sou · GLB347 · 1998-01-01 00:00:00 — Det finns inte något avkastningskrav för prästgårdarna och de skulle därför egentligen kunna redovisas som en del av den fasta förvaltningsför- mögenheten. Eftersom de finns med i lagstiftningens upp- räkning av kyrklig jord redovisar Kammarkollegiet för enkelhetens skull ändå prästgårdarna här. Det finns två olika kategorier av prästgårdar. En kategori är de präst- gårdar som från början var prästboställen. Från prästboställena avskildes 1910 i samband med prästlönereformen oftast ett särskilt område där prästen skulle bo ( prästgård ). Sådana prästgårdar redovisas inte som sär- skilda fastigheter i fastighetsböckerna eftersom de har uppförts på redan befintliga fastigheter. Om avstyckning av prästgårdsfastigheten har gjorts från prästbostället ses prästgården dock som en egen fastighet. Kammar- kollegiet återkommer i den del som gäller egendomens omfattning till att det i vissa fall är svårt att omfattningsredovisa prästgårdarna. En redogörelse för dessa tidigare prästboställens ursprung har getts vid avsnittet om tidigare löneboställen. Det finns också prästgårdar som köpts in särskilt för att vara bostad åt en präst. Det är i sådana fall i allmänhet tätortsförsamlingar eller pastoraten som äger prästgårdarna. (SOU 1978:3 s. 76) Dessa prästgårdar re dovisas som särskilda fastigheter i fastighetsböckerna. Det är pastoraten som enligt gällande bestämmelser förvaltar och underhåller prästgårdarna. Egendomsnämnderna får meddela föreskrifter för vård och användning av vissa prästgårdar. Pastoraten bestämmer själva om anvisande av prästgård som tjänste- bostad och svarar för dess kostnader. Pastoraten skall också anordna bo- staden och uppbära hyran för denna. Församlingskyrkas fastighet är fastighet vars avkastning är avsedd för församlingskyrkas behov. Det är då främst fråga om annan fast egendom än själva kyrkotomten med kyrkobyggnad, kyrkogård eller annan be- gravningsplats. De allra flesta fastigheterna har ett medeltida ursprung och anses tillhöra den stiftelseliknande lokalkyrkan. I vissa fall har jorden inköpts för lokalkyrkans medel, i andra fall har donationer av enskilda förekommit. Den kyrkliga egendomens ursprung I det ursprungliga svenska riket är församlingskyrkas fastigheter till följd av reduktion fåtaliga och ganska obetydliga till storlek och värde. Församlingskyrkas fastigheter finns därför främst kvar i de landskap som tidigare i historien har hört till dvs. Vissa fastighetsbestånd finns också kvar i det övriga landet såsom kyrkoskärgårdar i , vissa kyrkoskogar och en del smålägenheter. I kyrkolagen stadgas särskilt att prästgård på vilken tjänstebostad är anvisad åt kyrkoherde eller komminister skall bli församlings- kyrkas fastighet. En ny kategori av egendom har även fr.o.m. tillförts församlingskyrkas fastighet ( SFS 1993:1323) nämligen jord som vid utgången av var löneboställe, men som var prästgård. Om det finns flera tidigare församlingskyrkor i pastoratet skall enligt gällande bestämmelser pastoratet bestämma vilken av dessa kyrkor som fastigheten skall tillhöra. (SFS 1994:1849) Det är enligt kyrkolagen numera pastoraten som förvaltar både jorden och skogen på församlingskyrkas fastigheter. Egendomsnämnderna skall dock företräda församlingskyrkas fastigheter vid vissa upplåtelser av rättigheter t.ex. tomträtter och servitut. Kyrkofondsfastigheter är enligt kyrkolagens definition ett antal fastigheter vars avkastning tillförs kyrkofonden. Kyrkofondsfastigheterna skall enligt kyrkolagen i dess senaste lydelse förvaltas av egendomsnämnderna. Enligt ett principbeslut som kyrkofon- dens styrelse fattade genomförs en avveckling av kyrkofondsfastigheterna. Styrelsen anser att fastigheterna inte passar in som placering i en fond av kyrkofondens slag som bör ha en hög likviditet för att kunna möta svängningar i den kyrkliga ekonomin. Efter en värdering av samtliga fastigheter inleddes avvecklingsarbetet i samarbete med egendomsnämnderna som enligt kyrkolagen också skall besluta om för- säljningarna. har kyrkofondsfastigheterna i huvudsak köpts av egendomsnämnderna för prästlönefondernas räkning. Kyrkofondsfastigheterna är av olika ursprung och består av allmänna kyrkohemman, biskopshemman och klockarhemman. Allmänna kyrkohemman var sådana fastigheter, som ursprungligen varit lokala prästlönetillgångar, men vilkas avkastning senare tillförts kyrko- fonden. utredning kyrka – stat (SOU 1967:46) uttalades att de allmänna kyrkohemmanen, möjligen med något undantag, torde ha varit kronoanslag. 44 Den kyrkliga egendomens ursprung Biskopshemman var den största gruppen kyrkof ondsfastigheter. De hade oftast sitt ursprung i boställsjord som varit anslagen till biskopar- nas avlöning. Avkastningen drogs vid biskopslönereformen in till kyrkofonden. Biskopshemman var fastigheter som inte hade någon biskopsgård inom området. Om det på en lönefastighet fanns ett särskilt område som var biskopsgård kallas den övriga delen biskopshemman. Enligt utredning kyrka – stat (SOU 1967:46) saknades det rättsfall, som kunde klarlägga frågan om bl.a. biskopshemmanens rätts- ställning. Den mer allmänna uppfattningen var dock att de flesta biskopshemmanen hade utgjorts avkronoanslag. För klockarhemman gällde följande. Klockares och organists innehav på lön av boställsjord, den s.k. klockarjorden, avvecklades genom en lag 1938 om klockarboställen. I de allra flesta fall övertogs bostället av församlingen med äganderätt och lika fri dispositionsrätt som för kyrkokommunal jord. En mindre grupp förhållandevis större och värdefullare boställen behölls som "publika arrendegårdar", klockarhemman, för kyrkofondens disposition. I förarbetena till lagstiftningen om klockarhemmanen m.m. (prop. 1938:188) definierades klockarhemman som "lönefastighet som skall bibehållas som publik arrendegård". Beträffande sådana lönefastigheter anförde föredragande statsrådet (s. 11) bl.a. att man härvid hade att räkna med ett nog så brokigt ursprung. Ursprunget kunde ledas tillbaka till upplåtelser från församlingarna, t ill anslag från kronan eller till dispo- sitioner av enskilda. Tillsammans med stiftens prästlönefondshemman betecknades de olika slagen av kyrkofondsfastigheter tidigare som ecklesiastika arrendegårdar och deras förvaltning reglerades i en särskild ecklesiastik arrendestadga. En redogörelse för i vilka städer landets domkyrkor är belägna, de uppförts och hur de förvaltas har gjorts i tidigare avsnitt. Domkyrkorna kan i likhet med många församlingskyrkor huvudsakligen betraktas som stiftelseliknande rättssubjekt och det är i denna sin egenskap domkyrkorna äger kyrkobyggnader och kyrkotomter. Domkyrkas fastighet är enligt de gällande bestämmelserna i kyrkolagen sådan fast egendom eller tomträtt vars avkastning är avsedd för en dom- kyrkas behov. Härmed avses inte själva domkyrkobyggnaden med till- hörande tomtmark. Det är de äldsta domkyrkorna som äger sådan fast egendom förutom själva domkyrkobyggnaden med tillhörande tomtmark som lagligen defi- nieras som domkyrkas fastighet. Den kyrkliga egendomens ursprung Jordbruksfastigheter finns bara vid , och Lunds domkyrkor. har det utan jämförelse största och värde- fullaste fastighetsbeståndet. Även andra äldre domkyrkor äger fastigheter som kommit till . kyrka – statutredning antecknades att domkyrkas fastigheter huvudsakligen kommit i de äldre domkyrkornas besittning genom enskildas donationer eller genom kronoanslag. Fastigheter som tillförts domkyrkorna efter reformationen torde också i regel vara kronoanslag och donationer av enskilda. I en del fall har fastigheterna inköpts av vederbörande domkyrkas medel. Det är enligt kyrkolagens nuvarande bestämmelser egendomsnämnderna som förvaltar domkyrkas fastigheter utom de som finns i . betydande fastighetsinnehav förvaltas sedan gammalt av i . Biskopsgård är sådan kyrklig jord där tjänstebostad är anvisad åt en biskop. Varken prästgårdarna eller biskopsgårdarna tillhör i egentlig mening finansförmögenheten men presenteras här ändå enhetligt tillsammans med övrig kyrklig jord. Vid biskopslönereformen 1936 skildes de fastigheter som varit anslagna för avlöning av biskoparna från de särskilda biskopsstolarna. Fastigheter som varit bostadsboställen anvisades sedan helt eller delvis som tjänstebostad åt biskopen, s.k. biskopsgård . Det är enligt kyrkolagen regeringen som får besluta att innehavaren av en biskopstjänst skall anvisas tjänstebostad. Det är egendomsnämnderna som förvaltar biskopsgårdarna. Enligt förordningen (SKFS 1989:1) med instruktion för i m.m. skall på motsvarande sätt i underhålla och sköta biskopshuset i . Det finns där också vissa specialbestäm- melser om hur medel ur kyrkofonden skall föras till i för förvaltningen av bostaden åt biskopen i . Enligt den nu gällande förordningen (1994:250) om förvaltningen av kyrklig jord m.m. får också egendomsnämnderna bidrag ur kyrkofonden för alla kostnader för sin förvaltning av de övriga biskopsgårdarna. Biskopsgårdarnas ursprung och ägarförhållanden är av olika slag. eller kyrkofonden kan i vissa fall vara ägare till en biskopsgård, medan några har anvisats av kronan. Enligt en utredning som f.d. departementsrådet lät göra 1991 – som uppdaterats av Kammarkollegiet – gäller för de 13 olika biskopsgårdarna följande. 46 Den kyrkliga egendomens ursprung · i var indragen av och därefter donerad till en biskop. Egendomen köptes sedan av kronan som biskopsgård och blev anslagen till bostad åt ärkebiskopen 1692/93. biträdande biskop bor i en hyreslägenhet i fastighet. ·Biskopsgården i är byggd på mark som är indragen och sedan anslagen av kronan. Huset byggdes för medel. ·Biskopsgården i inköptes för kyrkofondsmedel 1937. ·Biskopsgården i köptes , delvis för medel. ·Biskopsgården i är medeltida. Den härrör från en gård som tillhörde där det uppläts bostad åt biskopen. ·Biskopsgården i är en prebendegård under som 1576 anvisades av kronan till biskopsgård. Huset är uppfört för medel. ·Biskopsgården i tillhör . ·Biskopsgården i är köpt 1990 för kyrkofondsmedel. ·Biskopsgården i är uppförd med medel, bidrag från borgerskapet och prästerskapet. · i är byggd på ·Biskopsgården i är en hyreslägenhet som kyrkofonden betalar hyra för till ägaren stiftssamfälligheten. ·Biskopsgården i hyrs av domkyrkoförsamlingen. ·Biskopsgården i utgörs av två våningar som hyrs i den tidigare kyrkofondsfastigheten . Resten av fastigheten är uthyrd till andra. Efter beslut av regeringen köptes Huset 1955 av b yggnads- styrelsen för kronans räkning. Köpeskillingen hämtades ur kyrkofondens fastighetsförsäljningsmedel. Två våningar var biskopsgård, resten var biskopshemman. Fastigheten är nu såld till prästlönefastighet. 3.4Den specialreglerade kyrkliga egendomen, lös egendom, finansförmögenheten Prästlönefonderna har uppkommit genom att prästlönetillgångar har sålts och köpeskillingarna har fonderats. Den kyrkliga egendomens ursprung Det stadgas numera i 41 kap 21 § kyrkolagen att ersättningsmedel för kyrklig jord på grund av försäljning, expropriation, upplåtelse av naturt ill- gång eller liknande skall fonderas och att avkastningen skall användas för samma ändamål som jorden var avsedd för. Utöver de direkt angivna er- sätningsgrunderna kan medel för fondering tillkomma som t.ex. dellikvid vid markbyte. Pastoratens prästlönefonder skall förvaltas av respektive stifts egendomsnämnd och tillsammans utgöra stiftets prästlöne- fond. Fondens avkastning fördelas mellan de olika pastoraten enligt särskilt uträknade andelstal. Kapitalet i prästlönefonderna har i varierande utsträckning med tiden också placerats i värdepapper såsom obligationer och aktier. Kapitaluttag ur prästlönefonderna får göras enligt särskilda föreskrifter för att köpa t.ex. skogs- eller jordbruk eller för att finansiera en värdebeständig rationalisering. Har en förutvarande prästgård före blivit löneboställe enligt tidigare regler skall ersättningsmedel som härrör från den förutvarande prästgården vara prästlönefond i stiftet. (Se övergångsbe- stämmelserna SFS 1994:1849.) Av intresse i ursprungsfrågorna kan noteras att utredning kyrka – stat (s. 174) uttalade att: I prästlönefonderna ingår medel av mycket skiftande slag. En uppdelning av äganderätten t ill sådan fond torde ofta vara omöjlig att genomföra. I fonderna ingår även medel som lämnats i ersättning för rätten att taga i anspråk , grus-, ler-, eller torvtäkt å boställe. En del av fonderna kan vidare ha uppkommit av ersättningsmedel för växande skog eller genom kapitalisering av behållen skogsavkastning. Ett mindre antal donationsfonder torde även finnas. Det är alltså medel av mycket skiftande slag som ingår i prästlönefonderna. Särskilt är att märka att skillnad inte görs vid fondering av köpeskilling eller annan ersättning om boställe tillhör församlingskyrkan, församlingen eller kronan. I en och samma fond kan sålunda ingå medel som härstammar från olika ägare. 3.4.2Församlingskyrkors och domkyrkors fastighetsfonder Ersättning för kyrklig jord skall fonderas och medlens avkastning skall användas för samma ändamål som jorden var avsedd för. Fondering görs enligt nuvarande bestämmelser i kyrkolagen i fastighetsfond för försam- lingskyrkan om medlen kommer från församlingskyrkas fastighet eller sådan prästgård som ses som församlingskyrkas fastighet. 48 Den kyrkliga egendomens ursprung ning skall tjäna samma ändamål som den kyrkliga jorden gjort nämligen församlingskyrkans behov. Församlingskyrkas fastighetsfond förvaltas av det pastorat som församlingskyrkan tillhör. Medel ur församlingskyrkas fastighetsfond får bl.a. användas för väsentlig ombyggnad av kyrkan eller för annat arbete på kyrkan som inte är att hänföra till vanligt underhåll, för amortering av lån ur kyrkofonden och för inköp av aktier eller förlagsbevis som är inregistrerade vid en svensk börs eller andelar i värdepappersfond enligt lagen om värdepappersfonder med viss del av fondens tillgångar. För domkyrkas fastighetsfond gäller samma villkor som för försam- lingskyrkas fastighetsfond. Ersättning som kommer från en domkyrkas fastighet skall vara fastighetsfond för behov. Domkyrkas fas- tighetsfond förvaltas av den som förvaltar . Det stadgas särskilt att ersättning som kommer från i skall tillföras fastig- hetsfonden för . Anledningen till detta är att biskopshuset i har bekostats av medel. Kyrkofonden bildades genom att man sammanförde de tidigare prästerskapets löneregleringsfond och de ecklesiastika boställenas skogs- fond. Kyrkofonden fick årliga inkomster genom ersättningar från staten 1910 indragna ti onden m.m., dels räntor, arrendein- komster och inkomst av skogsförsäljningsmedel. Kyrkofonden skulle då svara för utjämningsbidrag till pastorat, prostar och en del andra prästerliga arvoden. 1932 fick fonden ett utökat ansvar för utjämning mellan pastoraten av prästlönekostnaderna och även för kyrkomusikerna. Ansvar för biskoparnas löner tillkom 1936 och vid avveckling av klockarhemmanen 1938 fick fonden överta de största och uppbära deras avkastning. 1941 tillfördes fonden prästerskapets änke- och pupillkassa. är fondens huvudsakliga funktion att svara för skatteutjämning mellan pastoraten och även stiftssamfä lligheterna. Kostnaderna för den rikskyrkliga organisationen och andra gemensamma kostnader såsom kostnader för tjänstepensioner för präster, avlöningsförmåner och tjänstepensioner för biskopar samt sammanträdeskostnader för dom- kapitelsledamöter betalas via kyrkofonden. Det ankommer också på fonden att bekosta arbetsgivaravgifter. Kyrkofonden fick 1983 en särskild styrelse med ordförande, tre leda- möter och tre suppleanter utsedda av regeringen samt tre ledamöter och tre suppleanter valda av kyrkomötet. F onden har ett eget kansli inom ramen för Kammarkollegiets fondbyrå. Kollegiet ansvarar för placeringen av fondens Den kyrkliga egendomens ursprung medel, upprättar dess bokslut och utför olika förvaltningsuppgifter åt fonden. Avkastning som kommer från en kyrkofondsfastighet eller från någon annan biskopsgård än i skall enligt gällande regler tillföras kyrkofonden. Fonden bestod vid re dovisning av bankmedel, olika fordringar på bl.a. egendomsnämnderna för avkastning på förvaltningen av kyrko- fondens fastigheter, av andelar i Kammarkollegiets ränte- och aktie- konsortium, lån för fondens ändamål och av värdet på dess fastighets- tillgångar. Ett nytt system för ekonomisk utjämning av inkomster och kostnader inom via kyrkofonden har införts fr.o.m. med en fyraårig övergångstid. Det nya systemet har skapats bl.a. för att en fortsatt rikstäckande kyrklig verksamhet skall vara möjlig . Systemet består av två olika delar, en generell del som innehåller både en inkomstutjämningsmekanik och en utjämning av kostnader som har strukturella orsaker. Inkomstutjämningsdelen bygger på principen att de pastorat och samfälligheter som har ett sämre inkomst- och kostnadsläge än genomsnittet får bidrag och de med ett gynnsammare läge får betala en avgift. Den individuella delen prövas efter ansökan och gäller strukturbidrag, kyrkobyggnadsbidrag och extra utjämningsbidrag. 3.5Den specialreglerade kyrkliga egendomen, lös egendom, förvaltningsförmögenheten För den specialreglerade lösa egendomen (prästlönefonder, församlings- kyrkas och domkyrkas fastighetsfonder samt kyrkofonden) har en redo- görelse lämnats tidigare. Det finns också annan specialreglerad lös egendom som inte är finans- förmögenhet utan i stället är en del av kyrkans förvaltningsförmögenhet. är då fråga om lös egendom som huvudsakligen genom sitt bruksvärde tjänar kyrkan. Inventarier i församlingskyrkor, domkyrkor och biskopsgårdar är sådan specialreglerad lös egendom som huvudsakligen genom sitt bruksvärde tjänar kyrkan. För inventarier i församlingskyrkor finns förteckningar som församlings- kyrkorna enligt bestämmelser i kulturminneslagen är skyldiga att föra över 50 Den kyrkliga egendomens ursprung kulturhistoriskt värdefulla inventarier. Förteckningarna skall föras lokalt och hållas aktuella. Det finns en exemplifiering av sådana kyrkliga inven- tarier som skall ingå i förteckningarna i 19 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. Däri stadgas att till inventarier som skall förtecknas hör bl.a. äldre skrudar, rökelsekar, kärl, böcker, altartavlor, kors och krusifix, dopfuntar, andra målningar och konstarbeten, avlatsskrin, förvaringskistor, fattigbössor, ljuskronor och ljusstakar, epitafier, vapensköldar, banér, sorgfanor, vapen, rustningar, votivskepp, kyrkklockor, musikinstrument samt vissa äldre gravvårdar. Det finns ingen lagstadgad skyldighet att också förteckna kyrkliga inventarier som inte är kulturhistoriskt värdefulla. I praktiken förtecknas all lös egendom som finns i kyrkorummen. Förteckningarna har olika funktioner att fylla. De utgör ett nödvändigt underlag vid både invente- ringar, redovisningar och revisioner. De kan också ligga till grund för vär- deringar i försäkringssammanhang. Ursprunget för församlingskyrkornas inventarier är blandat. Ursprunget har en liknande historia som kyrkobyggnaderna själva. Inventarierna har genom tiderna blivit skänkta till kyrkorna av enskilda och olika juridiska personer, vidare har de tillförts kyrkorna av kronan och vissa inventarier har inköpts av kyrkorna för församlingsmedel. Beträffande domkyrkornas inventarier och deras ursprung gäller likartade förhållanden som för församlingskyrkornas inventarier. I biskopsgårdarna skulle det, enligt 8 § i Kammarkollegiets upphävda föreskrifter (1989:671) om biskopsgårds förvaltning m.m., föras en särskild förteckning över de möbler och övriga inventarier för representationsändamål som fanns däri. gäller i stället 4 § förordningen (1994:250) om förvaltningen av kyrklig jord m.m. enligt vilken det är egendomsnämnden som skall föra förteckning över de tillgångar som nämnden förvaltar, däribland biskopsgårdar. Biskoparnas tjänstebostäder skall enligt förordning (1989:89) vara för- sedda med möbler, telefon och annan utrustning enligt inventarieförteckning som tidigare fastställdes av Kammarkollegiet men som enligt ändring (1994:1372) fastställs av kyrkofondens styrelse. Inventarierna i biskopsgårdarna är i många fall av brukskaraktär men även av kyrklig karaktär. Den kyrkliga egendomens ursprung ventarieförteckningar kan användas som ledning för hur biskopsgårdarnas inventarier har sett ut fram till den nämnda lagändringen. 3.5.4Penningmedel och övrig lös egendom Det finns också penningmedel och annan lös egendom som skall tjäna kyrkan genom sin avkastning eller sitt bruksvärde. De penningmedel som här är i fråga är medel som kyrkan fått genom olika testamenten och donationer. Det finns också medel som kommit från kollekter och insamlingar för skilda ändamål. Vidare finns det fonderade ersättningar för gravskötselåtaganden; dels sådana och dels åtaganden för ett bestämt antal år. Gravskötselåtaganden förvaltas särskilt. För kollekter och gåvor m.m. finns det särskilda redovisningskonton inom kyrkokommunernas bokföring. Rent redovisningsmässigt särskiljs vanliga gåvor och testamenten från stiftelser och donationsfonder enligt den nya stiftelselagen. Har kyrkan genom testamente eller gåvobrev fått en viss summa pengar att disponera får fånget ses som en gåva . Är det i gåvobrevet eller testamentet däremot särskilt föreskrivet att avkastningen eller räntan av viss egendom skall tillföras kyrkan redovisas det som en stiftelse. Redovisningen görs då enligt den nya stiftelselagens bestämmelser. Om någonting kallas för "fond" är det viktigt att bestämma dess rättsliga natur för att se hur medlen skall redovisas. I Lunds och finns sedan den danska tiden vissa s.k. halländska kyrkohemman och andra kyrkolägenheter. Det sammanlagda antalet av de ifrågavarande hemmanen och andra kyrkolägenheterna antas uppgå t ill ca 300. Många av dem är ofta fastighetsrättsligt obe- stämda och okända till sitt läge. Kyrkans dispositionsrätt till dessa fastigheter är inskränkt. De har upplåtits t ill prästerskapet eller till något bestämt hemman för att brukas och innehas mot vissa avgifter till församlingens kyrka. Avgifterna kan vara olika och de består av dels en engångsavgift, städja, som skall betalas i samband med skifte av åbo på hemmanet, dels en i allmänhet ringa avgift, s.k. landgille, för själva nyttjandet av jorden. Det har länge varit aktuellt att avveckla dessa äldre rättsinstut. I Kammarkollegiets uppdrag ingår också att ge förslag om hur de äldre rättsinstituten skall avvecklas och vilka övergångslösningar som erfordras vid en sådan avveckling. 52 Den kyrkliga egendomens ursprung Kammarkollegiets utredningsuppdrag i denna del redovisas i kapitel 17. Förutom den specialreglerade kyrkliga egendomen finns det andra för- mögenhetstillgångar som på skilda sätt är knutna till den kyrkliga egendomen. Bland dessa förmögenhetstillgångar märks främst den kyrko- kommunala egendomen. Den kyrkokommunala egendomen är egendom som förts till församlingarna sedan dessa blivit självständiga juridiska personer. En särställning bland den kyrkokommunala egendomen har de kyrkor och begravningsplatser som tillkommit på landet och i städerna. För dessa gäller samma specialreglering avseende vården och förvaltningen som för motsvarande egendom som utgör kyrklig jord. Här hänvisar Kammarkollegiet till avsnittet 3.2.1 ovan. Den övriga kyrkokommunala egendomen, den s.k . fria kyrkokommunala egendomen, förvaltas och disponeras enligt vanliga kommunalrättsliga principer. Denna egendom har tillkommit för att tjäna skilda ändamål inom kyrkans fria verksamhet och varken äganderättsligt eller ur andra synpunkter erbjuder egendomen några särskilda problem. I den fria kyrkokommunala egendomen, ingår t.ex. hyresfastigheter, församlingshem, kyrkokommunala kanslibyggnader och tjänstebostäder för andra anställda än präster och biskopar. Utöver annan kyrklig egendom som tidigare redovisats finns också den s.k. stiftelse- och föreningsegendomen.