frs · GM1237 · 1998-12-31 00:00:00 — har frågat mig om jag kommer att ta initiativ till att norra får ett permanent undantag från EG-direktivet med bestämmelser rörande omhändertagandet av kadaver m.m. De svenska detaljbestämmelserna om omhändertagande av animaliskt avfall återfinns i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJV FS 1998:34) om hantering av djurkadaver och annat animaliskt avfall. Genom föreskrifterna har EG:s direktiv /667/EEG av den27 om fastställande av veterinära bestämmelser för kvittblivning och bearbetning av animaliskt avfall och för att släppa ut detta på marknaden samt förebyggande av patogener i foder av animaliskt ursprung och om ändring av direktiv /425/EEG genomförts. Enligt direktivet skall i princip allt animaliskt avfall, både s.k. högrisk- och s.k. lågriskavfall, insamlas och bearbetas i särskilda anläggningar. Företrädare för har vid inspektioner i anmärkt på att bestämmelserna i direktiv /667/EEG om insamling och bearbetning av animaliskt avfall inte har genomförts beträffande bl.a. de norra delarna av . Några åtgärder har emellertid ännu inte vidtagits av kommissionen, främst beroende på att har kunnat hänvisa till att insamling av sådant avfall är förestående även i dessa delar av landet. Från den1 gäller enligt SJV FS 1998:34 i hela landet, med vissa undantag, insamlingskrav med efterföljande bearbetning av animaliskt avfall. Nedgrävning eller omhändertagande genom avfallshantering medges bl.a. för enstaka mindre djur som har dött eller avlivats utan att misstanke om smittsam sjukdom föreligger, för självdöda, viltrivna eller trafikdödade renar eller för animaliskt avfall från husbehovsslakt eller från renslakt. Insamlings- och bearbetningskravet gäller inte heller för djur från besättningar i vissa församlingar i , , , , , och . Dessa församlingar har av bedömts som särskilt djurglesa och riskerna för smittspridning i dessa områden kan därmed betraktas som små. föreskrifter lämnar också utrymme för att verket, eller i den utsträckning som verket bestämmer, kan medge att animaliskt avfall får grävas ned eller omhändertas genom avfallshantering om t.ex. avfallet härrör från platser som är svåra att nå eller om kvantiteten eller avståndet gör att det inte är motiverat att ta hand om avfallet. Det främsta syftet med bestämmelser om omhändertagande av animaliskt avfall är givetvis att förhindra spridning av smittämnen. Vid utbrotten av frasbrand på och senast i , då för övrigt 95 nötkreatur rapporteras ha dött, finns starka misstankar om att smittan spridits från kadaver som grävts ned . Även den s.k. BSE-krisen visar vad som kan inträffa om inte tillfredsställande regler finns i fråga om hur animaliskt avfall skall omhändertas. Ett viktigt skäl för att insamling av självdöda djur skall ske i de norra delarna av landet är också att möjligheterna att fastställa dödsorsakerna genom obduktion därigenom förbättras. Obduktion av djurkroppar från de norra delarna av sker endast i mycket blygsam omfattning och mottar mindre än 20 djurkroppar från detta område. Som jämförelse kan nämnas att i genomförs ca3000 obduktioner . har fastslagit att en anläggning för bearbetning av animaliskt avfall får uppföras i kommun. Om slakterinäringen tar initiativ till en sådan anläggning kan problemen med kadaverhanteringen lösas på ett bra och miljömässigt riktigt sätt. Min uppfattning är att insamling och bearbetning av det animaliska avfallet, även vad gäller avfall från de mera djurtäta kusttrakterna i norra , är så viktig att avfallet intill dess en sådan anläggning tas i bruk bör insamlas och transporteras till anläggningar i resp. . Jag anser vidare att de möjligheter till undantag som återfinns i befintligt regelverk medför att konsekvenser som är uppenbart orimliga för den enskilde djurägaren eller för slakteriföretaget inte skall behöva uppstå. Jag kommer således inte att ta initiativ till att skall ansöka om undantag från det aktuella EG-direktivet.