sou · GLB383d1 · 1998-01-01 00:00:00 — Jag vill gärna anknyta till det resonemang som jag tidigare förde kring barnmorskeyrket och professionsteoriernas undervärdering av arbetet med det normala, vanliga och rutiniserade. Det skapades en vertikal arbetsfördelning mellan dem som kom att arbeta med riskgrupper och de som kom att arbeta med den majoritet vars utgång var någorlunda förutsägbar. Teorier som jag tidigare refererat antyder att män ofta etablerar vertikala hierarkier medan kvinnor etablerar en horisontell arbetsdel- ning. Jag har närmat mig arbetsdelningens problem från två utgångs- punkter. Dels har jag beskrivit den statushierarki som uppstår mellan det abstrakta och det konkreta arbetet. Jag har också beskrivit den arbetsdelning som innebär en tidsmässig uppdelning mellan anamne- stagning, diagnos och behandling. Uppdelningen sker även där mellan det konkreta mötet med patienten och diagnosen i avskildhet. uppgiften att inympa ett systematiskt tvivel på sig själv, dvs. att man ökar sensibilite- ten i patientkommunikationen. skulle passa väl med de teoretiska förebilderna om manliga sju kgym- naster sökte sig till forskning, undervisning och administration. Sjukgymnasterna etablerar sig inte alls efter detta mönster. De manliga sjukgymnasterna finner man som privatpraktiker, de arbetar exempelvis inom idrottsmedicinen (intervju med förbundsordförande ). Männen finns i den privata sektorn och undviker den offentliga (Brunstedt, , 1990). De söker sig alltså till sidoordnade positioner istället för att söka chefspositioner. Denna grupp privatpraktiserande har blivit en viktig grupp för LSR. Privatpraktiserande, menar , hjälper till att skapa nya marknader för yrkeskåren. Teorierna om att kvinnorna söker en horisontell arbetsdelning medan männen söker en vertikal kommer alltså på skam. En möjlig förklaring kan vara att männen inte accepterar de låga löner som råder inom yrket utan söker sig till mer lukrativa verksamheter. Männen tror att deras intåg ska innebära högre löner för yrket som helhet (Brunstedt m.fl., 1990). I de inledande avsnitten refererade jag till Hugmans olika modeller för hur staten kan samspela med professioner. Jag refererade också konstaterande att staten kan ha särskilda behov av att gå in i hälso- och sjukvårdens område. Anledningen var att samhället har behov av en frisk arbetskraft för att dess olika delar ska fungera i det dagliga. Från individens perspektiv finns det naturligtvis också starka incitament att sjukvården fungerar. Undersökningar visar att befolkningen är beredd att satsa skattemedel för att så ska ske. Från individens synvinkel kan det också finnas skäl att ställa också andra krav på sjukvården. Den sjukvård som byggts upp i avskildhet från den privata sfären har kunnat fungera enligt särskilda förutsättningar. När vården flyttas till hemmet och den privata sfären kommer helt andra problem . Det finns en etisk problematik som har att göra med på vems sida vårdpersonal av olika kategorier står i sitt arbete. Den alltmer komplexa vården sker i vårdtagarens hem, på en privat arena. Vi kan se den etiska problematiken i historisk belysning genom att betrakta ett enskilt yrke som vårdbiträdets i öppen vård. Den tidiga hemsama- riten såg sig själv som ombud för sin klient. Hon hade stor frihet att välja i vilken grad hon ville se sig själv som myndighetens represen- tant. bör vårdbiträdet foga sig i myndighetens regelverk och de hierarkiska regler som upprättats. Vårdbiträdesyrket har förvandlats från ett arbete där det mänskliga mötet i vardagen var målet till ett arbete med flera och komplexare mål. En del av komplexiteten ligger i den kunskapsutveckling som skett. Vårdbiträdet har fösts in i ett system som förändrats i takt med den medicinska utvecklingen och de ändrade ekonomiska förutsättningarna i vården. Som en följd av detta har också den etiska problematiken komplicerats. Neddragningar i den offentliga omsorgen kan skapa en nygammal etisk problematik förknippad med frågan om hur långt företrädare för familjens respektive allmänna intressen ska återta ansvaret för hälso- och omsorgsfrågorna. Hur långt kan en anställd gå i uppfyllandet av abstrakta regler på att någonting särskilt ska bli utfört när hon eller han befinner sig i någon annans hem och ser att en annan prioritering borde ha gjorts? Kanske är det i dessa situationer som omsorgsmoralen på allvar kommer att ställas mot rättvisemoralen i den svenska kontexten av vård och omsorg. Kvarstår analysen av vad som skett med sjukgymnasterna och vårdbiträdena ur genussynpunkt . Kan man tala om en maskulinisering?11 Sjukgymnasterna har distanserat sig från kroppen och arbetet med det vardagliga, patient- nära. För ett mer utvecklat resonemang om maskulinisering, se bidrag i denna antologi. Yrket har kommit att ingå i en arbetsorganisation som är mer hierarkisk än , sjukgymnasterna har blivit självständigare i förhållande till läkarna, till staten och förmodligen till patienterna. Alla dessa kriterier visar att professionalisering skett, och bygger på en maktanalys. Men är det ett tillfredsställande svar ur genussynpunkt? Innehållet i det offentliga vårdutbudet har genomgått en stor förändring efter . Den vård och omsorg som erbjuds skiljer sig i mångt och mycket från Noddings genuine caring eller från den ganska jordnära omsorg som gavs av både sjukgym- naster och vårdbiträden . Kunskapsutvecklingen har, delvis genom statens försorg, varit omfattande. Möjligheten att rehabilitera har därigenom vuxit liksom möjligheterna till habilite- ring. Mot bakgrund av detta vill jag lämna en kommentar till argumentationen att den offentliga sektorn genomgått en maskulinise- ring. 11 Även andra förändringar har skett. Likaväl som man kan tala om en maskulinise- ring då man sätter genus i centrum skulle man kunna sätta klassbegreppet i centrum (Freidson, 1994:76) och ställa frågor om omstruktureringen av den offentliga sektorn leder till en ökad klassdifferentiering. Utvecklingen har gått från en relativt ostrukturerad tidsanvändning till en klarare strukturerad disposition av tiden. Vård har blivit ett abstrakt projekt, men har den frikopplats från relationen? Saknas därför hängivenheten? Dessa frågor ställs i anslutning till Noddings resonemang som jag inledningsvis refererade. Sjukgymnasterna lägger mycket tid på handledning av annan personal som sedan utför arbetet vilket skiljer sig från att de tidigare var de som själva utförde behandlingen. För patienten/klienten innebär detta att de får träffa sjukgymnasten jämfört med den kunskapsvolym som han eller hon kan dra nytta av för egen del. Det går att se det som att behandlingen har effektiviserats tack vare kunskapsökningen. Engagemanget behöver för den skull inte ha reducerats. Vårdbiträdet befinner sig i en annan situation. Hon tillhör de grupper som ska utföra en del av de delegerade behandlingsuppgif- terna. Hennes ostrukturerade tid med vårdtagaren har minskat, men antalet uppgifter som hon ska göra har ökat. Det som var normala uppgifter för ett vårdbiträde konkurrerar nu med en mängd delegerade uppgifter från medicinsk personal. I hennes fall kan man säga att det blir mindre tid för en personlig omsorg i betydelsen omsorg byggd på medlevarskap och s.k. sunt förnuft. har den systematiska kunskapens normsystem, den professionsbundna ratio- naliteten, blivit gängse även för vårdbiträdet. En känslomässig neutralitet, universalism och distans ska prägla arbetet istället för det personliga, specifika och känslostyrda. Komplexiteten i dagens situation reser dock frågor om vart häl- soprofessionerna är på väg. Produktivitetstanken har legat som grund för efterkrigsstrategierna för sjukgymnaster. Samma tanke har delvis präglat vårdbiträdets arbete, att frigöra arbetsföra personer för produktivt arbete. Analogt med resonemanget ovan om scenbytet från sjukhuset till hemmet, samt skiftet från medelålders till äldre patienter kan också målsättningen skifta från produktionsinriktning till relationsinriktning. Detta kan närma professionernas strategier till omsorgsteoriernas tankestruktur. Också andra förändringar i tankestrukturen kan bli möjliga. I en expanderande ekonomi kunde sjukgymnasterna, liksom andra före- trädare för hälsoprofessionerna, söka lösningar som inte särskilt betonade solidaritet kvinnor emellan. De försökte, oberoende av varandra, nå egna framgångar. Staten var vänlig mot kvinnorna, och kvinnostrategierna skapade inga nya barriärer, som uttryckte det. I ett skede där de offentliga utgifterna skulle skäras var staten inte längre så vänlig. kom också andra frågor upp på agendan i centrala yrkesförbund. sionerna upptäckte varandra som kvinnor. Konkurrensen om medlen hade hårdnat påtagligt. Sjuksköterskor (), undersköterskor och vårdbiträden (SKAF), hemtjänstassistenter (), sju kgymnaster () och socionomer (SSR) gjorde 1993 en ansträngning att föra gemensamma löneförhandlingar, och bildade inför avtalsrörelsen den s.k. plattformen. Detta försök till samarbete mellan de kvinnodomine- rade förbunden gick dock om intet. SACO-K lovade att angripa osakliga löneskillnader mellan kvinnor och män, vilket ledde till att LSR och SSR gav upp samarbetet. (Sjukgymnasten 5/93) LSR försökte 1995 – återigen och utan större framgång – att göra en poäng av sin ställning som kvinnoyrke ( Sjukgymnasten 9/95) genom att poängtera kvinnolönerna i avtalsrörelsen. En särskild pott för kvinnolöner (kvinnodominerade yrken) hade avsatts i landstingen. LSR betonade att en stor del av dessa skulle avsättas för de kollektivt och strukturellt diskriminerade sjukgymnasterna. , , hade samma anspråk, varför sjuksköterskorna och sjukgymnasterna gick samman och betonade sina gemensamma intressen. (Arbetsterapeuterna, sjukgymnasternas tidigare partner, gick en annan väg.) LSR menade att lönen skulle kopplas till produktivitetsökningar . En lång historisk tradition med kopplingar till tidigare krav på arbetstidsförmåner i form av deltidstjänster – en kvinnostrategi – och en alltför stor frivillig underdånighet under läkaryrket etc., lade hinder i vägen för ett förverkligande av en sådan produktivitet. Stark tilltro finns till att via lagstiftning utjämna skillnaderna i arbetsvillkor mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden. Att uppnå en balanserad könsfördelning på arbetsplatserna är målet, liksom lika lön för lika arbete. Jämställdhetsmålet har ersatt målet att skapa fler arbetstillfällen. Staten deltar i professioners utveckling genom att reproducera visionen om jämställdhet. Kampen om pro- fessurer till kvinnor sker parallellt med att stora grupper kvinnor avskedas. Viktiga jämställdhetsmål har drivits i arbetsdomstolen – av professioner. Man kan fråga sig om jämställdhetslagen på symbolpla- net har fått ersätta den utmaning om ett produktivt socialväsende som var efterkrigstidens drivkraft för ett bättre arbetsliv. För värdefulla synpunkter tackar jag de personer i Kvinnomaktutred- ningen som kontinuerligt bidragit i diskussionen kring detta kapitel. Vidare har , doktorand i sociologi vid universi- tet och , professor i sociologi vid , gett viktiga kommentarer. I en tidigare version presenterades artikeln i arbetsgruppen för genusstudier vid sociologförbundets årsmöte i 30–. Kolleger vid i har bidragit till tankeverksamheten kring denna artikel. Likaså har deltagare i Mastersprogrammet vid kgymnastik, , givit värdefulla synpunkter. Kvinnliga legitimerade sjukgymnasters riksförbund 1943–1960 akademikers centralorganisation, kommunalsektionen Svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund , , intervju . , , förbundsordförande i . (1988) . An Essay on the Division of Expert Labour. K. (1990) Circles of Care. Work and Identity in Women´s Anttonen, A. (1990) The Feminization of the Scandinavian i Finnish debates on women's studies s. 3-25. Anttonen, A. (1994) Dilemmas in engendering the welfare state – the social service state as a feminist struggle concept. (1992) Hemmafrun som försvann . (1991) Specialist eller generalist – om yrkesutvecklingen hos arbetsterapeuter och sjukgymnaster. Tema H, univer- sitet (1989) Beeing a physiotherapist. Professional role, utilization of time, and vocational strategies. Brunstedt, A. O. . Nordholm Män inom sjukgymnastik Sjukgymnas- ten/Vetenskapligt supplement, 1/90, 18-19 (1989) Apotekaryrke i förändring . (1990) Professionalisering og modprofessionalisering i et omsorgsarbejde. Daatland, S.-O. What are families for? On family solidarity and preference for help. Ageing and Society, No 10, 1990, 1–15. (1989) Women and time: Weaving the strands of everyday life. & J. (1989) Kvalitativ kvinnoforskning. (1990) Utbildningsforskares perspektiv på jämställdhet. Läroplansdebatt , 46, 8–10 (1991) Educational Reforms – Women´s Life Patterns: A Swedish Case Study i Womens Higher Education In Comparative Perspecti- ve. & Slaughter, S. Kluwer Academic Publishers En teoretisk skiss. VEST 1/1995, 17–49. (1989) De professionellas makt över pensionärerna. Socialmedicinsk tidskrift, 5–6, s. 238–244. (1994) Kön och professionalisering Rapport från Nordiska kvinnohistori- kermötet i Kvinnohistoriens nya utmaningar. Fraser, N. & L. (1984) A Genealogy of Dependency: Tracing a Keyword of the U.S. Signs: , Culture and Society , vol. 19, no 2.1 Freidson, E. (1994) Professionalism Reborn. Gilligan, C. (1982) Med kvinnors röst . (1991) Generation Bonds and Elderly Womens Attitudes to Formal and Informal Support. Paper presented at tology. (1978) Studier i professionell organisation. En professionsteori tillämpad på veterinäryrket . , H.M. (1987) and Women . Hugman, R. (1991) in Caring Professions. utredning: Vårdutbildningar i högskolan . (1993) Divisions of emotional labour. (1995) Sjukhus och hem som arbetsplats. (1991) Kunskapens former. Det reflekterade yrkeskunnandet. (1911) Kärleken och äktenskapet . (1 uppl.) (1990) Talet om det kvinnliga. Studier i feministiskt tänkande i . (1995) The Sociology of Professions. (1942) Återuppbyggnadsarbetet och vi: Samhällskrav och nya yrken. Yrkeskvinnan, juni, 2–8 (1940) En svensk väg genom krisen. (1946) De planerade socialreformerna. Tiden, 2/1946, s 70–85 Noddings, N. (1984) Caring: A Feminine Approach To Ethics and Moral Education. Pateman, C. (1988) . Parsons, T. (1937) The Structure of Social Action. : , Free Press Simonen, L. (1990) Contradictions in the . Women and Caring. Acta Universitatis Tamperensis ser A Vol 295 Sjukgymnasten (tidigare i sjukgymnastik) 1945–1995 SOU 1935:52 Betänkande i anledning av tillströmningen till de intellektuella yrkena SOU 1945:26 Riktlinjer för skapande av socialväsendets forskningsorganisation SOU 1973:58 Högskoleutbildning – Hälso- och sjukvårdslinje, social omsorgslinje, medicinsk assistentlinje, arbetsterapeut- och sjukgymnastlinje Szebehely, M. (1995) Vardagens organisering. Om vårdbiträden och gamla i . Tamm, M. (1984) Sjukgymnastens roll ur beteendevetenskaplig synvinkel. Sjukgymnasten, 10, 9–10 (1993) Feminine and Feminist . Ubu 1971:26 uppdraget till U68. (1941) Väckarklocka . : (1 uppl.) Wærness, K. (1995) Den hjemmebaserte omsorgen i den skandinaviske velfredsstat. En offentlig tjeneste i spenningsfeltet mellom olika kulturer i Sjukhus och hem som arbetsplats. Wærness, K. (1996) Omsorgsrationalitet: Reflexioner över ett begrepps karaktärÓ i Omsorgens skiftningar. (1996) Barnmorskan och läkaren. Kompetens och konflikt i svensk förlossningsvård 1870–1920 .