frs · GM12455 · 1998-12-31 00:00:00 — har ställt en fråga till statsrådet rörande vilka åtgärder statsrådet avser vidtaga i förhandlingar med EU för att förhindra att fallskärmar, av den typ som den avgående får i avgångsvederlag, uppkommer. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på frågan. Jag har också reagerat på uppgifterna om EU-fallskärmarna. Det är naturligtvis viktigt att förmåner för EU-anställda uppfattas som rimliga av medborgarna. Vad gäller löner, avgångsvederlag, pensioner och vissa andra avlöningsförmåner för ledamöter i kommissionen och revisionsrätten och domare i och förstainstansrätten regleras detta i EU:s löneförmånsförordning (4274/92). Lönen för en kommissionsledamot, som inte är ordförande eller vice ordförande, är t.ex. 112,av lönen för de högst avlönade tjänstemännen i kommissionen. När en kommissionsledamots mandat upphör har han/hon rätt till s.k. övergångsersättning . Storleken på ersättningen är av lönen beroende på antal tjänstgöringsår. Ersättningen upphör om personen får förnyat mandat inom en av EU:s institutioner eller avlider. Om ledamoten har uppnått pensionsåldern betalas endast den högsta av förmånerna pension eller övergångsersättning. Om personen i fråga får annat arbete, sker viss minskning av övergångsersättningen om de sammanlagda inkomsterna överstiger den lön kommissionsledamoten uppbar. Pension utgår till f.d. kommissionsledamöter . För en ledamot som tjänstgjort en mandatperiod, dvs. , utgår en pension om 22,av lönen som kommissionär. Den högsta pension som kan utgå är av lönen. De ekonomiska villkoren för en kommissionsledamot som lämnar sitt uppdrag är mycket förmånliga. Påståendet att ledamöterna av kommissionen kan erhålla övergångsersättning och pension från EU stämmer emellertid inte. Kommissionsledamöternas löne- och förmånsvillkor står i relation till de som gäller för EU-tjänstemännen. När villkoren för EU-institutionernas anställda diskuteras, verkar för vad vi ser som rättvisa, transparenta och rimliga anställningsvillkor. har varit pådrivande beträffande omförhandlingen av överenskommelsen om hur de EU-anställdas löner skall justeras. I samband med den diskussionen har regeringen insisterat på att kommissionen tidigt skall presentera förslag på det personalpolitiska området, som underlag för en diskussion mellan medlemsstaterna. Till följd härav har kommissionen lagt fram en tidsplan för när underlag, rapporter, m.m., avseende såväl löne- som pensionssystem, skall presenteras. När det gäller villkoren för Europaparlamentarikerna, behandlas detta mellan EU-länderna inom ramen för diskussionen om den nya stadgan. Även här driver på så att inte de allmänna villkoren och olika förmånsersättningar bär inslag av överkompensation. Vi anser också att ledamöternas arvode skall beskattas nationellt. Villkoren för kommissionens ledamöter kan alltså inte ses som en isolerad fråga. Regeringen arbetar konsekvent för att löner och andra villkor får en rimlig nivå i EU:s institutioner. Avslutningsvis vill jag säga att regeringen agerar på alla sätt för att undvika att EU-institutionerna hanterar tillgängliga medel, dvs. medlemsstaternas skattepengar, vårdslöst. Exempelvis har i den s.k. ECHO-affären, som berör oegentligheter med medel i biståndsbudgeten, agerat aktivt i rådet för att försäkra sig om att kommissionen går till botten med det inträffade och ställer ansvariga till svars. Vi har också konsekvent understött och drivit på de reformprogram som inletts inom områdena finansiell styrning och kontroll. Inom ramen för ansvarsfrihetsprövningen och i det löpande rådsarbetet har vi ställt långtgående krav på åtgärder från kommissionens sida inom en rad områden i ljuset av revisionsrättens rapporter.