frs · GM12102 · 1998-12-31 00:00:00 — har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ för att få till stånd en oberoende utredning av den nya distriktsveterinärorganisationen och Statens jordbruksverks sätt att bedriva verksamheten. har också ställt frågor beträffande distriktsveterinärorganisationen till näringsministern. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på båda frågorna. Efter ett beslut av genomfördes den 1juli 1995 en omorganisation av den statliga distriktsveterinärverksamheten. Syftet med omorganisationen var främst att minska statens kostnader genom att effektivisera verksamheten, men även att göra verksamheten mera tidsenlig med avseende på organisationens uppbyggnad, distriktsveterinärernas anställningsform och ersättning, uppbörd av arvoden m.m. Genom införande av veterinärstationer skulle bl.a. jour- och vikarieverksamheten effektiviseras som veterinärernas arbetssituation skulle förbättras. Omorganisationen var även nödvändig för att på ett praktiskt och rimligt sätt se till så att de sociala avgifterna på veterinärernas arvoden blir erlagda, vilket inte skett i den tidigare organisationsformen. kvarstod som huvudman för verksamheten även efter omorganisationen. Den nya organisationen av distriktsveterinärverksamheten innebar att det statliga anslaget över budgeten kunde sänkas med ca . Till detta kommer att levereras in till staten i form av sociala avgifter på utförda veterinäruppdrag. Dessa avgifter hade alltså tidigare inte betalats in, vilket även uppmärksammats av och . Efter de förändringar som genomfördes den 1juli 1995 valde ca 100 distriktsveterinärer, företrädesvis i djurtäta områden med goda förtjänstmöjligheter, att fortsätta sin veterinära praktik i privat regi. Detta fick till följd att den statliga distriktsveterinärverksamheten numera inte är rikstäckande. I sådana djurtäta områden där en fungerande jourverksamhet uppehålls av privata veterinärer, har inte funnit anledning att mot de privata veterinärernas intressen etablera en statlig distriktsveterinärverksamhet. är främst avpassad för att tillgodose behovet av sjuk- och hälsovård hos djur inom animalieproduktionen och hos hästar som används inom jord- och skogsbruket. De statliga distriktsveterinärerna har emellertid en lång tradition av arbete även med sällskapsdjur och sporthästar. Enligt de föreskrifter som gäller är distriktsveterinärerna dessutom skyldiga att utöva djursjukvård för samtliga husdjur om djurskyddsskäl föreligger eller där annan veterinärvård inte kan anvisas. Att distriktsveterinärerna till viss del arbetar med sällskapsdjur och sporthästar är alltså inte någon ny situation. I de regioner där distriktsveterinärorganisationen verkar upprätthålls en dygnetruntservice för såväl lantbrukets djur som för sällskapsdjur. För att en arbetsstyrka skall kunna dimensioneras, både vad gäller antal veterinärer och veterinärernas kompetens, med hänsyn till jourverksamheten krävs på många orter en breddning av kundunderlaget. Att de statliga veterinärerna helt skulle avstå från att behandla sällskapsdjur på andra tider än under jourtid är orimligt mot bakgrund av skyldigheten att upprätthålla veterinärkompetens inklusive utrustning och mediciner för jourverksamheten. Avsikten med distriktsveterinärorganisationen är givetvis dock inte att konkurrera ut de privatpraktiserande veterinärerna och ytterst få distriktsveterinärer konkurrerar med mera avancerad praktik på sällskapsdjur. Jag anser också att den jourverksamhet som distriktsveterinärerna upprätthåller kan vara till fördel för i synnerhet mindre privata kliniker som inte har möjlighet att upprätthålla en sådan service. Distriktsveterinärernas andel av sjukvården av sällskapsdjur beräknas utgöra av hela marknaden och omfattningen bedöms ligga på samma nivå som . Omfattningen av distriktsveterinärernas förrättningar i fråga om sällskapsdjur skiljer sig emellertid mycket åt i olika delar av landet, från att utgöra en liten andel i djurtätare områden som t.ex. till att utgöra av förrättningarna i ett djurglest område som . Den totala marknaden för sjukvård på sällskapsdjur har emellertid ökat , vilket även har medfört att denna gren av distriktsveterinärernas verksamhet totalt sett har ökat. Enligt förordningen (1998:415) med instruktioner för är verket chefsmyndighet för landets distriktsveterinärer. Av regleringsbrevet framgår att genom distriktsveterinärorganisationen skall tillhandahålla en kostnadseffektiv djursjukvård och förebyggande djurhälsovård samt även utföra s.k. officiella uppdrag inom ramen för EU-medlemskap. Distriktsveterinärverksamheten bedrivs på av landets yta och utövar djursjukvård beträffande av de animalieproducerande djuren medan merparten av resterande del av jordbrukets djur återfinns i mera djurtäta områden och behandlas av privata veterinärer. Den statliga distriktsveterinärorganisationen täcker alltså in och möjliggör djurhållning, såväl i fråga om animalieproducerande djur som sällskapsdjur och sporthästar, även i djurglesa områden där det inte finns ekonomiska förutsättningar för privat verksamhet. verkar den statliga organisationen inte i flera djurtäta områden där det av ekonomiska skäl är intressant att bedriva privat verksamhet. Förbrukningen av det statliga anslaget sker till övervägande del i landets norra delar. Ytterligare medel skulle behöva tillskjutas om distriktsveterinärernas möjligheter att behandla även sällskapsdjur och sporthästar togs bort. inrättades, på inrådan av en extern utredare, en särskild distriktsveterinärenhet i . Enheten inrättades för att på ett effektivt sätt administrera och driva distriktsveterinärverksamheten, men även för att skilja på myndighetsutövande uppgifter, för vilka djuravdelningen inom verket svarar, och det mera operativa ansvaret för den statliga veterinära fältverksamheten. Inrättandet av distriktsveterinärenheten har inneburit att verkets olika roller har klargjorts och skilts åt. Efter omorganisationen uppvisade distriktsveterinärverksamheten ett verksamhetsunderskott. Under reducerades emellertid utgifterna som intäkterna ökade och jag kan nu konstatera att verksamheten är i ekonomisk balans. Även prognoserna för tyder på ett positivt ekonomiskt utfall. Min uppfattning är att distriktsveterinärorganisationen nu är på rätt väg och utvecklas i en positiv riktning. Detta gäller förutom den ekonomiska utvecklingen även den kunskapsuppbyggnad i fråga om t.ex. veterinärmedicinsk, administrativ och IT-kompetens som sker inom organisationen. Ett databaserat inrapporteringssystem kommer att bli en viktig faktor i kampen mot onödig antibiotikaanvändning. Mot bakgrund av det goda ekonomiska resultatet anser jag att det nu dessutom finns möjligheter att reducera det statliga anslaget för verksamheten och jag kommer att ta initiativ till detta i kommande budgetdiskussioner. Jag anser följaktligen att det inte finns någon anledning att på nytt se över och utvärdera distriktsveterinärorganisationen eller sätt att bedriva verksamheten.