frs · GM1253 · 1998-12-31 00:00:00 — har frågat mig om jag har vidtagit några åtgärder för att undanröja de hinder som sätts inom skolan för dyslektiker. Debatten om läs- och skrivsvårigheter och dyslexi har varit intensiv . Läs- och skrivkommittén, som lämnade sitt betänkande (SOU 1997:108), konstaterade att skolan inte alltid lyckas, utan att många ungdomar lämnar skolan med knäckt självförtroende och utan tillit till sin förmåga att läsa och skriva. Skolan måste arbeta intensivt med att ge barn och ungdomar möjligheter att utveckla sin kommunikationsförmåga. Särskilt viktiga är insatserna i de tidiga åldrarna. Den integration av förskola, skola och fritidshem som pågår är ett viktigt led i detta arbete. Min företrädare instämde i detta, bl.a. i proposition om läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen, fritidshemmet m.m. (1997/98:94), och underströk det angelägna i att finna åtgärder för att förebygga och avhjälpa läs- och skrivsvårigheter. Jag delar helt denna uppfattning. Hela diskussionen om läs- och skrivsvårigheter och dyslexi är emellertid oerhört mångfasetterad, bl.a. eftersom begreppen inte är entydiga. Läs- och skrivsvårigheter och dyslexi kan beteckna svårigheter av mycket olika grad och kräver därmed varierande former av insatser. pekar i sin fråga på de problem som barn och ungdomar med läs- och skrivsvårigheter får vid övergångar mellan och gymnasieskolan och mellan gymnasieskolan och högskolan på grund av utformningen av betygs- och antagningssystemen. Om det dessutom finns omedvetenhet och okunskap hos personal i olika delar av utbildningssystemet kan det naturligtvis ytterligare försvåra situationen för dessa ungdomar. Även om individen självklart alltid måste ha ett eget ansvar för att söka information och fatta beslut om sin framtid har alla ungdomar behov av adekvat information och hjälp, särskilt om de t.ex. har svårt att tillgodogöra sig skriftlig information. Regeringen har i flera sammanhang deklarerat sin inställning att behörighetsreglerna, dvs. krav på minst betyget Godkänd i ämnena svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik, för att tas in på ett nationellt program i gymnasieskolan skall gälla även fortsättningsvis, senast i propositionen Gymnasieskolan i utveckling - kvalitet och likvärdighet (1997/98:169). Bedömningen är att tillräckliga kunskaper i dessa ämnen är en förutsättning för att klara studierna på gymnasial nivå. Flera av de frågor som tar upp, bl.a. frågan om betydelsen av ett reducerat program på gymnasieskolan för elevers fortsatta val av yrke och behörighetsreglerna till högskolan är av komplicerad natur och det skulle föra för långt att här svara i detalj på dessa frågor. Jag vill dock något beskriva de regler som gäller för de aktuella frågeställningarna. Rektorn kan besluta om att en elev skall följa ett reducerat program endast om eleven själv önskar det och om elevens påtagliga studiesvårigheter inte kan lösas på annat sätt. Att följa ett reducerat program medför att eleven högst får befrias från kurser som motsvarar av det antal gymnasiepoäng som krävs för ett fullständigt nationellt eller specialutformat program. En elev som har följt ett reducerat program har emellertid rätt att genom förlängd undervisning få läsa in varje kurs, som han eller hon varit befriad från. Av Statens skolverks föreskrifter om betygskriterier för nationella kurser i gymnasieskolan och inom gymnasial vuxenutbildning framgår bl.a. att om särskilda skäl föreligger med hänsyn till en enskild elevs personliga förhållanden kan man vid betygssättningen bortse från enstaka betygskriterier. Välutvecklad förmåga avseende någon eller några kriterier kan väga upp brister avseende ett eller ett par andra kriterier. Dessa föreskrifter kan naturligtvis även användas vid betygssättning i kursen EngelskaB. Sammanfattningsvis kan man konstatera att användningen av reducerat program skall vara restriktiv. Som tidigare nämnts har en elev som följt ett reducerat program rätt att läsa in ett fullständigt program och det finns också vissa möjligheter att ta hänsyn till läs- och skrivsvårigheter och dyslexi vid betygssättningen. Trots detta kan det naturligtvis finnas särskilda problem för elever med läs- och skrivsvårigheter och dyslexi att uppnå grundläggande behörighet till högskoleutbildning. pekar där på möjligheten för högskolorna att ta hänsyn till särskilda skäl hos sökande genom att ge dispens från något eller några behörighetsvillkor vid tillträde till högskoleutbildning. Jag kan försäkra att jag följer frågan om elever med olika slag av studiesvårigheter med stort intresse. Det är en viktig uppgift för skolan att ge dessa elever det stöd de behöver för att uppnå de kunskaper som behövs för ett rikt samhälls- och arbetsliv samt för fortsatta studier, som man inte ger avkall på kvalitetskraven i skola och högskola. Hela problematiken om insatser för elever i behov av särskilt stöd kommer att behandlas i olika sammanhang av regeringen , bl.a. i samband med regeringens utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning.