sou · GLB322d2 · 1998-01-01 00:00:00 — Det skall då ske med tillämpning av bestämmelserna om nyemission, vilket bl.a. innebär att aktieägarna vid kontantemission har företrädesrätt att förvärva aktierna i fråga. Skulle bolaget vilja sälja aktierna på annat sätt än genom ett erbjudande till samtliga ägare, t.ex. direkt på aktiemarknaden, kan det beslutas med samma majoritet som vid emission med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt, dvs. två tredjedelar av de avgivna rösterna och två tredjedelar av de på stämman företrädda aktierna. Lån till förvärv av aktier i bolaget Paragrafen motsvarar 12 kap. 7 § tredje och sjätte stycket ABL. Den utgör en del av de bestämmelser i 12 kap. 7 § som sammantagna brukar benämnas låneförbudet. Kommittén föreslår att de delar av dessa bestämmelser som avser lån för förvärv av egna aktier överförs till förevarande kapitel. Därmed uppnås en systematisk överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i andra bolagsdirektiv. Med hänsyn till direktivets artikel 23.1 föreslås vidare i första stycket första meningen att det i gällande rätt använda uttrycket lämna penninglån ersätts av uttrycken ge förskott och lämna lån, som är de uttryck som används i den officiella svenska versionen av direktivet. I praktiken blir bestämmelsen därigenom att förstå på det sättet att bolaget inte på något sätt får ställa medel till förfogande för de åsyftade förvärven. I första meningen har också införts ordet överordnat för att mar- kera att bestämmelsen inte hindrar att en avyttring av aktier i ett dotterbolag förenas med kredit på försäljningsbeloppet. Bestämmelsen motsvarar närmast 12 kap. 7 § fjärde och femte stycket ABL. De ändringar som föreslås är redaktionella. Bestämmelsen motsvarar närmast 12 kap. 7 § åttonde stycket ABL. Den gjorda ändringen föranleds av att lagbestämmelserna om aktie- sparfond och kapitalsparfond upphört att gälla. Bestämmelsen motsvarar 12 kap. 8 § första och tredje stycket ABL. Bestämmelsen motsvarar 12 kap. 8 § fjärde stycket ABL. Bestämmelsen motsvarar 12 kap. 9 § ABL. Förvärv och överlåtelse av egna konvertibler och teckningsoptioner I paragrafen har upptagits en motsvarighet till 5 § första stycket. Bestämmelsen tar sikte på ersättningen för själva konverterings- eller optionsrätten, inte fordringsbeloppet. Beräkningen av konverterings- eller optionsrättens värde sker lämpligen med tillämpning av punkterna 28 och 29 i rekommendation RR 3 Redovisningar av fordringar och skulder med hänsyn till räntevillkor och dold ränte- kompensation. Paragrafen utgår från att när en konvertibel kommit i gäldenärens hand, skuldförbindelsen upphör att gälla. Skulden kan då inte längre konverteras till aktiekapital och konverteringsrätten får anses vara utsläckt. Vad gäller en teckningsoption som kommit i det utställande bolagets hand inträder visserligen konfusion i den mån tecknings- optionen är kopplad till en skuldförbindelse. Aktier som tecknas med utnyttjande av optionsrätten skall emellertid betalas särskilt och från den synpunkten skulle hinder inte möta att bolaget överlåter options- rätten särskilt, om emissionsvillkoren tillåter en sådan frikoppling från skuldförbindelsen eller om det är fråga om en teckningsoption som emitterats fristående. Kommittén har emellertid ansett det vara enklast att låta konvertibler och teckningsoptioner följa samma regler, se avsnitt 4.9.2. I paragrafen föreskrivs i enlighet härmed ett förbud för bolaget att överlåta konvertibler och teckningsoptioner som kommit i bolagets hand. När en emission av konvertibler eller teckningsoptioner registreras antecknas det belopp eller högsta belopp, varmed aktiekapitalet kan ökas på grund av emissionen. Uppgiften om beloppet används sedan av PRV vid prövning av senare emissioner. En senare emission får inte registreras om den innebär att maximikapitalet enligt bolagsordningen överskrids eller kan komma att överskridas genom konvertering eller utnyttjande av optionsrätt. När bolaget förvärvar egna konvertibler eller teckningsoptioner upphör konverterings- eller optionsrätterna eftersom bolaget enligt 28 § inte får överlåta de förvärvade konvertiblerna eller teckningsoptionerna och inte heller självt får påkalla konvertering eller utnyttja options- rätten för att teckna egna aktier. När konvertiblerna eller tecknings- optionerna på detta sätt blir ogiltiga, ökar utrymmet för nya emissioner. För att dessa skall kunna registreras kan fordras att det tidigare registrerade emissionsbeloppet sätts ned med ett belopp som motsvarar det sammanlagda nominella beloppet av de aktier som hade kunnat erhållas i utbyte mot de ogiltiga konvertiblerna eller som hade kunnat tecknas på grund av de ogiltiga teckningsoptionerna. Det är dessutom viktigt att aktiebolagsregistret alltid innehåller korrekta uppgifter om det utrymme som finns för nya emissioner. På grund av det anförda har efter mönster av föreslagna 8 kap. 37 § i förevarande paragraf föreskrivits en skyldighet att till aktiebolags- registret anmäla när konvertibler och teckningsoptioner blivit ogiltiga på grund av att de kommit i bolagets hand. Ändringen innebär att styrelseledamöter i publika aktiebolag även i utomobligatoriska förhållanden blir skyldiga att ersätta ren förmögen- hetsskada som de vållar genom att överträda de för publika aktiebolag gällande prospektreglerna i LHF och LBC. På grund av hänvisningen till denna paragraf i 15 kap. 2 § ABL kommer skadeståndsansvaret att gälla också för bolagets revisorer. På de skäl som anförts i kommitténs allmänna överväganden före- slår kommittén att aktiebolagslagens regler om emissionsprospekt upphävs. 17 Kap. Inlösen av minoritetsaktier I paragrafen anges förutsättningarna för att rätt eller plikt till inlösen skall föreligga. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kom- mitténs allmänna överväganden. I första stycket föreskrivs, att en majoritetsaktieägare som har rätt att tvångsinlösa återstående aktier i bolaget har rätt att också lösa in konvertibler och teckningsoptioner som givits ut av bolaget. Majori- tetsaktieägaren får dock endast inlösa sådana instrument, under förut- sättning att han löser in minoritetsaktierna i bolaget. Inne- havare av konvertibler eller teckningsoptioner har däremot rätt att påfordra inlösen av sina instrument så snart majoritetsaktieägaren har rätt till tvångsinlösen av minoritetens aktier. Deras rätt till inlösen är alltså oberoende av om inlösen av minoritetsaktierna faktiskt äger rum. Förbudet mot konvertering eller teckning gäller från majoritets- aktieägarens påkallande av skiljeförfarande till dess att inlösentvisten avslutats genom lagakraftägande dom eller slutligt beslut. Efter denna tidpunkt måste nämligen majoritetsaktieägaren ha möjlighet att utnyttja de av honom inlösta konvertiblerna eller teckningsoptionerna gentemot bolaget. Bolagets förpliktelser i förhållande till innehavare av sådana instrument påverkas ju inte av inlösenförfarandet. Förbudet mot konvertering och teckning gäller även om konverte- ringstiden eller tiden för utnyttjande av teckningsoptionen löper ut inlösenprocessen pågår. Eftersom innehavaren av sådana instrument enligt paragrafen har en ovillkorlig rätt att få dessa inlösta till sitt kursvärde på påkallandedagen, medför förbudet enligt kommit- téns mening ingen beaktansvärd rättsförlust för intressenterna. När det gäller konvertibler, är det såväl värdet av konverterings- rätten som själva skuldförbindelsen som skall lösas in. I fråga om teck- ningsoptioner som emitterats tillsammans med en skuldförbindelse, skall inte bara teckningsoptionen utan även skuldförbindelsen lösas in, under förutsättning att skuldförbindelsen alltjämt innehas av options- innehavaren. Som framgår av lagtexten, kan däremot den som enbart innehar en från en teckningsoption avskild skuldförbindelse inte på- fordra att få förbindelsen inlöst. Enligt kommitténs förslag till 8 kap. skall, vid emission av kon- vertibler eller teckningsoptioner, emissionsvillkoren ange den rätt som skall tillkomma innehavaren av sådana finansiella instrument för den händelse bolagets aktier blir föremål för tvångsinlösen innan rätten till konvertering eller teckning utnyttjas. Av tredje stycket i förevarande paragraf framgår, att bestämmelserna i första stycket endast skall tillämpas om någon annan ordning inte föreskrivits i emissions- villkoren. Eftersom underlåtenhet att reglera frågan i emissionsvillkoren enligt förslaget kommer att medföra att registrering av emissionen inte skall äga rum, får paragrafens bestämmelser betydelse endast för sådana konvertibler och teckningsoptioner som emitterats, innan den nya lagen trätt i kraft. Angående motiven till paragrafen hänvisas i övrigt till kommitténs allmänna överväganden. Paragrafen anger att om frågan om lösenbeloppets storlek är tvistig, skall lösenbeloppet bestämmas enligt de grunder som anges i 4 §. Det bör påpekas att lagens regler om bestämmande av lösenbeloppets storlek är dispositiva och att det således står parterna fritt att över- enskomma ett annat lösenbelopp än det som skulle följa av 4 §. Första stycket kodifierar de allmänna värderingsprinciper som kommit till uttryck i rättsfallet NJA 1996 s. 293 (Balkenmålet). I fråga om aktier, som är noterade vid börs eller auktoriserad mark- nadsplats, skall lösenbeloppet motsvara det noterade värdet på aktien, om inte särskilda skäl ger anledning till bestämmande av annat lösen- belopp. För börsnoterade aktier gäller enligt 6 kap. 3 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet, att information om kurser och omsättningsuppgifter skall offentliggöras , om inte med hänsyn till handelns effektivitet tillåter något annat. Sådan information skall vidare sammanställas och offentliggöras i den ordning och omfattning som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskriver. Av 7 kap. 4 § samma lag framgår, att i huvudsak motsvarande regler gäller för aktier som är noterade vid auktoriserad marknadsplats. Beträffande nu angivna slag av aktier föreligger en fortlöpande marknadsmässig prissättning som medför att det noterade värdet som regel kan godtas som aktiens verkliga värde. För andra aktier skall lösenbeloppet mot- svara ett försäljningspris som kan påräknas under normala för- hållanden. Handel med aktier kan i viss utsträckning förekomma även utanför börser eller auktoriserade marknadsplatser. Huruvida de priser som uppnås vid sådana affärer är representativa för en akties verkliga värde, ankommer det på skiljemännen att avgöra. Ofta torde det emel- lertid beträffande sådana aktier liksom för aktier som inte är föremål för nämnvärd omsättning vara nödvändigt att beräkna ett för- säljningspris. Detta pris kan ofta komma att grundas på bolagets resul- tat eller ställning men även jämförelser med aktier av liknande slag, för vilka ett marknadsvärde finns utbildat kan komma till användning. Första stycket lagfäster vidare en princip beträffande värderingstid- punkten som anknyter till rättsfallet NJA 1992 s. 872. Enligt förslaget skall förändringar i aktiens värde som inträffar under inlösenprocessens gång inte få påverka lösenbeloppet. Som regel bör därför lösenbeloppet bestämmas på grundval av aktiens värde den dag part begärde att in- lösentvisten skulle hänskjutas till prövning av skiljemän. Lösenbeloppet skall alltså motsvara aktiens noterade eller beräknade värde nämnda dag. Av skäl som utvecklats i kommitténs allmänna överväganden bör dock skiljemännen i viss utsträckning kunna beakta värdepåverkande åtgärder som företagits redan före påkallandedagen. I bestämmelsen föreskrivs därför, att aktien inte får värderas än påkallandedagen. När det är majoritetsaktieägaren som påkallar inlösen, är på- kallandedagen alltså den dag han enligt 7 § hos bolagets styrelse begär att tvisten skall hänskjutas till skiljemän. Om det är minoritets- aktieägare som påfordrar inlösen, blir motsvarande tidpunkt den dag han genom meddelande till majoritetsaktieägaren påkallar skilje- förfarande, jfr 11 § lagen (1929:145) om skiljemän. Bestämmelsen om värderingstidpunkt skall dock inte tillämpas, om inlösenförfarandet föregåtts av ett sådant offentligt uppköpserbjudande som avses i andra stycket. Andra stycket upptar den särskilda värderingsregel som skall gälla, när inlösen påkallas efter ett offentligt uppköpserbjudande. Med offent- ligt uppköpserbjudande förstås i bestämmelsen ett erbjudande av den blivande majoritetsaktieägaren att förvärva samtliga aktier i bolaget, som inte redan befinner sig i hans ägo. Regeln är alltså tillämplig, oavsett om budgivaren redan äger aktier i det bolag som berörs av erbjudandet eller ej. Angående motiven till paragrafen hänvisas i övrigt till kommitténs allmänna överväganden. I paragrafen har upptagits bestämmelser om ränta på lösenbeloppet. Ränta på detta belopp skall utgå från påkallandedagen till dess att lösenbeloppet fastställts genom lagakraftägande dom. I praxis brukar lösenbeloppet betalas ut femte bankdagen efter det att domen vunnit laga kraft. Enligt kommitténs uppfattning bör majoritetsaktieägaren inte anses vara i dröjsmål och någon ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) följaktligen inte utgå, om han erlägger lösenbeloppet . Angående motiven i övrigt till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Paragrafen motsvarar delvis 14 kap. 31 § andra stycket ABL. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna Särskilda bestämmelser om förfarandet när majoritetsaktieägare hänskjutit tvisten till prövning av skiljemän Första–andra styckena motsvarar 14 kap. 32 § första–andra styckena ABL. Kommittén är medveten om att minoritetsaktieägarna, åtminstone i aktiemarknadsbolag, så gott som aldrig enas om en gemensam skilje- man. Kommittén har därför övervägt att föreslå att bolaget skall begära förordnande av god man utan att först höra minoriteten. Med hänsyn till de skiftande förhållanden som kan förekomma i olika bolag, har det emellertid inte ansetts möjligt att underlåta att ge minoritetsaktieägarna möjlighet att enas om en för svarandesidan gemensam skiljeman. Den tidsvinst som skulle uppkomma genom att någon kungörelse inte behövde utfärdas kan inte heller anses vara så betydande, att den skulle motivera en sådan ändring av rättsläget. Kommittén har därför stannat för att bibehålla gällande ordning. Tredje stycket är nytt och föreskriver att om majoritetsaktieägaren även vill lösa in konvertibler eller teckningsoptioner, skall en tvist om sådana instrument handläggas i samma skiljeförfarande som inlösen av minoritetsaktierna. Som framgår av 22 § blir emellertid inte alla kapit- lets bestämmelser tillämpliga i fråga om konvertibler och tecknings- optioner. Paragrafens första mening motsvarar 14 kap. 32 § tredje stycket första meningen ABL. Kommittén anser att det i lagtexten bör anges, att tingsrätten skyndsamt skall pröva frågan om utseende av god man. Enligt gällande lag skall den av rätten utsedde gode mannen hos rätten ansöka om förordnande av gemensam skiljeman för minoriteten. Till god man bör normalt utses en kvalificerad och erfaren jurist och kommittén anser med hänsyn härtill att den gode mannen själv kan anförtros att utse skiljeman för minoritetsaktieägarna. Kommittén vill anmärka att utseende av god man enligt förevarande bestämmelse i allmänhet inte bör anses vara ett sådant göromål, för vilket tingsnotarie kan förordnas enligt 19 eller 20 § förordningen (1979:572) med tingsrättsinstruktion. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Kommittén har i de allmänna övervägandena utgått från att med från- varande aktieägare – som alltså företräds av gode mannen – skall förstås sådana, som inte anmält till skiljenämndens ordförande att de själva för sin talan. Det synes rimligt, att skiljemännen på ett tidigt stadium får reda på vilka aktieägare som själva för sin talan och där- med också vilka som företräds av gode mannen. I förevarande paragraf har därför föreskrivits att skiljemännen skall i inledningen av skiljeför- farandet genom kungörelse anmoda de aktieägare som själva önskar utföra sin talan att anmäla detta till skiljenämndens ordförande. Kungörelsen skall ske i Post- och samt den eller de ortstidningar som skiljemännen bestämmer. I fråga om val av ortstidningar kan skiljemännen ha att beakta bestämmelser i bolags- ordningen om i vilka tidningar meddelanden till aktieägarna skall kungöras. En minoritetsaktieägare som inte anmält sig inom den kungjorda fristen är naturligtvis oförhindrad att underrätta skiljemännen om att han själv utför sin talan. Han är dock i sådant fall bunden av de processhandlingar gode mannen företagit före nämnda tidpunkt. Paragrafen överensstämmer i sak med 14 kap. 33 § första stycket ABL. Om majoritetsaktieägarens rätt till inlösen är ostridig, brukar i skiljenämndspraxis detta förhållande antecknas i ett av skiljemännen upprättat protokoll. Kommittén har inte funnit skäl att föreslå någon lagbestämmelse om hur ostridigheten skall konstateras. Enligt gällande rätt torde skiljemännens beslut i fråga om säker- heten inte kunna överklagas särskilt, jfr 49 kap. 3 § andra stycket rätte- gångsbalken. Kommittén har inte funnit anledning att föreslå någon ändring härvidlag. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Paragrafens första stycke motsvarar väsentligen 14 kap. 34 § ABL. Som framgår av 17 § skall majoritetsaktieägaren, om förhandstillträde inte ägt rum, betala lösenbeloppet till den som överlåter aktiebrev till majoritetsaktieägaren eller till den som är antecknad som aktieägare på aktiekonto. Har förhandstillträde skett, skall lösenbeloppet betalas till den som överlämnar ett lösenbevis eller är antecknad på konto i av- stämningsregister som berättigad till lösenbeloppet. I sistnämnda fall torde vanligen några svårigheter för majoritetsaktieägaren att betala ut lösenbeloppet inte kunna uppstå, eftersom han kan instruera Värde- papperscentralen att utbetala lösenbeloppet till den som är antecknad som betalningslegitimerad. Det kan emellertid förekomma att en aktie- ägare i ett avstämningsbolag, som varit kupongbolag, är okänd, eftersom han inte löst in sina kupongaktier, när bolaget blev avstämningsbolag. I detta och övriga i paragrafen angivna fall bör majoritetsaktieägaren i särskilt angiven ordning kunna fullgöra sin betalningsskyldighet gentemot minoritetsaktieägare eller någon annan betalningsberättigad som inte framställer något betal- ningsanspråk eller medverkar till att majoritetsaktieägaren blir ägare till aktierna. I sådana fall skall majoritetsaktieägaren, liksom enligt gällande rätt, kunna fullgöra betalningen genom att nedsätta lösenbeloppet hos i den ordning som anges i lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet. Sedan nedsättning skett, får den som önskar utfå nedsatt lösenbelopp styrka sin betalningslegitimation för . Andra stycket är nytt. Bestämmelsen erinrar om att majoritets- aktieägaren i avstämningsbolag är skyldig att utbetala det genom lagakraftvunnen dom fastställda lösenbeloppet till den som är registre- rad som ägare till aktie eller antecknad på konto i avstämningsregister som berättigad till lösenbeloppet. I dessa fall kan majoritetsaktieägaren låta Värdepapperscentralen betala ut lösenbeloppet till den som är an- tecknad som betalningsberättigad. Någon nedsättning av lösenbeloppet blir därför inte aktuell i avstämningsbolag, såvida inte aktieägaren är okänd. 14 och 15 §§ Paragraferna motsvarar 14 kap. 35 § ABL med endast redaktionella ändringar. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Av paragrafens första stycke framgår, att rätt för minoritetsaktieägare eller god man att begära att inlösenförfarandet fullföljs föreligger inte bara, när majoritetsaktieägaren återkallar sin talan, utan även när denne avyttrat aktier i sådan omfattning att han är berättigad till inlösen. I sistnämnda fall får dock, enligt första stycket sista meningen, yrkande om inlösen framställas endast beträffande aktie som tillhörde minoriteten redan på påkallandedagen. Denna regel, som i och för sig torde följa av allmänna processuella grundsatser, är avsedd att för- hindra att den som under inlösenprocessens gång förvärvar aktier från majoritetsaktieägaren begär att få dessa inlösta. Kommittén är med- veten om att det i avstämningsbolag inte är möjligt att följa fånges- kedjan för en enskild aktie, i vart fall inte om den säljs över börs. En viss risk för att den som förvärvat aktier från majoritetsaktieägaren i ett sådant bolag under inlösenprocessens gång sedermera presenterar dem för inlösen föreligger därför. Kommittén anser emellertid inte att denna risk är så stor, att den nu föreslagna regeln inte bör införas. Skulle en majoritetsaktieägare ha tvingande ekonomiska skäl för att sälja aktier under inlösenförfarandet, har han möjlighet att gardera sig mot risken att få lösa tillbaka aktierna genom avtal med förvärvaren. Sker avyttringen i syfte att kringgå regeln om återkallelse har majoritets- aktieägaren, enligt kommitténs uppfattning, inget skyddsvärt intresse. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Angående motiven till paragrafen hänvisas till kommitténs allmänna överväganden. Särskilda bestämmelser om inlösen av konvertibler och teckningsoptioner Om andra bestämmelser inte meddelats i emissionsvillkoren, kan konvertibler och teckningsoptioner komma att bli föremål för in- lösenförfarande. Eftersom majoritetsaktieägaren endast kan lösa in sådana instrument, om han löser in minoritetens aktier, torde en tvist om inlösen av konvertibler eller teckningsoptioner i allmänhet komma att handläggas i samma skiljeförfarande som inlösentvisten avseende aktierna. Emellertid har innehavare av konvertibler och teckningsoptioner enligt förslaget rätt att för egen del framställa yrkan- de om inlösen så snart majoritetsaktieägaren har rätt till inlösen. Det kan vidare tänkas, att majoritetsaktieägarens inlösen av minoritetsaktier kan äga rum utan skiljeförfarande, medan det råder tvist beträffande inlösen av konvertibler eller teckningsoptioner. Det är därför nöd- vändigt med en särskild reglering av inlösentvister som rör sådana instrument. En sådan tvist skall liksom tvist om inlösen av aktier handläggas av tre skiljemän. I fråga om förfarandet äger kapitlets bestämmelser om majoritetsaktieägarens begäran om inlösentvistens prövning av skilje- män, uppmaning till aktieägare att ange om de själva vill föra sin talan, dom, återkallelse av talan och kostnaderna för skiljeförfarandet motsvarande tillämpning. Detsamma gäller om av skiljedom och rättegångskostnad i högre rätt. Kapitlets bestämmelser om för- handstillträde och anknytande regler saknar naturligen betydelse för konvertibler och teckningsoptioner. Bestämmelserna om nedsättning av lösenbelopp och om äganderättsövergång efter sådan nedsättning bör gälla även för konvertibler och teckningsoptioner. En möjlighet att utfärda nya dokument för sådana instrument när majoritetsägaren blivit ägare till dem bör också finnas. Avser en inlösentvist såväl sådana instrument som aktier och har god man förordnas i inlösentvisten, är han enligt paragrafens andra stycke också behörig att företräda inne- havare av konvertibler eller teckningsoptioner, vilka inte själva för talan. Även kapitlets bestämmelser om bestämmande av lösenbelopp för aktier skall, såvitt möjligt, tillämpas också på konvertibler och teck- ningsoptioner. Härav följer, att om det finns ett noterat värde på kon- vertibeln eller teckningsoptionen skall lösenbeloppet motsvara detta värde. Någon ränta på lösenbeloppet för konvertibler skall dock inte utgå för den tid innehavaren av konvertiblerna kan lyfta den ränta som konvertibeln löper med. Förslaget till lag om upphävande av lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag m.m.