sou · GMB3106 · 1998-08-01 00:00:00 — Handikappade ungdomar skulle få reha- biliteringsersättning (rehabiliteringspenning och särskilt bidrag) under förutsättning att de deltar i en rehabiliteringsåtgärd och/eller att arbets- förmågan på grund av handikappet är varaktigt nedsatt. Gällande praxis om rätt till förtidspension och sjukbidrag till handi- kappade ungdomar skulle vara vägledande för vilka som skulle ha rätt till rehabiliteringsersättning. Undantag föreslogs dock för gruppen syn- skadade, döva och hörselskadade utan andra handikapp. Under utbild- ning skulle denna grupp undantas från rätt till sjukbidrag eller den föreslagna rehabiliteringsersättningen. I stället skulle studiestöd och handikappersättning vara det normala stödet . För de ungdomar som studerar på annan ort än föräldrahemmet borde ett kompletterande studiestöd kunna utgå. Orsaken till varför rehabiliteringsberedningen föreslog att gruppen synskadade, döva och hörselskadade skulle undantas från rätten till re- habiliteringsersättning var bl.a. de erfarenheter som hade inhämtats från elevvårdsgruppen vid Riksgymnasiet för döva respektive hörsel- skadade i . Elevvårdsgruppen menade att de höga ersättnings- nivåerna - med både förtidspension, studiebidrag och handikappersätt- ning - tillsammans med fritt uppehälle och fria hemresor under stu- dierna skapar psykosociala problem för eleverna. Eleverna får en helt orealistisk uppfattning om de ekonomiska villkoren, vilket leder till att de har svårt att klara ett självständigt boende efter avslutad utbildning. Personalens elevvårdsarbete och träning av eleverna försvåras, elever- nas motivation att söka arbete minskar m.m. Möjligheten för döva och hörselskadade att efter gymnasieutbildningen få arbete var god. Av en uppföljning som gymnasieskolan i hade gjort framgick att av eleverna hade arbete efter skolans slut. Blinda hade en svårare situation, men med hjälp av speciella synkonsulenter och olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder bedömdes även dessa ha bättre möjligheter att få arbete. Rehabiliteringsersättningen till övriga handikappade ungdomar föreslogs motsvara förtidspensionsnivån. För att stimulera den handi- kappade att delta i aktiva yrkesmässiga rehabiliteringsåtgärder före- slogs att rehabiliteringspenningen skulle motsvara den avtalsenliga lönen när han eller hon aktivt yrkestränar och prövar olika arbetsupp- gifter. Därutöver skulle särskilt bidrag för kostnader som uppstår i samband med rehabiliteringen kunna utbetalas. För att det inte skulle uppstå överkompensation föreslog beredningen att rehabiliteringspen- ningen skulle minskas med det belopp den försäkrade får i studiehjälp, studiemedel, korttidsstöd eller vuxenstudiestöd. I SOU 1989:101 konstaterade pensionsberedningen att rehabilite- ringsberedningens förslag förutsätter att det införs en ny förmån i so- cialförsäkringssystemet. Med hänsyn till detta och att beredningen av dessa förslag inte var avslutad inom , fann bered- ningen att det då inte var lämpligt att föra fram några synpunkter på den nedre åldersgränsen för rätt till förtidspension. För denna stånd- punkt talade också att en ändring av den nedre åldersgränsen även ak- tualiserar en del mer principiella frågor samt ger upphov till spörsmål om behovet av följdändringar beträffande vissa andra sociala förmåner. framhöll i SOU 1991:46 att det är mycket angeläget att undvika förtidspensionering av unga handikappade. Till skillnad från rehabiliteringsberedningen föreslog man dock som absolut lägsta ålder för rätt till förtidspension och sjukbidrag. Rehabi- literingsberedningens förslag till ersättning till unga handikappade borde dock i stort kunna ligga till grund för ett nytt ersättningssystem. konstaterade i SOU 1992:73 att psykiska stör- ningar är den viktigaste medicinska orsaken till att människor slås ut tidigt i livet. Psykiskt störda utgör en dominerande grupp bland dem som får förtidspension eller sjukbidrag i livet när per- sonligheten formas. Särskilda krav måste ställas på utformningen av stödet för personer som tidigt i livet drabbas av svåra funktionshinder, men där funktionshindret inte bör ses som bestående. Det är särskilt viktigt att dessa individers personlighet inte utformas utifrån att de har ett handikapp. Insatserna måste alltså utformas så att individen inte går in i en sjukroll eller betraktar funktionshindret som permanent. Det långsiktiga målet om rehabilitering och möjlighet att leva ett aktivt liv måste sättas i centrum. Utredningen föreslog att en ny ersättningsform - rehabiliterings- bidrag - skulle införas i socialförsäkringen som komplement till sjukbidrag och förtidspension. Den nya ersättningen skulle vara särskilt riktad till unga personer som bör delta i rehabilitering och som inte uppbär sjukpenning. Rehabiliteringsbidrag skulle enligt förslaget utgå med samma belopp som sjukbidrag och förtidspension. Vidare bör den berättiga till särskilt bidrag för de kostnader som kan uppstå när den försäkrade deltar i rehabilitering. Ersättningen skall i första hand kunna ges till personer som deltar i någon form av arbetslivsinriktad rehabilitering eller i verksamhet som förbereder sådan rehabilitering oavsett vilken inriktning denna har. Ersättningen bör också kunna gå till personer som genomgår medicinsk eller social rehabilitering inkl. t.ex. utbildning om denna kan anses förbereda en arbetslivsinriktad rehabilitering. Utredningen ansåg sig inte kunna avgöra om det är lämpligt att in- föra ett ovillkorligt krav på att den föreslagna ersättningen skall till- lämpas i stället för sjukbidrag eller förtidspension upp till någon viss ålder. Den allmänna bedömningen var dock att sjukbidrag eller förtids- pension inte annat än i undantagsfall bör beviljas för personer som är . Vidare framhöll man följande vad gäller rehabilitering av psykiskt störda: Någon definitiv tidsgräns för hur länge rehabiliteringsbidrag nor- malt skall kunna utgå bör inte sättas. Som tidigare framgått är det vanligt att rehabiliteringen av psykiskt störda måste ses i ett lång- siktigt perspektiv där den traditionella stegvisa modellen för rehabi- litering inte kan tillämpas. Det är alltså vanligt förekommande att individen måste avbryta en pågående arbetslivsinriktad rehabilite- ring och under återgå till t.ex. en psykiatrisk rehabilitering. Att rehabiliteringsersättningen i dess nuvarande form i princip är begränsad till samt att den inte kan utgå vid enbart medicinsk rehabilitering eller behandling, kan därför vara en bety- dande komplikation eftersom den försäkrade då måste övergå till sjukbidrag trots att rehabiliteringen inte är avslutad. Den beskrivna komplikationen gäller i särskilt hög grad för psykiskt störda, men har också allmänt påtalats när det gäller rehabiliteringsersättningens utformning. Den här föreslagna nya formen för ersättning bör kunna göra övergången från en kortsiktig till en mer långsiktigt inriktad rehabilitering mindre dramatisk i individens perspektiv. I SOU 1996:113 föreslog Sjuk- och arbetsskadekommittén(SAK) som lägsta ålder för rätt till månadsersättning, det förmånsslag som föreslogs ersätta nuvarande förtidspension och sjukbidrag. Kommittén angav följande motiv: Utgångspunkten bör enligt kommitténs mening vara att funktions- hindrade ungdomar liksom andra ungdomar ägnar sig åt studier efter de fyllt . De funktionshindrade ungdomarna bör därför liksom andra ungdomar få sin försörjning genom det studie- sociala stödet och föräldrarnas försörjningsskyldighet. Någon rätt till månadsersättning bör alltså dessa grupper inte ha. Enligt kom- mitténs uppfattning bör i princip i stället det studiesociala stödet användas under tid i gymnasieskolan. Denna är treårig, vilket skulle innebära att lägsta ålder för rätt till månadsersättning skulle kunna sättas till . Mot detta talar det förhållandet att myndig- hetsåldern är . Vidare gäller föräldrarnas försörjningsskyldig- het enligt hela gymnasietiden dock längst till . Kommittén skulle helst se att alla ungdomar hade samma form av stöd dvs. Den lägsta åldersgrän- sen för rätt till månadsersättning skulle därmed kunna vara . Det är dock enligt kommitténs uppfattning olyckligt att införa ytter- ligare en åldersgräns. Detta kan medverka till att otydligheter och nya avgränsningsproblem uppstår. Kommittén föreslår därför att den lägsta åldern för rätt till månadsersättning sätt till .