter på jordar och landekosystem liksom i sötvatten och i havet. De allvarligaste effekterna uppstår i de fall då ekosystem har uppnått ett tillstånd av kvävemättnad eller nästan kvä- vemättnad. I sådana områden kommer kväveföreningar som faller ned delvis att läcka ut med markvattnet och transporteras till floder och slutligen ut i havet, där de förstärker effekterna av redan tillgängliga näringsämnen. Effekterna på vegetationen är ofta uppenbara. Växter som är an- passade till näringsfattiga förhållanden förlorar konkurrensen med arter som föredrar näringsrika omgivningar. En annan mycket uppen- bar effekt av ökad kvävetillförsel är den stora förekomsten av grönal- ger på trädstammar, stenar, väggar och byggnader. Dessutom bidrar kvävet till kraftigt ökad tillväxt av alger i vattenmiljön. Kväveeffekter i form av förändringar av , markläckage och försurning har, i större eller mindre omfattning, konstaterats i stora delar av , inklusive i de södra delarna av . Tungmetaller släpps ut till atmosfären i form av partiklar från ett antal industriprocesser och från förbränning av fossila bränslen. Ett viktigt undantag är kvicksilver som till största delen släpps i ut gasfas. har det skett en betydande minskning av tung- metallutsläppen. Orsakerna till detta har varit flera. En anledning är att teknik införts för att begränsa stoftutsläppen, en annan avveckling- en av användningen av vissa metaller som t.ex. genom införandet av blyfri bensin. På grund av de allmänt minskade tungmetallutsläppen har pro- blemen med tungmetaller blivit mera lokalt. fokuseras de regionala tungmetallproblemen till tre metaller: kvicksilver, kad- mium och bly. Utsläppen av dessa metaller har också minskat, men inte tillräckligt. På det lokala planet förekommer föroreningsproblem fortfarande kring vissa industrianläggningar. En nedåtgående trend för utsläpp och nedfall av bly på grund av avvecklingen av blyad bensin har kunnat noteras i hela och delar av . Den regionala spridningen av bly har minskat kraftigt i betydelse. Vad beträffar kvicksilver så minskade halterna i luften och ned- fallet över och början av 1990- talet, vilket anses vara en följd av minskade utsläpp i . Kvicksilvernedfallet är emellertid fortfarande mycket för stort och det krävs effektiva åtgärdsstrategier för att ytterligare be- gränsa belastningen på de europeiska ekosystemen. Marken förorenas av tungmetaller inte bara genom nedfall från luften utan också via handelsgödsel som används inom jordbruket Vad gäller kadmium så anses tillförseln via handelsgödsel vara lika viktig som det luftburna nedfallet. Tungmetallerna är giftiga och påverkar mikroorganismerna i marken på så sätt att dessas aktivitet minskar. Sådana effekter förekommer i områden med stora ackumulerade utsläpp, i huvudsak kring gamla in- dustrianläggningar. uppmättes förhöjda blyhalter i blodet hos människor i tätorter, särskilt hos barn. I vissa områden kunde också direkta hälsoeffekter registreras. I och med den betydande minskning- en av blyhalten i bensin så har exponeringen också minskat avsevärt. I anses emellertid bly fortfarande vara ett stort problem och ha förorsakat utvecklingsstörningar hos 400 000 barn. Kvicksilver i fisk från skandinaviska sjöar utgör ett allvarligt hälsoproblem och strikta hälsorekommendationer har utfärdats, sär- skilt för känsliga grupper som havande kvinnor och barn. Nedfall av svårnedbrytbara organiska föroreningar Organiska föroreningar med lång uppehållstid i miljön kallas i all- mänhet svårnedbrytbara organiska föroreningar (POP). Dessa ämnen släpps ut från olika källor i hela , varav avfallsförbränning, återvinning av tungmetaller, träskyddsmedel, transport- och metallin- dustrin är några. Ämnena kan medföra negativa effekter i miljön på grund av sin giftighet och benägenhet att ansamlas i näringskedjorna. Svårnedbrytbara organiska föroreningar påträffas i många delar av och även i . POPs förekommer i mark och vatten kring förorenade områden, till exempel industrier och avfallsdeponier. Bekämpningsmedel kan utgöra ett hot mot grundvattnet i jordbruks- områden. Belastningen och koncentrationerna av dessa ämnen i är inte kända i detalj. De högsta halterna av polycykliska aromatiska kolväten (PAH) uppmäts i städerna i Central- och Öst- . PAHs långdistanstransporteras i atmosfären. Användningen av polyklorerade bifenyler (PCB) är sedan längre strikt kontrollerad eller helt förbjuden. Trots detta finner man fortfarande PCB i atmos- fären och i andra delar av miljön. Koncentrationerna av PCB i den miljön och i biologiskt material har dock minskat i områdena kring . Mot bakgrund av den långväga spridningen av luftföroreningar står det klart att det krävs internationellt samarbete för att komma tillrätta med de europeiska luftföroreningsproblemen. Sådant samarbete har pågått , i första hand inom ramen för den konventionen om långväga gränsöverskri- dande luftföroreningar () som undertecknades 1979, som en del av samarbetet inom FN:s Ekonomiska kommission för , ECE. Arbetet med luftföroreningsfrågorna inom EU har successivt fått allt större betydelse. EU har bl.a. utarbetat en försur- ningsstrategi och har inlett arbetet med en ozonstrategi. De avtal om minskningar av luftföroreningsutsläppen som slutits , har utarbetats i form av protokoll till . Protokoll som omfattar utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider och VOC har antagits och trätt i kraft. Ytterligare protokoll planeras för kväve, tungmetaller och POP. Dessa protokoll kommer, om de ge- nomförs, att leda till betydande förbättringar av miljökvaliteten i hela . Stora investeringar har gjorts för att minska utsläppen av svavel- dioxid. Detta har lett till att utsläppen i vissa västeuropeiska länder minskat med mellan . Många länder har redan minskat sina utsläpp till det utsläppsmål för som läggs fast i det andra svavelprotokollet till (se bilaga 2). Till dessa länder hör de nordiska (utom ), och . Dessutom har vissa av länderna i redan minskat sina utsläpp till eller under målet för . Dessa minskningar beror i huvudsak på den ekonomiska tillbakagången i dessa länder , men också till viss del på aktiva insatser för att förbättra miljön. För vissa länder kräver åtagandena ytterligare avsevärda minsk- ningar av utsläppen. Detta gäller bl.a. för , , , , , och . Ett nytt kväveprotokoll planeras och kommer sannolikt omfatta alla de miljöeffekter som kväveoxiderna bidrar till. Detta protokoll förväntas, tillsammans med redan fattande och genomförda beslut na- tionellt och inom EU, att leda till betydande utsläppsminskningar. De snabba förändringarna i länderna i medför att det är mycket svårt att uppskatta utsläppen av andra för- oreningar än svavel . Förorening av sjöar, vattendrag och grundvatten I många länder, kanske speciellt i länderna i , är vattenföroreningarna ett ännu större problem än luftföroreningarna. Omfattande vattenförorening förekommer främst i tätbefolkade områ- den där stora mängder obehandlat eller otillräckligt behandlat av- loppsvatten släpps ut direkt till sjöar, vattendrag och kustvatten. När det gäller vattenkvaliteten samverkar utsläppen direkt till vattnet med nedfallet av luftföroreningar. Förorenade floder för näringsämnena (främst fosfor och kväve) till havet och bidrar till näringstillskottet till kustområdena. De viktigaste parametrarna för att beskriva vattenkvaliteten är organiskt material, närsalter (kväve och fosfor) och giftiga förore- ningar (tungmetaller och svårnedbrytbara organiska föroreningar). Den utvärdering av förhållandena i som presenterades i Do- bris-rapporten visade att vattenkvaliteten är dålig i många av floderna på den europeiska kontinenten som rinner till och Öster- sjön. Det finns inga generella skillnader mellan östeuropeiska och västeuropeiska floder. Koncentrationerna av organiskt material är högst i floderna i Öst- och och i lägst i de nordiska länderna. Det finns ett klart samband mellan mängden organiskt material och befolkningstäthet. Man har noterat nedåtgående trender för organiskt material i flertalet floder i . Detta har kopplats till den förbättrade avloppsvattenreningen. Förbättringen har varit mindre i . Halterna av närsalter är i allmänhet låga i floderna i och höga i ett band från södra delen av till och . Fosfornivåerna, som hänger samman med kommunalt avloppsvatten och industriutsläpp, är höga i tätbefolkade områden. Kvävehalterna, som främst orsakas av jordbrukets användning av handels- och stallgödsel, är högst på landsbygden. För stora tillskott av näringsämnen till sötvatten och kustvatten ger upphov till eutrofiering. Om inte åtgärder vidtas kan allvarliga eutrofieringseffekter, t.ex. omfattande algblomningar, uppkomma. Se- dan har allmänt nedåtgående trender för fosfor noteras i flertalet västeuropeiska floder och i många sjöar medan man uppmätt en ökning i de flesta östeuropeiska floder. Nedgången i anses bero på den förbättrade avloppsvattenreningen. Trots detta fin- ner man fortfarande de allra högsta koncentrationerna i västeuropeiska floder. Som en kontrast till denna minskning har nitrathalterna i floder och sjöar ökat . Ökande koncentrationer har emellertid uppmätts även i vattenområden med liten direkt mänsklig påverkan. Detta anses bero på den ökning av det atmosfä- riska nedfallet av kväveföreningar som skett . Den mest markanta ökningen har noterats i floder i de södra och östra delarna av . Tungmetallhalterna i sjöar och vattendrag ökade och nådde alarmerande nivåer . Då vidtogs åtgärder mot dessa föroreningar, något som under det senaste årtiondet lett till sjunkande tungmetallhalter i många västeuropeiska floder. Någon allmän utvärdering av miljösituationen beträffande tung- metaller och POPs har inte varit möjlig på grund av brist på data. I allmänhet ligger emellertid halterna i de flesta områden betydligt un- der gränsvärden för bra dricksvatten. Höga halter av kadmium och kvicksilver förekommer dock i vissa europeiska floder. en av ett antal POPs har förbjudits eller starkt begränsats i ett flertal länder. Detta har lett till en markant sänkning av halterna i ytvatten. Grundvattenkvaliteten inom vissa jordbruksområden hotas av nitrat- läckage, i huvudsak på grund av omfattande användning av handels- och stallgödsel. Särskilt hotade eller förorenade områden finner man i , , och . I vissa områ- den i , , , och hotas dricksvattnet av bekämpningsmedel. Kommunalt såväl som farligt avfall är ett växande miljöproblem i Eu- ropa. En beräkning av avfallsmängderna från olika samhällssektorer visar att gruvavfall dominerar följt av industriavfall och kommunalt avfall. Statistiken över avfallsproduktion, transporter och hantering är osäker. Tillförlitligare data krävs innan avfallsproblemet kan utvärde- ras på ett riktigt sätt. I detta sammanhang är en harmonisering av klassificeringen av olika typer av avfall är viktig. Vissa slutsatser kan dock dras från den information som finns tillgänglig. ökade produktionen av kommu- nalt avfall generellt. Mängden avfall som produceras per capita varie- rar mellan olika länder. Den är något lägre i länderna i jämfört med EU-länderna. Till länder med ovanligt stor produktion av kommunalt avfall, per capita och år, hör , östra , , , , , , och . Avfallets sammansättning har också ändrats. En större andel av industriavfallet betraktas nu som miljöfarligt avfall. Mängden plast och förpackningar har ökat i . En liknande ökning kan för- väntas även i . I deponeras fortfarande större delen av avfallet på tippar. Detta leder ofta till förorening av mark och grundvatten samt till bild- ning av metan, koldioxid och giftiga gaser. En betydande del av av- fallet bränns numera och även om utsläppen i ökande utsträckning re- nas så är utsläppen av dioxiner, saltsyra och kvicksilver betydande i jämförelse med andra källor. Ökad förbränning av avfall är emellertid ett alternativ för att producera el och värme, vilket leder till minskad förbrukning av t.ex. kol. En förutsättning är dock att utsläppen renas på ett effektivt sätt. I vissa länder bl.a. i , , och , spelar kompostering en betydande roll i avfallshanteringen. Använd- ningen av mera sofistikerade komposteringsprocesser, inklusive bio- gasproduktion, är emellertid begränsad i hela . Vissa framsteg har gjorts, främst i vissa EU-länder, med att minska avfallsproduktionen med hjälp av ökad avfallsseparering och återvinning. Mycket återstår dock innan man kan hävda att man löst avfallsproblemen. Trots regler och internationella avtal transporteras farligt avfall fortfarande över gränser och från till utveck- lingsländerna. Detta är en fråga som många länder i Central- och Öst- pekar på som ett viktigt problem. Stor oro har uttryckts beträffande förore- ning av mark och grundvatten från gamla avfallstippar. Detta har inte minst varit fallet när kandidatländerna beskrivit sina respektive län- ders miljöproblem. Det finns ingen pålitlig europeisk beräkning av omfattningen av dessa problem. Från vissa länder finns information om antalet förorenade områden och vilka föroreningar som förekom- mer. Från sex EU-länder rapporteras totalt mer än 55 000 områden av vilka 22 000 uppskattas befinna sig i ett från miljösynpunkt kritiskt tillstånd. I andra EU-länder är informationen ofullständig. Man har beräknat att det totalt kan komma att kosta mer än 25 miljarder ECU att åtgärda de allvarligast förorenade områdena. I de Central- och Öst- europeiska länderna tillkommer de speciella avfalls- /föroreningsproblem som hänger samman med de tidigare sovjetiska militärbaserna För en mera ingående redovisning av miljötillståndet i hänvi- sas till publikationer utgivna av t.ex. Miljötillstån- det i (4509) och Vem förorenar (4788) Nedan följer en kort sammanfattning av aktuella problem till- sammans med en diskussion om den framtida utvecklingen. De svenska luftföroreningsutsläppen är små i ett europeiskt perspek- tiv. Räknat som utsläpp per capita är emellertid de svenska kväveox- idutsläppen bland de högsta i (se bilaga 2). Detta kan bero på ett antal faktorer, inklusive intensiv trafik. Men det finns också bety- dande osäkerheter beträffande storleken på utsläppen från en rad olika källor. Ett sådant exempel är utsläppen från terrängfordon. De vikti- gaste utsläppskällorna i framgår av tabell 3.1. Tabell 3.1 Svenska utsläpp av luftföroreningar från olika sektorer 1995 SO2 (%) NOx (%) NH3 (%) Stora och medelstora förbrännings- Svavelutsläppen från energisektorn i har minskat betyd- ligt, bl.a. genom introduktionen av kärnkraft. Tabellen visar också jordbrukets stora betydelse för de totala ammoniakutsläppen. Denna sektors totala dominans står i överensstämmelse med förhållandena i som helhet. Den låga befolkningstätheten i stora delar av tillsammans med det faktum att ligger långt ifrån de stora utsläppsområ- dena i , gör att i jämförelse med många andra europe- iska länder, i många avseenden kan anses ha en relativt opåverkad miljö,. Det viktigaste lokala problemet är förekomst av höga luftföro- reningshalter i tätorter, vilka i huvudsak beror på trafiken i de södra delarna av landet, men också på grund av vedeldning i de norra. Ma- terialkorrosion och hälsoeffekter är fortfarande viktiga frågor i tät- ortsområdena. Effekter av svavel- och kvävenedfall Storskalig förorening som beror på försurande och eutrofierande äm- nen samt fotokemiska oxidanter förorsakar negativa miljöeffekter i successivt minskande omfattning från mot norr. Ned- fallet av svavelföreningar visar en klart nedåtgående trend . En svagt nedåtgående trend har också kunnat noteras för kvävenedfallet. Trots detta är försurningen av sjöar och eutrofieringen av havsområdena runt fortfarande ett all- varligt problem. Över stora delar av är ozonkoncentrationerna fortfarande så höga att de utgör ett hot mot vegetationen, inklusive grödor, och människors hälsa. De högsta koncentrationer som man uppmäter tycks emellertid vara något lägre än de som förekom . Nedfallet av tungmetaller har minskat betydligt . utgör tungmetallföroreningar i i huvudsak ett lokalt problem med undantag för kvicksilver för vilket den regionala spridningen är av betydelse. Kvicksilvernedfallet har i stort sett halve- rats, men är fortfarande ett allvarligt problem. Kvicksilverhalterna i fisk och i de påverkade sjöarna tycks vara och i vissa fall har en minskning noterats. Den positiva trenden för kvick- silver har emellertid precis inletts. Nedfallet av bly har minskat i betydande omfattning och utgör enbart ett mindre regionalt problem i . Vad gäller kadmium så har nedfallet från atmosfären minskat och de regionala problemen i är av mindre vikt. i sam- manhang med den belastning som sker via handelsgödsel så kan emellertid ytterligare åtgärder mot nedfallet av kadmium från luften visa sig vara befogade. Föroreningen av den svenska miljön med svårnedbrytbara orga- niska föroreningar är inte känd i detalj. Den förväntas emellertid inte utgöra något stort hot mot de terrestra ekosystemen. Problemet kan emellertid vara mer allvarligt i nordligare och kallare områden. Föroreningssituationen i håller i många avseenden på att för- bättras. För vissa föroreningar (svaveldioxid, partiklar och bly) har de åtgärder som vidtagits nationellt och internationellt varit effektiva. Utsläppsminskningarna har dock i många fall varit mindre i andra länder vilket innebär en fortsatt belastning på den svenska miljön från källor utanför landet. När det gäller andra föroreningar, framför allt från transportsektorn (NO x och CO2), så har åtgärderna i , lik- som i andra länder, varit mindre effektiva. Åtagandena inom ramen för det andra svavelprotokollet till förväntas leda till betydande minskningar av nedfallet i , trots att protokollet inte kräver att skall minska sina utsläpp ytterligare. För kommer de största vins- terna att komma från de förväntade utsläppsminskningarna under pe- rioden i (av den totala minskningen), (), (), () och (). 3.3Miljötillståndet i havsområdena kring Samtliga havsområden som omger , dvs. , och , är påverkade av människans olika verksamheter. Ha- vet och särskilt områdena nära kusterna påverkas av föroreningar som tillförs området via utsläpp till vatten i sjöar, vattendrag eller direkt vid kusten, av nedfall av föroreningar från luften samt av utsläpp från fartyg. är ett halvt inneslutet och känsligt havsområde som påverkas av en kombination av naturliga, ogynnsamma faktorer och den ständiga tillförseln av föroreningar från människans olika verk- samheter. Miljötillståndet i avspeglar denna blandning av naturliga faktorer som människan inte kan påverka och skadliga ef- fekter av mänskliga aktiviteter. Miljötillståndet i utvärderas regelbundet () Den senaste publicerades . Tillförseln av föroreningar kartläggs också av HELCOM och publiceras i rapporter. En sådan rapport kommer att publiceras under hösten-vintern 1997/98. I inklusive sker motsvarande arbete inom ramen för Oslo- och Paris- kommissionerna, OSPAR. De allvarligaste föroreningsproblemen och hoten mot den biolo- giska mångfalden i havsområden kring innefattar: ·tillförsel av närsalter, främst fosfor och kväve, och organiskt material som förorsakar eutrofiering, ·svårnedbrytbara organiska föroreningar, POPs, ·utsläpp av olja. Havsområdena och framförallt kustområdena tillförs fosfor och kväve från en rad olika källor. De viktigaste är: ·obehandlat eller otillräckligt behandlat avloppsvatten som släpps ut till floder, vattendrag eller direkt vid kusten. ·kväve som läcker ut från jordbruks- och skogsmark och trans- porteras via floderna till havet. ·fosforföreningar släpps ut från olika industriprocesser (tillverkning av handelsgödsel, pappers- och massaindustrin, metall- och stålverk samt från gruvdrift). Utsläpp av kväveföre- ningar sker från tillverkning av handelsgödsel. ·kväveoxider som släpps ut från förbränning av fossila bränslen från energiproduktion från fordon och deponeras antingen direkt på havsytan eller på land, varefter kvävet läcker ut och transpor- teras till havet. ·ammoniakavgång från stallgödsel. Utsläpp av syreförbrukande organiskt material från kommunalt och industriellt avloppsvatten bidrar också till eutrofieringen. Tillförseln av fosfor och kväve till samtliga svenska havsområ- den har ökat kraftigt sedan början av seklet. Tillförseln av fosfor och kväve till framgår av nedan- stående tabell som baseras på ännu icke publicerad information från HELCOM:s tredje rapport om föroreningsbelastningen på . Tabell 3.2 Utvecklingen av kväve- och fosfortillförseln till (totalt) i ton (HELCOM r eport 64B). Tillförseln av organiskt material (biologisk syreförbrukande ma- terial) via floder och punktkällor beräknas ha minskat med från 1 till . Om man ser till olika ländernas bidrag till kvävetillförseln så fördelas dessa enligt nedanstående tabell. Tabell 3.3 Olika länders och verksamheters bidrag till kvävetillförseln till (Källa: SNV rapport 4735 Kväve från land till hav. Andel (%) Effekter av den ökande tillförseln av närsalter omfattar bl.a. för- ändringar av artsammansättning och utbredning av olika arter, alg- blomningar som ökat i såväl frekvens som omfattning, ökad syreför- brukning i djupare vattenlager när det organiska materialet bryts ner.