sou · GLB3170 · 1998-01-01 00:00:00 — In- satsen är inte resurskrävande och har inom använts med framgång inom individ- och familjeomsorgen och som stöd för personer med funktionshinder. En bestämmelse i socialtjänst- lagen om rätt att få en kontaktperson utsedd kommer initialt att medföra vissa kostnadsökningar för kommunerna bl.a. för infor- mation om rättigheten och för ett ökat antal personer som ansöker om insatsen. Det är dock enligt min mening inte möjligt att nu bedöma hur många äldre personer som kan komma att omfattas av den nya regleringen. Det är därför inte heller möjligt att be- döma de ekonomiska effekterna av reformen. Ett välutvecklat in- dividualiserat stöd i form av bl.a. kontaktperson kan dock med- föra minskade behov av andra och mera dyrbara insatser. Flera undersökningar har t.ex. visat att psykiskt och fysiskt välbefin- nande kan bibehållas bättre om enskilda äldre får tillgång till fy- sisk aktivitet (promenader osv.) samt sociala och kulturella akti- viteter efter egna önskemål. Insatsen kontaktperson kan således vara ett led i ett viktigt förebyggande arbete. Det är min bedömning att det bör ske en utveckling av verk- samheten GOD MAN för äldre. Det behövs särskilda informations- insatser för att få till stånd detta. bör ges i uppdrag att svara för de erforderliga informationsinsatserna. Om det sker på det sätt jag önskar innebär det ett ökat antal gode män. Dessa har rätt till arvode. Det kommer också att ställas ökade krav på överförmyndarna bl.a. genom att de utövar tillsyn över de gode männen och att gode männen är skyldiga att avge viss rapporte- ring till överförmyndaren. Det jag nu talat om innebär ökade kostnader. Effekterna av en ökad användning av god man bör dock inte enbart räknas som kostnadsökningar. Effekterna bör också räknas i kostnadsminskningar. Kommunernas planering av stödet till den enskilde kan underlättas. Det kan i sin tur leda till att enskilda får ett bättre anpassat stöd. Det är naturligtvis svårt att bedöma de sammantagna kostnadseffekterna. Jag anser dock inte att det finns skäl att utgå från att det måste handla om kost- nadsökningar. Jag menar att de sammantagna effekterna lika gärna kan bli att det går jämnt ut eller att det uppstår kostnads- minskningar. Jag föreslår att en ny bestämmelse införs i socialtjänstlagen om möjligheterna för den enskilde att kunna begära upprättande av en INDIVIDUELL PLAN med beslutade och planerade åtgärder. viduella planen har stor betydelse för den enskildes inflytande över de åtgärder som planeras och ger överblick över när olika insatser skall komma i fråga. Jag anser dessutom att upprättande av individuella planer utgör en viktig del av systematiseringen av arbetsprocessen. Detta höjer kvaliteten i verksamheten och inne- bär ytterst en arbetsbesparing för personalen. Jag anser således inte att skyldigheten att upprätta individuella planer kommer att medföra ökade kostnader för även om bestämmel- sen i vissa kommuner initialt kan medföra visst administrativt merarbete. tillförs kommunen//äldre- omsorgen genom denna insats en samlad kunskap som kan vara av stor betydelse för planering av verksamheten m.m. Jag har föreslagit att funktionshindrade som har PERSONLIG med statlig ASSISTANSERS¤TTNING under vissa förhållanden skall kunna behålla stödet även efter 65-årsdagen. Enligt upp- gifter från och beräknas det att, av dem som har assistansersättning , 140 personer kom- mer att uppnå en ålder under den närmaste tio- årsperioden. Det kan inte förutses hur personernas bostads- och stödbehov kommer att utvecklas eller beräk- nas hur många som är i livet efter den aktuella tioårsperioden. Detta medför att den kostnadsbedömning som jag här gör bygger på ett flertal osäkerhetsfaktorer. Mina utgångspunkter är att schablonersättningen räknas på 1997-års siffra, nämligen /timme. Vidare beräknas att av tioårsperioden har det maximala antalet av tillkommande perso- ner med assistansersättning uppnåtts. Utifrån dessa faktorer beräknar jag kostnadsökningen, i miljoner kr räknat, till ca 1, 2, ca 3, 4 och ca 5. Därefter beräknas kostnadsökningen jämfört med hålla sig till detta belopp. Jag föreslår att den enskilde ges rätt till annat bistånd i form av DAGVERKSAMHET och KORTTIDSV¥RD. För att förverkliga möjligheterna att kunna välja att bo kvar i den ordinarie bostaden måste det ställas krav på tillgång till insatser som skapar kontinuerligt trygga förhållanden för den enskilde och avlösning för närstående. Jag har erfarit att insatser i form av dagverksamhet och korttidsvård som regel är en biståndsbedömd insats. Uppgifter i den allmänna debatten om mycket uppmärksammade och brist- fälliga kvaliteter i stöd till kvarboende gör att jag lägger detta för- slag trots att en regeländring beslutats av inne- bärande att dessa stödformer kan ges som bistånd. Konsekvensen av att det inte finns rätt till dessa insatser kan bli att färre får del av insatserna och att detta i sin tur leder till att flera söker sig till särskilda boendeformer - även om enskilda egentligen inte önskar detta. Jag utesluter inte att reformen kan föranleda vissa kostnads- ökningar i enskilda kommuner. Jag vill dock uppmärksamma att ett väl utbyggt stöd i den ordinarie bostaden motverkar flyttningar och/eller för tidiga flyttningar till särskilda boendeformer vilket i sig kan leda till att kostnadsökningar uteblir i vissa kommuner. Förslaget om ett vidgat ansvar för personal i hälso- och sjukvård, dvs. att personal i ökad utsträckning skall anses som hälso- och sjukvårdspersonal, bör enligt min mening inte föranleda några kostnadsökningar. En indirekt följd är att det kommer att ställas krav på kompetenshöjning hos personalen. Jag förutsätter att en del av de ytterligare resurser som kommer att tillföras kommunerna bör kunna användas för att täcka kostna- derna för den fortbildning m.m. som kan behövas för kompetens- höjningen. Jag lägger förslag om att förtroendenämndsverksamheten till- förs en regel med innebörden att förtroendenämnderna har skyldighet att informera allmänheten om sin verksamhet och dess syfte. Det har från allmänheten, från personal inom och landstingskommunal hälso- och sjukvård, utbildnings- institutioner och från förtroendenämnderna själva m.fl. påtalats att det på många håll finns brister i informationen om nämndernas verksamhet, deras syfte och arbetssätt. Jag finner därför skäl till ett förtydligande av förtroendenämndernas ansvar för att infor- mera om sin verksamhet och dess funktion. Bestämmelsen om informationskyldigheten kommer sannolikt att medföra kostnads- ökningar i vissa kommuner och landsting. I andra kommuner och landsting där den utåtriktade informationen är en välutvecklad del av verksamheten kommer mitt förslag inte att medföra utökade kostnader. Jag har i mitt utredningsarbete funnit behov av vidare kart- läggning och uppföljning av vissa frågor. De uppdrag som jag föreslår skall läggas på ingår enligt min mening i styrelsens funktion som nationell tillsynsmyndighet. 11.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården I första paragrafen i lagen har ett nytt andra stycke tillkommit. Det tidigare andra stycket har flyttats till ett tredje stycke i paragrafen. Bestämmelserna i det nya andra stycket avser den utvidgning av begreppet hälso- och sjukvårdspersonal inom den kommunala hälso- och sjukvården som jag tidigare föreslagit i avsnitt 9.2. Det hade givetvis varit mer naturligt att återfinna bestämmelserna i första stycket. Den placering i första stycket som i så fall hade varit lämplig hade dock medfört behov av omnumrering av ett flertal punkter. Jag har därför valt att placera bestämmelserna i ett nytt stycke. Förslaget innebär att den som inom hälso- och sjukvård medverkar i vård och behandling av enskilda i större omfattning än tidigare kommer att kunna anses som hälso- och sjukvårdspersonal. Detta innebär i sin tur att bl.a. föreskrifter om åligganden, disciplinpåföljd och tillsyn kommer att gälla i större utsträckning . Motivet för förslaget är främst den utveckling som ägt rum som inneburit att kommunerna fått ta hand om allt fler människor med stora vård- och omsorgsbehov. Frågan gäller dock inte enbart ansvarssystemet i sig. Frågan gäller också yrkesrollen inom vården och omsorgen om äldre. Förslaget bör kunna bidra till att denna roll stärks. Vidare får angående skälen för förslaget hänvisas till 9.2. Det får också hänvisas till avsnitt 8.2. 11.2Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Beträffande socialtjänstlagen föreslås dels tillägg i 6 f § och att det skall införas en ny paragraf, 9 a §, i lagen. De ändringar i socialtjänstlagen som beslutats om av innebär att rätten till bistånd i form av annat bistånd begränsats i flera avseenden. Förmåner som tidigare kunde utges som annat bistånd kommer med de nya reglerna inte att kunna göra det. Mitt förslag till tillägg i paragrafen innebär att rätten till annat bistånd vidgas. Det föreslås rätt till annat bistånd i form av kontaktperson, dagverksamhet och korttidsvård. Det krävs naturligtvis starka skäl för att lägga dessa förslag när det beslutats om en inskränkning av rättigheterna. Den kartläggning och genomgång i övrigt som gjorts av förhållandena inom äldre- omsorgen visar dock att dessa starka skäl finns. I övrigt hänvisas beträffande förslaget till utvidgning av rätten till annat bistånd till avsnitt 9.2. Bestämmelserna i den nya paragraf som föreslås, 9 a §, innebär att den enskilde skall kunna begära att tillsammans med honom upprättar en individuell plan med beslutade och pla- nerade insatser. För motiveringen av den nya paragrafen får hänvisas till av- snitt 9.2. 11.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:563) om förtroendenämnds- verksamhet inom hälso- och sjukvården, m.m. I 1 § har det lagts till ett andra stycke. I detta stycke föreskrivs att förtroendenämnderna skall informera allmänheten om sin verk- samhet och dess syfte. Motiven för förslaget återfinns i avsnitt 9.2. 11.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Enligt 9 a § fjärde stycket lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade avser insatser enligt 9 § 2 samma lag (biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd för sådan assistans) inte tid efter det att den insatsberättigade har fyllt . Det föreslås ett tillägg till denna bestämmelse. Tillägget ger möjlighet att under vissa förutsättningar kunna få insatser enligt 9 § 2 även efter fyllda . Det förutsätts att personen uppbär insatserna när han/hon fyller , att personen bor i en ordinarie bostad och att personen är fortsatt insatsberättigad. De närmare motiven för förslaget anges i avsnitt 9.2. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:389) om assistansersättning Förslaget har nära anknytning till förslaget om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Det föreslås i den lagen, som ovan angetts, att den som fyllt un- der vissa omständigheter skall kunna behålla insatsen personlig assistent eller ekonomiskt stöd till sådan assistans. Assistans- ersättning skall enligt förslaget till ändring i lagen om assistans- ersättning kunna utges även efter fyllda så länge som den funktionshindrade är ersättningsberättigad och bor i en ordinarie bostad. De nya bestämmelserna har införts som ett nytt andra stycke i paragrafen. Det nuvarande andra stycket flyttas till ett tredje stycke i paragrafen. Se vidare avsnitt 9.2. angående mo- tiven för förslaget. Särskilt yttrande av sakkunnige När det gäller bemötandet av äldre delar jag utredarens kartlägg- ningskriterier och problembeskrivning av de äldres situation i vårt samhälle. Jag delar de grundläggande principerna för att utveckla ett gott bemötande. Jag vill här särskilt betona uppfattningen att det krävs ett långsiktigt och målmedvetet arbete för att nå föränd- ringar och förbättringar inom vård och omsorg till äldre, samt att det kräver reflexioner och analys som kan leda till att tillgängliga resurser, mänskliga och materiella, används på bästa sätt. Jag delar dock inte utredarens förslag till lösningar inom följande områden: *Lagförslag om rätten till kontaktperson Detta förslag innebär att man institutionaliserar anhörigas och frivilligas insatser vilket är en paradox. Att formalisera anhöri- gas och frivilligas insatser enligt lag är enligt min mening fel väg att skapa trygghet, säkerhet och stöd för de äldre. För att nå dessa mål pågår ett arbete med metodutveckling som redan sker i många kommuner, men som mycket väl kan uppmärk- sammas ytterligare. *Lagförslag om individuell plan Även detta är en metodfråga. Det finns rutiner och det pågår utveckling av rutiner när det gäller biståndsbedömning, vård- planering, fungerande vårdkedjor, dokumentation, uppföljning och kvalitet. Alla dessa processer måste få mogna och ta sin tid. Att ytterligare föra in begreppet individuell plan som lagstadgad rätt är att slå in öppna dörrar. Åtskilliga kommuner arbetar med individuella planer. *Lagförslag om personlig assistans Jag delar utredarens intentioner men i dagens ekonomiska läge där stora svårigheter redan finns för finansiering av gällande lag är det på grund av de ökade kostnaderna inte realistiskt att genomföra detta förslag. *Lagförslag om rätt till dagverksamhet och korttidsvård Att lagstifta om denna rättighet löser inte de kvalitetsproblem utredaren vill avhjälpa. Konsekvenserna av en avgiftsfri dag- verksamhet och korttidsvård går ej att överblicka utan ytterligare utredning. Här bör man avvakta den avgiftsut- redning som pågår. *Lagförslag om ändring i lagen om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården Jag delar utredarens bakomliggande problembeskrivning att den kommunala hälso- och sjukvården fått allt tyngre ärenden som kräver kvalificerade insatser och att ansvarssystemet be- höver utredas. Personal som utför hälso- och sjukvårdsupp- gifter gör det på delegation eller som biträde till legitimerad sjukvårdspersonal och omfattas då av åliggandelagen. Utreda- ren vill med sitt förslag försöka nå en gråzon där personal utför dessa uppgifter utan delegation. Hälso- och sjukvård kan ej bedrivas på annat sätt än som biträde eller på delegation. Om detta fungerar otillfredsställande får praxis för delegering skärpas. Föreliggande förslag bottnar inte i en tillräcklig utred- ning där man klargjort konsekvenser och hur det påverkar andra lagar och förordningar. Detta förslag skapar mer förvir- ring än klarhet. Generellt sett delar jag inte utredarens förslag att man löser me- todproblem och andra processfrågor genom lagstiftning präglad av instrumentellt tänkande. En detaljstyrning av verksamheten via lagstiftning främjar inte utveckling, förändringsvilja, kreativitet och problemlösningsförmåga. Jag vill för övrigt hänvisa till den översyn av Hälso- och sjuk- vårdslagen som beställts av utredningen 2000 samt den fort- satta översynen av socialtjänstlagen, som i detta läge inte bör föregripas. Enligt kommittédirektiv 1994:23 ska varje kommitté visa hur förslag som innebär utgiftsökningar eller inkomstminskningar ska finansieras. De antaganden om kostnader och den kostnads- beräkning som gjorts av utredaren är ytterst summariska. omöjligt att med den korta tid som stått till buds bedöma realis- men i dessa. Särskilt yttrande av sakkunnige Jag ansluter mig till sakkunniga särskilda yttran- de vad avser punkten om Lagförslag om ändring i lagen om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården.