sou · GLB3108d4 · 1998-01-01 00:00:00 — 76.Om man organiserar regionala samprojekt eller nära samverkan mellan länder med likartad syn på undervisningen av barn med behov av särskilt stöd, skulle detta kunna leda till att man planerar förenade aktiviteter inom ramen för existerande regionala eller andra samarbetsstrukturer. Sådana aktiviteter bör vara utformade så att man drar ekonomisk nytta av och utnyttjar de deltagande ländernas erfarenheter och främjar det nationella kunnandet. 77.Den viktigaste uppgiften som åvilar de internationella organisationerna är att underlätta informationsutbyte, information om och resultat av pilotprogram på specialpedagogikens område mellan länder och regioner. Insamling av internationellt jämförbara indikatorer på framsteg i fråga om integrering i utbildningssystem och på arbetsmarknad bör bli en del av den världsomfattande utbildningsdatabasen. Knutpunkter skulle kunna inrättas i subregionala centra för att underlätta informationsutbytet. Exiserande strukturer på regional och internationell nivå bör stärkas och deras aktiviteter utsträckas till sådana områden som policyskapande, personalutbildning och utvärdering. 78.Det direkta resultatet av brist på information, fattigdom och dålig hälsa orsakar en stor del av funktionshindren. Eftersom andelen drabbade människor med funktionshinder internationellt sett ökar, särskilt i utvecklingsländerna, borde samordnade internationella åtgärder vidtas i nära samverkan med nationella satsningar på att med utbildningens hjälp hejda orsakerna till funktionshinder, vilket i sin tur skulle minska förekomst och utbredning av funktionshinder och därigenom ytterligare minska trycket på det aktuella landets begränsade finansiella och mänskliga resurser. 79.Internationellt och tekniskt bistånd till undervisning av elever med behov av särskilt stöd härrör ur ett flertal källor. Det är därför väsentligt att säkerställa konsekvens och arbetsfördelning mellan FN- organisationerna och andra institutioner som tillhandaåller bistånd på detta område. 80.Internationell samverkan bör organiseras för att stödja avancerade utbildningsseminarier för skolledare och andra specialister på regional nivå och lägga grunden till samarbete mellan universitet/högskolor och andra utbildningsinstitutioner i olika länder för genomförande av jämförande studier och publicering av underlag och instruerande material. 81.Internationell samverkan bör användas som komplement vid utveckling av regionala och internationella intresseorganisationer för yrkesfolk som arbetar på att utveckla pedagogiken för undervisning av elever med behov av särskilt stöd och som hjälp vid skapandet och spridningen av nyhetsblad och tidskrifter och genomförandet av regionala sammankomster och konferenser. 82.Internationella och regionala sammankomster som behandlar frågor i anslutning till utbildning bör tillse att undervisning av elever med behov av särskilt stöd tas upp som en del av huvuddebatten och inte som en separat fråga. Som ett konkret exempel kan nämnas att undervisningen av elever med behov av särskilt stöd skall tas upp på dagordningen för de regionala ministerkonferenser som arrangeras av och andra internationella organ. 83.Organ för internationell teknisk samverkan och finansiering som är engagerade i stödverksamheten för och utvecklingen av initiativ inom ramen för målsättningen utbildning för alla bör tillse att pedagogiken för undervisning av elever med behov av särskilt stöd blir en del av alla utvecklingsprojekt. 84.Internationell samverkan bör finnas för att främja universiell tillgänglighet till IT-teknologin som respons på den framväxande informationsteknologiska infrastrukturen. 85.Denna handlingsram antogs med acklamation efter diskussion och revidering vid konferensens avslutande möte . avsedd att vara en vägledning för FNs medlemsstater och för icke-statliga organisationer (NGOs) i dessa stater vid genomförandet av Salamancadeklarationen om principer, inriktning och praxis vid undervisning av elever med behov av särskilt stöd. **** Ytterligare exemplar av denna skrift beställes kostnadsfritt från Salamanca-deklarationen på engelska, liksom ytterligare information om arbete med utbildning, kan beställas från: $IVISION OF "ASIC %DUCATION PLACE DE &ONTENOY & 0ARIS 30 Information om program, aktuella aktiviteter, publikationer m.m. finns på organisationens hemsida på Internet. för människor med funktionsnedsättning Viktiga regler som förändrar vårt samhälle I arbetet med att ta fram internationella regler för personer med funktionsnedsättning, har tagit initiativ och drivit på. riksdag och regering har ställt sig bakom reglerna. I förordet till den svenska översättningen skriver socialminister och utrikesminister att "för del är det naturligt att ha standardreglerna som utgångspunkt i det pågående handikappolitiska arbetet och vi kommer att aktivt verka för att omsätta reglerna i praktisk handling." Att omsätta reglerna i praktisk handling kommer att innebära förändringar i hela samhället. Det handlar om demokrati: rätten till information; att kunna åka med bussar och tåg; ta sig fram på gator; att se TV och svensk film med text; att få undervisning som är anpassad till var och ens förutsättningar; att få ett arbete. Vi måste sätta stopp för den diskriminering som människor med funktionsnedsättning, möter Målet är full delaktighet och jämlikhet. Därför krävs kunskaper och ökad medvetenhet om olika funktionsnedsättningar och vilka behov och möjligheter dessa för med sig. Det gäller inte minst de funktionsnedsättningar som inte syns. Den här broschyren är en förkortad version av häftet . Här beskrivs reglernas bak rund och betydelse. Samtliga 22 regler och underparagrafer finns med, men i förenklad form. Den längre originalversionen av det här häftet går att köpa på på telefonnummer08-690 90 90. är ett redskap för att göra samhället tillgängligt för alla och för att människor med funktionsnedsättning ska tillförsäkras full delaktighet och jämlikhet. 1993 antog standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning jämlikhet och delaktighet. Reglerna innehåller tydliga principiella ståndpunkter när det gäller rättigheter, möjligheter och ansvar. De ger konkreta förslag till hur ett land kan undanröja hinder för personer med funktionsnedsättning och därmed skapa ett tillgängligt samhälle. Standardreglerna är ett moraliskt och politiskt åtagande som medlemsstaterna tar på sig. De är inte juridiskt bindande, men om de följs av många kan de bli internationell praxis. Alla samhällets områden täcks upp i de 22 reglerna. De fyra första reglerna tar upp förutsättningar för delaktighet på lika villkor, de följ ande åtta lyfter fram huvudområden. De sista tio handlar om genomförandet. Medicinsk vård och behandling Ekonomisk och social trygghet Familjeliv och personlig integritet 13 Kunskap och forskning Nationell granskning och utvärdering Tekniskt och ekonomiskt samarbete Begreppet "funktionsnedsättning" innefattar ett stort antal olika funktionshinder i olika befolkningsgrupper överallt i världen. Människor kan ha funktionsnedsättningar på grund av fysiska eller intellektuella skador eller sjukdomar, syn- eller hörselskador eller - sjukdomar, medicinska tillstånd eller mental-sjukdomar. Sådana skador, tillstånd eller sjukdomar kan vara av bestående eller övergående natur. "Handikapp" avser förlust eller begränsning av möjligheterna att delta i samhällslivet på samma sätt som andra. "Handikapp" beskriver mötet mellan människor med funktionsnedsättning och omgivningen. Syftet är att fästa uppmärksamhet på brister i miljön och inom olika samhällsområden. Exempelvis brister i information, kommunikation eller utbildning som hindrar människor med funktionsnedsättning från att delta på lika villkor. Staterna ska aktivt öka medvetenheten om människor med funktionsnedsättning, om deras rättigheter, behov, möjligheter och om vad de kan bidra med. 1.Ansvariga myndigheter ska informera om tillgängliga tjänster och program. Informationen ska vara tillgänglig för alla. 2.Staterna ska ta initiativ till och stödja informationskampanjer som upplyser om att människor med funktionsnedsättning är medborgare med samma rättigheter och skyldigheter som andra. 3.Massmedia ska uppmuntras att skildra människor med funktionsnedsättning på ett positivt sätt. Handikapporganisationerna bör rådfrågas. 4.Det ordinarie utbildningsväsendet ska spegla principen om full delaktighet och jämlikhet. 5.Staterna ska erbjuda människor med funktionsnedsättning, deras familjer och deras organisationer att delta i informationsprogram om handikappfrågor. 6.Privata företag ska uppmuntras att beakta handikappfrågor i sina verksamheter. 7.Staterna ska ta initiativ till och stödja handikapprogram som ökar medvetenheten om rättigheter och möjligheter hos människor med funktionsnedsättning. 8.Åtgärder för att öka medvetenheten ska vara en viktig del i utbildning av barn med funktionsnedsättning och i rehabiliteringsprogram. 9.Insatser för ökad medvetenhet ska ingå i utbildningen av alla barn och ska vara en del av utbildningen av lärare och andra yrkesgrupper. medicinsk vård och behandling Staterna ansvarar för att effektiv medicinsk vård och behandling finns tillgänglig för människor med funktionsnedsättning. 1.Staterna ska skapa handlingsprogram där specialister har till uppgift att upptäcka, bedöma och behandla skador eller sjukdomar på ett tidigt stadium. Detta för att förebygga, minska eller undanröja orsaker till att funktionsnedsättningar uppstår Handikapporganisationerna bör delta i planering och utvärdering. 2.Personal på lokal nivå ska utbildas för att tidigt kunna upptäcka skador/sjukdomar, ge primärvård och hänvisa till rätt service. 3.Människor med funktionsnedsättning, speciellt spädbarn och barn ska få medicinsk vård inom samma vårdsystem. 4.Läkar- och vårdpersonal ska ha tillräcklig och aktuell utbildning och utrustning. 5.Staterna ska garantera att läkar-, vård- och annan berörd personal har den utbildning som behövs och att personalen inte ger felaktiga råd till föräldrar och på så vis förhindrar alternativa lösningar Utbildning ska ges regelbundet och baseras på senaste rön. 6.Människor med funktionsnedsättning ska ha tillgång till den regelbundna behandling och de mediciner som de behöver för att behålla eller förbättra sin funktionsförmåga. Rehabilitering ska erbjudas människor med funktionsnedsättning för att de ska kunna uppnå och behålla största möjliga självständighet och funktionsförmåga. 1.Staterna ska utveckla egna rehabiliteringsprogram för alla handikappgrupper. De ska baseras på de funktionshindrades egna behov. 2.Rehabiliteringsprogrammen ska innehålla olika aktiviteter, såsom grundläggande funktionsträning, rådgivning (även till familjerna) och självförtroendeträning. 3.Alla människor med funktionsnedsättning som behöver rehabilitering ska ha tillgång till sådan, oavsett omfattning. 4.Människor med funktionsnedsättning och deras familjer ska ges möjlighet att delta när rehabiliteringsinsatser som berör dem själva utarbetas och organiseras. 5.All rehabilitering ska finnas tillgänglig där man bor. Dock kan särskilda tidsbegränsade rehabiliteringsinsatser anordnas på institutioner om det bedöms som lämpligt. 6.Människor med funktionsnedsättning och deras familjer ska uppmuntras att själva delta i rehabilitering av andra, till exempel som lärare eller rådgivare. 7.Handikapporganisationernas expertis ska tas till vara när rehabiliteringsprogram utarbetas eller utvärderas. Staterna ska garantera utvecklingen av, och tillgången till stöd och service. Inbegripet sådana hjälpmedel som bidrar till oberoende i det dagliga livet och utövande av sina rättigheter 1.Det ska finnas hjälpmedel och utrustning, personlig assistans och tolkservice som uppfyller de behov som människor med funktionsnedsättning har. 2.Staterna ska stödja utveckling, tillverkning, distribution och service av hjälpmedel samt information om dessa. 3.Tillgängligt tekniskt kunnande ska användas. I länder med högteknologisk industri ska den utnyttjas till fullo. Utveckling och produktion av enkla hjälpmedel ska stimuleras, även användningen av lokalt material och lokala produktionsmöjligheter. Människor med funktionsnedsättning kan själva delta i framställningen. 4.Staterna ska så långt det är möjligt se till att alla som behöver hjälpmedel har tillgång till dem. Det kan innebära att de är gratis eller finns till en så låg kostnad att människor med funktionsnedsättning eller deras familjer har råd att köpa dem. 5.När det gäller personlig assistans och tolkservice inom rehabiliteringsprogram ska hjälpmedel och utrustning vara åldersanpassade så att de passar barnens eller ungdomarnas särskilda behov av formgivning och hållbarhet. 6.Staterna ska stödja utveckling av och tillgång till program för personlig assistans och tolkservice, speciellt för människor med omfattande eller flera funktionsnedsättningar. Hjälpen kan göra det möjligt att delta i vardagslivet i hemmet, på arbetet, i skolan och i fritidsaktiviteter. 7.Personlig assistans ska utformas så att de som utnyttjar den har ett avgörande inflytande över hur den sköts. Staterna ska införa handlingsprogram som gör den fysiska miljön tillgänglig oavsett vilka eller hur stora funktionsnedsättningar människor har ( punkt 1-4 ). Staterna ska också se till att de får tillgång till information och möjlighet till kommunikation (punkt 5 - 11). 1.Staterna ska undanröja hinder mot tillgänglighet. Regler och riktlinjer ska utvecklas och det ska övervägas att via lagstiftning säkra tillgängligheten i samhället, till exempel bostäder och andra byggnader, kollektivtransporter och andra kommunikationsmedel, gator och andra utomhusmiljöer. 2.Arkitekter, byggnadsingenjörer och andra som arbetar med utformning och uppbyggnad av den yttre miljön ska få information om vad som bör göras för tillgängligheten. 3.Krav på tillgänglighet ska ställas från början, när den yttre miljön utformas och byggs upp. 4.Handikapporganisationerna ska höras när regler och riktlinjer utvecklas. De bör också engageras redan på planeringsstadiet av offentliga byggnader och anläggningar lokalt. 5.Människor med funktionsnedsättning ska på alla stadier få full information om diagnoser, rättigheter, tillgänglig service med mera. Informationen ska vara tillgänglig. 6.Metoder ska utvecklas för att göra information och dokumentation tillgängliga. , kassetter, stor stil och annan lämplig teknik ska användas för att ge människor med synskador tillgång till skriven information. På liknande sätt ska lämplig teknik användas för att ge människor med hörselskador eller inlärningssvårigheter tillgång till muntlig information. 7.Teckenspråk i undervisningen av döva barn, inom deras familjer och i samhället ska övervägas. Teckenspråkstolkar ska finnas tillgängliga. 8.Hänsyn ska också tas till de behov som människor med andra kommunikationshandikapp har. 9.Staterna ska uppmuntra media - speciellt TV, radio och tidningar - att göra sina tjänster tillgängliga. 10.Nya datoriserade informations- och servicesystem som erbjuds allmänheten ska vara tillgängliga. 11.Handikapporganisationerna bör tillfrågas innan det nya informationssystemet byggs upp. Staterna ska erkänna principen om lika möjligheter till utbildning på grundskole-, gymnasie- och högskolenivå för barn ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning. Utbildningen bör vara integrerad med ordinarie utbildning. 1.Myndigheter inom utbildningssektorn har ansvar för att utbildningen äger rum i en integrerad miljö och ingår i den nationella planeringen av till exempel läroplansutveckling och skolorganisation. 2.Det ska finnas teckenspråkstolkar och annat lämpligt stöd, samt rutiner för stöd och hjälp som gör utbildningen tillgänglig. 3.Föräldragrupper och handikapporganisationer ska delta i utbildningsprocessen. 4.I stater där utbildningen är obligatorisk ska den ges oavsett typer och grader av funktionsnedsättning. 5.Särskild uppmärksamhet ska riktas på följande grupper: mycket små barn,förskolebarn samt vuxna med funktionsnedsättning, särskilt kvinnor 6.Staterna ska ha en klart uttalad policy och tillåta flexibilitet, utbyggnad och anpassning av läroplanen. De ska se till att det finns undervisningsmaterial av god kvalitet och fortlöpande utbildning av lärare och stödlärare. 7.Centralt utformade handlingsprogram ska uppmuntra kommunerna att utnyttja och utveckla sina resurser så att man kan få undervisning nära hemmet. Integrerad utbildning och insatser på lokal nivå är ett sätt att göra utbildningen för människor med funktionsnedsättning kostnadseffektiv. 8.Specialundervisning kan i vissa fall tillfälligt tillgodose behovet av utbildning, men den ska ha som mål att förbereda för undervisning i det ordinarie skolsystemet. Specialundervisning ska ha lika hög standard och ambitioner som ordinarie undervisning. Den bör vara nära knuten till ordinarie undervisningen. Studerande med funktionsnedsättning ska erbjudas minst samma utbildningsresurser som andra. 9.Döva och dövblinda har behov som bättre kan tillgodoses i specialskolor, eller -klasser. I början av utbildningen ska ägnas omsorg åt metoder som resulterar i att man kan kommunicera effektivt och bli så självständig som möjligt. Staterna ska skapa förutsättningar för produktivt och inkomstbringande arbete - såväl på landsbygden som i städerna. 1.Lagar och regler får inte diskriminera eller hindra anställning. 2.Integrering på öppna arbetsmarknaden ska stödjas - till exempel genom yrkesutbildning, stimulansskapande kvoteringssystem, reserverade befattningar, lån eller bidrag till småföretag, ensamrätt eller förmånsrätt till viss tillverkning, skattelättnader eller annat bistånd till företag som anställer personer med funktionsnedsättning. 3.Innehåll i staternas handlingsprogram: a)Arbetsplatser utformas och anpassas så att de blir tillgängliga. b)Stöd till att ny teknik utnyttjas och till utveckling och tillverkning av hjälpmedel och utrustning som ska vara lättillgänglig. c)Lämplig utbildning, arbetsplacering och stöd genom till exempel personlig assistans och tolkservice. 4.Genom stöd till statliga och kommunala kampanjer ska negativa attityder och fördomar om anställda med funktionsnedsättning övervinnas. 5.Som arbetsgivare ska staterna skapa förutsättningar för anställning i den offentliga sektorn. 6.Staterna ska samarbeta med arbetstagarorganisationer och arbetsgivare för rättvis rekrytering, befordring samt rättvisa anställningsförhållanden och lönestrukturer. Staterna ska verka för bättre arbetsmiljöer för att förebygga skador som leder till funktionsnedsättning och för bättre rehabilitering. 7.Den öppna arbetsmarknaden är målet - men anställning i små grupper eller med särskilt stöd kan vara ett alternativ. Det är viktigt att sådan anställning främjar möjligheten till att få arbete på den ordinarie arbetsmarknaden. 8.Människor med funktionsnedsättning ska kunna delta i träning och arbetsutbildning inom den privata och informella sektorn. 9.Staterna, arbetstagarorganisationer och arbetsgivare ska samarbeta med handikapporganisationerna för att skapa möjligheter till arbete med hjälp av till exempel flexibel arbetstid, deltidsarbete, delat arbete, personlig assistent eller i eget företag. ekonomisk och social trygghet Staterna är ansvariga för att människor med funktionsnedsättning har social trygghet och tillräckliga inkomster 1.Människor med funktionsnedsättning ska få tillräckligt stort ekonomiskt stöd om de tillfälligt förlorat sin inkomst, fått den reducerad eller om de inte har någon möjlighet alls att ha ett arbete. När man får stöd ska kostnader till följd av funktionsnedsättning beaktas. 2.Socialt trygghetssystem, socialförsäkring eller annan välfärd får inte utesluta eller diskriminera människor med funktionsnedsättning. 3.Människor som vårdar en person med funktionsnedsättning ska få ekonomiskt stöd och social trygghet. 4.System för social trygghet ska innehålla åtgärder som bidrar till att man återfår sin förmåga att själv tjäna sitt uppehälle, till exempel yrkesutbildning och arbetsförmedling. 5.Handlingsprogram för social trygghet ska motivera människor med funktionsnedsättning till att söka arbete. 6.Ekonomiskt stöd ska få behållas så länge som en funktionsnedsättning finns kvar, det ska dock inte avhålla från att söka arbete. Stödet ska inte minskas eller dras in förrän man uppnått tillräcklig och trygg inkomst. 7.Stater, vars socialförsäkring ombesörjs av privata sektorn, ska uppmuntra till självhjälp och motivera till arbete. familjeliv och personlig integritet Staterna ska främja möjligheten för människor med funktionsnedsättning att leva familjeliv och deras rätt till personlig integritet. Lagar får inte diskriminera när det gäller sexuella relationer, äktenskap eller föräldraskap. 1.Människor med funktionsnedsättning ska ha möjlighet att leva med sina familjer. Familjerådgivning ska upplysa om funktionsnedsättningar och deras effekt på familjelivet. För familjer som har familjemedlem med funktionsnedsättning ska det finnas möjlighet till avlösarservice. Staterna ska undanröja hinder för adoption av barn eller vuxen med funktionsnedsättning eller för att erbjuda henne eller honom ett familjehem. 2.Människor med funktionsnedsättning får inte förnekas möjligheten till sexuella erfarenheter eller till att bli förälder. Det ska finnas nödvändig rådgivning. Människor med funktionsnedsättning ska få samma hjälp som andra att familjeplanera och få kunskap om hur kroppen fungerar sexuellt. 3.Staterna ska uppmuntra åtgärder mot negativa attityder. Media ska uppmuntras till att bekämpa sådana attityder. 4.Människor med funktionsnedsättning och deras familjer måste få information om vad de kan göra mot sexuella övergrepp och andra former av övergrepp inom familjen, i samhället eller på institutioner. Staterna ska se till att människor med funktionsnedsättning kan delta i kulturlivet på lika villkor. 1.Människor med funktionsnedsättning ska ha möjlighet att använda sin kreativitet och sina konstnärliga och intellektuella färdigheter. Oavsett om man bor i en stad eller på landsbygden. Möjligheten ska ges inte bara för deras egen skull utan också för att kunna berika sin omgivning med dans, musik, litteratur, teater, målning och skulptur. Särskilt i utvecklingsländerna ska man lägga särskild vikt vid både traditionella och moderna konstformer. 2.Teatrar, museer, biografer, bibliotek och andra lokaler för kulturutbud ska vara tillgängliga. 3.Utveckling och användning av särskild teknik ska främjas så att litteratur, film och teater görs tillgängliga. Människor med funktionsnedsättning ska ha samma möjligheter till rekreation och idrott som andra. 1.Anordningar för rekreation och idrott, till exempel hotell, stränder, idrottsplatser och idrottshallar, ska vara tillgängliga. 2.Turistmyndigheter, resebyråer, hotell, frivilligorganisationer och andra som ordnar fritidsaktiviteter eller resor ska erbjuda sina tjänster åt alla. Därvid ska de ta hänsyn till de speciella behov som människor med funktionsnedsättning har. Lämplig utbildning ska ordnas för att underlätta detta. 3.Idrottsrörelser ska uppmuntras att underlätta för personer med funktionsnedsättning att delta i idrott. I vissa fall genom förbättrad tillgänglighet,i vissa fall genom särskilda arrangemang eller speciella 1drottsgrenar. Staterna ska underlätta för deltagande i nationella och internationella tävlingar. 4.Instruktion och träning ska vara av samma kvalitet som andra deltagare får. 5.De som arbetar med idrott och fritidsverksamhet ska rådfråga handikapporganisationerna när de planerar aktiviteter för människor med funktionsnedsättning. Staterna ska uppmuntra åtgärder för att skapa jämlika möjligheter för människor med funktionsnedsättning att utöva sin religion. 1.Staterna ska i samverkan med dem som har ansvar för religiösa frågor, undanröja diskriminering och göra religiös verksamhet tillgänglig. 2.Information om handikappfrågor ska spridas till religiösa institutioner och samfund.