sou · GLB349 · 1998-01-01 00:00:00 — Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 2 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100) dels att 5 kap. 6 § 3 skall upphöra att gälla, dels att 12 kap. 3 § skall ha följande lydelse. 12 kap. 3 §4 Sekretess för uppgift i mål eller ärende i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet upphör att gälla i målet eller ärendet, om uppgiften före- bringas vid offentlig förhandling i samma mål eller ärende. Detta gäller dock inte sekretess enligt 5 kap. 6 §. Sekretess för uppgift i mål eller ärende i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet upphör att gälla i målet eller ärendet, om uppgiften före- bringas vid offentlig förhandling i samma mål eller ärende. Förebringas sekretessbelagd uppgift som avses i första stycket vid för- handling inom stängda dörrar, består sekretessen under den fortsatta handläggningen, om domstolen inte förordnar annat. Sedan domstolen har skilt målet eller ärendet ifrån sig, består sekretessen endast om domstolen i domen eller beslutet har förordnat om det. Sådant för- ordnande skall alltid meddelas för uppgift för vilken sekretess gäller enligt 9 kap. 3 § andra stycke, om det skulle strida mot avtal som avses där att uppgiften röjs. Fullföljs talan i mål eller ärende vari domstol har meddelat för- ordnande om att sekretess för uppgift skall bestå, skall den högre rätten pröva förordnandet när den skiljer målet eller ärendet ifrån sig. Denna lag träder i kraft den ... Sekretesslagen omtryckt 1992:1474. Senaste lydelse 1993:437. Senaste lydelse 1993:437. 1 Uppdraget och arbetets genomförande Regeringen uppdrog genom beslut åt Justitiekanslern att analysera förhållandet mellan å ena sidan tryckfrihetsförordningens (TF) bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar och å andra sidan tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens (YGL) bestämmelser om beslag och konfiskering samt att lägga fram de förslag till lagändringar som kan anses motiverade med anledning av analysen. Beslutet m.m. har lagts till denna promemoria som bilaga. Under arbetet med uppdraget har Justitiekanslern samrått med företrä- dare för , Kungl. , Arkivet för ljud och bild samt . I promemorian har i två avseenden använts uttryck som bör förklaras här. 1)"Kopierätt" användes som ett uttryck för rätten att ta respektive få ut kopior av en allmän handling enligt bestämmelserna i 2 kap. 12 och 13 §§ TF. 2)"Spridningsförbud" betecknar det straffsanktionerade förbud mot spridning av tryckta skrifter, filmer eller ljudupptagningar, som lagts under beslag eller förklarats konfiskerad, som stadgas i 6 kap. 3 § andra stycket TF respektive 3 kap. 13 § fjärde stycket YGL. Vad som utgör en allmän handling och rätten att ta del av sådana hand- lingar regleras i tryckfrihetsförordningen. Rätten att ta del av allmänna handlingar tillkommer varje svensk medborgare till "främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning" (2 kap. 1 § TF). Tryck- frihetsförordningen är även exklusiv lag när det gäller ingripanden på grund av innehållet i tryckta skrifter. Tryckfrihetsförordningen medger att tryckta skrifter med visst innehåll tas i beslag och konfiskeras om innehållet utgör tryckfrihetsbrott. Ett förordnande om konfiskering innebär i princip att den tryckta skriften som tagits i beslag skall förstöras. Syftet med åtgärden är självfallet att förhindra vidare spridning av skriften. I såväl tryckfrihetsförordningen som yttrandefrihetsgrundlagen finns bestämmelser om straff för spridande av framställningar som är föremål för beslag eller förklarats konfiskerade (6 kap. 3 § TF och 3 kap. 13 § YGL). Förhållandet mellan å ena sidan tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingar och om rätten att erhålla kopior av allmänna handlingar och å andra sidan tryckfrihetsförordningens regler om beslag och konfiskering (till vilka yttrandefrihetsgrundlagen delvis hänvisar) framgår emellertid inte uttryckligen av tryckfrihetsförordningen. Fråges- tällningen synes inte ha fått någon belysning i den juridiska litteraturen. Inte heller har frågan behandlats vid tillkomsten av nu gällande tryck- frihetsförordning eller yttrandefrihetsgrundlag. Problemet är dock uppenbart. Det föreligger således en skyldighet för det allmänna att lämna ut kopior av handlingar som tagits i beslag eller konfiskerats just för att förhindra en vidare spridning. 2.2Offentlighetsprincipen och särskilt om 2 kap. 13 § tryck- frihetsförordningen har rätt att hos myndigheter ta del av allmänna handlingar. har också rätt att kopiera en allmän handling eller att - mot avgift - utfå en kopia av handlingen - kopierätten. Rätten att ta del av allmänna handlingar kan inskränkas endast i vissa i lag givna hän- seenden. Sådana inskränkningar är meddelade i sekretesslagen. Rätten att ta del av allm änna handlingar En inom svensk rätt vedertagen princip är att all förvaltning och rättskipning skall ske i öppna former och under insyn av allmänheten. En del i denna rätt till insyn är den i tryckfrihetsförordningen stadgade rätten att hos myndigheter och domstolar ta del av allmänna handlingar. Andra kapitlet i tryckfrihetsförordningen inleds med följande bestämmelse. Till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning skall varje svensk medborgare ha rätt att ta del av allmänna hand- lingar. Det står således var och en fritt att hos myndigheter och domstolar ta del av där förvarade handlingar, oavsett syftet härmed. Handlingsoffentligheten är en grundläggande del av offentlighetsprin- cipen och står därmed som en garant för insynen i ett öppet samhälle. och har sammanfattat offentlighetsprincipens syfte på följande sätt (Petrén-Ragnemalm, grundlagar s. 388). "Sammanfattningsvis har offentlighetsprincipen angivits skola fylla tre huvuduppgifter, nämligen att garantera rättssäkerheten, effektiviteten i förvaltningen och effektiviteten i folkstyret." Begäran att få ta del av en allmän handling kan framställas anonymt. Den myndighet hos vilken en sådan begäran görs får inte efterforska vem det är som begär ut en allmän handling. Myndigheten kan således inte kräva att vederbörande legitimerar sig. Myndigheten får inte heller efterforska i vilket syfte handlingen begärs utlämnad. Myndigheten har dock rätt att fråga efter uppgifter i dessa avseenden i den utsträckning det behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. En sådan efterforskning kan således vara tillåten för att myndigheten skall kunna göra en sekretessprövning. Begreppet allm än handling Allmänheten har sålunda rätt att ta del av allmänna handlingar. Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel. Exempel på handlingar är myndigheters diarier, beslut och andra handlingar samt böcker, tidningar, fotografier, filmer, videogram, grammofonskivor m.m. Som allmän handling anses dock inte tryckt skrift, ljud- eller bildupptagning eller annan handling som ingår i bibliotek. En handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och den är ingiven eller upprättad där. Med förvaras förstås att handlingen rent faktiskt finns hos myndigheten. Med ingiven förstås att handlingen har givits in, skickats in, telefaxats in etc. till myndigheten av någon enskild eller av en annan myndighet. Med upprättad förstås att handlingen expedierats från en myndighet, hänför sig till ett slutbehandlat ärende eller eljest färdigställts inom myndigheten. Även sådana framställningar som åtnjuter ett upphovsrättsligt skydd enligt upphovsrättslagen (1960:729) eller lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild omfattas av bestämmelserna om allmänna handlingar. Enligt 1 kap. 8 § TF och 1 kap. 12 YGL gäller visserligen om upphovsmans rätt vad som är stadgat i lag. Det upphovsrättsliga regel- systemet innebär bl.a. en ensamrätt för upphovsmannen att framställa och mångfaldiga exemplar av verken, fotografierna etc. Av 24 a § upp- hovsrättslagen och 12 § tredje stycket lagen om rätt till fotografisk bild följer emellertid att allmän handling utan hinder av upphovsrätt eller rätt till fotografisk bild skall tillhandahållas i den ordning 2 kap. Rätten att ta del av allmänna handlingar är inte oinskränkt. Hänsyn till viktiga motstående intressen har nödvändiggjort åtskilliga undantag från offentlighetsprincipen. Rätten att ta del av allmänna handlingar får dock inskränkas endast i de syften som är angivna i 2 kap. 2 § TF. Sådana begränsningar skall vara noggrant angivna i en särskild lag eller annan lag vartill den särskilda lagen hänvisar. Begränsningar i rätten att ta del av allmänna handlingar har också meddelats i en särskild lag, sekre- tesslagen (1980:100). Handlingar som är att anse som allmänna har vem som helst rätt att få ta del av om inte någon sekretessbestämmelse förhindrar detta. Hur tillgodoses tillg ången till allm änna handlingar Tillgången till allmänna handlingar kan tillgodoses på tre olika sätt, nämligen utfående av allmän handling för att ta del av den på stället (2 kap. 12 § TF), utfående av avskrift eller kopia av allmän handling (2 kap. 13 § TF), samt lämnande av uppgift ur allmän handling (15 kap. 4 § sekretesslagen). 2 kap. 12 § TF Den enskilde har rätt att "genast eller så snart det är möjligt på stället" ta del av en allmän handling. Detta innebär en rätt att få tillfälle att på plats i myndighetens lokaler läsa, avlyssna eller titta på en allmän hand- ling. Den enskilde har också rätt att skriva av, avbilda eller ta hand- lingen i anspråk för ljudöverföring. Den enskilde kan således med egen medhavd utrustning, exempelvis en kopiator eller en bandspelare, kopie- ra handlingen. Myndighetens originalhandling får dock inte tas med från Innehåller handlingen avsnitt som inte får lämnas ut skall handlingen ändå i övriga delar göras tillgänglig för den enskilde, som begär det, i form av en kopia eller avskrift. Skyldigheten att tillhan- dahålla handlingen föreligger dock inte om bl.a. "betydande hinder möter". Beträffande skriftliga handlingar e.d. torde i normalfallet inte några problem vara för handen. Myndigheten lämnar ut handlingen för på- seende så att säga över disk och kan vanligen också ombesörja att handlingen kopieras. Beträffande sådana handlingar som förutsätter tillgång till tekniska hjälpmedel kan dock problem uppstå. Departe- mentschefen anförde i prop. 1973:33 med förslag till ändringar i tryck- frihetsförordningen m.m. (s. 81 f.) bl.a. att det fick anses följa av regler- na i dåvarande 2 kap. 8 § TF att myndigheterna är skyldiga att utan av- gift tillhandahålla sådant tekniskt hjälpmedel och att detta skall ske . Departementschefen tillade dock att har myndigheten inte tillgång till det tekniska hjälpmedel som behövs så föreligger inte någon skyldighet för myndigheten att anskaffa hjälpmedlet och att det i sådant fall får anses föreligga betydande hinder. Saknar myndigheten nödvändiga hjälpmedel är det emellertid enligt departementschefen inte någonting som hindrar att den enskilde tar del av upptagningen genom eget medhavt hjälpmedel. - Det kan enligt Justitiekanslerns mening anses ligga i sakens natur att en viss varsamhet då kan vara påkallad, särskilt om handlingen kan befaras bli skadad eller förstörd. Möjligheten att kopiera en handling är enligt lagtexten begränsad till att handlingen skrivs av, avbildas eller tas i anspråk för ljudöverföring. har emellertid kopieringstekniken utvecklats och i praktiken kommit att stå till allmänhetens förfogande. Så är fallet med videoapparater och avläsningsapparatur (s.k. scanners etc.). Även om lagtextens ordalydelse synes innebära en begränsning i de möjligheter som står den enskilde till buds beträffande kopiering så får lagtexten enligt min mening antas ha den innebörden att även andra nya kopieringsmöjligheter som kan tillkomma avses. Det får således antas att lagtexten skall vara teknikneutral. Som en jämförelse kan här nämnas att 2 kap. 13 § TF inte innehåller någon begränsning i detta avseende beträffande möjligheten att få en kopia av en allmän handling. Enligt 2 kap. 13 § TF har den enskilde i princip rätt att få en kopia av exempelvis ett videogram. Att den enskilde skulle vara förhindrad att framställa en sådan kopia med egen medhavd utrustning enligt 2 kap. 12 § TF kan inte utläsas av reglering- en. Önskar den enskilde sålunda koppla upp sin utrustning mot myndighetens för kopiering synes detta följaktligen inte möta något hin- der. Handlar det däremot om att den enskilde skall hantera myndig- hetens exemplar i sin egen utrustning torde utrymme finnas för nödvändiga restriktioner. Med "betydande hinder" avses i övrigt exempelvis att handlingen vid tillfället används i myndighetens arbete, den är utlånad eller att utrym- mesbrist eller risk för skada på en ömtålig handling föreligger. Den enskilde torde i princip ha rätt att studera handlingen utan överinseende av någon tjänsteman. JO har i ett ärende (JO 1984/85 s. 264) uttalat, att en läkare inte får kräva att patienten tar del av sin journal i läkarens närvaro. En tjänstemans närvaro kan dock vara påkallad av ordnings- eller säkerhetsskäl. Gör myndigheten den bedöm- ningen att handlingen kan komma att förstöras eller stjälas kan myndigheten avdela en person att övervaka studiet av handlingen, jfr , Offentlighetsprincipen, s. 75. Myndigheten har naturligtvis alltid tid på sig att göra en sekretes- sprövning, detta gäller vid alla former av utlämnande av allmänna hand- lingar. 2 kap. 13 § TF Den enskilde har rätt att om han så vill mot avgift få en kopia av hand- lingen. Den som vill ta del av en handling kan således, om han så ön- skar, begära att få en kopia av handlingen för att ta med sig för vidare studier på annan plats eller per telefon beställa en kopia. Även sådana upptagningar som kräver tekniska hjälpmedel, exempel- vis videogram, skall kopieras och kopian tillställas den enskilde mot av- gift. Beträffande sådana upptagningar gäller emellertid en viss be- gränsning i skyldigheten att kopiera handlingen. Det föreligger nämligen inte någon skyldighet för myndigheten att framställa kopia av sådana upptagningar om svårigheter möter och handlingen kan tillhandahållas på stället, dvs. kan göras tillgänglig för den enskilde på platsen. Offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén uttalade i betänkandet (SOU 1975:22) Lag om allmänna handlingar (s. 150) att om myndigheten saknar kopieringsmöjligheter eller eljest särskilda svårigheter möter bör undantag kunna göras (jfr prop. 1975/76:160 s. 182 ff.). Begäran om att få en kopia skall behandlas skyndsamt. Enligt uttalan- den i prop. 1981/82:37 om offentlighetsprincipen och ADB ligger det i sakens natur att en begäran behandlas med förtur och att det i normal- fallet skall krävas att behandlingen sker som avses i 2 kap. 12 § TF, dvs. i princip genast. Departementschefen anförde: "Med den moderna kopieringsteknik som de flesta myndigheter nu har tillgång till bör det enligt min mening inte erbjuda några större svårigheter för dem att uppfylla de krav som ställs upp." Den enskilde bör således tämligen omgående få besked om hans begäran har bifallits eller ej. Vid avskrifter och kopiering av ett större material får myndigheten emellertid ta på sig (s. 46 f.). JO har uttalat att expediering av kopia bör kunna ske inom någon eller , högst , (se JO 1992/93 s. 607). 15 kap. 4 § sekretesslagen Enligt 15 kap. 4 § sekretesslagen skall myndighet på begäran av enskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Detta innebär att myndigheten har att besvara exempelvis telefonförfrågningar från allmänheten om innehållet i allmänna handlingar. Det föreligger dock inte något sådant krav på skyndsamhet i handläggningen som krävs enligt 2 kap. 12 och 13 §§ TF. Vägrar myndigheten lämna uppgift kan ett sådant beslut inte överklagas, jfr 15 kap. 4 och 7 §§ sekretesslagen och m.fl., Sekretesslagen, 3 uppl. Under förundersökning råder s.k. förundersökningssekretess. Förhand- lingar inför domstol är emellertid offentliga. Domstolen har dock möjlighet att när sekretessbelagda uppgifter förekommer i målet för- ordna om stängda dörrar. Sedan målet avslutats skall domstolen pröva om sekretessen i målet skall bestå. Som framgått ovan är det en sedan gammalt gällande princip inom sve- nsk rättskipning och förvaltning att allmänheten skall ha insyn i hand- läggningen av mål och ärenden. Beträffande domstolarna brukar man i dagligt tal tala om förhand- lingsoffentligheten, dvs. att förhandlingar vid domstolar är offentliga. Detta kommer till uttryck redan i grundlag. Enligt 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen skall förhandling vid domstol vara offentlig. Av 2 kap. 12 § regeringsformen följer dock att förhandlingsoffentlig- heten kan begränsas genom lag. Det kan nämligen finnas situationer där det av hänsyn till enskilda eller allmänna intressen bör finnas en möjlighet att hålla förhandlingar inom stängda dörrar och därigenom inskränka allmänhetens möjlighet till insyn. Närmare bestämmelser om offentlighet och sekretess vid allmän domstol finns i och i sekretesslagen. 5 kap. 1 § har följande lydelse. Förhandling vid domstol skall vara offentlig. Kan det antagas att vid förhandling kommer att förebringas uppgift, för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i sekretesslagen (1980:100), må rätten, om det bedömes vara av synnerlig vikt att uppgiften ej röjes, förordna att förhandlingen i vad den angår uppgiften skall hållas inom stängda dörrar. Även i annat fall må för- handling hållas inom stängda dörrar, om sekretessen gäller enligt 7 kap. 22 §, 8 kap. 17 § eller 9 kap. 15 eller 16 § sekretesslagen eller, i vad avser domstolsförhandling under förundersökning i brottmål eller därmed likställt mål eller ärende, enligt 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 § samma lag. Förhandling skall alltid hållas inom stängda dörrar, om sekretessen gäller enligt 9 kap. 3 § andra stycket samma lag och det skulle strida mot avtal som avses där att uppgiften röjes vid för- handlingen. Förhör med den som är eller lider av en psykisk störning får hållas inom stängda dörrar. Är eljest för särskilt fall föreskrivet, att förhandling må hållas inom stängda dörrar, vare det gällande. Den följande redovisningen av regelsystemet på detta område tar i hu- vudsak sikte på de bestämmelser som gäller i brottmål. Vid misstanke om brott inleds vanligtvis en förundersökning. Under förundersökningen skall utredas bl.a. vem som kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för att väcka åtal mot denne. Förundersökningen leds av polismyndighet eller åklagare. Beträffande tryckfrihetsbrott och yttrandefrihetsbrott är Justitiekanslern ensam behörig åklagare och leder förundersökningen samt beslutar om tvångsåtgärder som husrannsakan och beslag, 9 och 10 kap. TF samt 7 kap. YGL. Under en förundersökning är det ofta viktigt att kunna hemlighålla uppgifter. Sekretesslagen innehåller bestämmelser i 5 kap. 1 § om sekretess under förundersökningen med hänsyn till intresset att förebygga eller beivra brott samt 9 kap. 17 § om sekretess under förundersökningen med hänsyn till enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, s.k. förundersökningssekretess. Förundersöknings- sekretessen är inte absolut. Förundersökningssekretessen upphör i princip att gälla sedan åtal har väckts, jfr 9 kap. 18 § sekretesslagen och m.fl. Sekretesslagen, 3:e uppl. Avslutas förundersökningen utan att några ytterligare åtgärder vidtas gäller förundersökningssekretessen alltjämt, dock högst 40 respektive . Bestämmelserna om förundersökningssekretess är tillämpliga också i de fall där Justitiekanslern är åklagare, 11 kap. 4 § sista stycket sekre- tesslagen. Har åtal sålunda väckts vid domstol blir handlingarna i målet också offentliga såvida inte någon sekretessbestämmelse medför sekretess. Beträffande domstolarna gäller de allmänna bestämmelserna i sekretesslagen i tillämpliga delar. I vissa avseenden har dock sekretessen beträffande domstolarna reglerats särskilt. Begär någon att sedan åtal väckts få ta del av handlingarna i ett mål, exempelvis ett videogram eller en tidskrift som givits in, ankommer det på domstolen att göra en sedvanlig sekretessprövning enligt de sekretessföreskrifter som kan vara tillämpliga. Som exempel på särskilda regler om sekretess hos domstolar kan nämnas 9 kap.15 och 16 §§ sekretesslagen. Enligt dessa bestämmelser gäller sekretess hos domstolarna i mål av vissa slag för uppgifter om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Sekretessen gäller om vissa skaderekvisit är uppfyllda. Domstolarnas förhandlingar är som sagts offentliga. Domstol får dock besluta att hålla en förhandling inom stängda dörrar om det kan antas att sekretessbelagd uppgift kommer att förebringas, muntligen eller skriftligen, och det bedöms vara av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs. Har förhandling hållits inom stängda dörrar och har det under förhandlingen förebringats sådan uppgift för vilken sekretess gäller hos domstolen kan domstolen förordna att uppgiften inte får röjas. Sekretess för uppgift som förebringas vid en offentlig förhandling i målet upphör att gälla i målet. Har domstolen förordnat om stängda dörrar gäller sekretessen under den fortsatta handläggningen i målet om inte domstolen förordnar om annat. Sedan domstolen avslutat målet består dock sekretessen endast om domstolen i domen eller beslutet har förordnat om att sekretessen skall bestå. Överklagas målet har besvär- sinstansen att vid sitt avgörande av målet pröva om sekretessen skall bestå. Detta innebär att domstolen, som hållit en förhandling inom stängda dörrar, vid avslutandet av målet har att fatta beslut om eventuell fortsatt sekretess i målet. Domstolen har således härvidlag en möjlighet att helt eller delvis lätta på sekretessen. Uppgifter som tas in i en dom eller beslut blir offentliga i den mån domstolen inte har förordnat att sekretessen alltjämt skall bestå. Detta innebär att innehållet i en dom helt eller delvis kan vara sekretessbelagt. Oavsett rådande sekretess har en part i mål eller ärende i princip alltid rätt att få ta del av processmaterialet. Därmed är dock inte sagt att parten nödvändigtvis alltid får alla handlingarna i målet utlämnade till sig, m.fl. Sekretesslagen, s. 402 ff. Den enskilde kan också efterge sekretess som gäller till förmån för honom själv och kan också efterge denna sekretess gentemot andra. Den som är misstänkt för brott har också rätt att lämna annars sekretessbelagda uppgifter till sitt ombud. En myndighet kan emellertid lämna ut även sekretessbelagt material till enskild med förbehåll om att den enskilde inte får sprida uppgiften vidare eller på annat sätt utnyttja uppgiften (14 kap. 9 och 10 §§ sekretesslagen). 2.4Brottskatalogerna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefri- hetsgrundlagen samt de tillämpliga sekretessbestämmelserna Ingripande mot någon för vad som förekommit i tryckt skrift, radioprogram, film eller ljudupptagning får endast ske om uttryckligt stöd finns i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. De gärningar som är kriminaliserade är också särskilt angivna i dessa lagar. Det finns inte några särskilda regler, med något undantag, om i vad mån sekretess skall gälla i mål om tryck- eller yttrandefrihets- brott. I detta avsnitt förtecknas de olika typerna av tryckfrihets- och yttrande- frihetsbrott (den s.k. brottskatalogen). För varje brottstyp redovisas också en analys av i vilken mån sekretess kan tänkas förekomma i brottmålet. 1 kap. 3 § TF har följande lydelse. För missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri må ej någon i annan ordning eller i annat fall än denna förordning bestämmer kunna tilltalas eller dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet eller skriften konfiskeras eller läggas under beslag. För brott genom tryckt skrift kan således ansvar endast utdömas om stöd härför finns i tryckfrihetsförordningen.