sou · GLB391d2 · 1998-01-01 00:00:00 — I betänkandet Vilt och jakt (Ds Jo 1981:5) har i avsnitt fem och sex sammanställts uppgifter från dels , dels de nio största skogs- bolagen. Verket och bolagen ingår i något av de sex bolag som be- svarat utredningens enkät. I betänkandet har redovisats upplåtelseavgifter för utomstående vid jakt på småvilt. Medelpriset för hela landet har för angivits till /ha och till /ha för övriga skogsbolag. avser prisnivå och övriga skogsbolag /79. Ut- redningen har utgått från dessa medelpriser och med hjälp av konsument- Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. prisindex räknat upp dessa priser till nivå. Medelpriset är efter uppräkning /ha respektive /ha. Utredningens undersökning visar att bolagens medelarealavgift för hela landet är /ha. Skogsbolagens avgifter vid upplåtelse av jakt på småvilt får, vid en jämförelse mellan priset åren 1979/1980 och , anses ha följt konsu- mentprisindex. Utredningen har även undersökt prisutvecklingen på upplåtelseavgifter för småviltjakt i olika regioner. Utredningens prisuppgifter har jämförts med de som redovisas i avsnitt 6 i betänkandet Vilt och jakt (Ds Jo 1981:5). Skogsbolagens upplåtelseavgifter vid jakt på småvilt i norra , dvs. , , och , och , dvs. , , , och , har stigit mindre än konsumentprisindex. De arealvägda medelpriserna var /ha respektive /ha. Om de äldre arealavgifterna följt konsumentprisindex skulle de vara /ha respektive /ha. Någon jämförelse har inte gjorts med eftersom de äldre uppgifterna bygger på ett mycket litet markinnehav och det saknas uppgift om var i denna mark är belägen. Utredningen har gjort motsvarande jämförelse med den sammanställning som härrör från uppgifter från (avsnitt 5 i Ds Jo 1981:5). Utredningen visar att skogsbolagens upplåtelseavgifter har följt konsumentprisindex i norra men stigit något i mellersta och jämfört med konsumentprisindex. När det gäller har utredningen utgått från dåvarande södra, västra och östra regioner. Om prisutvecklingen hade följt konsumentprisindex skulle medel- priset sammantaget för dessa områden vara /ha . Ett areal- vägt medelpris av bolagens uppgifter i samma områden visar att medelpri- set var /ha. tillämpade det avgiftssystemet för högviltjakt att nyttjanderättshavaren betalade dels en grundavgift i förskott för varje med- givet djur, dels en jaktavgift i efterskott för varje fällt djur. Motsvarande system används inte i sådan omfattning att det kan användas för en jämförelse. Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. I det nyssnämnda betänkandet redovisas vilka avgifter övriga skogsbolag tillämpar vid upplåtelse av jakt på älg. Det förekom i huvudsak tre olika avgiftssystem nämligen arealavgift plus fallavgift, endast arealavgift samt endast fallavgift. Det avgiftssystem som tillämpades över störst arealer var "enbart fallavgift". Vanligast förekommande var systemet med enbart fallavgifter i de nordliga länen , , och . Fallavgiften uppgick där i medeltal för vuxet djur till (). Uppräknat med konsumentprisindex skulle avgiften vara . De bolag som tillämpar enbart fallavgift, eventuellt i kombination med en grundav- gift har en avgift mellan och , således under kon- sumentprisutvecklingen . När det gäller arealavgift plus fallavgift var medelarealavgiften i samma län /ha och medelfallavgiften . Uppräknat med konsument- prisindex är motsvarande siffror /ha respektive . Av de bolag som tillämpar detta system är det inte något som har uppgivit att deras medelarealavgift överstiger /ha. Uppgivna fallavgifter varierar från till . Det finns således fallavgifter som stigit mer än konsumentprisindex. I gengäld har dock arealavgiften inte ökat i motsvarande mån. När det slutligen gäller systemet med endast arealavgift så kan nämnas att det var ovanligt . är det dock relativt vanligt i dessa områden. De sifferuppgifter som finns tillgängliga säger att medelarealavgiften då var /ha. Omräknat med konsumentprisindex till nivå skulle medelarealavgiften vara /ha. Det arealvägda medelpriset för bolagsmark i samma område var något lägre, näm- ligen /ha. Det bör dock noteras att jämförelsematerialen är mycket olika. Utredningens undersökning baserar sig på en areal uppgående till 2 725 273 ha, inkluderat områden där fallavgiften omräknats till arealav- gift, medan den äldre undersökningen endast omfattar 75 000 ha. Det framgår inte av den äldre undersökningen var dessa 75 000 ha är belägna. Var marken finns geografiskt har stor betydelse i sammanhanget. Utred- ningens undersökning visar nämligen att medelarealpriset mellan länen växlar från /ha i till /ha i . Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. När det gäller mellanlänen, dvs. , , , och , var det dominerande upplåtelsesystemet en arealavgift med fallavgift. Av betänkandet Vilt och jakt (Ds Jo 1981:5) framgår att där framräknade medeltal bygger på uppgifter från drygt 1,3 miljoner ha bolagsmark. Utredningens uppgifter gäller upplåtelser på knappt 1,5 miljoner ha bolagsmark. Medelarealavgiften var /ha . Undersökningen visar att medelarealavgiften för samma område var /ha. Medelarealavgiften för uppräknat med kon- sumentprisindex blir /ha. Fallavgiften för omräknad med konsumentprisindex varierar från till . Utredningens undersökning visar att fallavgifterna varierar från till . I de södra delarna av förekommer , förutom i ett län, enbart upplåtelser med endast arealavgift. Undersökningen visar också att skogs- bolagen, jämfört med innehavet i övriga delar av landet, har ett för- hållandevis litet skogsinnehav i . Skillnaderna i jämförelsema- terialet mellan de båda undersökningarna är stora. Uppgifterna bygger på 77 000 ha och uppgifterna på knappt 450 000 ha. prisuppgifter bygger på material från samtliga län utom . Med tanke på att uppgifter bygger på en avsevärd mindre mark- areal härrör uppgifterna troligen från ett mindre antal län. Medelarealpriset var /ha och medelarealpriset var Om sifferuppgiften uppräknas med konsument- prisindex blir den /ha. Detta indikerar att avgifterna stigit kraftigt i detta område. Enligt utredningen är det dock svårt att dra några slutsatser av detta material. Främst mot bakgrund av att det saknas uppgift om var i den i den äldre undersökningen uppgivna markarealen är belägen. Om man jämför de uppgifter utredningen har vad gäller arealav- gifter med fallavgift, som emellertid får anses ännu mer osäkra, visar materialet dessutom det omvända förhållandet. När det gäller prisuppgifter uttryckt som ett medeltal för hela landet anges i betänkandet Vilt och jakt (Ds Jo 1981:5) att arealavgiften i medeltal uppgår till /ha om det tillkommer fallavgift och /ha utan fallavgift. Motsvarande medeltal för är /ha respektive 9,77 Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. kr/ha. Medeltalen för uppräknat med konsumentprisindex blir /ha respektive /ha. Den verkliga arealavgiften är således lägre än om den följt konsumentprisindex. Högsta och lägsta uppgiften på fallavgift över landet har i princip följt konsumentprisutvecklingen. I betänkandet Vilt och jakt (Ds Jo 1981:5) har Jakt- och viltvårdsbe- redningen redovisat utfallet av en enkät riktad till samtliga stift. Enkäten omfattar bl.a. avgifter för upplåtelse av jakt. I betänkandet anges inte vilket år avgifterna avser. Utredningen har utgått från att uppgifterna avser 1979 (se tabell 5.3 i SOU 1983:21). Utredningen har mot bakgrund av hur avgifterna redovisats av Jakt- och viltvårdsberedningen inte kunnat jämföra samtliga stift. Det är t.ex. oklart i vissa fall om arrendeavgiften för älg inkluderar fallavgift eller ej. När det gäller småviltet har dock utredningen utgått från att avgiften är utan fallavgift trots att så ej angivits. Det är vidare osäkert om vissa uppgifter avser jakt på allt vilt. Utredningen har endast analyserat avgifterna i sådana stift där uppgifterna är någorlunda klara. Om ett intervall har angivits som arealavgift har antagits att arealavgiften per ha är jämt fördelad inom intervallet. En jämförelse med , som hade en arrendeavgift på /ha för såväl småvilt som älg, visar att priserna här haft en lägre ökningstakt än konsumentprisindex. Om priserna hade följt konsumentpris- index skulle medelprisavgiften för småvilt och älg varit /ha. Medelpriserna för småvilt var /ha i och /ha i Västernorr- land . Medelpriserna för älg, med fallavgift, var /ha . Övriga stift i landet upplåter jakt efter älg med en arealavgift utan fall- avgift. En jämförelse avseende stift, som tillämpade areal- avgift med fallavgift, är således svår att göra beträffande älg. För upp- låtelse av småvilt kan dock konstateras att dagens priser ligger något under konsumentprisutvecklingen . Medelpriset var då drygt 32 öre/ha. Om priserna hade följt utvecklingen på konsumentprisområdet Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. skulle arealavgiften varit /ha . öre/ha . När det gäller stift varierar priset på småviltjakt från /ha i till /ha i . /ha på småvilt och /ha på älg. En jämförelse med uppgifterna visar att priserna för upplåtelse av småviltjakt stigit mer än konsumentprisindex medan priserna på älgjakt haft en lägre Priserna för upplåtelse av småviltjakt på har inte stigit lika mycket som konsumentprisindex. Medelarealpriset var /ha. Om priser- na hade följt konsumentprisindex skulle avgiften varit /ha. När det gäller stift var medelarealpriset för småviltjakt /ha Uppräknat med konsumentprisindex skulle priset vara Det arealvägda medelpriset för stift var /ha. Medelarealpriset för upplåtelse av älgjakt var /ha. En jämförelse med uppgifter , dock utan uppgift om det ingår fallavgift eller ej, visar att priserna stigit mindre än konsumentprisindex. Om priserna följt detta index skulle arealavgiften varit /ha. Beträffande övriga stift är det som angivits svårt att göra en jämförelse. Utredningen anser sig dock kunna anta att uppgifterna i betänkandet Vilt och jakt (Ds Jo 1981:5) gällande t.ex. säger att arealavgiften för upplåtelse av småviltjakt i och län varierar mellan /ha (jämför s. 140 i Ds Jo 1981:5 med tabell 5.3 i SOU 1983:21). Det innebär att medelarealpriset med en uppräkning av konsumentprisindex skulle bli i det närmaste /ha enbart för upplåtelse av småviltjakt (27,5x2,899=79,72). Medelarealpriset för upplåtelse av all jakt i dessa län var 75 respektive /ha. Utredningen är av den uppfattningen att så många som möjligt skall ges tillfälle att nyttja de goda förutsättningar till jakt som vårt vidsträckta land erbjuder. Om möjligt skall därför undvikas att den som vill och har Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. förutsättningar för att jaga utestängs från jakt genom ekonomiska spärrar. Att arrendenivån hålls på en acceptabel nivå är därmed viktigt för att få ett folkligt deltagande i jakten. Syftet med de undersökningar som gjorts på prisområdet är dels att följa upp äldre undersökningar och redovisa prisutvecklingen på området, dels att redovisa gällande prisnivåer i landet till ledning för jägare och mark- På detta sätt kan redovisade prisnivåer i kombination med de värde- ringsmallar som utarbetats gemensamt av markägare och jägare utgöra grund för avgiftsberäkningen vid upplåtelse av jakt. Som nämnts inledningsvis är det viktigt att avgifterna för upplåtelse av nyttjanderätt hålls på en acceptabel nivå för att få ett folkligt deltagande i jakten. För att kunna avgöra om nuvarande nivåer utifrån detta perspektiv kan anses acceptabla krävs en analys av prisutvecklingen. Utredningen har i detta syfte valt att jämföra prisutvecklingen på området med konsument- prisindex. Det är utredningens uppfattning att en prisutveckling på jaktens område som följer detta index får anses vara acceptabel. Utredningen har utgått från Jakt- och viltvårdsberedningens undersökningar gjorda och . Som nämnts tidigare föreligger det problem att analysera utvecklingen på prisområdet med så gammalt material. Beträffande vissa av beredningens undersökningar sak- nas möjlighet att över huvud taget göra några prisjämförelser. Det gäller undersökningarna riktade till privata brukningsenheter och kommuner. När det gäller upplåtelser gjorda av skogsbolag eller har möj- ligheterna till jämförelser varit bättre, även om det har funnits vissa svårig- heter. över hela landet visar skogsbolagens priser för småviltjakt en ut- veckling som följer konsumentprisindex. Om och skogs- bolagens uppgifter läggs ihop blir medelpriset efter uppräk- ning med konsumentprisindex /ha. Utredningens undersökning visar att medelpriset för upplåtelse av småviltjakt på skogsbolagens mark var /ha. Jämför man olika regioner kan konstateras att de skogsbolag som omfattas av Jakt- och viltvårdsberedningens undersökning har haft en lägre prisutveckling än konsumentprisindex i och Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. För saknas ett bra underlag från denna äldre undersökning. Några slutsatser kan därför inte dras om denna region. Om utredningens uppgifter från samtliga skogsbolag jämförs med Domän- verkets prisuppgifter är dock möjligheten att göra jämförelser med södra En kraftigare ökning än konsumentprisindex kan skönjas här. Skillnaden är dock så liten att den bör anses vara acceptabel utifrån ut- redningens utgångspunkter. När det gäller skogsbolagens avgifter för älgjakt dessa, sett över hela landet, inte följt konsumentprisindex utan haft en lägre ökningstakt. över mindre regioner är tendensen densamma från och upp till . I är underlaget för en jämförelse sämre. Det finns dock tecken på att avgifterna här stigit mer än konsumentprisindex. Emellertid finns det uppgifter som visar på motsatsen. Med beaktande av utvecklingen på småviltjaktområdet och antagandet att prisutvecklingen följts åt även i denna region drar utredningen den slutsatsen att avgifterna ökat något men att utvecklingen ändock är acceptabel. Att analysera avgifterna för kyrkliga upplåtelser är svårare. Osäkerhets- faktorer i det äldre materialet gör att jämförelser endast kan göras med vissa stift. De jämförelser som gjorts beträffande stiften i , , , och indikerar starkt att avgifterna för upp- låtelse på såväl småviltjakt som älgjakt haft en lägre ökningstakt än konsumentprisindex. Även avgifterna i synes, om de antaganden utredningen gjort är riktiga, ha haft en lägre ökningstakt än konsumentpris- index. När det gäller kommuner och enskilda fastighetsägare är det inte möjligt att göra någon jämförelse mellan Jakt- och viltvårdsberedningens under- sökningar och de undersökningar utredningen utfört. Notabelt är dock att det synes vara ovanligt att dessa markägare delar upp jakten, dvs. upplåter småviltjakt till en nyttjanderättshavare och älgjakt till en annan. Vad gäller priserna anser sig dock utredningen kunna dra vissa slutsatser. Under- sökningarna visar nämligen, sett över hela landet, att medelarealavgifterna beträffande kommunerna ligger något under de medelarealpriser som stiften och skogsbolagen redovisat och medelarealavgiften för enskilda fastighets- ägare betydligt under. Mot bakgrund härav anser utredningen att den kan Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. dra den slutsatsen att inte heller dessa priser kan anses vara på en oacceptabel nivå. Utredningen kan dock inte med någon säkerhet uttala sig om prisutvecklingen för dessa ägarkategorier. Medelarealavgiften hos enskilda fastighetsägare är betydligt under avgiften hos övriga ägargrupper. Undersökningen riktad till enskilda fastighetsägare visar att av de fastighetsägare som besvarat frågan "Om det vore aktuellt att upplåta jakt till utomstående, hur skulle Ni välja ut den/dem som skulle få nyttjanderätt?" har svarat att de skulle söka nytt- janderättshavaren bland närstående och vänner. Utredningen finner det troligt att många fastighetsägare har upplåtit jakten på sin fastighet till när- stående och vänner och att det i undersökningsmaterialet förekommer en hel del vänskapspriser. Slutligen bör anmärkas att jämförelsen mellan äldre och nyare material från skogsbolag, stift, kommuner och enskilda markägare inte har kunnat göras med vetenskaplig exakthet och att det utifrån statistiska utgångspunkter finns en del att invända. Materialet är dock tillräckligt säkert för att utgöra grund för utredningens ovanstående uttalanden, dvs. att materialet kan användas för att indikera prisutvecklingen i förhållande till konsumentpris- index. Utredningen anser sig därigenom kunna dra den övergripande slut- satsen att prisutvecklingen inte visar tecken på att avvika i någon högre grad från konsumentprisutvecklingen. Undersökningen riktad till jägare visar att 80 respektive betalade eller mindre för mark, fallavgifter och jaktkort för älgjakt respektive småviltjakt. Från denna grupp har sedan plockats ut de som huvudsakligen jagar på mark de inte äger. Andelen jägare som betalar eller mindre i denna grupp är . Det visar, enligt utredningen, att en mycket stor del av jägarna, som huvudsakligen jagar på mark de inte äger, har relativt låga kostnader för jaktmark, fallavgifter och jaktkort. Utredningen anser att resultatet talar för att huvuddelen av dessa jägare betalar avgifter för upplåtelse av jakträtt som får anses vara på en acceptabel nivå. Beträffande den lilla grupp som betalar mer än saknas underlag för att uttala sig om hur höga kostnaderna i själva verket är. Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. redningen anser dock att kostnader som överstiger kan vara acceptabla under vissa förhållanden och har därför undersökt i vilken om- fattning jägarna i denna grupp är beredda att betala mer för att få tillgång till ytterligare mark. Man torde kunna dra den slutsatsen att de som är intresserade att betala mer för ytterligare mark inte upplever nuvarande kostnader oacceptabla. Undersökningen visar att av älgjägarna och av småviltjägarna är beredda att betala mer för att få tillgång till ytterligare mark. Det leder utredningen till den slutsatsen att det är ett fåtal jägare som kan anses betala avgifter som ligger över en acceptabel nivå. Sammantaget visar undersökningen bland jägarna att deras kostnader för jaktmark i stort är acceptabla. Med stöd av resultatet från under- sökningarna kommer utredningen således fram till att nuvarande avgifter för upplåtelse av jakträtt är på en acceptabel nivå och att utvecklingen /1980 är godtagbar. 5.5.2Metoden med anbudsförfarande vid jaktupplåtelser Utredningen har i uppdrag att söka avskaffa metoden med anbudsförfarande vid jaktupplåtelser. Genom olika enkätundersökningar har utredningen försökt utröna hur vanligt anbudsförfarandet är . På markägarsidan har utredningen tillfrågat de sex största skogsbolagen, kyrkan, kommunerna och ett urval av enskilda markägare. Det bör framhållas att enkätundersökningarna omfattar ägare av eller företrädare för merparten av landets jaktmarker. Skogsbolagen förfogar nämligen över 11 000 000 ha mark, enskilda fastig- hetsägare 14 000 000 ha, stiften 500 000 ha och kommunerna 300 000 ha. Inte något av de tillfrågade skogsbolagen säger sig tillämpa anbudsför- farande . Av landets tretton stift är det endast ett stift som tillämpar denna metod. Det aktuella stiftet använder sig emellertid även av andra metoder. Bland kommunerna förekommer anbudsförfarande, men det får anses vara ovanligt. Utredningens enkät till enskilda fastighetsägare visar att metoden med anbudsförfarande är mycket ovanlig även här. Den över- vägande majoriteten, säger nämligen att de söker Avgifter f ör uppl åtelse av nyttjander ätt till jakt m.m. nyttjanderättshavaren bland närstående och vänner. Enkäterna till de olika markägargrupperna visar entydigt att metoden med anbudsförfarande är mycket ovanlig. Att så verkligen är fallet bekräftas även av den undersök- ning utredningen riktat till ett urval av landets jaktkortslösande jägare. av älgjägarna och av småviltjägarna uppgav att de fått tillgång till marken genom anbud. Utredningen drar den slutsatsen av det föreliggande materialet att metoden med anbudsförfarande är ytterst ovanlig . Det föreligger därför inte några skäl att föreslå några särskilda åtgärder för att åstadkomma en förändring. Enligt utredningen är det dessutom svårt att kunna följa upp de åtgärder som föreslås och sedermera vidtas. Anbudsförfarandet är nämligen så ovanligt att det torde vara i det närmaste omöjligt att utvärdera de åtgärder som vidtas. Utredningen anser att den föreliggande redovisningen av gällande pris- nivåer i landet i kombination med de värderingsmallar som utarbetats gemensamt av markägare och jägare utgör en god grund för att åstadkom- ma en sund prisutveckling i landet. Det är vidare möjligt för såväl markägare som jägare att med ledning av detta material värdera och komma fram till en rimlig avgiftsnivå vid upplåtelse av jakträtt. Utred- ningen är vidare av den uppfattningen att detta leder till att metoden med anbudsförfarande vid upplåtelse av jakt blir mindre intressant. Således bör resultatet bli ett ytterligare steg i riktning mot avskaffandet av anbudsför- farandet på detta område. 6Besittningsskydd vid upplåtelse av jakträtt m.m. 6.1Utredningens förslag i sammanfattning Utredningen föreslår att reglerna i 17 § jaktlagen (1987:259), om nytt- janderättshavarens rätt till förlängning av ett jakträttsavtal i vissa fall, skall upphöra. Vidare föreslår utredningen att bestämmelserna i 18-22 §§, som har samband med reglerna om förlängningsrätt, skall upphöra. När det gäller reglerna i 15 och 16 §§ jaktlagen föreslår utredningen vissa för- ändringar. För det första föreslår utredningen att samtliga tidsbestämda jakträttsavtal skall upphöra att gälla först efter uppsägning. Dessa regler skall dock inte gälla upplåtelse eller såvida inte upplåtelsen på grund av förlängning eller eljest fortlöpt än . För det andra införs en lagstadgad uppsägningstid . Denna förlängda uppsägningstid gäller för såväl tidsbestämda som tidsobestämda jakträttsavtal. I fråga om tidsbestämda avtal med upplåtelsetid eller kortare och tillsvidareavtal gäller, förutsatt att upplåtelsen endast fort- löpt eller , i stället två månaders uppsägningstid. Bestämmelsen i nuvarande 15 § jaktlagen enligt vilken ett avtal som inte sägs upp inom rätt tid anses förlängt som motsvarar upplåtelseti- den – dock längst – blir kvar oförändrad. Utredningen har vidare övervägt om det, med hänsyn till att jaktmarken ligger långt från jägarens bostadsort, kan behöva kopplas ett åläggande för nyttjanderättshavaren att på lämpligt sätt se till att nödvändig viltvård bedrivs. Utredningen kommer fram till att lagreglering om sådant åläggande inte behövs. 202 Besittningsskydd vid uppl åtelse av jaktr ätt m.m. Rätten att jaga vilt ingår i äganderätten till en fastighet. Fastighetsägaren kan upplåta rätt att jaga på fastigheten åt annan. Av 7 kap. 3 § jordabalken framgår att sådan upplåten rätt är att betrakta som nyttjanderätt till fast egendom. I jaktlagen finns bestämmelser som ger nyttjanderättshavare av jakträtt ett besittningsskydd om upplåtelsen avser en bestämd tid som är längre än . Det innebär bl.a. att nyttjanderättshavaren i dessa fall har rätt till förlängning av jakträttsavtalet såvida inte fastighetsägaren kan åberopa en besittningsskyddsbrytande grund. Enligt utredningens direktiv har man med regler om besittningsskydd velat stimulera nyttjanderättshavarna till att vidta sådana viltvårdsåtgärder som ger resultat först på . Detta syfte hoppades man, enligt direkti- ven, uppnå genom att ge nyttjanderättshavarna en förstärkt rätt att behålla den upplåtna jakträtten. Bestämmelserna bygger nämligen på att flertalet jordägare bör ha ett intresse av att få nyttjanderättshavare som är villiga att åta sig en effektiv och långsiktig viltvård på fastigheten. Enligt direktiven borde fastighetsägarna därför i allmänhet ha ett starkt intresse av att teckna avtal som inte är alltför kort. I direktiven sägs att utvecklingen blivit en annan. Ettåriga upplåtelser av jakträtt har blivit mycket vanliga. Dessa avtal försätter, enligt direktiven, jägaren i en otrygg situation och ger bristande långsiktighet för jakten och viltvården.