sou · GLB384d4 · 1998-01-01 00:00:00 — Kriterium 1 handlar om gränser för utsläpp (och uttag) av metaller med flera ämnen från jordskorpan. Villkoret innebär att man i ett hållbart samhälle måste hålla sig inom ramen för de långsamma geologiska kretsloppen av metaller och mineraler. En anledning till detta är att förhindra alltför höga halter i naturen av dessa ämnen. En annan anledning är att en användning inom ramen för kriteriet även ger möjlighte till en rättvis fördelning av resurserna i tiden mellan kommande generationer d.v.s. punkt 5 ovan. Utgångspunkten är att ämnen som människan tar fram ur jordskorpan inte får öka till sådana koncentrationer i naturen att man överskrider vad naturen tål. 228 Hållbar utveckling och kemikalier ett sådant villkor är att vi inte på förhand kan avgöra t.ex. vilka förhöjda halter av många ämnen tillsammans som naturen långsiktigt tål eller inte tål. En möjlighet är att i stället kräva att koncentrationerna i naturen inte får bli väsentligt högre än de naturliga. En sådan ansats kan vara användbar men men har också begränsningar. Det är i många fall svårt att för olika miljöer och organismer få fram uppgifter om vilka koncentrationer av t.ex. olika metaller som är faktiska och vilka som skulle vara naturlig bakgrund. Ett annat sätt är att jämföra samhällets utsläpp med den naturliga tillförseln genom vittring etc. och endast tillåter så stora metallutsläpp att summan av människans utsläpp och den naturliga tillförseln genom vittring etc. inte blir väsent- ligt större än ämnets fastläggning i jordskorpan. Om man med fastläggning i jordskorpan avser pågående sedimentationsprocesser som ett steg i det geologiska kretsloppet så finns det en komplikation även med detta. Förhöjda koncentrationer i naturen kan ge kraftigare sedimentation eller kraftigare nedbrytning så att det uppstår en ny jämvikt med en högre koncentrationsnivåer av ämnet i biosfären. En sådan situation kan vara långsiktigt ohållbar trots att koncentrationen inte ökar och trots att fastlägg- ningen till jordskorpan är av samma storleksordning som summan av människans utsläpp och den naturliga tillför- seln. Som kriterium har därför föreslagits att samhällets utsläpp tillsammans med den naturliga vittringen inte är väsentligt större än den långsiktiga geologiska omsättningen av ämnet i fråga. Den långsiktiga geologiska omsättningen orsakas av det geologiska kretsloppet som omfattar vittring, transport från land till hav, sedimentation till havsbotten, fastläggning i jordskorpan och bergsveckning. Motiveringen till ett sådant kriterium är bland annat att de levande organismerna under utvecklingen anpassat sig just till den nivå koncentrationer som den långsiktiga geologiska omsättningen förorsakar. Utöver detta kriterium så är även ständigt ökande eller konstaterat väsentligt förhöjda koncentrationer i naturen Hållbar utveckling och kemikalier 229 viktiga indikationer på att man riskerar att överskrida vad naturen tål. Gränser för utsläpp av organiska ämnen Kommentarer till k riterium 2 Kriterium 2 utgår från att användningen av organiska ämnen som framställs av samhället inte skall ge upphov till högre koncentrationerna i naturen (ekosfären) än vad naturen tål. Eftersom det även i detta fall är svårt att förutsäga vad naturen tål och eftersom strategin bör vara förebyggande så är ansatsen i stället att användningen av dessa ämnen inte skall ge upphov till att koncentrationerna i naturen av biotillgängliga organiska ämnen är väsentligt högre än den naturliga bakgrundshalten. Man bör observera att detta villkor också gäller nedbrytningsprodukter som är biotillgängliga organiska ämnen. Med biotillgängliga ämnen menas i detta sammanhang ämnen med molekyler under en viss storlek (molekylvikt ca 1000) som kan tränga in i organismer och deras celler och som därigenom ha en toxisk effekt. Även ämnen med så stora molekyler att de inte direkt kan påverka levande celler kan ha skadliga effekter i naturen t.ex. genom att frigöra tungmetaller från sediment eller genom direkt fysisk påverkan. Det innebär att även icke biotillgängliga organiska ämnen som tillförs naturen i större mängder än de försvinner på grund av nedbrytning eller geologisk fastläggning kan medföra problem på lång sikt. Inom ramen för kriterium 2 finns ett antal specialfall som kan kräva särskilda strategier. Ett sådant fall är s.k. natur- främmande organiska ämnen d.v.s. ämnen som inte före- kommer naturligt. Den naturliga bakgrundshalter av sådana ämnen är noll. Kriteriet innebär därför att naturfrämmande organiska ämnen som princip inte skall finnas i miljön eller i organismerna om de eller deras nedbrytningsprodukter kan ha en skadlig effekt. 230 Hållbar utveckling och kemikalier Detta är möjligt bara om ämnena är så lättnedbrytbara eller kortlivade att de inte kommer ut i naturen, om de används i ett säkert slutet system, vilket är svårt att åstad- komma, eller om de inte används alls. Ett organiskt ämnes nedbrytbarhet eller stabilitet är en mycket viktig egenskap när det gäller de utbredda och långsiktiga miljöproblemen. Utsläpp av stabila eller svårned- brytbara ämnen kan få stor geografisk spridning och ge långsiktigt förhöjda halter i miljön. Om ett stabilt ämne dessutom har en förmåga att bioack- umuleras så förstärks ämnets möjligheter att orsaka skada genom att det kan ackumuleras i organismerna. När det gäller långlivade och bioackumulerbara organis- ka ämnen är det särskilt viktigt med en förebyggande strategi som bland annat grundar sig på följande förhållan- den. a)Diffus spridning av giftiga metaller och långlivade organiska ämnen sker vid tillverkning, användning och kvittblivning av varor. Många av dessa ämnen byggs in i varor vilket innebär att de kommer att spridas globalt och . b)Bioackumulerande ämnen ansamlas i särskilda miljöer, iorganismer och organ. c)Komplexa system och orsakssamband samt de sam- verkande effekterna av många ämnen tillsammans be- gränsar möjligheterna att förutsäga långsiktig påverkan. Det är därför svårt att veta vad naturen tål. d)Försiktighetsprincipen d.v.s. att förebyggande åtgärder skall vidtas för att undvika att skada uppkommer. En lämplig skyddsåtgärd, som är befogad vid en viss nivå av och bioacumulationsförmåga hos organiska ämnen är att inte använda dem alls. Det förekommer ansatser till kriterier som säger att samhällets utsläpp av organiska fastläggs i jordskorpan. Problemet med en sådan ansats är jämvikter mellan tillförsel och nedbrytning med väsentligt förhöjda halter i miljön kan förekomma. Hållbar utveckling och kemikalier 231 Man bör observera att det finns risker även med ämnen som är lättnedbrytbara. En omfattande användning kan ge tillräckligt förhöjda jämviktshalter i naturen och i organis- merna inklusive människan även om nedbrytningen är snabb. Det kan innebära en omfattande och långvarig exponering av människor och delar av miljön även om ämnet är lättnedbrytbara. Storleken av användning och möjligheterna till exponering är viktiga delar faktorer. För organiska ämnen som inte är svårnedbrytbara bör man ta fram strategier som innebär att man efter vidtagna försiktighetsmått inte innebär några utsläpp alls eller endast utsläpp som ger en begränsad lokal spridning ned kon- centrationer som kan accepteras för ämnet i fråga. Kriterierna är värderingar och vetenskap De kriterier som framförts i detta avsnitt utgår från Brundt- landrapportens syn på hållbar utveckling. Denna inbegriper, som tidigare nämnts, dels hänsyn till de biologiska förut- sättningarna för liv och dels en politisk vision om utveck- ling och rättvis fördelning av jordens resurser. Naturvetenskapen kan tala om, i bästa fall, vilka konse- kvenser ett viss ingrepp i naturen medför, vad som blir konsekvenserna av en viss miljöstrategi eller vad som krävs för att vi skall kunna uppnå en mer hållbar situation. Den kan visa på risker och tänkbara konsekvenser. Men frågor som vilken nivå av hälsa vi skall eftersträva, vilken naturu- tarmning som oacceptabel, vilka risker som kan godtas och hur resurser skall utnyttjas och fördelas i rum och tid är värderingar och därför frågor för ställningstaganden bland annat på politisk nivå. Miljömål utgörs således liksom kriterierna i detta avsnitt av politiska värderingar och ställningstaganden mot bakgrund av naturvetenskapliga fakta och teorier. 232 Hållbar utveckling och kemikalier 8.3Hållbar utveckling och metaller Vad innebär hållbar användning av metaller? Ett kriterium för hållbar utveckling enligt punkt 1 ovan är att samhällets uttag och användning av en metall från jordskorpan inte ska medföra att summan av de antropoge- na utsläppen och den naturliga vittringen är väsentligt större än den långsiktiga geologiska omsättningen av metallen i fråga. Det är då naturligt att man vill göra en uppskattning av hur stora mängder metaller och andra mineraler som kan hanteras hållbart inom ramen för ett sådant villkor. Det finns ett antal förhållanden som för- svårar sådana uppskattningar: *Människans uttag av rika fyndigheten från jordskorpan kan i sig påverka storleken av den naturliga tillförseln genom vittring. Detta gör det svårare att uppskatta summan av människans utsläpp och den aktuella naturliga tillförseln. *Den geologiska transporten utgörs till stor del av icke kemiskt söndervittrade mineralpartiklar med ett metallinne- håll. Denna del av de transporterade metallmängderna kommer att fastläggas i havsbotten utan att ha varit biolo- giskt aktiv. *Metallerna kan även vara bundna på annat sätt t.ex. till lerpartiklar eller huvudämnen som minskar den biologiska tillgängligheten. *Människans metallutsläpp sker till stor del till luften medan den naturliga metalltillförseln till luft är mycket liten. Människans metallanvändning ger därför växtlighet och mark en kraftigt ökad exponering av metaller på ett sätt som inte kan ske genom de geologiska vittringsprocesserna. Att analysera och beräkna naturlig tillförsel och fastläggning av metaller och , samt deras biotillgänglighet i naturen jämfört med de ämnen som människan sprider är en viktig uppgift för framtida forskning. Trots dessa svårigheter är det av intresse att försöka, i en förenklad studie, grovt uppskatta vad ett hållbart uttag/uts- läpp av metaller skulle kunna innebära. Hållbar utveckling och kemikalier 233 Ett ämnes omsättning i det naturliga geologiska kretsloppet motsvarar inte den mängd av ämnet som kan användas hållbart. En jämförelse mellan samhällets uttag av ett ämne och den naturliga omsättningen kan ändå ge en viss uppfattning om samhällets nivå av hållbarhet enligt kriteri- um 1. Beräknad geologisk omsättning, världsproduktion mm . 1 Källa: Ref. 7. Beräknad medelhalt i jordskorpan. Beräknad med utgångspunkt att geologisk transport land till hav är 18 - /år (ref. 6) 3 Källa: Ref. 5. Ecological Economics 18 (1996), p. Vittringen är beräknad med utgångspunkt från koncentration i jord. Kommentarer till tabell 1 Kolumnerna B och C redovisar två olika uppskattningar av den naturliga geologiska omsättningen. Det kan vara intressant att jämföra människans nuvarande uttag av metallerna med dessa värden. 234 Hållbar utveckling och kemikalier duktionen i kolumn D. Kolumn A finns endast med som underlag till de uppskattade värdena i B. Gränser för hållbart utsläpp av metaller Om människans utsläpp av en metall är lika stort som den naturliga omsättningen, så innebär det rimligen att halterna i naturen ökar eller är väsentligt förhöjda. Eftersom ut- släppet från samhället läggs till bidraget från den naturliga vittringen bör summan av det antropogena utsläppet och den naturliga vittringen bli väsentligt större än den lång- siktiga geologiska omsättningen. För att kriterium 1 skall kunna vara uppfyllt bör därför uttaget vara betydligt mindre än den naturliga geologiska omsättningen. Som en ansats i den följande studien av ett antal metaller är utgångspunkten därför att det hållbara samhällets uttag av metaller måste vara mindre , och sannolikt betydligt mindre , den naturliga geologiska omsättningen. Som en uppskattning av den geologisk omsättning används värdena i kolumn C i tabell 1. Vilka blir då gränserna för uttag om kriterium 1 (inte väsentligt förhöjda halter) och kriterium 5 (rättvis fördelning globalt) ska uppfyllas? Utgångspunkten är en världsbefolkning på 6 miljarder invånare. Observera att kriterium 5 (rättvis fördelning mellan generationerna) kan tillgodoses genom kriterium 1. Hållbar utveckling och kemikalier 235 "Hållbart uttag" per värld sinvånare och år är min- Nuvarande produktion gram/person2 och år 1Källa: Ref. 5. . et al. Ecological Economics 18 (1996), p. 3sannolikt betydligt mindre än Kommentarer till tabell 2 I tabell 2 redovisas en uppskattning av den naturliga geologiska omsättningen av metallerna (kolumn 1). Denna omsättning redovisas i kolumn 2 per världsinvånare vilket ger en övre gräns för vad som skulle kunna vara ett hållbart uttag per världsinvånare. Det hållbara uttaget är sannolikt betydligt mindre än denna gräns. Hur mycket mindre är en fråga för framtida forskning och politiska ställningstagan- den. Observera att värdena i kolumn 3, tabell 2, är nuvarande uttag per världsinvånare. Industriländerna förbrukar ca 5 gånger mer än så medan utvecklingsländerna använder förhållandevis lite. Det betyder att industriländerna måste minska sin förbrukning av t.ex. koppar med mer än en faktor 100, kanske till och med betydligt mer. Det betyder inte att användningen av koppar måste minska lika mycket. En effektiv återanvändning innebär att 236 Hållbar utveckling och kemikalier användningen, åtminstone för vissa ändamål kan ha en rimlig storlek även i det hållbara samhället. Det är alltså först när ett ämne kommer ut i ekosystemet, som det utgör ett hot mot den hållbara utveckling som skisserats här, vilket kan förtjäna att understrykas. Det är ju tänkbart med en framtida utveckling där i vissa fall teknosfären och ekosfären hålls betydligt bättre åtskilda än vad som sker . Detta skulle kunna göra det möjligt att använda även vissa miljöskadliga ämnen i större omfattning, men på ett sätt som recirkulerar dem i ett eget system där kontakten med naturen minimerats. För metallerna kvicksilver och kadmium är det inte självklart i vår nuvarande situation att det finns någon mängd som kan användas hållbart. Det beror dels på att man måste väga in det förhållande som nämnts tidigare, att en förhållandevis stor del av människans metallutsläpp sker till luften medan den naturliga metalltillförseln till luft är mycket liten. En annan viktig faktor är de utsläpp av dessa metaller som sker i andra sammanhang t.ex. från de mängder som redan finns upplagrade genom nedfall i mark, på tippar och i samhället som helhet. 8.4 Tillämpning av kriterier för hållbar utveckling på några ämnen I det följande redovisas en bedömning av vissa utvalda ämnen/ämnesgrupper med utgångspunkt från kriterierna. De är kadmium, koppar, PCB och bromerade flamskydds- medel. Det är ämnen som är relativt väl utredda och som har egenskaper som gör det lätt att genomföra bedöm- ningen. För metaller som är grundämnen och därför helt stabila är det i första hand kriterium 1 som begränsar uttag och användning. Grundkravet är att koncentrationerna i naturen Hållbar utveckling och kemikalier 237 eller någon för livet viktig del av naturen inte får bli väsentligt högre än de naturliga. Ökande eller väsentligt förhöjda koncentrationer är viktiga indikationer på att man riskerar att överskrida vad naturen tål. En annan indikation är hur stora uttaget och utsläppen av kadmium är i för- hållande till den långsiktiga geologiska omsättningen. Eftersom kadmium lagras i levande organismer kan kadmiumutsläpp lättare ge upphov till skadliga nivåer. Vi har också kunnat konstatera förhöjda och ökande halter i naturen. Några exempel är: *Koncentrationen kadmium i lever hos sill från har fördubblats på tre av fyra undersökningsplatser . Koncentrationerna har ökat med 90-150 %(ref. 9 och ref. 11). En undersökningsplats i bottenviken visade ingen klart ökande tendens. En undersökningsplats i visade låg och koncentration. Det senaste är förväntat eftersom kadmium vid högre salthalt bildar icke biotillgängliga kloridkomplex. *Kadmiumhalterna i svensk ökar med i storleksordningen en halv procent (ref. 15). Likaså har kadmiumhalterna i svenskt vete ökat . *Människan får i sig kadmium främst genom maten och genom rökning. Hos människan och andra däggdjur är njuren det organ som skadas först när tillförseln av kad- mium blir för stor. har kadmiumhalterna i människornas njurar i ökat så att de är högre än vid seklets början (ref. 14). Nya vetenskapliga undersökningar visar att effekter på njurarna uppkommer vid lägre exponering än vad man trott. En betydande del av befolkningen uppvisar tidiga tecken på giftverkan på njurarna. Det kan vara frågan om av den vuxna befolkningen i menar vissa forskare (ref. 14). Koncentrationerna av kadmium har konstaterats vara ökande och i vissa fall kraftigt förhöjda i flera väsentliga 238 Hållbar utveckling och kemikalier delar av naturen. Det gäller t.ex. sediment, , sädeskorn, lever hos sill från samt halter i njurar hos människor och andra däggdjur. Kadmium klarar därför inte kriterium 1 som kräver att ämnet inte får öka så att koncentrationerna i naturen eller någon för livet viktig del av naturen blir väsentligt högre än de naturliga. Kadmium är vidare ett exempel på en metall där varje ökning från den naturliga bakgrundsnivån i princip kan medföra skador. Ämnet har ingen känd positiv biologisk funktion för något levande (ref. 15). Nuvarande uttag av kadmium är fler gånger större än den naturliga geologiska omsättningen. Med utgångspunkt från en "ren" värld skulle man kunna tänka sig en att en mycket liten användning av en metall som kadmium skulle vara godtagbar, om utsläpp från denna användning till- sammans med den naturliga tillförseln genom vittring etc. i princip inte var större än ämnets fastläggning i jord- skorpan. När det gäller kadmium finns det mot bakgrund av vår nuvarande situation inte någon sådan mängd som kan användas hållbart. kommer läckage av kadmium från de mängder som finns upplagrade (genom nedfall i mark, på tippar och i samhället som helhet) att i sig krafigt överskrida den tillförsel som kunde varit acceptabel. Till detta kommer de utsläpp som sker vid uttag och användning av andra metaller och . För koppar är det i första hand kriterierna 1 och 4 som begränsar uttag och användning. Grundkravet i kriterium 1 är att koncentrationerna i naturen eller någon för livet viktig del av naturen inte får bli väsentligt högre än de naturliga. Ökande eller väsentligt förhöjda koncentrationer är viktiga indikationer på att man riskerar att överskrida vad naturen tål. En annan indikation är hur stora uttaget Hållbar utveckling och kemikalier 239 och utsläppen av koppar är i förhållande till den långsiktiga geologiska omsättningen. Koppar är ett exempel på en från användningssynpunkt viktig metall där giftigheten och konsekvenserna i miljön sannolikt underskattas. Koppar är visserligen en metall som organismer behöver för kunna leva. Men skillnaden är liten mellan den koncentration som organismen behöver och den som är giftig, särskilt i akvatiska system (ref. 12). Koppar är troligen en av de potentiellt giftigaste metaller- na i vattenmiljö, jämförbar med metaller som kadmium och organiskt kvicksilver. Störningar i sötvattenmiljö kan förväntas börja uppträda vid kopparhalter som är endast 2-3 gånger högre än den naturliga bakgrunden (ref. 16). Bak- grundshalt är emellertid svår att ange eftersom det naturligt förekommer skiftande värden. Koncentrationen koppar i lever hos sill från har ökat märkbart på tre av fyra undersökningsplatser (ref. 9). Situationen när det gäller koppar är inte så allvarlig som för kadmium. Det finns undersökningar som tyder på förhöjda och ökande koncentrationerna av koppar i naturen. Koppar klarar därför inte kriterium 1. Det är framförallt vatten- miljöerna som måste skyddas mot kopparutsläpp. Enligt tabell 2 i avsnitt 3 är det hållbara uttaget av koppar mindre än /person och år (kolumn 2), och kanske betydligt mindre, medan den nuvarande använd- ningen är /person och år (kolumn 3). Den framtida användningen av koppar måste inte nödvändigtvis minska lika mycket som uttaget. En effektiv återanvändning innebär att användningen, åtminstone för vissa ändamål, även i det hållbara samhället kan ha en rimlig storlek. En trolig utveckling är mot användning inom områden där effektiv återanvändning är möjlig och där utsläpp till vattenmiljön är minimala. 240 Hållbar utveckling och kemikalier PCB (polyklorerade bifenyler) För stabila organiska miljögifter som PCB ska man tillämpa kriterium 2. Det innebär att en användning av PCB inte skulle få medföra att koncentrationerna i naturen (ekosfären) eller någon för livet viktig del av naturen blir väsentligt högre än de naturliga. PCB är (minst sagt) ett biotillgängligt organiskt ämnen. I avsnitt 2.3 beskrivs specialfall under kriterium 2. Ett sådant specialfall är långlivade och bioackumulerbara organiska ämnen. Förmåga att bioackumuleras ger en större exponering för giftverkan av sådana ämnen. Särskilt allvarligt är det om ämnet dessutom biomagninfieras, d.v.s. lagras upp i ökade koncentrationer för varje nivå i närings- kedjan. PCB är persistent, bioackumulerbart och biomagnifieras i luftandande djur. Det är toxiskt mot vattenlevande organismer och ger reproduktionsstörningar hos fisk och däggdjur. Koncentrationen PCB i svensk fisk (strömming och torsk) har minskat kraftigt men är fort- farande mycket hög framför allt i djur som livnär sig på fisk t.ex. sillgrissla. PCB-halten i sillgrissleägg var 1995 ca. högre än i t.ex. strömmingslever (ref. 9). Det tyder på att topprovdjur (organismer högst upp i en näringskedja) som t.ex. sillgrissla får i sig högre PCB-halter än organismer längre ned i näringskedjan t.ex. plankton och strömming. Människan är i regel också ett topprovdjur. Kriterium 2 innebär att organiska ämnen som framställs av samhället inte ska medföra att koncentrationerna av biotill- gängliga organiska ämnen i naturen (ekosfären) eller någon för livet viktig del av naturen blir väsentligt högre än de naturliga. När det gäller långlivade och bioackumulerbara organis- ka ämnen är det särskilt viktigt med en förebyggande Hållbar utveckling och kemikalier 241 strategi (se avsnitt 2.3). En lämplig skyddåtgärd vid en viss nivå av svårnedbrytbarhet och bioacumulationsförmåga hos organiska ämnen är att inte använda dem alls. När det gäller s.k. "naturfrämmande" svårnedbrytbara ämnen som inte förekommer naturligt och som misstänks ha eller som man vet har skadliga effekter så kan i princip ingen förekomst godtas. Eftersom PCB sannolikt inte bildas naturligt ska bakgrundshalten vara noll. Med bakgrundshalt menas den halt man skulle ha funnit av ett ämne om människan inte hade påverkat naturen. För PCB är därför varje förekomst i naturen i princip oacceptabel. PCB förekommer fortfarande i mycket höga halter i vissa organismer. Användning av PCB är kan därför inte accepteras och upplagrade mängder i samhället och naturen bör omhändertas och förstöras. Även för bromerade flamskyddsmedel t.ex. polybromerade difenyletrar, PBDE, är det kriterium 2 som i första hand kan begränsa användningen, d.v.s. användning av bromerade flamskyddsmedel får inte medföra att koncentrationerna i naturen (ekosfären) eller någon för livet viktig del av naturen blir väsentligt högre än de naturliga. Koncentrationen av polybromerade difenyletrar i sill- grissleägg är fortfarande hög trots att den minskat (ref. 10). Liksom PCB lagras polybromera- de difenyletrar i levande organismer och halterna är därför höga i t.ex. sillgrissla men lägre i t.ex. strömming. Kriterium 2 innebär att organiska ämnen som framställs av samhället ska inte medföra att koncentrationerna av biotill- gängliga organiska ämnen i naturen (ekosfären) eller någon för livet viktig del av naturen blir väsentligt högre än de naturliga.