sou · GLB3141d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Men den kan aldrig vara särskilt attraktiv för den som rätt och slätt vill läsa verket. Rädslan för att digitala editioner ska slå ut de bokburna är överdriven. Och i alla händelser måste vi acceptera att en publicering av böcker aldrig kan vara ett självändamål. Böcker är dokument som bär texter, ingenting annat. Om andra dokument kan bära texterna lika bra eller bättre finns ingen anledning att hålla fast vid boken. Men de digitala utgåvor som jag har sett på Internet är inga svåra hot mot boken. Skälen är de som alltid används för att försvara boken (digitala texter är inte portabla, saknar goda möjligheter till anteckningar i marginalen och är svåra att skumläsa) och som lästexter är de digitala utgåvorna ännu långtifrån lika tekniskt avancerade som boken. kommer dock sannolikt datatekniken att påverka villkoren för själva tryckningen av boken. Om tekniken med print on demand håller vad den lovar, kommer akademisk speciallitteratur att tryckas i ett flertal små upplagor, snarare än i en stor initial upplaga, avsedd att räcka . En sådan teknik kräver, om den får genomslag, att textutgivare tänker om radikalt. kan boken bli en utprodukt snarare än en slutprodukt. Sådana framtidsutsikter hindrar inte att det är viktigt att arbeta med den digitala publiceringen. Ändamålet med vetenskaplig textutgivning är ju ändå att etablera texten så säkert som möjligt, kommentera den och se till att den når så många som möjligt, antingen direkt (genom läsning) eller indirekt (som sättningsförlaga för senare utgå- vor). Och ingenstans har man en så stor potentiell publik som på Inter- net. Det känns passande att erbjuda texter på detta sätt. När allt kommer omkring drömde han ju om att nå en masspublik - han 20 , Radiant Textuality, . edu/public/jjm2f/radiant.html. I svensk översättning: Lysande textualitet, Litteratursociologi, red. (1997), s. 274-285. deltog i folkskriftsserier, arbetade som journalist, skrev i dåtidens stora romanbibliotek. Den esoteriske hade en teknikvänlig sida i sin personlighet som gör att jag gärna föreställer mig att han skulle ha gillat Internet. Och jag menar då inte den gamla klichén att romanti- kerna skulle ha använt nätet för att skapa allkonstverk, utan snarare att ville göra sina texter tillgängliga för så många som möjligt. En författare som prisade boktryckarkonstens demokratiserande infly- tande så ivrigt som ("Boktryckerikonsten är det stora medlet för en uppfostran", skrev han ), skulle knappast haft något emot att publiceras på Internet. 21 För vad är en tryckpress ? I princip varje skrivare som är kopplad till en Internet-ansluten dator. (YPERTEXTENS M¶JLIGHETER OCH ESTETIK Som den stora internationella debatten kring textkritik och digital pub- licering har inskärpt , finns det knappast någon ände på möjligheterna för den digitala textutgivaren. Datorernas lag- ringskapacitet gör det frestande att publicera samtliga versioner av ett verk på Internet (och därmed kanske förvandla ederingsarbetet till en gör-det-själv-låda för användaren), liksom mängder av relevant mate- rial runt verket (uppsatser, kommentarer, bilder). Därmed förvandlas den digitala versionen i praktiken till ett arkiv eller till ett bibliotek, bägge multimedialt upplagda. 22 En möjlighet, som lockar många, är att den traditionella editionen, med en etablerad text och en variant- apparat som beskriver de andra versionerna, kan ersättas med en digital lager-på-lager-edition. Materialet struktureras då så att datorn genererar de olika kända versionerna av ett verk, från författarens första utkast, via den först utgivna versionen till den sista av författaren omarbetade versionen. Användaren väljer själv vilken version han eller hon vill läsa. Ett sådant sätt att arbeta betyder, som . har påpekat, döden för den kritiska editionen som vi känner den. 23 Mer bestämt kan det innebära att själva kärnan i ederandet (att välja en läsart framför en annan och att rekonstruera förlorade läsarter ur 21Boktryckerikonsten och Folkuppfostran (urspr. ), Journalistik. Urval, inledning och kommentarer av , I: 1839-1845, 1989 [s. 56-63], s. 57 f. 22Jfr t.ex. , Principles for Electronic Archives, Scholarly Editions, and Tutorials, The Literary Text in the Digital , ed. . Finneran, 1996, s. 23-35. 23Charles L. , Text and the Death of the Critical Edition, The Literary Text in the Digital (1996), s. 225-231. 24 Istället för idealtexten överlevande material) mjuknar och löses upp. erbjuds läsaren en serie realtexter. Den digitala hypertextens möjligheter till många och snabba länk- ningar gör att den digitala kritiska editionen kan peka utöver sig själv på ett annorlunda sätt än den bokburna editionen. I sista hand är den utvecklingen analog med tankelinjer inom postmodernism och post- strukturalism: synen på litterära verk som förbundna i en oändlig väv med andra litterära verk (men inte nödvändigt med genetiska samband) och tanken på att läsarens associationer har minst samma tolknings- relevans som de intentioner författaren en gång hade. Resultatet blir att den digitala textutgivaren kan välkomna en öppen struktur där användarna - idealt sett - kontinuerligt kan föra in nya länkningar. Den digitala editionen liknar då en poststrukturalistisk utopi - en väv av digressioner och associationer, ett icke-linjärt system snarare än den linjärt upplagda berättelse eller dikt vi i vår tidigare läs- kultur har vant oss vid. En Internet-edition blir på så sätt det verkligt decentrerade konstverket. Allt detta betyder också att den digitala hypertexten med all sanno- likhet fjärmar sig från de effekter författaren strävat efter att skapa hos läsaren, de konstnärligt beräknade grepp som b ygger på den enkla tan- ken att läsaren börjar i början och läser på genom berättelsen fram till slutet av verket. Så ser läsningen sällan ut i Internet-världens zappande mellan olika sidor. De digitala hypertexternas icke-linjära teknik tende- rar därför ofta att strida mot estetiken i de verk de skall förmedla. Om detta är eftersträvansvärt eller beklagligt är användarens sak att avgöra - men den digitala editionens logik tycks vara att författarintentionen marginaliseras och läsarens egna val uppvärderas. 24Jfr t.ex. G. , Textual Instability and Editorial Idealism, Studies in Bibliography 49(1996) [s. 1-60], s. 59 . 25 Denna utvecklingslinje inom textkritiken beskrivs i t.ex. G. 44(1991), s. 83-143 och D.C. Greetham, Editorial and Critical Theory: From Modernism to Postmodernism, Palimpsest. Editorial Theory in the Humanities, ed. . , 1993, s. 9-28. 26Se flera bidrag i Hyper / Text / Theory, ed. . Landow, & 1994: . Aarseth, Nonlinearity and Literary Theory, s. 51-86; , Witttgenstein, Genette, and the Readeris Narrative, s. 87- 121; ´How Do I Stop This Thing?´: Closure and Indeterminacy in Interactive Narratives, s. 159-188.Jfr även t.ex. , Traditional Theory and Innovative Practice: Editor as Poststructuralist , The Literary Text in the Digital (1996), s. 213-224. $EN DIGITALA VERSIONEN AV !LMQVISTS 3AMLADE 6ERK Beskrivningen av den digitala versionen av kan göras mycket kortfattad. Det enklaste sättet att få grepp om hur den fungerar är att pröva den själv. 27 Grundtanken är att den digitala ver- sionen ska innehålla samma material som bokversionen, och upplägg- ningen är sådan att varje bokvolym motsvaras av en hemsida, en "nätvolym". En mer radikalt disponerad digital version skulle ha frigjort sig från uppläggningen av "Samlade Verk" och öppnat möjligheten till friare kombinationer - kanske en hemsida med alla verk i alfabe- tisk ordning, snarare än den hemsida vi nu har som strukturerar inne- hållet efter en lista över volymerna i "Samlade Verk". Att vi har behållit volymindelningen efter "Samlade Verk" beror inte minst på att vi också har behållit sidindelningen från bokversionen i den digitala versionen. Den som på skärmen läser den scen i Det går an där och äter "Hallon och grädda" i , finner längst ner paginasiffran 31 och kan lätt söka sig fram till rätt ställe i den tryckta boken. Av samma skäl har vi behållit alla paginasiffror i kommentarlistorna. Den digitala versionen är alltså ett hjälpmedel till bokversionen, inte en helt självständig publiceringsform. Förutom de ederade texterna innehåller varje volym i "Samlade Verk" en inledning (om tillkomst, mottagande, m.m.), en textkritisk kommentar, två variantlistor (accidentalier respektive substantieller) och en avdelning med kommentarer / ordförklaringar. Allt detta finns med i den digitala versionen. Inledningen är olänkad (förutom till dess egna slutnoter), liksom den textkritiska kommentaren. Variantlistorna och kommentarer/ordförklaringar är däremot länkade till texten. De ligger skilda från varandra, vilket innebär att bara en av kategorierna kan visas åt gången: länkningen sker via blåmarkering av de aktuella delarna av texten. På en särskild meny kan man välja vilken kategori av länkar man vill se visad (kommentarer / substantieller / accidentalier). Att man kan välja att läsa texten ren eller med länkningen markerad är en klar fördel; att man bara kan visa länkningen till en kategori åt gången är en klar nackdel. Till de praktiska svårigheterna med Internet-versionen hör ännu så länge att texten i HTML-format lagras i filer som ofta är betydligt mindre än verket (filerna motsvarar i regel ca 10-50 boksidor). Hante- ringen blir därför något försvårad för den som vill arbeta med större textsjok. Den som tänker använda texten mer intensivt har naturligtvis möjligheten att kopiera ner den till sin egen dator. 27 Adressen till utgåvan är: . Den digitala är en mikro-hypertext inom en makro-hypertext, för Internet är ju egentligen ingenting annat än den mest omfattande hypertext som existerar. Problemet är just nu att dess uppläggning inte medger mycket långa dokument - med nuvarande teknik blir nedladdningstiderna alldeles för långa. Den digitala världen bygger på korta dokument, bokvärlden på långa dokument. Sk illnaden kan också uttryckas som att den digitala hypertexten är disponerad för sökning, boktexten för läsning. Det väsentliga hjälpmedlet för vår digitala version är den sökfunk- tion som finns knuten till den digitala utgåvan - ett verktyg där använ- daren kan välja om han eller hon vill söka i samtliga de inlagda Alm- qvist-texterna, någon enstaka volym eller vissa delar av textmängden (inledningar, varianter, kommentarer eller verk), om sök- ningen ska gälla hela ord eller delar av ord (trunkering). Det är i sök- möjligheterna och i länkningstekniken som den digitala utgåvan har sin stora användbarhet, snarare än i möjligheten att läsa verken på skär- men. är tanken att den digitala versionen ska kompletteras med material som inte finns i böckerna - konkordanser, ordlistor, länkar till uppsatser, bilder, faksimil av boksidor, en bibliografi, musikexempel, osv. Den digitala versionen kan då vidgas till att bli en Almqvist-Web - ett digitalt arkiv vars öppna sätt att fungera förmodligen strider mot det begrundande, författartrogna lässätt som förespråkade. +VALITETSS¤KRING OCH INFORMATIONSFRIHET - VAD VILL INFORMATION VARA "Information wants to be free", heter det i Internet-sammanhang. Med det menas att själva nätets idÉ är att information ska kunna cirkulera fritt: datafiler och program ska kunna kopieras ned från nätet till den enskilde användaren. Det är en idealistisk och demokratisk princip som har gjort Internet till den viktigaste internationella kanalen för spridning av information. Men det är också en princip som kollide- rar med upphovsrättslagstiftningen, juridikens sätt att skydda t.ex. för- fattares rätt till sina verk. Internet är egentligen en anomali i ett indu- strisamhälle: löftet om att ge något för ingenting, att ge information gratis. "Information wants to be cheap" är egentligen det längsta ett kunskapsföretag borde kunna sträcka sig. För en vetenskaplig textutgivare väcker Internet-publicering två problem. Det ena är upphovsrättsligt, det andra gäller kvalitetssäkring. 28 Jfr , Om två slags lässätt. Om receptionen av C.J.L. , BLM 66(1966):6, s. 21-25. Bägge kan kan formuleras om till tekniska problem. Ingetdera av pro- blemen är olösligt, men båda är i praktiken svåra att hantera. Upphovsrättsproblemet är en mardröm för bokbran- schen i . Förläggarna och författarna sitter låsta i förhandlingar om vem som egentligen ska inneha förlagsrätten till den digitala versionen av ett verk. Författarna påpekar att författarrätten tillhör dem och kräver extra betalt för att upplåta den till förläggarna; och förläggarna befarar att författarna ska ordna digitala konkurrenter till bokutgåvorna om de inte skriver över sin förlagsrätt till digital pub- licering som rätten till bokpublicering. Bakom förläggarnas ståndpunkt finns med andra ord tanken att den digitala publiceringen är ett hot mot boken som medium. Men i princip är rättsläget det gamla vanliga: författaren har rätten till publicering och reproducering av sitt verk. För en vetenskaplig edition innebär upphovsrätten i i prak- tiken att också utgivaren omfattas av rättsskydd. En textutgivare har naturligtvis författarrätten till inledningar, kommentarer o.dyl. (som med all annan författarrätt omfattar skyddet själva framställningen, den språkliga utformningen, medan faktainnehållet inte är upphovsrättsligt skyddat). Men också själva den ederade texten omfattas av författar- rätten, detta när utgivaren genom aktivt vetenskapligt arbete har gjort sådana ingrepp i originaltexten att den avgörande skiljer sig från den version som varit tryckt. Gällande författarrätt omfattar skydd för: "Den som översatt eller bearbetat ett verk" (§ 4). 29 Hur gränsdrag- ningen mellan avtryck och omarbetning i praktiken ska göras kan här lämnas därhän, men det viktiga för den som publicerar vetenskapliga editioner digitalt är att minnas att materialet i regel är författarrättsligt skyddat. I praktiken skapar det dock knappast några problem för en vetenskaplig utgivning - edering görs sällan med direkt tanke på arvo- det. Författarrätten gäller till efter författarens död och omfattar författarens ekonomiska och ideella intressen. Med det menas att den som publicerar ett verk inte får göra det utan författarens tillåtelse. Verket får inte heller förvrängas. Där börjar det brännas för den som arbetar på Internet. "Information wants to be free" - den principen betyder ju att vem som helst ska kunna kopiera vidare information, kanske också ändra den. Det är tillåtligt - också i författarrättslig mening - om man gör det för enskilt bruk. Men att offentliggöra infor- mation utan upphovsmannens tillåtelse är ett intrång i författarens upp- hovsrätt - och att ändra den kan vara ytterligare ett intrång, nämligen 29 Lag om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, SFS 1960:729. Jfr m.fl., Immaterialrätt, 5., omarb. uppl., 1995, s. 33. om ändringarna är så stora och okänsliga att de drabbat upphovsman- nens ideella rätt .30 I teorin betyder allt detta att digitalt publicerade editioner borde vara rätt trygga. Folk får använda dem efter eget gottfinnande, skriva länkar till dem från sina hemsidor, göra dem kända på olika sätt. Men de får inte kopiera materialet för egen publicering, varken digitalt eller i pappersform. Inte heller får de ändra texten utan upphovsmannens tillåtelse. Problemet är bara i praktiken att de tekniska möjligheterna att kopiera och ändra texter nu är så mycket kraftfullare än förut. Visserligen är vår digitala version skyddad mot ändringar i den meningen att ingen oauktoriserad användare kan ta sig in i datafilerna hos Språkdata och ändra i dem. På det sättet är den digitala Almqvist- utgåvan säker. Men den som vill få tillgång till en digital kopia av har ett enkelt jobb framför sig. kopierar man ner ett helt skönlitterärt verk från Internet till en diskett. Och på kan man, med en texteditor i ett ordbehandlingsprogram, göra genomgripande ändringar i texten. Så kan moderniseringen av äldre stavningsformer göras med en slags halvautomatik - en serie makro-kommandon, länkade till varandra. I det läget är det en klen tröst för textutgivaren att möjligheterna till snabba ändringar är praktiskt taget lika stora även om texten inte finns på Internet. över scanning-tekniken behöver inte vara lång. Med ett gott OCR-program kan inläsningen av en tryckt bok bli relativt snabb och säker (om än inte bokstavsperfekt). Och sedan finns den i digital form, öppen för ändringar och omarbetningar. Hur vi än publicerar "Samlade Verk" kommer texterna aldrig att kunna skyddas tekniskt. Allt detta är välbekant för den som arbetar i en modern akademisk miljö. "Det elektroniska " är redan nu en verklighet - text- mängden på Internet är så stor att inte så få litterära citat kan beläggas på nätet lika snabbt som i citatlexika. Men vad händer när tillgången på digitala svenska klassiker blir ännu större? Finns där en risk för piratut- givning? I varje fall är möjligheterna så stora att textutgivarna nog gör klokt i att regelbundet söka av Internet för att se om där finns några alternativa versioner av texterna. Mardrömmen är ju att en felaktig ver- sion av texten börjar spridas genom vidarekopiering. I så fall blir Inter- net en ask med den värsta sortens lidanden för en textutgivare - en svärm av korruptioner. Så glider frågan om författarrätt över i frågan om säkerhet. Hur skyddar utgivaren sig mot förvrängningar? 30 Jfr m.fl. 1995, s. 49 ff. Mitt svar måste bli att hon eller han inte bör skydda annat än den egna publiceringen (som självfallet ska vaktas noga) - inte för att det inte går rent tekniskt, utan för att det strider mot den digitala publiceringens idé. "Information wants to be free" - och den som sig ut på nätet ger får nätets villkor tåla. Visst går det att skydda sig mot bred vidarekopiering av texter. Man kan exempelvis lagra dem i format som kräver program som de flesta inte har tillgång till. Man kan kräva lösenord eller någon annan form av auktorisation. Och man lagra dem i form av bilder istället för som textfiler. Alla sådana åtgärder skulle dock strida mot själva idén med en digital publicering: att göra texten snabbt och enkelt tillgänglig för så många som möjligt. Som vetenskaplig textutgivare ska man visserligen inte ha några illusioner om bredden av den publik man vänder sig till (en försäljning på över hundra exemplar på den öppna marknaden av en textutgåva innebär en bästsäljare), men just därför bör man gå användarna till mötes så långt som möjligt. Publiken för den digitala Almqvist-editionen är i första hand univer- sitetsforskare, men förhoppningsvis kan den locka också andra använ- dare: gymnasister, folkhögskoleelever, andra som skriver om litteratur. Då duger det inte att arbeta i format som kräver lösenord, hjälp av dataexpertis eller komplicerade nedladdningar av program. Man bör sträva efter att ha texter som är användbara och sökbara på samma sätt som de flesta andra texter på Internet. Det innebär att texterna står vid- öppna för att laddas ner och sedan publiceras i annan form. I den meningen är säkerhetsfrågan olöst, även om man vill ha gott hopp om att utvecklingen ska leda till möjligheter att lösa det pro- blemet. Tills dess gäller det att minnas att säkerhetsfrågan främst bör ses som ett specialfall av kvalitetsfrågan. Internets stora och förtigna pro- blem är att så mycket av informationen på nätet är fel- aktig, föråldrad eller förvrängd. Men information vill vara säker. An- nars är den inte information. Distribution av böcker genom detaljhandeln !V ,EIF /LSSON Den viktigaste distributören av allmänlitteratur till konsument är bok- handeln. Vid sidan av biblioteken ansvarar bokhandeln för att ett brett boksortiment görs tillgängligt över hela riket. Av detta skäl är det av stor vikt att närmare studera den geografiska spridningen av bokhandel samt analysera förutsättningarna för att den kommersiella försäljningen av ett brett litteraturutbud kan bibehållas eller förstärkas. Sedan bokpriserna blivit fria 1970 har successivt en förändring skett av bokdistributionen. Vid sidan av den starka utvecklingen av bokklubbar har liberalise- ringen av bokförsäljningen inneburit att försäljningen av böcker spritt sig till andra försäljningskanaler. Således har varuhus, stormarknader och dagligvarubutiker i allt högre utsträckning tagit upp böcker i sitt sortiment. Dessutom har ett icke obetydligt antal specialbokhandlar etablerats. har därför funnit det angeläget att kartlägga den samlade bokförsäljningen inom hela detaljhandelssektorn. -¥LS¤TTNINGEN HAR VARIT ATT F¥NGA UPP ALLA DETALJHANDELSENHETER SOM I BUTIK S¤LJER ALLM¤NLITTERATUR Med allmänlitteratur avses all skön- , fack- samt barn- och ungdomslitteratur som köps av konsument för personlig förbrukning. Försäljning av läromedel till grund- och gymna- sieskolan ingår inte. Ej heller kurslitteratur för universitet och högsko- lor eller annan facklitteratur för vuxenutbildning. I. Kartläggningens uppläggning För att fånga upp alla försäljningsställen har följande källor använts: Ugglans medlemsmatrikel årsberättelse Seeligs kundregister Samtliga aktuella uppgifter från - TeleMedia PRV-uppgifter avseende all Bok- och Pappershandel SCB:s Företagsregister SNI-kod *) 52471 Bok - och Pappershandel *) SNI = Svensk Näringsgrensindelning Samtliga register har stämts av mot varandra. Den utförligaste käl- lan är SCB:s företagsregister som under SNI-koden Bok- och pappers- handel har registrerat 912 verksamhetsställen med försäljning av böcker. uppdateras regelbundet genom samkörning med , () samt . Efter kritisk granskning, uppföljning per telefon samt avstämning med och Seelig har antalet försäljningsställen som kan betraktas som bokhandel reducerats till drygt 500 butiker. För att kartlägga bokförsäljningen utanför bokhandeln har direktkon- takt tagits med följande företag: (Domus, , B&W, OBS m.fl.) SPECAB (ICA:s specialdistributör av böcker och musik) Stor & Liten Pocketgrossisten (Pressbyrån, Bonver, Treab och övrig servicehandel) SM-distribution Genom respektive företag har adressuppgifter erhållits om försälj- ningsställen som regelbundet säljer allmänlitteratur i nämnvärd omfatt- ning. Det gäller då primärt varuhus, stormarknader, dagligvaruhallar, servicehandlare (typ Pressbyrån) samt övrig fackhandel som säljer ett nischsortiment av böcker t.ex. Stor & Liten. Sammantaget har närmare 300 försäljningsställen registrerats. Vid sidan av försäljningen av allmänlitteratur finns också en mass- marknad som tidigare hade Presam som enda distributionskanal. Denna distribution är nu uppdelad på flera parter. Antalet butiker som säljer massmarknadspocket uppgår till drygt 3 500 enheter. Dessa är inte specificerade i den berörda kartläggningen men finns med i den totala sammanställningen. &¶RS¤LJNING AV ALLM¤NLITTERATUR Precisionen avseende kartläggningen av antalet försäljningsställen torde vara mycket god. Svårare har det varit att bestämma hur mycket varje försäljnings- ställe säljer. Genom PRV finns uppgifter om respektive totala försälj- ning. I dessa siffror ingår emellertid annan försäljning av pappersvaror, läromedel, musik etc. Dessutom finns endast uppgifter om aktiebolag varför alla små bokhandlar som drivs som handelsbolag eller enskild firma ligger utanför. Naturligtvis finns inte heller någon fördelning av försäljning på filialer. Enda sättet att kartlägga försäljningen har varit att ta kontakt med de större kedjeföretagen. Genomgående har utred- ningen mötts av en positiv attityd till samverkan även om alla begärda uppgifter inte lämnats ut på grund av konkurrensskäl. Vissa kedjeföre- tag har lämnat fullständiga försäljningsuppgifter per försäljningsställe medan andra har lämnat ett klassindelat material och andra har endast lämnat den totala försäljningen. Genom kontakter med Seelig, bokför- lag och andra distributörer har en uppskattning gjorts för samtliga en- skilda butiker. Det föreligger naturligtvis en viss osäkerhet om exakt- heten för varje butiksenhet. För den reguljära bokhandeln torde preci- sionen vara hög.