sou · GLB3108d3 · 1998-01-01 00:00:00 — Klasslärare och speciallärare tillsammans . är speciallärare på Slottsvångsskolan, en låg- och mellanstadieskola i . Hon går in i första klass och introducerar helhetsläsning, en metod där alla barn direkt får uppleva sig som läsare. – Läsning måste vara en succé . Då går det inte att börja med sådant som man vet att inte alla klarar, säger , som också arbetar på Ordverkstaden på . Det är en öppen verksamhet som tar emot föräldrar och barn med läs- och skrivsvårigheter. Först berättar här klassläraren själv om den läsmetod hon och specialläraren . tillsammans utvecklat. Sen följer berättelse. Hon berättar för . Under har jag arbetat med att lära barn att läsa. Jag startade min bana med att lära barnen läsa efter ljudningsmetoden. Man började att grundligt lära in ett antal bokstäver och började sedan att ljuda ihop med två bokstäver och sedan ord med tre. För att få extra lästräning läste man även meningslösa stavelser t.ex. sa, ma, la, ra. Efter att med stor möda ha tagit sig igenom dessa mystiska övningar, frågade man barnen om de hade hört något riktigt ord bland de vi hade hört. Barnens stora förvånande ögon borde ha talat om för mig att metoden inte var särskilt lysande för barn . Jag själv, som inte var , litade i början på att läroboksförfattare givetvis måste ha rätt. Först vågade jag lita till min intuition och hoppa över övningar som kändes alldeles fel. skrev man inte gärna upp ord på tavlan där det förekom bokstäver som man inte gått igenom i klassen. I läseböckerna fanns ofta mycket torftiga texter med många ord som inte alls tillhörde barnens vokabulär, t.ex. os. svängde pendeln och LTG-metoden kom. skulle det vara fullt av bokstäver och ord i klassrummet och man skulle utgå från barnens verklighet och de skulle formulera texter vi skulle läsa. Den här metoden hade mycket gott med sig, som är användbart. Själv tog jag till mig många idéer som tilltalade mig. Jag vågade inte använda metoden i sin helhet, eftersom jag tyckte att det var svårt att ha riktig kontroll över vad varje barn behärskade i läsning och skrivning. började specialläraren på min skola att införa en ny läsmetod, som sedan vidareutvecklats och blivit den metod som vi tillsammans använder, när vi lär barnen läsa . När det gäller den allra första läsinlärningen använder vi inte ljudläsning utan helhetsläsning. Vi sätter fokus på innehållet . Anledningen till att vi inte använder ljudläsning är att alla nybörjare inte är mogna att uppfatta och diskriminera ljuden. Om det i gruppen finns barn med dyslektiska problem är ljudläsning det svåraste man kan utsätta dem för. Från att ha varit glada och positiva till skolstarten och ha sett fram emot att få börja läsa, kan de totalt tappa lusten när de märker att många barn förstår ljudningen och börjar läsa, medan de själva inte kan förstå läsningens idé genom ljudmetoden. säger i sin bok om läsning att barn inte lär sig läsa för att begripa en text. De försöker att begripa en text och lär sig läsa som en konsekvens av detta. har vi upptäckt att metoden gett alla en positiv läsutveckling. De läser med naturlig rytm och intonation, vilket tyder på en god läsförståelse. När barn börjar skolan så är detta att lära sig att läsa något av det allra viktigaste som begreppet skola står för hos nybörjarna. Det gäller för oss lärare att så fort som möjligt få barnen att uppfatta sig själva som läsare. De ska känna sig som medlemmar av läsarnas förening (uttryck). De ska få ett självförtroende när det gäller läsandets konst. Vi börjar med att informera samtliga föräldrar på ett klassmöte om vår läsmetod innan vi sätter igång med läsläxor. Det är jätteviktigt att alla föräldrar får informationen. De som inte kommer på mötet tar vi alltså individuell kontakt med. Vi berättar att vi inte kommer att lära barnen att läsa konventionellt genom att ljuda ihop orden. Den speciella mognad som krävs för att barnen ska förstå ljudningsmetoden infaller vid så olika tidpunkter och det har absolut ingenting med barnens begåvning att göra. Vi berättar att barnen kommer att få superindividualiserade läsläxor. Vi visar våra mål: -få känna att man duger -få bli medlem i de läskunnigas förening -få uppleva läsglädje både hemma och i skolan -slippa jämföras med andra. Vi berättar om vår metod. När barnet kommer hem med sin läsläxa har vi tränat så mycket i skolan att barnet redan kan läxan. -att göra läsläxan till en lugn och trevlig stund -att berömma, att aldrig, aldrig kritisera eller säga du bara gissar, du läser inte riktigt etc. Vi ber föräldrarna att alltid läsa i kontaktboken som följer med läsläxan och uppmuntrar dem att skriva egna frågor och kommentarer. Vi berättar också att vi under svensklektionerna tar upp ljudningen också och att vi tränar och leker med språket på många olika sätt och att allt detta innebär att det som först verkar vara enbart utantilläsning successivt övergår till riktig läsning. läser vi för att få veta vad det står, innehållet är läsningens idé. De oroligaste föräldrar brukar bli lugnade när viförsäkrar att barnen kommer att lära sig att läsa snabbare och ha mycket roligare än de skulle haft med andra metoder som vi prövat. (Det är vår erfarenhet efter att ha arbetat på detta sätt .) Specialläraren och jag (klassläraren) arbetar tillsammans på halvklasstimmarna. Klassläraren ser till att eleverna har uppgifter, som de kan klara av på egen hand. Barnen får lära sig att inte störa den som läser sin läsläxa. Specialläraren och jag går runt till ett barn i taget. För dem som inte alls kan läsa presenterar vi några böcker ur serien Alfabetsböcker. Barnet får välja en som de vill läsa. Läraren visar boken och ser på bilderna tillsammans med eleven. Läraren läser texten och pekar . Det är viktigt att läsa flytande med naturlig intonation. Barnet och läraren läser tillsammans och sedan försöker barnet läsa på egen hand. Vi uppmuntrar mycket. Vi tränar vid ytterligare ett tillfälle någon dag senare innan vi låter barnet ta hem sin läsläxa. Då vet vi att läxan går som en dans därhemma. Redan första gången känner sig barnet som en läsare, vet vad boken handlar om och låter som en läsare. Läraren skriver i kontaktboken och berättar vad vi tränat på och ber föräldrarna skriva och berätta hur det går därhemma med läsläxan. Vi berättar alltid för barnen vad vi skriver i kontaktboken och vi läser också upp vad föräldrarna skriver för kommentarer. Eftersom första sidor är uppbyggda på samma sätt, kan barnen snabbt läsa hälften av nästa bok på egen hand. När vi läst småböckerna fortsätter vi ofta med texterna om i Första läseboken. Om barnen tycker om läseboken kan de fortsätta att läsa i den eller också väljer de ur vår rikhaltiga uppsättning av små skönlitterära barnböcker. Barnen har fullt medbestämnmande om hur mycket de vill ha i läxa och vilka texter de vill läsa. Aldrig, aldrig ska de behöva läsa en text som de upplever som tråkig. Det är ingen svårighet om det i klassen finns läsare. De får förstås börja läsa på den nivå där de befinner sig. Det blir helt naturligt att alla läser i olika böcker och inga böcker blir uppfattade som lågstatusböcker. -Total inblick i läsutvecklingen (lika många nivåer som elever). -Genom kontaktboken kan vi lärare få möjlighet att följa och påverka läsprocessen därhemma. - Föräldrarna blir rejält medansvariga. -Naturlig rytm och intonation med detsamma (inga staccatoläsare). -(För vissa invandrarelever har det visat sig att de lär sig läsa nästan totalt utan brytning). -Bättre läsförståelse än om man fokuserat på ljudläsning från början. -Även de som har stora läs- och skrivproblem får känna att de lyckas och ingen blir läs- och skrivvägrare. Givetvis måste svenskundervisningen innehålla parallellträning med samtal, språklekar, ljudträning, ljudanalys, bokstavsträning, skrivning och individuellt arbete, ordförståelse och högläsning mm. för att den här första sortens läsning, som vi kallar helhetsläsning, ska bli en verklig läsning. Men alltid, alltid är det innehållet som är anledningen till att vi läser. Det är på höstterminen och , . kommer direkt från en rolig studiedag och försöker minnas hur hon brukar jobba som speciallärare. Hon måste ta det från början. När vidareutbildat sig till speciallärare – och ändå inte riktigt visste vad en sådan gör – mötte hon en elev som blev ett vägskäl. Pojken gick i fjärde klass och läraren bad uppgivet ta hand om honom. Han gick inte att ha i klassrummet, han bara sprang omkring. -Det var en alert kille, en uppenbar piggelin, minns . Det gick snart upp för henne att pojken inte kunde läsa och skriva och att det var därför han sprang omkring. visste inte så mycket om läsinlärning men en hel del om barn. Eftersom pojken var intresserad av och kunnig i teknik, sade hon: Vad bra – det kan jag ingenting om – du får hjälpa mig. -Men han trodde mig inte, säger sorgset. Det var bara lögn allt jag sade om att han kunde något. Det han inte kunde – läsa och skriva – var alltför uppenbart. Pojken hade bara gått i skolan, men hade redan en tydlig avvikaridentitet. -Han såg på sig själv som den som inte kan läsa och skriva. Och han hatade dessutom att försöka. tänkte: Det här får inte hända mer. Det måste stå överst på min prioriteringslista. Hon hade redan arbetat som mellanstadielärare. Det var som att komma till dukat bord, säger hon, lågstadieläraren hade på något dunkelt sätt gjort grundjobbet. När barnen kom till mellanstadiet kunde de det som är nödvändigt i skolan – läsa och skriva hjälpligt. Åtminstone de flesta. Att få gå in på lågstadiet som speciallärare blev för som en ny grundutbildning. -Barnen kommer till första klass med enorma förväntningar: Här ska man lära sig läsa. Det är vad alla vuxna runt barnet väntar på också. Klarar barnet inte av det, slår det hårdare än något annat. Kanske börjar undervisningen med enskildheterna, bokstäver och ljud, och orden i läseboken innehåller bara de bokstäver man lärt sig. Men en del av barnen förstår inte kopplingen – vaddå L och O blir LO? Enligt går det oerhört snabbt att slå ut barn – det barnet som känner att det inte klarar vill det snart inte befatta Hon hade bestämt sig: Ingen av de förväntansfulla förstaklassarna ska bli besviken. Ingen får bli utslagen. Det skulle bli hennes uppgift som speciallärare. går in som speciallärare i första klass på Slottsvångsskolan. Hon finns med på det första föräldramötet och förklarar att här är barnen gynnade – alla får specialundervisning. Det är hon som introducerar läsläxan, en lässtund på tu man hand med varje barn. kommer fler barn till skolan med en större språkmedvetenhet än förr, menar hon. Förskolan och sexårsverksamheten arbetar mycket med språklekar, men skillnaderna mellan barnen är stora, det går inte att låta alla arbeta med samma lärobok. har ett litet bibliotek med böcker – från enkla och humoristiska bokstavsböcker till mer avancerade böcker som . Dem tar hon med sig till klassrummet. beskriver en läsestund, en av de första i årskurs ett. Hon sitter med ett barn och erbjuder några böcker. Barnet bläddrar, tittar på bilderna och väljer en bokstavsbok, boken om A. Medinflytandet, – att barnet får välja bok och säga: Den här vill jag läsa – ger en lust och en motivation som ofta utnyttjas dåligt i skolan, tycker . Så här kan samtalet låta: -Den här boken vill jag läsa – fast jag kan ju inte. -Vi kan hjälpas åt. Jag ska berätta vad här står. Det står Här är. Här är ett A, står det. Har du sett något konstigt med de där bokstäverna, de har prickar över sig (vänder på sidan och nästa börjar likadant). Men har du sett, likadana prickar, vad står det tror du? Barnet känner igen och gissar: -Här är ... en apa! Du läste ju alldeles rätt! På det här sättet pratläser sig och barnet igenom den bok som barnet visat intresse för. Barnet vet att denna stund handlar om den allvarliga konsten att läsa – men är det innehållet i berättelsen, den lustfyllda upplevelsen att få höra en historia som står i fokus. Det bästa av allt är att barnet inte hör historien – utan läser den själv. -De hör själva att de läser. De upplever läsandets idé. De väljer en bok om en apa för att se vad som händer med apan. Språket blir nästan med detsamma ett redskap, säger och jämför med den gamla sortens läsundervisning, den där läraren var ensam i klassen och alla arbetade med samma läsebok: -När den traditionella läsläxan går varvet runt kan alla höra att några läser flytande och andra stakar sig. Många vuxna har berättat om den ångest de kände i den situationen. När barnen lär sig helhetsläsning – och känner igen hela ord – låter det likadant ur allas munnar. erfarenhet är att alla också får rätt språkmelodi från början. Ett barn som läser utan att ljuda sig igenom bokstav för bokstav hör lättare vad texten handlar om, kommer ihåg orden och får ett sammanhang. kunde det vara så att någon inte läst en enda bok under hela ettan, eftersom eleven inte knäckt koden. På det sättet och lågstadielärarna på Slottsvångsskolan arbetar har alla barn läst minst ett 30-tal böcker. I skolstarten ger föräldrarna ett uppdrag. När barnen kommer hem med sin första läsläxa – samma bok som och barnet övat på så att barnet redan kan den utantill – måste föräldrarna bli otroligt överraskade och entusiastiska. Det är förbjudet att säga att barnet inte läser på riktigt eller påpeka att det läser fel. kommer barnen glädjestrålande tillbaka till skolan och alla vill läsa. säger att hon är noga med att berätta för föräldrar och barn att detta inte är samma sak som konventionell läsning. -De får reda på från början att vi läser på ett annorlunda sätt – ett sätt som är oerhört viktigt just . En vinst med att läsa på det här sättet är att alla får uppleva sig som läsare – att de hör till läsarnas förening. Varje gång ett barn har visat för att det kunnat sin läsläxa – och barnet kan den garanterat – skriver ett meddelande till föräldrarna i en bok. Hon läser upp för barnet vad hon skrivit: -skriver jag här att läste sin läxa fantastiskt bra . Föräldrarna kan skriva tillbaka till om de vill. Eftersom skriftväxlingen är öppen får barnet en lustfylld inblick i vad skrift är bra för – att bära viktiga meddelanden mellan barnets mest betydelsefulla vuxna –. Parallellt med helhetsläsningen har klassläraren en allsidig träning av bokstäver och ljud. Dessutom får eleverna öva på att skriva . De flesta kan några bokstäver men det är fritt att laborera och blanda bilder och bokstäver. beskriver det som att det råder en intensiv atmosfär iklassrummet av meddelanden och berättelser, bokstäver och ljud. I den atmosfären arbetar barnens hjärnor skarpt med att få det att gå ihop. Hur övergången från helhetsläsning till riktig läsning går till är olika. säger att många elever knäcker läskoden genom att skriva. -De väljer själva den analytiska strategin – lyssna, urskilja vad som ingår, skriva. Det är inte ovanligt att barnen i ett skede skriver utan att kunna läsa vad de skrivit. menar att det förmodligen inte skulle vara så många barn som använde sig av ljudning som huvudsaklig teknik om de inte blev undervisade att göra det. Ljudningstekniken är en viktig hjälpteknik som de måste vara förtrogna med, men den får inte tillåtas spela huvudrollen. Då riskerar man att fastna i denna teknik och kan få mycket svårt att ta sig ur den. Tyvärr ser vi många exempel på det vid våra kontakter på Ordverkstaden. -Några barn har av ljudande, precis när de knäckt koden. När vi sitter och läser tillsammans kan de plötsligt säga: Tyst med dig! – och så läser de själva. Hon betonar att det är en oerhört värdefull sak att sitta enskilt med eleverna. -Jag har fullständig kontroll på vad vartenda barn kan, och kan göra insatser om jag märker att de t.ex. glömt bokstäver som de har arbetat med, säger . Hon uppmanar föräldrarna att lekträna dessa bokstäver hemma. Kanske finns det något i kökslådan eller leksakslådan som börjar på just de bokstäverna. I skolan gäller det att smida medan järnet är varmt och utnyttja alla småstunder till lek med det man vet behöver tränas. Det gäller att ge lagom avvägda utmaningar. Ingen tycker om att någon står på ens ömma tå. Speciallärarens roll, anser hon, är att se vilken strategi varje barn har, var problemen finns och hur man kan komma runt dom. för läsjournal över alla eleverna. I ett koordinatsystem av namn och datum skriver hon in vad barnen har läst, vilka bokstäver de är osäkra på och om det finns luckor i den språkliga medvetenheten. I slutet av ettans hösttermin är det bara några få elever som fortfarande läser bokstavsböckerna De andra har gått vidare till svårare böcker. Det viktiga är att de som ännu inte läser själva ändå har en lustkänsla förknippad med läsandet. Den ska eleverna ha med sig, Det är bra för alla men nödvändigt för dem som växer upp till långsamma läsare och dåliga stavare. -Känslan sitter djupare än alla kunskaper. Har man i grund och botten en känsla av att läsning är något roligt, är det lättare att gripa tag i problemen. För att en del får problem går inte att förneka, menar . Och när de uppstår får man inte säga: det kommer eller det mognar fram. På Ordverkstaden möter barn som har läs- och skrivsvårigheter - och föräldrar som är förbittrade. -Ofta har de själva tagit kontakt med skolan när de upptäckt att barnet haft problem. Många har fått en klapp på axeln och svaret: Det är inget fel på ditt barn, det kommer. Att inte låta eleven vara problemet – men ändå erkänna svårigheter – är en komplicerad men viktig balansakt för skolan, menar . Som speciallärare följer hon de elever som har bekymmer tills de slutar på skolan. På mellanstadiet får eleven regelbundet komma till , som håller reda på hur det går och uppmuntrar till fortsatt läsning. Om har en unik kunskap om barnen hon arbetar med på Slottsvångsskolan, så är de som kommer till Ordverkstaden okända för henne. Då är det nödvändigt att använda olika sorters test för att snabbt få ett grepp om deras problem. -Vi på Ordverkstaden är pedagoger och gör en pedagogisk utredning, säger och markerar att de därmed inte kan ge någon medicinsk diagnos. När någon frågar henne om hon funderar på varför en del får så stora problem med att läsa och skriva, om hon aldrig undrar vad det är för fel, svarar : -Mycket enkelt uttryckt. Jag tänker att det är brott på linjen någonstans. Och det är ju inte så konstigt. Hjärnan är oändligt komplicerad och om det är stopp någonstans hos någon, så får man ta en annan väg i stället. Den analys av ett barns läs- och skrivsvårigheter som pedagogerna på Ordverkstaden gör skickas med eleven till skolan, tillsammans med förslag på vad skolan kan göra. åker de också ut till skolan och pratar med lärare och rektor. Allra bäst är det när lärare och föräldrar kommer tillsammans till ordverkstaden. säger att det numera är ovanligt att skolan förnekar att problemen finns. -Bara det att barnet får en förståelse från lärarna gör stor skillnad i vardagen. Förutom att Ordverkstaden är en öppen verksamhet för barn och föräldrar, arbetar man med att utveckla och sprida kunskap om läs- och skrivsvårigheter. Det är ett arbete, som har till mål att göra verksamheten överflödig. -Än så länge kan vi dock inte se att behovet minskat. Till en viss del kan det kanske förklaras med att det för föräldrar, med svåra minnen från sin egen skoltid, känns lättare att vända sig till ett så neutralt ställe som ett bibliotek än till skolan. -Men det är mycket få som inte vill, säger . . På Storvretskolan i pågår ett dyslexiprojekt i samarbete med . har skolan utarbetat en modell för hur grundskolor tidigt kan hitta barn med dyslexi och förbättra deras skolgång. Här berättar först , som är initiativtagare till projektet , för . när utbildningsledare på där det går elever i åldrarna . har skolan satsat på att fånga upp barn med dyslexi och ge dem all den hjälp projektet förfogar över. Det betyder medicinsk expertis från , insatser från specialpedagoger och tekniska läs- och skrivhjälpmedel. Till ögonläkare, logopeder, psykologer och barnhabiliteringsläkare remitteras människor med läs- och skrivsvårigheter. - På ömse håll hade vi samma erfarenheter. På skolan klarade vi inte av den medicinska biten. Och sjukhuset hade ingen möjlighet att komma in i skolan med sina förslag till åtgärdsprogram. Eleven hamnade i gråzonen, berättar . Han ville göra en modell för hur skolan - med hjälp av både medicinsk och pedagogisk kunskap – kan hitta barn med tendenser till läs- och skrivsvårigheter och hur man sedan kan jobba vidare med dem. Den modellen tycker att Storvretskolan har funnit nu – det är bara för andra skolor att ta efter. är en invandrartät förort söder om . Av de 900 eleverna på Storvretskolan kommer från familjer med invandrarbakgrund, ungefär lika delar första och andra generationens svenskar. Turkiska och syrianska är de vanligaste språken i dessa hem. I Storvreten i södra bor många unga familjer, arbetslösheten är hög och medelinkomsten låg. Men de språksvårigheter många elever har, och de sociala problem en del elever bär med sig till skolan, ligger Intresset är fokuserat på de av eleverna som man ger diagnosen dyslexi. Att urskilja dyslektikerna i den största invandrargruppen, alltså syrier och turkar, har dock visat sig svårt. - Där har vi stött på sten, säger . Så här berättar om hur man jobbar på Storvretskolan: -I årskurs ett har vi en genomgång av alla elever med enkla pedagogiska test. De kan visa vilka barn som har extra svårt med att läsa och skriva. har inga problem alls. -När vi ger de återstående nya test, visar det sig att tre fjärdedelar av dem har vissa svårigheter. Det kan till exempel vara språksvårigheter på grund av invandrarbakgrund eller en sen språkutveckling. Deras problem är av rent pedagogisk art som vi menar att speciallärare och klasslärare kan bearbeta. Så de får sin hjälp. -Den lilla gruppen som blir kvar är alltså av samtliga i årskursen. Den siffran stämmer bra med hur många dyslektiker man brukar säga finns i övriga samhället. -Där kommer logopeden in med sina speciella test. Hon kan bedöma om det behövs hjälp från den medicinska sidan. Sen görs ett åtgärdsprogram som följer barnet vidare. Kring det arbetar speciallärare och lärare tillsammans. Lärarna på Storvretskolan har gått kurser och fått lära sig mer om läs- och skrivsvårigheter. I finns ett politiskt beslut på att alla lärare ska ha fått någon form av utbildning om dyslexi . På skolan kom man tidigt underfund med att åtgärdsprogrammet kräver en speciell lässtudio. Där ska finnas datorer och andra hjälpmedel samt en speciallärare som både kan hjälpa eleverna och handleda lärarna. kom man fram till att det vore bra med en specialpedagog och logoped i en och samma person – en funktion som redan finns på skolor i och som där kallas lexolog. Lexologen ska göra den första grundliga sonderingen och få fram eleverna med de gravaste svårigheterna. Åtgärdsprogrammet är ofta utformat så att eleven går ifrån undervisningen korta stunder. Bäst resultat i utvärderingen fick ett program där eleven gick till lässtudion under en månad. - Det allra första vi måste lyckas med är att skapa självförtroende hos eleven, innan vi ger oss på de pedagogiska och tekniska åtgärderna. Där håller vi också på att arbeta fram modeller, säger . När eleven lämnar skolan ska det följa med ett papper om elevens utbildningshistoria och rekommenderad fortsatt undervisning. Den definition som tagit fram, förklarar dyslexi som ett biologiskt orsakat tillstånd som ger sig till känna i första hand som svårigheter med att lära sig stava, läsa och skriva. Det är inte samma sak som läs- och skrivsvårigheter, men visar sig som en speciell typ av läs – och skrivsvårigheter. Orsaken är en medfödd, ofta ärftlig funktionsstörning i hjärnan. (UR RESONERAR NI KRING RISKEN ATT STIGMATISERA ELEVER ATT PEKA UT DEM SOM HAR SPECIELLA SKADOR -Vi ser inga problem där, eftersom vi menar att det här arbetssättet är naturligt för den nya skolan. istort sett att försvinna och sedan kommer varje elev att ha sitt individuella studieprogram.