sou · GLB3179 · 1998-01-01 00:00:00 — Ordet MOT SVARANDE hänsyftar på den verksamhet en Eurpaläkare bedriver inom sin kompetens. Att verksamheten skall avse öppen hälso- och sjukvård framgår av lagens inledande paragraf. 9 § Paragrafen anger en skyldighet för landsting att tillkännage sin av- sikt att ingå vårdavtal avseende viss hälso- och sjukvårdsverksamhet. Skyldigheten uppstår såväl då sådant avtal skall ingås första gången för verksamheten i fråga som då en vårdgivare, på grund av att vårdavtal sagts upp eller att vårdgivare avslutar sin verksamhet vid uppnådd pen- sionsålder, skall ersättas. 10 § I första stycket regleras omfattningen av en vårdgivares rätt att påverka att ingå avtal med en ersättande vårdgivare. angivna rätten tillkommer i samma omfattning alla vårdgivare vars vårdavtal upphör. Huvudregeln är att bör ingå ett nytt avtal på vårdgivares begäran. Motiven för detta har redovisats i betänkandet under kapitel 10.5 och 10.6. Undantag från skyldigheten att träffa er- sättningsavtal kan göras endast i de fall då särskilda skäl föreligger. Sådana särskilda skäl kan föreligga då det inte längre föreligger ett be- hov av vårdgivare av ifrågavarande kategori. Vid ersättningsetablering av det slag som berörs i första stycket har , enligt andra stycket, en skyldighet att samråda med den vårdgivare som skall ersättas. Detta samråd skall avse valet av ersät- tare. skall vid sitt beslut tillmäta vad som kommit fram vid sådant samråd en väsentlig betydelse. En förutsättning för detta är att den föreslagna ersättaren uppfyller lagens krav och motsvarar de kva- litetskrav m.m. som ställer upp vid sin bedömning enligt 11 §. måste kunna åberopa tungt vägande skäl för ett beslut som innebär att man inte följer vårdgivarens förslag om ersättare. I 18 § finns bestämmelser om ersättning för uppkommen ekonomisk skada i de fall beslut enligt denna paragraf medför sådan för vård- givaren. 11 § Paragrafen slår fast övergripande ansvar vid upprät- tande av ett vårdavtal. Ansvaret innebär att skall utreda och göra en bedömning av den tilltänkte vårdgivarens förutsättningar att arbeta mot det generella mål som enligt 2 § HSL gäller för all hälso- och sjukvård och för att han eller hon kan och kommer att kunna upp- fylla de grundläggande kraven som ställs i 2 a - d §§ HSL. Prövningen skall avse förutsättningarna då avtalet ingås och, såvitt då kan bedömas, vilka framtida förutsättningar som vårdgivaren kommer att ha i nämnda avseenden. Ansvaret, då vårdavtal ingås, för att vårdgivaren har förutsättningar att uppfylla angivna krav, ligger i sista hand på . Sedan vård- avtal ingåtts och verksamheten inletts ligger ett huvudansvar för att kraven, i första hand HSLs och åliggandelagens krav, uppfylls, primärt på vårdgivaren. I den verksamhetsuppföljning som enligt 16 § skall ske fastslås vårdgivarens skyldighet att medverka till att den egna verk- samheten kan följas upp och utvärderas. har som till- synsmyndighet ett särskilt ansvar i detta sammanhang. Ett visst ansvar ligger dock kvar på . Om tillsyn visar att verksamhetens kvalitet inte uppfyller de krav som kan ställas på en så- dan, ligger det i ansvar, att med iakttagande av 17 § över- väga den fortsatta giltigheten av avtalet. Möjligheten att i vissa fall häva avtal bör nämnas i sammanhanget. Vid slutlig återkallelse av vårdgivares legitimation och i andra fall då vårdgivares förutsättningar att uppfylla vårdavtalet helt har fallit bort, bör denna möjlighet kunna övervägas. 12 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om vårdavtals giltighetstid. Huvudregeln är att den del av vårdavtalet som avser avtal om etable- ring skall gälla till vårdgivaren fyllt . Paragrafen ger utrymme för avtal såväl med kortare giltighetstid som för avtal som sträcker sig längre än till vårdgivarens 65-årsdag. Frågan om överenskommelse om uppsägningstid och dess längd berörs i betänkandet under kapitel 10.6. 13 § Paragrafen innebär att en överenskommelse i ett vårdavtal inte är giltig, om den innebär att vårdersättning utbetalas till vårdgivare endast under förutsättning att denne behandlat patient efter en remiss från en viss annan vårdgivare. Giltigheten av avtalet i övrigt påverkas inte av en sådan överenskommelse. Paragrafens innehåll utgör i sig inget hin- der mot att vårdavtal innehåller allmänna överenskommelser om re- miss. Däremot får i enlighet med vad som sagts, sådana inte kopplas till vårdgivarens rätt till vårdersättning för utförda åtgärder. 14 § Paragrafen är avsedd som en påminnelse till framförallt vårdgi- vare om vad som gäller beträffande skyldigheten att anmäla verksamhet m.m., enligt 7 - 9 §§ lag (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjuk- vården, för den som avser att bedriva verksamhet som omfattas av tillsyn. 15 § Enligt paragrafen som motsvarar 14 §§ LOL och LOS skall den som är verksam med vårdavtal enligt denna lag samverka med andra inom vård- och rehabiliteringsområdet. Den som är vårdgivare enligt vårdavtal torde ofta vara, i högre eller lägre grad, specialiserad inom ett visst område. Detta är naturligt då det gäller läkare eftersom det för denna yrkeskategori, enligt 8 § andra stycket, krävs specialistkompe- tens eller motsvarande, för att vårdavtal enligt denna lag skall kunna komma i fråga. Ingen av de andra yrkeskategorierna har eller kommer, såvitt nu kan bedömas, , att få en motsvarande författnings- reglerad specialistordning. Trots detta torde man i praktiken kunna utgå ifrån att även vårdgivare som representerar dessa grupper kommer att vara specialiserade. förekommer vidareutbildningar samt dessutom specialistkompetenser sanktionerade genom t.ex. respektive yrkesorganiation. En följd av detta torde oftast vara att den enskilda vårdgivaren, oavsett vilken yrkeskategori han eller hon tillhör, mera sällan kommer att ha ett samlat ansvar för den enskilde patientens totala hälsotillstånd. Detta samlade ansvar och uppgiften att se till att patientens behov av kontakter med andra vårdgivare blir tillgodosedda kommer i stället vanligen att åvila någon annan vårdgivare. För att vård- och behandlingsinsatser, både för patientens och samhällets bästa, skall leda till så goda resultat som möjligt krävs en samverkan mellan olika vård- och rehabiliteringsorgan. En sådan samverkansskyldighet för vårdgivare med vårdavtal föreskrivs därför. Vilka former och i vilken utsträckning samverkan skall eller kan ske får avgöras i det enskilda fallet. Frågan bör regleras i vårdavtal. 16 § I paragrafen finns grundläggande bestämmelser om vårdgivares skyldighet att medverka i uppföljning och utvärdering av den egna verksamheten. Vårdgivaren skall bl.a. lämna en verksamhetsre- dovisning till och med vilket vårdavtal träf- fats. Paragrafen motsvarar 26 § LOL respektive 25 § LOS. Jämfört med dessa bestämmelser inträder vårdgivarens skyldigheter härvidlag enligt den föreslagna lagen i ett tidigare skede. Läkarens respektive sjukgymnastens skyldigheter enligt LOL och LOS trädde in först då ersättning begärdes. I den föreslagna lagen uppkommer motsvarande skyldighet redan då ett vårdavtal ingås. har som finansiär ett befogat intresse av att kontrollera verksamhetens kvalitet och innehåll. Bestämmelser om kvalitetssystem vilka alla vårdgivare har att följa ges i föreskrifter och allmänna råd om kvalitetssystem, 1996:24. Dessa föreskrifter och all- männa råd kompletterar bestämmelsen i 31 § HSL som anger att kvali- teten i verksamheten inom hälso- och sjukvården systematiskt och fortlöpande skall utvecklas och säkras. När det gäller an- svar i sammanhanget är det dock i huvudsak enbart i samband med att avtal ingås som en medicinsk kvalitetsbedömning måste göras. Upp- giften att utöva sådan tillsyn ligger i övrigt inom an- svarsområde. Den redovisning som enligt första stycket lämnas skall innehålla uppgifter om mottagningens medicintekniska utrustning, antalet pa- tientbesök och vårdåtgärderna. I paragrafens andra stycke erinras om den i detta sammanhang bety- delsefulla bestämmelse om tystnadsplikt omfattande enskild hälso- och sjukvård som finns i 8 § lagen (1994:953) om åligganden för persona- len inom hälso- och sjukvården. Denna bestämmelse innebär att upp- gifter utöver de som vårdgivare är skyldiga att lämna, enligt här kom- menterad paragrafs första stycke, inte kan lämnas från vårdgivare till landsting. Verksamhetsredovisningen får således inte innehålla upp- gifter som medför att enskilda patienter kan identifieras. verksamhetsuppföljning innebär inte heller en rätt för fö- reträdare att ta del av enskildas patientjournaler. 17 § Ett avtal om etablering för att meddela hälso- och sjukvård finan- sierad av landsting skall, enligt 12 §, gälla till vårdgivare fyllt . Paragrafen är dispositiv. Såväl kortare som längre avtal kan således träffas. Uppsägning, med iakttagande av överenskommen uppsäg- ningstid, kan oavsett skälen härför alltid göras av vårdgivare. För upp- sägning från landstings sida fordras enligt paragrafen att kan ange sakliga skäl för en sådan. Bestämmelsen är avsedd att skydda vårdgivare från obefogade uppsägningar. Landsting bör kunna ange starka skäl för ett beslut om uppsägning. 18 § Enligt 17 § har ett landsting rätt att säga upp ett vårdavtal om man har sakliga skäl för en sådan åtgärd. En uppsägning bygger inte på sak- liga skäl om det är skäligt att kräva att står fast vid det vård- avtal som har ingåtts. Vad som kan utgöra sakliga skäl berörs i betän- kandet under kapitel 10.6. Om en uppsägning skulle medföra ekono- misk skada för vårdgivaren skall denne ha rätt till ersättning från . Ersättningen kan t.ex. avse kostnad för utrustning som vårdgivaren inte fått möjlighet att avyttra. Därvid kan ett belopp som motsvarar utrustningens bokföringsmässiga värde vara utgångspunkten vid beräkning av ersättningens storlek. Vidare kan den avse ersättning motsvarande beräknade uteblivna intäkter för . Andra stycket anger att enligt första stycket utgående ersättning kan jämkas under vissa förutsättningar. Om vårdgivare genom egna åtgär- der eller på annat sätt medverkat till att det uppkommit skäl för det av fattade beslutet, kan jämkning ske. En avvägning skall ske i vilken mån vårdgivaren bidragit till beslutet. Jämkning kan innebära att ersättning inte skall utgå. 19 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 22 §§ samt 6 §§ första meningen LOL och LOS. Orden L¤KARE och SJUKGYMNAST samt L¤KARV¥RDSERS¤TT NING respektive SJUKGYMNASTIKERS¤TTNING OCH SJUKGYMNASTIKEN har bytts ut begreppet V¥RDGIVARE respektive mot V¥RDERS¤TTNING för att den skall få en generell giltighet och omfattning på det sätt som är avsett i lagen. Patientavgift får enligt paragrafens första stycke avkrävas patienten. Av andra stycket framgår att skall svara för den vårder- sättning som inte täcks av patientavgift. skall betala betala ett belopp motsvarande utebliven patientavgift till vårdgivaren. Ansvaret i dessa hänseenden skall framgå av vårdavtal. I betalningsansvaret ligger att skall administrera ersättnings- systemet. I överensstämmelse med vad som gällt får patientavgift enligt tredje stycket inte tas ut för rådgivning i födelsekontrollerande syfte eller angående abort eller sterilisering. Patientavgift får inte heller tas ut om detta framgår av särskilda föreskrifter. Sådan föreskrift finns t.ex. i smittskyddslagen (1988:1472). Avsikten är att de bestämmelser om avgiftsfri vård som finns skall gälla även i fortsättningen. Bestämmelsen om kostnadsfri rådgivning i födelsekontrollerande syfte eller angående abort eller sterilisering kommer emellertid att bli tillämplig även när sådan rådgivning ges av t.ex. en barnmorska. Av fjärde stycket framgår genom hänvisning till paragrafens andra stycke att skall svara för den vårdersättning som inte täcks av patientavgift. Detta innebär att ersätter vårdgivare för utebliven patientavgift. Därutöver framgår genom hänvisningen till 21 § att patientens hemlandsting skall svara för kostnad för patientav- gift som inte får tas ut av patienten. Vårdgivaren skall dock då det gäl- ler krav på ersättning m.m. alltid vända sig till det landsting med vilket han eller hon har vårdavtal. 20 § Paragrafen motsvarar 23 §§ LOL och LOS. Orden läkare och sjukgymnast har bytts ut mot begreppet vårdgivare för att den skall få generell giltighet och omfatta alla vårdgivarkategorier som anges i la- gen. I paragrafen anges högsta tillåtna nivån på patientavgiften. Pa- tientavgift får således inte tas ut med högre belopp än som skulle ha gällt för motsvarande vård inom det landsting med vilket vårdgivaren träffat vårdavtal. Patientavgiften får inte vara högre än vårdavgiften en- ligt 26 § HSL skulle ha varit. Något hinder mot att en vårdgivare tar ut lägre patientavgift än bestämt föreligger inte. Om detta sker skall det enligt andra stycket inte föranleda att del av vårdersättningen höjs i motsvarande mån. 21 § Paragrafen motsvarar 6 §§ i LOL och LOS förutom dessa paragra- fers första respektive meningar som istället förts in som ett andra stycke i den föreslagna lagens 19 §. Orden V¥RD L¤KARV¥RDSERS¤TTNING respektive SJUKGYMNASTIKERS¤TTNING och SJUKGYMNASTIKEN har bytts ut mot MEDDELAD H¤LSO OCH SJUKV¥RD och V¥RDERS¤TTNING för att bestäm- melsen skall få generell giltighet vad avser de vårdgivarkategorier som omfattas av lagen. Med avses enligt 6 § det landsting inom vars område vårdgivaren bedriver sin verksamhet. En vårdgivare som uppbär vård- ersättning skall alltid vända sig till det landsting inom vars område han eller hon är verksam och med vilket han eller hon har vårdavtal. Det är detta landsting som gentemot vårdgivaren ansvarar för utbetalningen av vårdersättningen oberoende från vilket landsting patienten kommer. Om vården har avsett en patient som är bosatt i ett annat landstings om- råde , skall dock patientens hemlandsting , i enlighet med de grundläg- gande bestämmelserna om ansvaret för att erbjuda vård i HSL, svara för den utbetalda ersättningen. Hur den ekonomiska regleringen mellan landstingen skall hanteras får landstingen själva bestämma. Detta har skett genom "för utomlänsvård", vilket godkänns av Lands- tingsförbundets styrelse. Avtalet träder in i den mån inget annat över- enskommits mellan landsting. 22 § Paragrafen motsvarar 24 § LOL respektive 23 § LOS. Genom 26 a § HSL regleras det s.k. högkostnadsskyddet för patienter. Nuva- rande bestämmelse infördes . Skyddet gäller enligt 26 a § HSL första stycket vårdavgifter som erlagts i öppen vård i andra fall än som avses i 18 § första stycket HSL. Detta innebär att det inte gäller i den kommunala hälso- och sjukvården för dem som bor i visst särskilt boende enligt 20 § andra stycket , 21 § tredje stycket eller 69 § första stycket 2 SoL eller som deltar i dagverksamhet som avses i 10 § SoL. För dem tillämpas i stället bestämmelsen i 26 § tredje stycket HSL. Skyddet gäller inte heller för förbrukningsartiklar som avses i 3 b § HSL. För dessa gäller särskilda bestämmelser. Paragrafen som kommenteras här slår fast att en patient som för har uppnått kostnadsbefrielse enligt 26 a § HSL, även är befriad från att betala patientavgifter enligt denna lag. 23 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 25 § LOL resp. 24 § LOS. L¤KAR OCH SJUKGYMNASTBES¶K har bytts ut mot ordet BES¶K för att den skall bli generellt giltig och omfatta alla vårdgivarkategorier som om- fattas av lagen. En saklig ändring jämfört med lydelserna i LOL och LOS är att rätten för en vårdgivare att ta ut patientavgift inte skall vara avhängig av om det uppkommit en kostnad. Ett uteblivet patientbesök innebär i sig en utebliven intäkt för vårdgivaren motsvarande patient- avgiften. Därutöver medför det en utebliven intäkt motsvarande den vårdersättning som skulle ha betalats ut från . Redan den omständigheten att patienten uteblir från ett avtalat besök utgör därför grund för att avkräva patienten avgift. En förutsättning för att detta skall få ske är att patienten, på ett sätt som inte kan missförstås, på för- hand har upplysts om vad som gäller om han uteblir från avtalat besök. Patienten måste dessutom ha haft en rimlig möjlighet att meddela att han kommer att utebli. Uttaget av patientavgift enligt denna paragraf är inte obligatoriskt, vilket har markerats med ordet F¥R. Det finns givetvis situationer då det skulle framstå som oskäligt att utkräva en patientav- gift. Av andra stycket framgår att en patient som omfattas av högkost- nadsskyddet, enligt 22 §, inte enbart av denna anledning befrias från patientavgift vid uteblivande från avtalat besök hos vårdgivare. 24 § Genom denna paragraf ges regeringen rätt att för en begränsad tid tillsätta ett råd för vårdavtalsfrågor. Rådet bör förslagsvis i första hand tillsättas för av . 25 § I paragrafen anges rådets uppgifter. Rådet skall ha de övergri- pande uppgifter som anges i 1. samt även enligt 2. vara en instans till vilken vårdgivare och landsting som är parter i vårdavtal kan vända sig för bedömningar i enskilda fall. 26 § Paragrafen anger att de uttalanden rådet gör beträffande enskilda fall skall vara vägledande för de berörda parterna dvs. i första hand den vårdgivare eller det landsting som hänskjutit en fråga till rådet och den- nes motpart i avtalet eller avtalssituationen. 27 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om hur rådet skall vara sammansatt. Antalet ledamöter får avgöras för lagens ikraftträdande, beroende på vilka kategorier legitimerade yrkesutövare som har rätt att ingå vårdavtal enligt lagen. Alla be- rörda yrkeskategorier bör genom egen representant eller på annat sätt vara representerade i rådet. Likaså bör landstingen vara representerade. Något hinder till följd av lagens bestämmelser mot att de representeras av föreligger inte. 28 § Genom denna paragraf ges regeringen bemyndigande att meddela ytterligare verkställighetsföreskrifter till denna lag. I den mån sådana överenskommelser, som förutsatts i betänkandets kapitel 10 inte kom- mer till stånd, skall regeringen ha rätt att tillsätta en förlikningsman med uppgift att medla mellan parterna. 12.2Förslag till Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Den föreslagna ändringen är en konsekvens av att lagarna (1993:1651) om läkarvårdsersättning och (1993:1652) om ersättning för sju kgym- nastik upphävs. Sekretessen som gällt hos allmän försäkringskassa, och domstol i ärenden om bl.a. ersättningar en- ligt nämnda lagar skall gälla på motsvarande sätt då det gäller ärenden om vårdersättning enligt den föreslagna lagen om etablering för en- skilda vårdgivare med vårdavtal inom hälso- och sjukvården. 12.3Förslag till ändring i gränssjukvårds- förordningen (1962:390) Den föreslagna ändringen är en konsekvens av att lagarna (1993:1651) om läkarvårdsersättning och (1993:1652) om ersättning för sju kgym- nastik upphävs. Orden läkarvård och sju kgymnastik har bytts ut mot hälso- och sjukvård. Hänvisningen till de upphävda lagarna har ersatts med en hänvisning till lagen om etablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal inom hälso- och sjukvården. Förordningen kommer därmed att omfatta hälso- och sjukvård meddelad av de vårdgivarkategorier som avses i denna lag. 12.4Förslag till Lag om ändring i smitt- skyddslagen (1988:1472) 10 § Den föreslagna ändringen är en konsekvens av att lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning upphävs. Hänvisning sker i stället till den föreslagna lagen om etablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal inom hälso- och sjukvården. Någon saklig ändring beträf- fande läkares undersöknings- och behandlingsskyldighet så som den anges i paragrafen är inte avsedd. 63 § Den föreslagna ändringen är en konsekvens av att lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning upphävs. Hänvisning sker i stället till den föreslagna lagen om etablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal inom hälso- och sjukvården. Någon saklig ändring beträf- fande patients rätt till kostnadsfri undersökning under de i paragrafen angivna förutsättningarna är inte avsedd. 12.5Förslag till ändring i smittskydds- förordningen (1989:301) Den föreslagna ändringen är en konsekvens av att lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning upphävs. Hänvisning sker i stället till den före- slagna lagen om etablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal inom hälso- och sjukvården. Ordet ersättning har bytts ut mot vårdersättning i överensstämmelse med lydelsen i den föreslagna lagen. Någon saklig ändring beträffande statens ansvar i de avseenden som regleras i para- grafen är inte avsedd. 12.6Förslag till Lag om ändring i lagen (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor Den föreslagna ändringen är en konsekvens av att lagarna (1993:1651) om läkarvårdsersättning och (1993:1652) om ersättning för sju kgym- nastik upphävs. Hänvisning sker i stället till den föreslagna lagen om etablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal inom hälso- och sjuk- vården. Ordet vård har bytts ut mot hälso- och sjukvård i överensstäm- melse med lydelsen i den föreslagna lagen. Ändringen innebär att sjuk- vårdshuvudmännen får en skyldighet att lämna ersättning för resekost- nader vid hälso- och sjukvård utsträcks till att omfatta sådan vård med- delad av alla vårdgivarkategoreier med vårdavtal enligt lagen. Någon saklig ändring beträffande sjukvårdshuvudmännens i övrigt är inte av- sedd. 12.7Förslag till Lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning Ändringen innebär att andra stycket upphävs. Motiven för detta fram- går i kapitel 10.9 i betänkandet. 12.8Förslag till Lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjuk- gymnastik Ändringen innebär att andra stycket upphävs. Motiven för detta fram- går i kapitel 10.9 i betänkandet. Särskilt yttrande av och Delegationen har på ett mycket förtjänstfullt sätt kartlagt och beskrivit flertalet av de problem som finns i samspelet mellan den offentliga och den privata vårdsektorn. De slutsatser som delegationen kommit fram till har också utmynnat i förslag som i vissa delar överensstämmer med de intentioner som i dessa sammanhang kommit till uttryck från regeringens sida. En utgångspunkt för delegationens överväganden och förslag har dock varit att; "Det statligt reglerade ersättningssystemet skall finnas kvar, men i takt med att landstingen utvecklar sin beställarkompetens samt renodlar sin producentroll och rollen som finansiär bör behovet av att regeringen skall besluta om taxorna avta". Detta innebär att den na- taxan skall finnas kvar så länge som beställar- och finansie- ringsansvaret inte är tydligt avskilt från den offentliga vårdproduk- tionen. Delegationen har vidare framhållit att det krävs långsiktiga och klara spelregler för att inte bara vidmakthålla andelen privata vårdgivare utan också för att se till att dessa ökar i omfattning. Den minskade statliga styrningen framhåller delegationen som ett skäl till att det saknas gemensamma riktlinjer vilket i sin tur lett till en flora av olika system med olika förutsättningar för tillgång till vård. Med detta perspektiv och med dessa utgångspunkter anser vi det olyckligt att delegationen nu föreslår ett avskaffande av de statligt fast- ställda vårdtaxorna. Grunden för delegationens ställningstagande i denna del är att inte alla vårdgivarkategorier har tillgång till så- dana taxesystem som finns för sjukgymnaster och läkare. LSR och har förhandlat med om sina respektive taxor. Detta har lett till över- enskommelser som också fastställts av regeringen. Denna förhand- lingsordning har fungerat på ett mycket tillfredsställande sätt. Parterna har dock varit medvetna om regeringens förväntningar på en gemensam överenskommelse som man från de privata vårdgivarnas sida känt en trygghet i att ha ett ersättningssystem som inte endast är en till intet förpliktande rekommendation ut till de enskilda sjukvårdshuvud- männen. Denna trygghet som är nödvändig för den privata vårdsektorns fortbestånd kan i praktiken endast uppnås genom nationella taxor som fastställs av regeringen. Delegationen har i olika sammanhang just påtalat bristerna i rättssä- kerheten för de privata vårdgivarna och då framhållit att dessa brister är en följd av en minskad statlig reglering.