frs · GM12288 · 1998-12-31 00:00:00 — har frågat mig vilka åtgärder regeringen är beredd att vidta för att undanröja risken att avvisningsbeslut kan komma att fattas där risk finns att flickor blir könsstympade vid återkomsten till . FN:s konvention om barnets rättigheter har tillkommit för att stärka barns rättigheter i världen, att ge barn egna självständiga rättigheter och att ge barn fullt människovärde. Som påpekat ålägger artikel 24.3 staterna att vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. Med "traditionella sedvänjor" avses i första hand omskärelse, eller könsstympning som det svenska begreppet nu lyder, av flickor. Med "effektiva åtgärder" avser konventionen lagstiftning som förbjuder sådana sedvänjor samt informationskampanjer som syftar till att skapa medvetenhet om sedernas negativa konsekvenser för barnets fysiska och psykiska hälsa. Ytterligare en artikel i som är relevant i sammanhanget är artikel 37(a) som säger att inget barn får utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling. Kvinnlig könsstympning är således en fråga som handlar om mänskliga rättigheter, barnets rättigheter och är också en hälsofråga för kvinnor och barn. Kvinnlig könsstympning är förbjuden och straffbar i genom lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Förbudet gäller oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. Sedan lagen infördes har såvitt känt är inget fall av könsstympning förts till åtal i . För att kunna lagföra ett brott i som har begåtts utomlands, krävs normalt att gärningen är straffbar även där den begicks - den s.k. dubbla straffbarhetens princip. Frågan om att ta bort kravet på dubbel straffbarhet för den som utfört eller medverkat till könsstympning utomlands bereds inom . En departementspromemoria har utarbetats, Könsstympning - borttagande av kravet på dubbel straffbarhet (Ds1999:3) och proposition planeras att lämnas till den 10mars 1999. Avsikten är att det skall bli straffbart för en person som är bosatt i att utföra eller medverka till könsstympning som utförs i ett annat land oberoende av om stympningen är straffbar i det landet eller inte. har i samarbete med invandrarförvaltningen i bedrivit ett pilotprojekt, Hälsofrämjande åtgärder för kvinnor och barn: Förebyggande av kvinnlig könsstympning. Projektet har visat att det går att förändra attityder till könsstympning, även om det tar tid. uppdrog regeringen åt att vidareutveckla och sprida metoder för att förebygga könsstympning av flickor och kvinnor och därvid initiera projekt i detta syfte. Information och utbildning om sedvänjans skadliga konsekvenser samt om förbudet i den svenska lagstiftningen bör därför både nå ut till de människor som kommer från länder där könsstympning praktiseras och till personalgrupper inom bl.a. flyktingmottagandet. Uppdraget skall redovisas senast den 1september . Arbetet med att förhindra könsstympning handlar i stor utsträckning om att förändra inställningen till denna sedvänja. Uppdraget till är ett led i detta arbete. Återkommande till frågan om avvisning av somaliska flickor som riskerar könsstympning vill jag inledningsvis ge upplysningar om praxis. tog praxisbildande s.k. stornämndsbeslut den 29mars 1997 rörande barn från . Nämnden fann i besluten att en risk för tvångsmässigt utförd könsstympning kan utgöra grund för uppehållstillstånd som skyddsbehövande i övrigt enligt utlänningslagen. Då det inte kunde uteslutas att flickorna skulle komma att utsättas för könsstympning vid ett återvändande till hemlandet förelåg en risk för förföljelse på grund av kön. följer praxis i ärenden där risk för könsstympning finns. Prövningen av enskilda ärenden görs av och . Regeringen har bara möjlighet att pröva enskilda ärenden eller att förändra praxis om eller överlämnar ärenden till regeringen för avgörande. Svaret på frågan är alltså att regeringen med uppmärksamhet följer och redan vidtar åtgärder för att förhindra att flickor könsstympas.